OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Poliè el Macedoni

Poliè el Macedoni, en llatí Polyaenus, en grec antic Πολύαινος, fou un escriptor grec autor d'una obra sobre estratègies de guerra (Στρατηγήματα 'Strategmata') que s'ha conservat en la major part.
Va viure a la meitat del segle ii. Suides l'anomena retòric i el mateix Poliè fa constar que estava acostumat a defensar causes davant l'emperador. Va dedicar la seva obra a Marc Aureli i a Luci Ver, el 163 quan estaven lluitant a la guerra contra els parts, any en què diu que ja era massa vell per acompanyar l'emperador en les seves campanyes.
L'obra està dividida en 8 llibres, dels que els sis primers tenen un relat de les estratègies dels més cèlebres generals grecs, el setè dels generals bàrbars i el vuitè dels generals romans, i algunes dones. El llibre sisè i setè s'han perdut amb 67 estratègies entre ambdós, i de les 900 originals en resten 833. L'obra està escrita en un estil clar i agradable, encara que amb la retòrica pròpia de l'època. Inclou un gran nombre d'anècdotes sobre els personatges més famosos de l'antiguitat, i conserva fets històrics que ens serien desconeguts. Però l'autor és poc crític, i no es coneixen les fonts d'on treia les seves notícies, cosa que el devalua.
Poliè va escriure altres llibres que no es conserven i a Suides s'esmenten els títols de dos: Περὶ Θηβω̂ν i Τακτικὰ βιβλία γ́. Estobeu fa menció de dues obres titulades Υπὲρ του̂ κοινου̂ των Μακεδόνων i ̔Υπὲρ του̂ Συνεδρίου. Poliè diu també que tenia intenció d'escriure un llibre de fets memorables (Αξιομνημόνευτα) sobre Marc Aureli i Luci Ver.

## Referències

* ↑ 4.Polyaenus a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 442
# Acerateri

L'acerateri (Aceratherium) fou un gènere de rinoceronts de la tribu dels aceraterinis. Visqué a Àfrica i Àsia des de l'Oligocè fins al Pliocè, entre fa 33,9 i 3,4 milions d'anys. Va assolir els 2,3 m de longitud, una alçada d'uns 120 cm i un pes de gairebé 1 tona.

## Taxonomia

Aceratherium va ser encunyat per Kaup (1832) per «Rhinoceros incisivum» (Cuvier, 1822) sobre la base de la similitud de dos cranis d'Eppelsheim (Alemanya) amb la dent incisiva holotip de Weisenau en l'estructura dental. Tanmateix, la dent de Weisenau ha estat reconeguda com pertanyent a un membre de Teleoceratini, tot i que el nom Aceratherium ha estat àmpliament utilitzat per als cranis d'Eppelsheim.
* Muntatge de l'esquelet d'Aceratherium incisivum amb restes fòssils d'un únic individu trobats en connexió anatòmica. Museo Arqueológico Regional (MAR), Alcalá de Henares (Madrid), 2018
* Maixella d'Aceratherium incisivum
* Molar d'Aceratherium incisivum
* Crani d'Aceratherium incisivum
* Crani d'Aceratherium incisivum

## Referències

* ↑ Deng, Tao; Hanta, Rattanaphorn; Jintasakul, Pratueng «A new species of Aceratherium (Rhinocerotidae, Perissodactyla) from the late Miocene of Nakhon Ratchasima, northeastern Thailand» (en anglès). Journal of Vertebrate Paleontology, 33(4), 2013, pàg. 977–985. DOI: 10.1080/02724634.2013.748058.
* ↑ Entrada «Aceratherium» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Esperanza Cerdeño and Begoña Sánchez: Intraspecific variation and evolutionary trends of Alicornops simorrense (Rhinocerotidae) in Spain. The Norwegian Academy of Science and Letters Zoologica Scripta 29 (4. October), 2000, p. 275–305
* ↑ Kaup, J. J. «Über Rhinoceros incisivus Cuvier und eine neue Art, Rhinoceros schleiermacheri» (en alemany). Isis von Oken, 8, 1832, pàg. 898–904.
* ↑ Giaourtsakis, I. X., and K. Heissig. 2004. On the nomenclatural status of Aceratherium incisivum (Rhinocerotidae, Mammalia); pp. 314–317 in A. A. Chatzipetros and S. B. Pavlides (eds.), Proceedings of 5th International Symposium on Eastern Mediterranean Geology, Volume1, 14–20 April 2004, Thessaloniki, Greece. Aristotle University, Thessaloniki.
# Dušan Kovačević

Dušan Kovačević (Душан Ковачевић, dǔʃan koʋǎːtʃeʋitɕ; nascut el 12 de juliol de 1948) és un guionista, director de cinema i acadèmic serbi conegut per les seves obres de teatre i els guions de pel·lícules. També va servir com a ambaixador de Sèrbia a Lisboa.

## Biografia

Kovačević va néixer a Mrđenovac prop de Šabac, República Socialista de Sèrbia, República Federal Socialista de Iugoslàvia, es va graduar al Svetozar Marković Gymnasium a Novi Sad, i va rebre una llicenciatura en dramatúrgia a la Universitat de Belgrad el 1973. A partir del 1973, va treballar com a dramaturg a TV Beograd durant cinc anys. Des de 1998 és el director artístic de Zvezdara teatar. El 2003 va dirigir la seva primera pel·lícula, Profesionalac (2003).
La prolífica obra de Kovačević és ben coneguda i popular a Sèrbia. Les seves comèdies s'han traduït a 17 idiomes, però la seva obra no va estar disponible en anglès fins a mitjans dels anys noranta. Una de les seves obres, Balkanski špijun s'estava assajant a Beijing en el moment de les protestes de la plaça de Tian'anmen de 1989.
Monàrquic declarat, Dušan Kovačević és membre del Consell de la Corona d'Aleksandar Karađorđević. També és membre de l'Acadèmia Sèrbia de Ciències i Arts. El 2020 va rebre l'orde Sretenje de la República de Sèrbia.
La seva filla Lena Kovačević és cantant de jazz.

## Obres seleccionades
### Obres de teatre

* Radovan Treći - Radovan III (1973)
* Maratonci trče počasni krug (1973)
* Proleće u januaru (1977)
* Sabirni centar (1982)
* Balkanski špijun (1982)
* Sveti Georgije ubiva aždahu (1984)
* Klaustofobična Komedija (1987)
* Profesionalac (1990)
* Urnebesna Tragedija - (1990)
* Lari Tompson, tragedija jedne mladosti (1996)
* Kontejner sa Pet Zvezdica (1999)
* Doktor Šuster (2001)
* Generalna proba samoubistva (2009)
* Život u tesnim cipelama (2011)
* Kumovi - Godfathers (2013)
* Rođendan gospodina Nušića (2014)
* Hipnoza jedne ljubavi (2016)

### Guions

* Bestije,1977
* Poseban tretman, 1980
* Ko to tamo peva, 1980
* Maratonci trče počasni krug 1982
* Balkanski špijun 1984
* Sabirni Centar 1989
* Pod zemlja, 1995 (Underground dirigida per Emir Kusturica, guanyadora de la Palma d'Or a lFestival de Canes.
* Profesionalac, 2003
* Sveti Georgije ubiva aždahu, 2003
* Nije loše biti čovek 2021

### Poesia

* Ja to tamo pevam (2020)

## Referències

* ↑ Nonin, G. «Pola veka gimnazije "Svetozar Marković"» (en serbian). srednjeskole.edukacija.rs, 18-03-2013. [Consulta: 20 setembre 2022].
* ↑ Serbia, RTS, Radio televizija Srbije, Radio Television of. «Uručena odlikovanja povodom Dana državnosti». www.rts.rs. [Consulta: 15 febrer 2020].
* ↑ «"Ljudi nisu verovali da si mi kum… Jeste, kao, Bora ti je kum": Lena Kovačević posle 5 godina od smrti Bore Todorovića». , 2019.
* ↑ Đorđević, D. «U JEKU SVETSKOG SKANDALA Lena Kovačević, ćerka reditelja, za "Blic": "Nije bezazleno, i moj otac je prolazio kroz to"» (en serbi). Blic.rs. [Consulta: 3 gener 2021].
* ↑ «Ja to tamo pevam - Dušan Kovačević | Laguna» (en serbi). www.laguna.rs. [Consulta: 3 gener 2021].
# Almussafes (entrepà)

L'Almussafes és un entrepà, farcit de sobrassada i formatge. Juntament amb la brascada i el xivito, és un dels entrepans valencians amb nom propi.
L'entrepà es va crear a Don Ramón, local de Ramón Martínez Arolas. Es va crear en el moment en què la Ford s'implantava a València, quan els enginyers de la companyia americana s'allotjaven a l'Astoria de València. L'entrepà l'inventà un home anomenat Manolo, que s'encarregava de la planxa de torrar, i li posaren el nom per ser Almussafes la localitat on s'instal·là la companyia automobilística.

## Referències

* ↑ «Recetas de bocadillos valencianos: el Almussafes». Valenciasecreta, 28-01-2021. [Consulta: 4 juliol 2021].
* ↑ Colom, Jaume Fàbrega i. Cuina i cultura del gust al País Valencià: El patrimoni culinari. Universidad de Alicante, 2019-04-01. ISBN 978-84-9717-656-9.
* 1 2 3 Caro Leal, Lidia. «Dijeron de Don Ramón que cambió la cultura por el vicio». Guía Hedonista, 16-10-2020. [Consulta: 4 juliol 2021].
# Stewarts Point

Stewarts Point és una àrea no incorporada de l'estat de Califòrnia als Estats Units d'Amèrica. Es troba a la cruïlla de les carreteres i de la carretera Stewarts Point Skaggs Spring Road que travessa la serra des de l'oceà fins a la vall del Sonoma. Es troba a la desembocadura del riu Stewarts Creek a l'oceà Pacífic.
El 1856 l'indret va ser fundat per la família Stewart que li va donar el nom, i que va crear el 1868 la botiga general, una de les més velles i encara oberta a l'estat de Califòrnia. El 1888 va obrir la seva oficina de correus.

## Llocs d'interès

* Stewarts Point State Marine Reserva i la Stewarts Points State Marine Conservation Area, dues reserves naturals marítimes estatals.
* La botiga general Stewarts Point Store (1868)
* Oficina de correus
* Masia i Oceà Pacífic
* Unes cases de fusta

## Referències

* ↑ David L. Durham,California's Geographic Names: A Gazetteer of Historic and Modern Names of the State, Fresno, Editorial Quill Driver Books, 1998, pàgina 707, ISBN 1-884995-14-4
* ↑ Cristalen, «Sonoma County: Stewarts Point», Wandering Lizard Greater San Francisco Bay Area, 2010 [Consulta el 9 d'octubre de 2013]
* ↑ «Stewarts Point State Marine Reserve & Stewarts Point State Marine Conservation Area» Arxivat 2013-08-11 a Wayback Machine., California Department of Fisch and Wildlife (Ministeri californià del peix i de la vida silvestre)
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Stewarts Point
# Kàrate a mort a Bangkok

Kàrate a mort a Bangkok (títol en anglès: The Big Boss; títol original en xinès: Tang shan da xiong) és el primer film important de Bruce Lee. L'èxit d'aquest film va fer del petit dragó una estrella a tota l'Àsia, després al món sencer. Ha estat doblada al català.

## Argument

Cheng Chao-an (Bruce Lee), un jove emigrant xinès, marxa a buscar treball a Tailàndia. Contractat en una fàbrica de gel, Cheng descobreix després de poc temps que la seva fàbrica serveix de façana a temibles traficants de droga que no vacil·len a matar els seus obrers.

## Repartiment

* Bruce Lee: Cheng Chao-an
* Maria Yi: Chiao-mei
* James Tien: Hsiu Kien
* Han Ying-chieh: Hsiao Mi (Big Boss)
* Tony Liu: El fill de Mi
* Li Quin: Ah-kun
* Chin San: Ah-bi
* Ching-ying Lam: Ah-lun
* Chen Chao: el cap de l'equip
* Malalene: Miss Wu-man
* Hui-yi Chen: Ah-chiang
* Tu Chia-Cheng: L'oncle

## Referències

* ↑ «Kàrate a mort a Bangkok». Ésadir.cat. [Consulta: 25 abril 2022].
* ↑ «Tang shan da xiong». The New York Times.

## Enllaços externs

* Kàrate a mort a Bangkok - Lloc web oficial
* Big Boss - Bruce Lee Story
# Agrupació Femenina de Propaganda Cooperatista

L'Agrupació Femenina de Propaganda Cooperatista va ser la coordinadora dels grups femenins cooperativistes que s'havien format dins de les diferents cooperatives catalanes. Fundada el 1932 a la Federació Provincial de Cooperatives de Barcelona durant la Segona República Espanyola, va coordinar esforços per visibilitzar, donar suport, assistir i formar les dones actives en el cooperativisme, fomentar la seva participació activa en el món del cooperativisme en general, inclús en l'administració.
Va ser la culminació de dècades de lluita femenina per assolir el reconeixement de la seva ingent tasca dins les cooperatives i per assolir drets de ple. Des del moment de l'aparició de les cooperatives a Catalunya a finals del s. XIX, les dones havien format un part essencial de les cooperatives, desenvolupant tasques per portar les entitats endavant, però no eren tingudes en compte ni tenien cap dret reconegut.
Les artífexs o dinamitzadores d'aquesta Agrupació eren, entre d'altres, la Regina de Lamo Jiménez (1870-1947), la Micaela Chalmeta i Martí (1863-1951) i la Maria Palomera i Giró (1905-1937), la mort de la qual va contribuir a precipitar la fi de l'agrupació. Algunes de les més involucrades també eren l'Àngela Graupera i Gil (1876-1940), la Rosa Forment, la Dolors Abelló, l'Antonia Sancho i l'Empar Coloma i Chalmeta (segle XX).
L'Agrupació va restar en vigor fins al 1938 o 39, cap a la fi de la Guerra Civil, tot i que la seva centralitat com a ens propagandístic minvà ja el 1938 a favor de la més bel·ligerant Secció Central d'Activitats Femenines dins la Unió de Joventuts Cooperatistes de Catalunya.

## Cooperatives participants

A l'Agrupació hi havia les seccions de dones d'una varietat de cooperatives del territori Català, i dintre de la Federació Provincial de Cooperatives de Barcelona. Entre elles:
* La Moral de Badalona
* Cooperativa del Centre Obrer Aragonès
* Cooperativa La Fraternitat de la Barceloneta
* i moltes altres

## Referències

* 1 2 Eroles, Ivet (text); Monlleó, Àngel (fotos); Masip, Mar (entrevistada); Dalmau, Marc (entrevistat). «Mar Masip i Marc Dalmau: “Quan les dones van tenir més llibertat, el cooperativisme va ser més fort”». Nexe. Cooperatives de treball, 04-07-2022. [Consulta: 1r juliol 2023].
* ↑ «Les dones cooperatistes», Museu d'Història de Catalunya (MHCat)
* 1 2 Masip, Mar; Dalmau, Marc. El moviment feminista cooperatiu. L'Agrupació Femenina de Propaganda Cooperativista (1931-1939). Editorial Cossetània, 2022, pàg. 61-94.
* ↑ «L’Agrupació Femenina de Propaganda Cooperativista. El feminisme cooperatiu». Dones de Foc i d'Aigua. Històries de dones obreres, 02-02-2021. [Consulta: 1r juliol 2023].

## Vegeu també

* Cooperativisme

## Enllaços externs

* «L’Agrupació Femenina de Propaganda Cooperativista. el feminisme cooperatiu |editor= Dones de Foc i d'Aigua. Històries de dones obreres», Dones de Foc i d'Aigua. Històries de dones obreres, 2 de febrer del 2021.
* «Les dones cooperatistes», Museu d'Història de Catalunya (MHCat)
# Alosa becllarga de Benguela

L'alosa becllarga de Benguela (Certhilauda benguelensis) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae)

## Hàbitat i distribució

Habita garrigues de l'Àfrica sud-occidental, al sud-oest d'Angola i Namíbia occidental.

## Taxonomia

Alguns autors consideren aquest ocell una subespècie de l'alosa becllarga de Namaqua (C.subcoronata).

## Referències

* ↑ J. del Hoyo et NJ Collar (2016) HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volume 1: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona, Spain and Cambridge, UK.
# Stonehaven

Stonehaven (/stoʊnˈheɪvən/, scots : Steenhive [stinˈhaiv]) és una ciutat d'Escòcia. Es troba a la costa nord-est d'Escòcia i tenia 11.602 en el cens de 2011.
Després de la desaparició de la ciutat de Kincardine, que va ser abandonada gradualment després de la destrucció del seu castell reial a les Guerres de la Independència, el Parlament escocès va convertir Stonehaven en la ciutat successora del comtat de Kincardineshire. Actualment s'administra com a part de l'autoritat unitària d'Aberdeenshire.
Stonehaven va créixer al voltant d'un poble de pescadors de l'edat del ferro, avui l' "Auld Toon" ("ciutat vella"), i s'haa expandit terra endins des de la vora del mar. Fins al segle XVI, mapes antics indiquen que la ciutat es deia Stonehyve, Stonehive, o Duniness. És anomeada informalment pels seus habitants com Stoney.
Actualment, les indústries principals de la ciutat són els serveis marítims i el turisme, amb el famós castell de Dunnottar, que atrau un gran nombre de turistes cada any.

## Referències

* ↑ «Scotland's Census 2011» (en anglès).
* ↑ «Local History of Stonehaven, Aberdeenshire» (en anglès).
# Ted Tally

Ted Tally, nom artístic de William Theodore Tally (Carolina del Nord, 9 d'abril de 1952) és un dramaturg i guionista estatunidenc, guanyador d'un Oscar.
Tally va ser educat a la Universitat Yale i a l'Escola Yale de Teatre, i també hi ha donat classes. El seu crèdit més notable és el guió cinematogràfic per a El silenci dels anyells, que va guanyar l'Oscar al millor guió adaptat, el Premi Saturn, així com el premi del Sindicat de Guionistes dels Estats Units, el premi de la Chicago Film Critics Association i un Premi Edgar del Mystery Writers of America. Altres guions són els de les pel·lícules White Palace, Abans i després, Esclat, i All the Pretty Horses.
A més a més a Terra Nova, amb la que guanya un premi Obie, i Coming Attractions, que guanya el Premi Outer Critics Circle Award, les obres de Tally inclouen Hooters, Little Footsteps, i Silver Linings. Els seus guions de televisió inclouen The Comedy Zone, Hooters, Terra Nova per la BBC (TV), i The Father Clements Story amb la que va guanyar el Christopher Award.
Després de declinar escriure el guió cinematogràfic per a Hannibal, Tally va tornar a Hannibal Lecter per escriure el guió de Red Dragon. Quan li van preguntar a la revista Inside Film Online per què va decidir no escriure el guió cinematogràfic per a Hannibal, responia: Per moltes raons. No m'agradava el llibre. El director Jonathan Demme, i jo el vàrem llegir i ens vàrem horroritzar. No vèiem com podríem fer una pel·lícula d'això, i com podríem estar-ne orgullosos sense fer una història totalment diferent. Estava preocupant perquè teníem una amistat amb Tom Harris i sentíem que li devíem molt. Però estava a la defensiva i no volia res canviat.
Tally és també acrditat com a productor associat a Mission to Mars (2000), així com assessor creatiu a Madagascar (2005) i assessor d'història a Shrek 2 (2004).
Tally viu amb la seva dona i dos fills a Pennsilvània, als afores de Philadelphia, al Comtat de Bucks. El nom del seu fill és Austin Wilkes (n. 1988) i el de la seva filla és Amanda Devin (n. 1992).

## Referències

* ↑ AUSTIN HEART OF FILM SCREENWRITERS CONFERENCE DRAWS TOP TALENT (anglès)

## Enllaços externs

* La seva fixa a IMDb (anglès)
* Entrevistes Filmmaker (anglès)
# Jo sóc la justícia 2

Jo soc la justícia 2 (títol original: Death Wish 4: The Crackdown) és una pel·lícula policíaca estatunidenca dirigida per J. Lee Thompson el 1987. Ha estat doblada al català

## Argument

Paul Kersey ha reprès la seva vida com a arquitecte a Los Angeles. Viu un amor com no s'ho pensava amb la periodista Karen Sheldon i la seva filla Erica Sheldon, que omplen el profund buit deixat per la seva dona i la seva filla totes dues mortes temps enrere. Però el que Paul no sap pas és que Erica és una jove que es droga, que acaba per sucumbir després d'una sobredosi deguda a un producte desconegut. Anant als llocs on Erica comprava la seva droga, Kersey aconsegueix matar el traficant. Un temps després, és contactat per Nathan White un ric home de negocis que ha viscut una experiència idèntica, que li confessa el seu desig de posar fora de joc els càrtels de la droga de Los Angeles, i impedir la mort de nombrosos altres joves drogats. Per això li proposa proporcionar-li tot el material que pot necessitar i li fa arribar tots els informes sobre els revenedors de drogues i els seus caps. Paul accepta i es posa a continuació a treballar en una nova croada expeditiva i una guerra de bandes coberta de cadàvers...

## Repartiment

* Charles Bronson: Paul Kersey
* Kay Lenz: Karen Sheldon
* Dana Barron: Erica Sheldon
* John P. Ryan: Nathan White
* Perry Lopez: Ed Zacharias
* Danny Trejo: Art Sanella

## Saga del justicier

* 1974 : Death Wish de Michael Winner
* 1982 : 'El justicier de la nit (Death Wish II) de Michael Winner
* 1985 : Death Wish 3 de Michael Winner
* 1987 : Jo soc la justícia 2 (Death Wish 4: The Crackdown) de J. Lee Thompson
* 1994 : Death Wish V: The Face of Death d'Allan A. Goldstein

## Referències

* ↑ «Death Wish 4: The Crackdown (1987)». Box Office Mojo. [Consulta: 5 juliol 2012].
* ↑ esadir.cat. Jo sóc la justícia 2. esadir.cat.
* ↑ «Death Wish 4: The Crackdown». The New York Times.
# Marianna Auenbrugger

Marianne Auenbrugger (Viena, 19 de juliol de 1759 - íd., 25 d'agost de 1782) va ser una pianista i compositora austríaca.

## Biografia

Marianne Auenbrugger era filla del metge Leopold Auenbrugger, llibretista de l'òpera de Salieri Der Rauchfangkehrer, i la seva dona Marianna von Priestsberg, i reconeguda com a pianista i compositora a Viena.
Juntament amb la seva germana Caterina Franziska, va ser alumna de Joseph Haydn i d'Antonio Salieri. Les germanes Auenbrugger són esmentades en la correspondència de Leopold i Wolfgang Amadeus Mozart i de Haydn. El primer comenta en una carta a la seva dona que «les filles del doctor Auenbrugger... toquen extraordinàriament bé i [són] perfectament musicals», mentre que Hayden comenta en una altra a l'editor Artaria que «l'aplaudiment de les germanes Augenbrugger és el més important per a mi perquè el seu estil de tocar i la seva visió genuïna de l'art de la música són iguals als dels més grans mestres».
El 1780 Haydn va dedicar a les germanes Auenbrugger el seu cicle de Sei sonata per il clavicembalo, o forte piano (Hob XVI:35-39 i 20). Quan Marianne va morir de tuberculosi el 1782, amb només 23 anys, Salieri li va compondre una oda fúnebre, Deh si piace voli, que va publicar a l'editorial Artaria, a càrrec seu, com a annex a la Sonata per il clavicembalo, de la qual és autora Marianne Auenbrugger.

## Discografia

* Dones compositores al XVIII XVIII segle: Música per a clavicèmbal, volum 1 - Barbara Harbach, clavicèmbal (1995, Gasparo Records 272).
* Mònica Jakuc, pianoforteː Marianne von Martinez, Marianna von Auenbrugger, Joseph Haydn: Sonates, 1993

## Referències

* 1 2 3 «Auenbrugger, Marianna». Sophie Drinker Institut. [Consulta: 28 maig 2024].
* ↑ Grove, 2001.
* 1 2 «Auenbrugger, Katharina - Sophie Drinker Institut». [Consulta: 28 maig 2024].
* ↑ «La Sonata vienesa de "género". M. Auenbrugger» (en castellà). Bogs Averroes - Arpegio de Corcheas, 21-07-2022. [Consulta: 28 maig 2024].
* ↑ «Barbara Harbach | Recordings Archive» (en anglès americà). [Consulta: 29 maig 2024].
* ↑ «Marianne von Martinez, Marianna von Auenbrugge... | AllMusic» (en anglès). Allmusic. [Consulta: 29 maig 2024].

## Enllaços externs

* Partitures de Marianne Auenbrugger
* Marianne Auenbruggerː Sonata en Mi bemoll major
# Benjuí

El benjuí és una resina balsàmica obtinguda a partir de l'escorça de diverses espècies d'arbres del gènere Styrax. S'utilitza en perfums i algunes menes d'encens i com a aromatitzant i medicament.
El benjuí de vegades s'anomena a l'Índia Sambrani o loban, encara que loban és, a través de l'àrab lubān, un terme genèric per a encensos del tipus olíban. La síl·laba "benz" deriva en última instància de l'àrab lubān jāwī (لبان جاوي, "olíban de Java"). (mitjans del segle XVI: del francès benjoin, basat en l'àrab lubānjāwī "encens de Java").
Hi ha dues menes comunes de benjuí, el benjuí de Siam i el benjuí de Sumatra. El benjuí de Siam s'obté de Styrax tonkinensis, que creix a Tailàndia, Laos, Cambodja i el Vietnam . El benjuí de Sumatra s'obté de les espècies Styrax paralleloneurus (sin. Styrax sumatranus) i Styrax benzoin, que creix principalment a l'illa de Sumatra. Als Estats Units, el benjuí de Sumatra s'utilitza més sovint en preparacions farmacèutiques, el benjuí de Siam a les indústries dels sabors i fragàncies.
En perfumeria el benjuí s'utilitza com a fixador de l'aroma, alentint la dispersió d'olis essencials i altres components de la fragància a l'aire. El benjuí s'usa en cosmètica, medicina veterinària i espelmes aromàtiques. S'usa com a aromatitzant en begudes alcohòliques i no alcohòliques, productes de forn, xiclet, làctics congelats, gelatines, púdings i dolços suaus.
En anestèsia i cirurgia, s'utilitza com a adhesiu per assegurar apòsits de ferides i catèters i està disponible com a preparació estèril.

## Vegeu també

* Estorac

## Referències

* ↑ The Encyclopaedia of Islam (2nd ed.)
* ↑ Thomas Kinkele. Incense and Incense Rituals. Lotus Press, 30 Jun 2005, p. 117. ISBN 9788180565298.
* ↑ Saputra, Muhammad Hadi; Sagala, Saut Aritua Hasiholan; Lee, Han Soo Forum Geografi, 33, 2, 16-01-2020, pàg. 196–208. DOI: 10.23917/forgeo.v33i2.9056. ISSN: 2460-3945 [Consulta: free].
* 1 2 Karl-Georg Fahlbusch (2007), "Flavors and Fragrances", Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry (7th ed.), Wiley, p. 87
* ↑ Duke, James A. Duke's Handbook of Medicinal Plants of the Bible. CRC Press, 2007, p. 446. ISBN 978-0-8493-8203-1.
* ↑ Klemens Fielbach (2007), "Resins, Natural", Ullmann's Encyclopedia of Industrial Chemistry (7th ed.), Wiley, p. 4
* ↑ George A. Burdock (2010), "Benzoin Resin", Fenaroli's Handbook of Flavor Ingredients (6th ed.), Taylor & Francis
* ↑ «Benzoin adhesive».