OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Assemblea Interregional de Bisbes d'Àfrica del Sud

L'Assemblea Interregional de Bisbes d'Àfrica del Sud (Inter-Regional Meeting of Bishops of Southern Africa, IMBISA) és un òrgan de l'Església Catòlica, que reuneix els bisbes de les nacions d'Àfrica del Sud.

## Història

L'IMBISA es va establir a 1952 i té la seu a Avondale Harare a Zimbabwe.

## Membres d'IMBISA

Formen part d'IMBISA els bisbes de les següents conferències episcopals:
* Conferència episcopal d'Angola i São Tomé (Conferencia Episcopal de Angola e São Tomé, CEAST);
* Conferència dels bisbes catòlics de Lesotho (Lesotho Catholic Bishops' Conference);
* Conferència episcopal de Moçambic (Conferência Episcopal de Moçambique, CEM);
* Conferència dels bisbes catòlics namibians (Namibian Catholic Bishops' Conference, NCBC);
* Conferència dels bisbes catòlics de l'Àfrica Meridional (The Southern African Catholic Bishops' Conference”, SACBC);
* Conferència dels bisbes catòlics de Zimbabwe (Zimbabwe Catholic Bishops' Conference, ZCBC).

## Llista de presidents

* Arquebisbe Denis Eugene Hurley, O.M.I. (1952 - 1961)
* Cardenal Owen McCann (1961 - 1974)
* Arquebisbe Joseph Patrick Fitzgerald, O.M.I. (1974 - 1981)
* Arquebisbe Denis Eugene Hurley, O.M.I. (1981 - 1987)
* Arquebisbe Jaime Pedro Gonçalves (1985 - 1992)
* Bisbe Reginald Joseph Orsmond (1987 - 1988)
* Arquebisbe Wilfrid Fox Napier, O.F.M. (1988 - 1994)
* Arquebisbe Patrick Fani Chakaipa (1992 - 1995)
* Bisbe Francisco João Silota, M. Afr. (1995 - 2001)
* Bisbe Louis Ncamiso Ndlovu, O.S.M. (2001 - 2003)
* Cardenal Wilfrid Fox Napier, O.F.M. (2003 - 2006)
* Arquebisbe Buti Joseph Tlhagale, O.M.I. (2004 - 2007)
* Arquebisbe Gabriel Mbilingi, C.S.Sp. (2007 – agost 2012)
* Arquebisbe Stephen Brislin, des d'agost 2012

## Enllaços externs

* Web d'IMBISA
* Assemblea Interregional de Bisbes d'Àfrica del Sud a gcatholic.org
# Guiu I de Dampierre

Guiu I de Dampierre (1112 – 1151) va ser vescomte de Troyes, senyor de Dampierre, Saint-Dizier i Moëslains. Era fill de Tibald II de Dampierre i Elisabet de Montlhéry, filla de Miló I de Montlhéry
Guiu va viatjar amb Hug I de Troyes en la seva peregrinació a Terra Santa el 1125. No se sap si Guiu es va convertir en un cavaller templer, encara que el seu fill Guillem va aprovar la donació de propietats als templers a Provins. Guiu es va aliar amb Barisan d'Ibelin, que viatjava a Terra Santa amb Hug II de Le Puiset.
Guiu es va casar amb Helvida de Baudémont, filla d'Andreu de Baudémont, senescal de Bourgogne, i de la seva dona Agnès de Braine. Helvida era la vídua d'Hug de Chacenay, senyor de Montréal. Després de la mort de Guiu, Helvida es va convertir en monja a Jully-les-Nonnains. Guiu i Helvida van tenir set fills:
* Guillem I de Dampierre, senyor de Dampierre, Saint-Dizier i Moëlain.
* Andreu
* Miló
* Guiu de Dampierre, bisbe de Chalon (1044-ca. 1058)
* Helvida, es va casar amb Godofreu IV, senyor de Joinville
* Agnès, es va casar amb Narjot, senyor de Toucy

## Bibliografia

* (anglès) Riley-Smith, Johathan (1997). The First Crusaders, 1095-1131. Cambridge University Press, 1952.
* (anglès) Schenk, Jochen (2012). Templar Families: Landowning Families and the Order of the Temple in France, c.1120-1307. Cambridge University Press.
# Anarquisme filosòfic

L'anarquisme filosòfic és un corrent del pensament anarquista, que sosté que l'Estat no té legitimitat moral, i alhora (aquest anarquisme) no dona suport a la violència per eliminar-lo (l'estat). Tot i que l'anarquisme filosòfic no implica necessàriament una acció o un desig d'eliminació de l'Estat, els anarquistes filosòfics no creuen que tinguin l'obligació o el deure d'obeir a l'Estat, i a l'inrevés, tampoc l'Estat té el dret de manar.
L'anarquisme filosòfic és un component especial de l'anarquisme individualista. Els anarquistes filosòfics de la nota històrica inclouen Mohandas Gandhi, William Godwin, J. R. R. Tolkien, Pierre-Joseph Proudhon, Herbert Spencer, Max Stirner i Henry David Thoreau. Michael Freeden identifica quatre grans tipus d'anarquisme individualista. Ell diu que el primer tipus està associat amb William Godwin que defensen l'autogovern amb un "progressiu racionalisme que incloure la benevolència dels altres". El segon tipus és l'egoisme, la majoria associat amb Stirner. El tercer tipus és el "que es troba en les primeres prediccions de Herbert Spencer, i en el d'alguns dels seus deixebles com Wordsworth Donisthorpe, preveient la redundància de l'estat en l'origen de l'evolució social". El quart tipus conserva una forma moderada de l'egoisme i produeix la cooperació social a través de la promoció del mercat, que té seguidors, com Benjamin Tucker i Thoreau. Filosòfs anarquistes contemporanis inclouen A. John Simmons i Paul Robert Wolff.

## Referències

* ↑ Wayne Gabardi, review of Anarchism by David Miller, published in American Political Science Review Vol. 80, No. 1. (Mar., 1986), pp. 300-302.
* ↑ According to scholar Allan Antliff, Benjamin Tucker coined the term "philosophical anarchism," to distinguish peaceful evolutionary anarchism from revolutionary variants. Antliff, Allan. 2001. Anarchist Modernism: Art, Politics, and the First American Avant-Garde. University of Chicago Press. p. 4
* ↑ Outhwaite, William & Tourain, Alain (Eds.). (2003). "Anarchism." The Blackwell Dictionary of Modern Social Thought (2nd Edition, p. 12). Blackwell Publishing
* ↑ Freeden, Micheal. Ideologies and Political Theory: A Conceptual Approach. Oxford University Press. ISBN 019829414X. pp. 313-314
* ↑ Tucker, Benjamin R., Instead of a Book, by a Man too Busy to Write One: A Fragmentary Exposition of Philosophical Anarchism (1897, New York)
* ↑ Broderick, John C. "Thoreau's Proposals for Legislation." American Quarterly, Vol. 7, No. 3 (Autumn, 1955). p. 285
# Agricultura sostinguda per la comunitat

L'agricultura sostinguda per la comunitat és un model socioeconòmic de produir menjar i d'organitzar-ne la distribució i les vendes, apuntant a augmentar la qualitat del menjar i la cura donada a la terra, les plantes i animals, mentre es redueixen substancialment les deixalles i els riscos financers per als productors. És també un mètode perquè els petits grangers i camperols tinguin un mercat tancat reeixit a petita escala. S'enfoca en un sistema de recollida i lliurament setmanal de vegetals, fruites, verdures, hortalisses, de vegades també flors, i fins i tot llet o carn.
Aquesta classe d'agricultura funciona amb un grau molt més gran que l'usual d'involucració dels consumidors, de manera que és molt forta la relació consumidor-productor. El disseny de base inclou desenvolupar un grup cohesionat de consumidors que estiguin disposats a finançar el pressupost d'una estació sencera per aconseguir aliments de qualitat i igualment un grup compromès de productors. El sistema té moltes variacions, pel que fa a com el pressupost de la granja és recolzat pels consumidors i com els productors els lliuren els aliments, i per això mateix, pel que fa als nivells de risc compartit entre productors i consumidors.
El sistema va néixer a la dècada de 1960 al Japó, Alemanya i Suïssa, com a resposta als problemes de l'alimentació sana i de la urbanització dels sòls agrícoles. Posteriorment es va estendre als Estats Units i Canadà, on s'han formalitzat uns 1500 grups de productors-consumidors, coneguts com a Community-supported agriculture CSA, que s'especialitzen en productes orgànics. També s'han conformat grups similars a Holanda, Dinamarca, Hongria, Portugal, Austràlia, Nova Zelanda, Ghana i altres països. Actualment 17 milions de japonesos participen del sistema teikei per assegurar menjar fresc i sa mitjançant un sistema d'intercanvi i distribució diferent al mercat convencional. A França hi ha una associació per mantenir l'agricultura camperola anomenada AMAP (Acord per al Manteniment de l'Agricultura Pagesa), que estén els seus objectius a la solidaritat amb el moviment camperol de la Confédération Paysanne.

## Bibliografia

* Lorand, Andrew Christopher (1995): Community Supported Agriculture (CSA)
* McFadden, Steven Community Farms in the 21st Century: Poised for Another Wave of Growth?
* Japan Organic Agriculture Association 日本有機農業研究会 Arxivat 2008-11-19 a Wayback Machine.
* Site national des AMAP

## Vegeu també

* Agricultura ecològica
* Agroecologia
* Bajo el Asfalto está la Huerta
* Agricultura de guerrilla
# Agrupación al Servicio de la República

L'Agrupación al Servicio de la República va ésser una organització política constituïda a Catalunya al juliol del 1931 com a "sección o sucursal" de l'entitat del mateix nom fundada per José Ortega y Gasset, Gregorio Marañón, Ramón Pérez de Ayala i Felipe Sánchez-Román y Gallifa a Madrid el 10 de febrer del mateix any.
Pretenia "corregir los vicios y las imperfecciones del Estado Español, mediante la difusión de los principios del derecho público moderno y la educación del pueblo para el desempeño de su función de rector y director único de la vida pública".
En formaven el Comitè directiu: José M. Vila Coro (advocat, president), José Calvo Mínguez (secretari), Valentín F. Navarro Azpeitia (notari), Adolfo Garro Alonso (enginyer), Rafael García Fando (catedràtic) i Ernesto Freixas Socias (enginyer). La manca d'un programa polític específic provocà que la majoria dels membres es passessin a altres formacions republicanes, com Acció Republicana i Izquierda Republicana, i desaparegué el 13 d'octubre de 1933.

## Referències

* ↑ Molas, Isidre (ed.): Diccionari dels Partits Polítics de Catalunya. Segle XX. Enciclopèdia Catalana, S.A. Barcelona, març del 2000. ISBN 84-412-0466-7, plana 8.
# Agrupament d'Esbarts Dansaires

L'Agrupament d'Esbarts Dansaires és una associació que s'ocupa en dignificar i divulgar la dansa catalana a través dels esbarts dansaires.
Va néixer el 19 de maig de 1985 a partir del Primer Congrés de Cultura Popular i Tradicional realitzat a Manresa i convocat pel Centre de Promoció Cultural de la Generalitat de Catalunya. Aquesta associació ofereix assessorament tècnic i cursos de direcció i de dansa, publica periòdicament llistes de danses, organitza trobades dels esbarts i promou la creació de noves danses basades en les formes tradicionals. Actualment compta amb unes 140 entitats associades.
Col·laboradora del Centre de Promoció de la Cultura Popular i Tradicional Catalana depenent del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, també ho és de l'Obra del Ballet Popular. L'any 2002 fou guardonada amb el Premi Nacional de Cultura Popular concedit per la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Agrupament d'Esbarts Dansaires». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'Agrupament d'Esbarts Dansaires
# Aguanaval

L'Aguanaval és un riu de Mèxic que fa la frontera entre els Estats de Durango i Coahuila. Neix a l'aiguabarreig de dos torrents: el Arroyo de la Leona que naix a la serra El Águila al municipi de Fresnillo i l'Arroyo Prieto que prové de la Serra de Lobatos al municipi de Valparaiso.
Té una longitud de 500 km. A la conca superior és diu Trujillo o riu Grande. Desemboca a la regió de la Laguna, on es fa servir per al reg, entre d'altres per al conreu del cotó. Antigament desembocava en la llacuna de Viesca, actualment seca. Durant els mesos de juny a octubre el riu és de règim torrencial. La resta de l'any des del seu naixement fins a Sant Joan de Guadalupe i des del Canó del Cap al del Realito desguassa aigua que prové brolladors.
Per controlar les aiguades, es va construir la presa Leobardo Reynoso, també coneguda com el Zaus, que té una capacitat de 118 milions de metres cúbics. A més d'aquesta, hi ha una tretzena de preses.
L'ús excessiu pel reg i el canvi climàtic causen problemes de sequera en gairebé tota la conca. Per la gestió de l'aigua es va crear la regió hidràulica Nazas-Aguanaval, que forma part de la Regió VII «Conques centrals del Nord».

## Afluents principals

Afluents per la dreta: els torrents de Paso del Río, d'El Águila, d'El Tigre.
Afluents per l'esquerra: els torrents de l'Agostadero, de San Lucas, del Jaralito, de la Cuestecita, del Congreso i els riu de Sat Bartolo, Quita Pesares, de la Laja, de pesadillas, de San Miguel, de San Juan, de Las Chozas, de Santa Ana, d'Ojo Client i de Pajaritos i finalment el torrents de Mazamitotes i de la Cabeza.

## Referències

* ↑ «Aguanaval». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 8 gener 2023].
* 1 2 3 4 Cháirez Araiza i Palerm Viqueira, 2005, p. 7.
* ↑ «Mexico establishes water reserves for country’s rivers» (en anglès). Vallarta Daily News, 06-06-2018. [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ Cerutti, Mario «Frontera, activitat econòmica i desenvolupament empresarial en el nord de Mèxic». Recerques: història, economia, cultura, 45, 2003, pàg. 41.
* ↑ Cháirez Araiza i Palerm Viqueira, 2005, p. 8.
* ↑ Programa de medidas preventiva y de mitigación de la sequía (PMPMS) en el Consejo de cuenca Nazas-Aguanaval (pdf) (en castellà). Torreón: Universitat Juárez de l'Estat de Durango & Comissió nacional de l'Aigua, 2014, p. VI-122.
* ↑ Programa de medidas, 2004, p. 3.

## Bibliografia

* Castillo, Ignacio Orona; C, Guillermo González; Arellano, José de Jesús Espinoza; H, Beatriz G. de la Tejera «El aprovechamiento del agua de riego en la cuenca del río Aguanaval». Agrofaz: publicación semestral de investigación científica, 4, 1, 2004, pàg. 471–480. ISSN: 1665-8892.
* Cháirez Araiza, Carlos; Palerm Viqueira, Jacinta «Importancia del río Aguanaval en la recarga al acuífero principal de la Región Laguna de Coahuila y Durango». Boletín del Archivo Histórico del Agua, 29, 2005, pàg. 5–20.
# Agulla de Lliterola

L'Agulla de Lliterola és un cim de 3.028 m d'altitud, amb una prominència de 10 m, que es troba al sud del Pic de Crabioules Occidental, al massís de Perdiguero, entre la província d'Osca (Aragó) i el departament de l'Alta Garona (França).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Semir, Ramon de. Posets - Perdiguero, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1977 (E-25). ISBN 84-7011-038-1 [Consulta: 20 setembre 2017]. Arxivat 2019-05-01 a Wayback Machine.
# Agulla de l'Encantada

L'Agulla de l'Encantada és una muntanya de 1.131 metres que es troba al municipi de Coll de Nargó, a la comarca de l'Alt Urgell.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Agulleta

L'agulleta (Syngnathus acus) és una espècie de peix de la família dels singnàtids i de l'ordre dels singnatiformes.
Els adults poden assolir 50 cm de longitud total. És ovovivípar i el mascle transporta els ous en una bossa ventral, la qual es troba a sota de la cua.
És un peix demersal de clima subtropical que viu entre 90-110 m de fondària. Es troba des de Noruega, les illes Fèroe i les Illes Britàniques fins al Sàhara Occidental i Senegàmbia (incloent-hi la Mediterrània, la mar Egea i la mar Negra), i des de Namíbia fins al Cap de Bona Esperança i Zululàndia.

## Referències

* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Muus, B.J. i J.G. Nielsen, 1999. Sea fish. Scandinavian Fishing Year Book, Hedehusene, Dinamarca. 340 p.

## Bibliografia

* D'Ancona, U., 1934: Le specie Mediterranee del genere Syngnathus. Memoria, Royal Comitato Talassografico Italiano Núm. 210: 1-79, Pls. 1-3.
* Dawson, C. E., 1984: Synopsis of Australian pipefishes usually referred to the syngnathine (tail-pouch) genera Syngnathus, Leptonotus and Histogamphelus. Memoirs of the Museum of Victoria Núm. 45: 71-123, Pls. 1-9.
# Agutí de Coiba

L'agutí de Coiba (Dasyprocta coibae) és una espècie de rosegador de la família dels dasipròctids.

## Descripció

* Fa entre 41 i 62 cm de llargària total amb una cua d'1-3,5 cm de llarg.

## Reproducció

Té lloc durant tot l'any. La gestació té una durada de 104-120 dies i la ventrada acostuma a ser d'1-2 cries cobertes de pèl, les quals són capaces (al cap d'una hora) de córrer. Són deslletades després de 20 dies i deixen el territori dels pares quan neix la següent ventrada o l'aliment esdevé escàs.

## Alimentació

Es nodreix, de dia, dels fruits caiguts al terra del bosc i d'altres matèries vegetals.

## Hàbitat

Viu als boscos de fulla caduca i matollars a prop de l'aigua.

## Distribució geogràfica

Es troba a Panamà: és endèmic de l'illa de Coiba.

## Longevitat

La seva esperança de vida és de fins a 17 anys en captivitat.

## Costums

* Viu formant parelles que romanen tota la vida juntes i defensen un territori.
* A les zones on són caçats acostumen a sortir, només, de nit.

## Estat de conservació

Està amenaçat per la pèrdua del seu hàbitat natural, el desenvolupament del turisme, els huracans i les malalties.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* 1 2 3 4 5 6 BBC - Science and Nature: Animals (anglès)
* ↑ Reid, F.; 1997. A field guide to the mammals of Central America and southeast Mexico. Oxford University Press, Nova York, els Estats Units.
* ↑ Roach, N.; Naylor, L. (2019). "Dasyprocta coibae." 2019 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2019. [Consulta: 13 abril 2023]
* 1 2 Encyclopedia of Life (anglès)
* ↑ Woods, C. A.; C. W. Kilpatrick, 2005. Hystricognathi. Pàgines 1538-1600 a Mammal Species of the World a Taxonomic and Geographic Reference. 3a edició. D. E. Wilson i D. M. Reeder eds. Smithsonian Institution Press, Washington DC.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Agència Catalana de l'Aigua

L'Agència Catalana de l'Aigua (ACA) és l'ens públic adscrit al Departament de Territori, Habitatge i Transició Ecològica de la Generalitat amb competències plenes en el cicle integral de l'aigua a les Conques Internes de Catalunya al marc de la directiva europea de l'aigua.
A les conques intercomunitàries l'Agència té competències compartides amb la Confederació Hidrogràfica de l'Ebre, pel que fa al sanejament, proveïment, intervenció en el domini públic hidràulic i canalitzacions.

## Competències de l'Agència Catalana de l'Aigua
### Conques internes

* Elaborar i revisar els plans, projectes hidrològics, i fer-ne el seguiment.
* La promoció, construcció i explotació de les obres hidràuliques competència de la Generalitat.
* El sanejament i abastament en alta, és a dir, fora de l'àmbit municipal.
* El control de la qualitat i la quantitat de les aigües.
* La gestió, la recaptació, l'administració i la distribució dels recursos econòmics que li atribueix la legislació d'aigües i l'elaboració del seu pressupost.
* Atorgament, administració i control dels aprofitaments hidràulics.
* L'atorgament de les autoritzacions i les concessions.
* L'execució de la policia del domini públic hidràulic i les seves zones d'influència.
* El control, la vigilància, la inspecció, la planificació, l'autorització de l'adopció de decisions sobre el repartiment i l'assignació de recursos hídrics a la xarxa Ter-Llobregat i les relacions de col·laboració amb les entitats locals.
* La intervenció administrativa i el cens dels aprofitaments de les aigües superficials i subterrànies existents i dels abocaments que poden afectar les aigües superficials, subterrànies i marítimes.
* La promoció d'entitats i associacions vinculades a l'aigua i el foment de llurs activitats.
* L'obtenció de la informació necessària de les persones físiques i jurídiques, públiques o privades, per a l'exercici de les competències que se li atribueixin.
* La determinació de les zones inundables.
* La proposta al Govern de l'establiment de limitacions en l'ús de les zones inundables que s'estimen necessàries per a garantir la seguretat de les persones i els béns.

### Conques intercomunitàries

* El sanejament i abastament en alta, és a dir, fora de l'àmbit municipal.
* L'execució de la policia del domini públic hidràulic i les seves zones d'influència.
* El tràmit dels expedients que calen a aquest domini, llevat d'atorgament de concessions d'aigua.
* La promoció d'entitats i associacions vinculades a l'aigua i el foment de llurs activitats
* L'obtenció de la informació necessària de les persones físiques i jurídiques, públiques o privades, per a l'exercici de les competències que se li atribueixin.
* La proposta al Govern de l'establiment de limitacions en l'ús de les zones inundables que s'estimen necessàries per a garantir la seguretat de les persones i els béns.

## Referències

* ↑ «Agència Catalana de l'Aigua». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Agència Catalana de l'Aigua
# Agència Espanyola de Protecció de la Salut en l'Esport

L'Agència Estatal Antidopatge, oficialment Agència Espanyola de Protecció de la Salut en l'Esport (AEPSAD) és una agència estatal espanyola encarregada de la protecció del dret a la salut de tots els esportistes i del dret a participar en una competició sense paranys, en condicions d'igualtat.

## Com actua

L'Agència té com a principal objectiu assegurar que l'esport es realitzi de forma sana i sense paranys, per a això:
* Té un sistema de protecció de la salut en l'esport i en l'activitat esportiva.
* Dissuadeix dels paranys i del dopatge a través de l'educació, del control de dopatge i de l'impuls, de projectes que ajudin en la comprensió d'aquesta xacra social i en la seva erradicació.
* Detecta les violacions de la política antidopatge a través dels programes de control de dopatge i els programes de recerca del mateix.
* Fa complir les normes antidopatge sancionant qualsevol infracció de les mateixes, aplicant la legislació vigent.

## Estructura

* Director de l'Agència.
* Secretaria de direcció.
* Director del laboratori de control antidopatge.
* Departament d'educació i recerca científica.
* Departament de control del dopatge.
* Departament d'esport i salut.

## Vegeu també

* Agència Espanyola de Medicaments i Productes Sanitaris
* Agència Estatal Consell Superior de Recerques Científiques
* Agència Estatal de Recerca

## Referències

* ↑ Real Decreto 185/2008, de 8 de febrero, por el que se aprueba el Estatuto de la Agencia Estatal Antidopaje.
* ↑ «Presentación». Arxivat de l'original el 2017-06-12. [Consulta: 30 juliol 2018].
* ↑ «Estructura». Arxivat de l'original el 2017-05-11. [Consulta: 30 juliol 2018].

## Enllaços externs

* Notícies sobre l'AEPSAD al diari AS