OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vachellia sieberiana

Vachellia sieberiana és una espècie d'arbre nadiu d'Àfrica i introduïda al Pakistan.

## Descripció

Aquest arbre és un magnífic exemplar del tipus d'arbres que creixen a la sabana, on en ressalta la forma de la seva capçada, que cultivada se la poda imitant l'efecte de la pastura de les girafes que mengen de les branques més baixes. El resultat és una magnífica capçada plana i difosa que pot arribar als 12 metres d'alçada i 16 metres d'amplada que, juntament amb una escorça grisenca, en facilita la identificació. Les fulles són plomoses i de color verd fosc, i les seves flors es caracteritzen per la seva aparença en forma de bola d'un color entre cremós i groc, les quals floreixen a la primavera i estiu, tot emanant un perfum que atrau als insectes per a la seva pol·linització. Com totes les acàcies africanes, té unes espines llargues, fortes, rectes i negres.
Aquest arbre creix en boscos o en prats arbrats, en ambients àrids i secs. Les acàcies que són brostejades per girafes tenen altes concentracions de cianur com a mètode de defensa contra l'excés d'aquest herbivorisme, juntament amb unes fulles més petites i unes espines més llargues.
La seva estratègia reproductiva és molt particular: aquesta planta produeix unes llavors que poden restar dorments fins a 50 anys, i que germinen després dels incendis. D'entre els seus usos en destaca el del poble indígena etiòpic Zay, que n'utilitza la flor per a malalties de la pell.

## Taxonomia

Acacia sieberiana va ser descrita per Augustin Pyrame de Candolle i publicada a Prodromus Systematis Naturalis Regni Vegetabilis 2: 463. 1825.

### Varietats

* Acacia sieberiana var. sieberiana
* Acacia sieberiana var. woodii (Burtt Davy) Keay & Brenan

#### Etimologia

* Acacia: nom genèric derivat del grec ακακία (akakia), que va ser atorgat pel botànic grec Pedanius Dioscorides (A.C. 90-40) per l'arbre medicinal A. nilotica al seu llibre De Materia Medica. El nom deriva de la paraula grega ακις (akis, "espines").
* sieberiana: epítet atorgat en honor del botànic Franz Sieber.

#### Sinonímia

* Acacia sieberana DC.
* Acacia purpurascens Vatke
* Acacia amboensis Schinz
* Acacia vermoesenii De Wild.
* Acacia sieberiana subsp. vermoesenii (De Wild.) Troupin
* Acacia abyssinica sensu auct.
* Acacia davyi sensu auct.

## Referències

* ↑ ILDIS LegumeWeb
* ↑ «World Agroforestry Centre». Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 27 novembre 2013].
* ↑ «Acacia sieberiana». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 4 novembre 2012].
* ↑ Acacia sieberiana var. woodii a ILDIS List
* ↑ «Acacia nilotica (acacia)». Plants & Fungi. Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2010-01-12. [Consulta: 28 gener 2010].
* ↑ Quattrocchi, Umberto. CRC World Dictionary of Plant Names. 1 A-C. CRC Press, 2000, p. 6. ISBN 978-0-8493-2675-2.
* ↑ «Acacia sieberiana» a EOL. Data consulta: 02 de desembre de 2013.
# Ermita del Miracle dels Peixets

L'ermita del Miracle, del Miracle dels Peixets o, senzillament, dels Peixets, és una ermita d'Alboraia (Horta Nord, País Valencià), situada al sud de la desembocadura del barranc de Carraixet, prop de la platja de la Patacona. Així mateix, sobremira Port Saplatja, un nucli urbà d'Alboraia situat a la riba nord del barranc. L'ermita està dedicada al Santíssim Sagrament.
Junt a l'ermita està la Font dels Peixets, construïda en 1959. El dilluns de Pasqua se celebra una romeria a l'ermita, amb menjar comunitari i diferents actes festius i religiosos.

## Arquitectura

La seua construcció data de l'any 1901. L'ermita presenta planta rectangular, d'estil neogòtic amb finestrals ogivals i teulada a dues aigües. La façana està dividida verticalment en tres trams dels quals el central és de major amplària, cada tram separat per contraforts rematats amb pinacles merament decoratius. També el tram central presenta el portal d'entrada, la porta d'accés s'obri baix arc conopial, i en les seues fulles fetes en planxa de zinc presenta figures al·lusives al miracle. Sobre ella hi ha un panell ceràmic que fa al·lusió al miracle suposadament ocorregut en l'any 1348 en aquest mateix, amb la inscripció «Ermita del Milagro - Año 1907».
L'interior de l'ermita té com a coberta una volta de canó apuntat realitzada en rajola; als peus es troba el cor alt al que s'accedeix per una escala de caragol. El presbiteri té una barana metàl·lica en els laterals i dues graderies. L'altar major és de marbre sostingut per dues columnes amb un retaule de taulells adossat a la paret amb la representació del miracle. En la part superior presenta un òcul. A la sagristia s'accedeix des dels laterals de l'altar, travessant unes portes apuntades. La coberta exterior és de dues aigües.

## Miracle dels peixets

L'ermita és el lloc on els alboraiencs festegen el miracle dels peixets. Segons les narracions populars, el fet miraculós es basa en el fet que el capellà d'Alboraia, tractant de portar el viàtic a un fidel moribund que vivia a Almàssera (poble morisc en aquella època) va haver de creuar el barranc del Carraixet, quan es va veure sorprès per un torrent d'aigua, la qual cosa va provocar que li caiguera a l'aigua el coborri (una arquella amb cadena que es penjava pendent del coll, i que abans del Concili de Trento usaven els sacerdots quan tenien necessitat d'administrar la comunió fora de l'església). El miracle es va produir quan dos peixos van emergir amb les sagrades formes, dipositant-les en el calze que portava el sacerdot.

## Referències

* 1 2 «Ermita del Miracle dels Peixets». Ermitascomunidadvalenciana.com. Arxivat de l'original el 2014-08-12. [Consulta: agost 2015].
* 1 2 http://www.cult.gva.es/dgpa/documentacion/interno/9.pdf
# Arora (navegador web)

L'Arora és un navegador web lleuger, multi-plataforma, lliure i open source. S'executa sota Linux, FreeBSD, Mac OS X, Windows, Haiku, i qualsevol altra plataforma suportada pel tolkit Qt.
Les característiques d'Arora inclouen adreces d'interès, historial, navegació per pestanyes, barra d'adreces intel·ligent, gestió de sessions, mode de navegació privada, gestor de descàrregues, Inspector Web i AdBlock.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Arora
* Arora - Lloc web oficial
# Enganyapastors de Natal

L'enganyapastors de Natal (Caprimulgus natalensis) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita zones humides, aiguamolls i asabanes amb palmeres al Senegal, Gàmbia, Mali, Guinea, Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, Togo, Benín, Nigèria, sud de Camerun, República Centreafricana, regió del Llac Txad, est de Sudan del Sud, República Democràtica del Congo, Uganda, oest de Kenya, centre de Tanzània i, més cap al sud, al nord i l'est d'Angola, extrem nord-est de Namíbia, extrem nord de Botswana, oest i nord de Zàmbia, Zimbabwe, extrem sud de Moçambic i l'est de Sud-àfrica al nord del Natal.

## Referències

* ↑ «Enganyapastors de Natal». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
# Casa Teixidor-Bassacs

La casa Teixidor-Bassacs és l'antiga casa pairal de la família Teixidor-Bassacs, i actualment museu, a Gironella.
La casa-museu és a la plaça de la Vila, a prop de l'Ajuntament. Tot i que no es té constància de la data de construcció exacta, es considera un dels edificis més antics de la vila, car va ser construït en una zona molt propera al castell i forma part del barri vell de Gironella. El matrimoni format per Joan Teixidor i Ballús (1809-1891) i Raimunda Bassacs i Fornells (1818-1883) eren una parella d'emprenedors provinent de famílies de teixidors i filadors del Berguedà. Són coneguts per haver fundat la fàbrica tèxtil i la colònia que va esdevenir el nucli de Cal Bassacs. Abans de construir la colònia, però, van instal·lar una petita fàbrica als baixos del que fou la seva casa pairal. En aquesta casa hi van funcionar, des de 1861 fins a 1896, deu telers de mà, un ordidor i una màquina per fer bitlles, i fabricava peces de cotó utilitzant 7.500 kg de cotó anuals pels volts de 1861.
Actualment, la finca és propietat d'un col·leccionista amant de la història que ha volgut donar una nova funció a la casa adquirida per la seva família a la darrerua dels anys vuitanta del segle xx. La casa va sert convertida en museu on es pot visitar i veure una exposició permanent d'objectes relacionats amb el món rural, la mineria, el tèxtil i el Carrilet del Berguedà, testimoni de la vida quotidiana dels berguedans del segle xix i de la primera meitat del segle xx.
L'edifici va ser restaurat l'any 1800 i des de llavors, malgrat els canvis de funció, no n'ha canviat gaire l'estructura. Consta de tres pisos. Al primer, on hi havia hagut el taller tèxtil del Teixidor-Bassacs, actualment és una exposició museïtzada dedicada al tèxtil a la comarca i a la història de la família Teixidor Bassacs. La segona planta fa d'enllaç i la tercera planta, que fou l'habitatge del matrimoni Teixidor Bassacs, conserva la major part del parament original i s'ha restaurat per mantenir la funció d'habitatge.

## Referències

* ↑ «Conèixer l'origen de la Colònia Bassacs». mNACTEC. Arxivat de l'original el 9 de maig 2016. [Consulta: 2 abril 2016].
* ↑ Serra Rotés, Rosa «Els orígens de la industrialització tèxtil de Gironella: Cal Metre, Cal Bassacs, Viladomiu Vell i Viladomiu Nou». L'Erol, revista cultural del Berguedà, 118, 2013, pàg. 21-30 [Consulta: 2 abril 2016].
* 1 2 Canturri, Marc «El taller dels records». El Punt Avui, 11-04-2016.
* ↑ «Casa-museu Teixidor-Bassacs». XATIC, Xarxa de turisme industrial de Catalunya. Arxivat de l'original el 13 d’abril 2016. [Consulta: 2 abril 2016].

## Vegeu també

* Torre de Cal Bassacs

## Enllaços externs

* «Casa Teixidor-Bassacs». Turisme del Berguedà. Arxivat de l'original el 2016-04-14. [Consulta: 2 abril 2016].
* «Casa-museu Teixidor-Bassacs». XATIC, Xarxa de turisme industrial de Catalunya. Arxivat de l'original el 2016-04-13. [Consulta: 2 abril 2016].
# EUCAP SAHEL Mali

L'EUCAP Sahel Mali (sigles en anglès de Missió de Creació de Capacitat de la Unió Europea a Mali) fou una missió de creació de capacitat a Mali iniciada el 15 d'abril de 2014 sota la Política comuna de seguretat i defensa de la Unió Europea (PESD) amb la missió de recolzar i enfortir les forces de seguretat locals i internes a Mali.
Això es fa mitjançant l'educació i la formació de la policia, la Guàrdia Nacional i la gendarmeria. L'àrea de la missió és Mali, amb la seu es troba a la capital Bamako.
Més recentment, l'11 de gener de 2017, el mandat de la Missió es va ampliar per dos anys més. Concretament, inclou: millorar les capacitats operatives; reconstruir les estructures de comandaments; millorar de les estructures de gestió i supervisió, i l'estabilització de les parts del nord del país.
El 2014, la República Federal d'Alemanya va participar amb 10 agents de policia i altres assessors civils en la missió. En total, la missió està formada per 20 agents de policia i 63 civils.
A més de EUCAP Sahel Mali, encara hi eren presents la missió d'entrenament de la Unió Europea EUTM Mali, la Missió Multidimensional Integrada d'Estabilització de les Nacions Unides a Mali i el MISAHEL de la Unió Africana.

## Referències

* ↑ EUCAP Sahel Mali: nombramiento de un nuevo jefe de misión
* ↑ EU Capacity Building Mission in Mali (EUCAP Sahel Mali)
* ↑ Mandat de la Missió
* ↑ Dumoulin, André; Gros-Verheyde, Nicolas. La politique européenne de sécurité et de défense commune. París, Bruxelles: Éditions du Villard, B2, abril de 2017, p. 492. ISBN 9782956001300.
# Editorial Calpe

La Compañía Anónima de Librería y Publicaciones Españolas (CALPE) va ser una empresa editora espanyola fundada per Nicolás María de Urgoiti al juny de 1918. Va funcionar fins a desembre de 1925 quan es va fusionar amb Editorial Espasa per formar Editorial Espasa-Calpe.
Va tenir com a assessors Manuel García Morente, com a director de la "Colección universal", José Ortega y Gasset de la "Biblioteca de ideas del siglo XX", Manuel Bartolomé Cossío, Juan Dantín Cereceda, i Santiago Ramón y Cajal. Al seu catàleg de 1923 presentava aproximadament 1.300 títols, dels quals 900 eren de contingut científic i literari.
Va publicar el Diccionario del español hablado en ambos mundos (1918), sota l'edició de Ramón Menéndez Pidal.

## Bibliografia

* Cabrera, Mercedes. La industria, la prensa y la política: Nicolás María de Urgoiti (1869-1951). Madrid: Alianza Editorial, 1994. ISBN 978-84-206-9406-1.
* Sánchez Vigil, Juan Miguel. Calpe: paradigma editorial (1918-1925). Gijón: Trea, 2005. ISBN 978-84-9704-195-9 reseña libro

## Enllaços externs

* Sánchez Vigil, Juan Miguel (2005).
# Arpelistock

L'Arpelistock és una muntanya de 3.035 metres situada als Alps Bernesos a Suïssa.
# Enganyapastors de Sulawesi

L'enganyapastors de Sulawesi (Caprimulgus celebensis) és un ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita boscos i camp obert a les terres baixes del nord de Sulawesi i la propera Taliabu.

## Referències

* ↑ «Enganyapastors de Sulawesi». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
# Eau Mère

L'Eau Mère (Aigua Mare) és un riu d'Alvèrnia. Neix als monts del Livradois i desemboca a Parentinhac a l'Alier, un afluent major del Loira.
A Saussilanjas rep les aigües de l'Astrou, i de dos recs excavats a l'edat mitjana per les monjos de l'abadia. Primer hi ha el «Bief» o «rec dels molins» que accionava tot una sèrie de molins i a l'entorn del qual es va desenvolupar un barri d'artesans. El segon és el «Merderie» que, com el seu nom l'indica, servia per evacuar els excrements.

## Referències

* ↑ «L'eau mère (K26-0310) - Cours d'eau» (en francès). Service d'administration nationale des données et référentiels sur l'eau (SANDRE), 26-07-2011. Arxivat de l'original el 2021-10-22. [Consulta: 14 octubre 2021].
* ↑ Lecoq, Herni. «La Rivière de l'Eau-Mère». A: L'eau sur le plateau central de la France (en francès). París: J.-B. Baillière & Fils, 1871, p. 122-126.
* ↑ «Le prieuré clunisien de Sauxillanges» (en francès). Villes et Pays d'art et d'histoire en Auvergne-Rhône-Alpes. Direction régionale des affaires culturelles Auvergne-Rhône-Alpes, s.d. [Consulta: 14 octubre 2021].
# Astor de Doria

L'astor de Doria (Megatriorchis doriae) és un ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae) i única espècie del gènere Megatriorchis. Habita els boscos de Nova Guinea i la propera illa de Batanta. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ «Astor de Doria». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 281. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Doria's Goshawk. Megatriorchis doriae» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Eruguera alanegra

L'eruguera alanegra (Lalage melaschistos) és una espècie d'ocell de la família dels campefàgids (Campephagidae).
Habita el bosc obert, selva i espesures de bambú, a les muntanyes del nord del Pakistan, nord de l'Índia, sud-oest, centre i sud-est de la Xina, Hainan, oest, nord i nord-est de Myanmar, nord-oest de Tailàndia, nord de Laos, nord i centre del Vietnam i Taiwan.
Ha estat desplaçada recentment des del gènere Coracina fins Lalage.

## Referències

* ↑ «Eruguera alanegra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2021(català)
* ↑ KA Jønsson, RCK Bowie, JAA Nylander, L Christidis, JA Norman et J Fjeldså. 2010. Biogeographical history of cuckoo-shrikes (Aves: Passeriformes): transoceanic colonization of Africa from Australo-Papua. Journal of Biogeography 37: 1767–1781.
# Arpella comuna

L'arpella, arpella comuna o vulgar, arpellot de marjal o milana voltonera (Circus aeruginosus) és un ocell de rapinya de la família dels accipítrids (Accipitridae). Es troba a la zona temperada i subtropical d'Europa, l'Àsia central i Àfrica. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
D'un mig metre de llargada, d'ales i cua llargues, és de color cru amb taques rogenques al pit i al ventre, i collar i monyo groguencs. L'arpella pàl·lida (Circus cyaneus) és un ocell semblant a l'arpellot de marjal, però una mica més petit.
Viu exclusivament a les zones de maresma. Nia en canyissars i caça pels aiguamolls i zones obertes dels voltants. Als Països Catalans n'hi ha unes 60 parelles reproductores, la majoria en zones humides de la plana de Lleida i de vegades en altres punts del litoral i a s'Albufera de Mallorca. Fins als anys 80 havia criat també al delta de l'Ebre i a l'albufera de València, dues zones que actualment només permeten observar-lo a l'hivern, quan se n'hi reuneixen molts exemplars hivernants procedents del centre d'Europa.

## Referències

* ↑ «arpella». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* 1 2 3 4 5 6 Estrada, Joan; Jutglar, Francesc; Llobet, Toni. Ocells de Catalunya, País Valencià i Balears : Inclou també Catalunya Nord, Franja de Ponent i Andorra. Barcelona: Lynx, març de 2010, pàgs. 78-79. ISBN 978-84-96553-54-5.
* ↑ «Arpella comuna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «milana voltonera». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 276. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Western Marsh-harrier. Circus aeruginosus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Enganyapastors orellut

L'enganyapastors orellut(Lyncornis macrotis) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos tropicals i subtropicals i matolls de la zona indomalaia, al sud i est de l'Índia, Bangladesh, sud de la Xina, Myanmar, Indoxina, nord de la Península Malaia, l'illa Simeulue, propera a la costa oest de Sumatra, Sulawesi i la major part de les illes Filipines.

## Subespècies

S'han descrit 5 subespècies:
* L. m. bourdilloni Hume, 1875. Sud-oest de l'Índia.
* L. m. cerviniceps Gould, 1838. Bangladesh, nord-est de l'Índia, sud de la Xina, Indoxina i nord de la Península Malaia.
* L. m. jacobsoni Junge, 1936. Illa de Simeulue.
* L. m. macropterus Bonaparte, 1850. Cèlebes, Talaud, Sangihe, Banggai i illes Sula.
* L. m. macrotis (Vigors, 1831). Illes Filipines.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ Eurostopodus macrotis a Integrated Taxonomic Information System Rev. 13/01/2014 (anglès)
# L'Assumpció de Bellvís

L'Assumpció de Bellvís és una església del municipi de Bellvís a la comarca del Pla d'Urgell, inclòs com a monument en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església de tres naus, molt reformada a l'interior.
Façana d'estil neoclàssic, porta d'accés amb escalinata i decoració de columnetes i motllures, un ull de bou motllurat al centre i una cornisa sobre mènsules de gust clàssic.
Torre lateral de planta quadrada amb les cantonades arrodonides i decorades amb motllures i cornisa motllurada a la part superior. A l'interior té una doble cornisa superior a tot el perímetre de les naus.
Feta de pedra d'Arbeca i de pedra procedent de l'antiga església. Damunt la porta de la façana hi ha la data de 1848, moment en què devia ser acabada la façana. Contràriament a la façana principal, de pedra ben tallada, els laterals són de carreus irregulars, poc cuidats i arrebossats. Hi ha finestrals tapiats fruit dels diversos canvis i necessitats. L'exterior de l'absis és quadrangular amb pilastres estriades.

## Història

Santa Maria és l'església parroquial del poble de Bellvis, es realitzà amb les aportacions de tots els veïns del poble i del terme de Bellvis. Actualment tots els veïns i el Bisbat s'encarreguen de cuidar l'església, tant des del punt de vista material com a espiritual.
La primitiva església, dedicada a Sant Pere, era arruïnada al segle xviii. El 1804 comencen les obres del nou temple. Amb la guerra de la Independència es paren les obres, fins al 1814. Fins al regnat d'Isabel II no hi hagué estabilitat per continuar les obres: es reprengueren el 1844 els tràmits oficials per a continuar-la. Es va construir abans de l'abandonament del santuari de les Soques. Allotjà la imatge de la Verge de les Soques a la nau de l'evangeli. Més endavant s'hi construí el cambril on quedà entronitzada i venerada fins al 1936. Actualment hi ha una nova imatge.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «L'Assumpció de Bellvís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 setembre 2013].
# Eau Rouge

L'Eau Rouge és un rierol de Bèlgica, afluent de l'Amel al territori de les ciutats Stavelot i Malmedy. Neix a Hockay i desemboca a l'Amel (en francès Amblève) a Stavelot.
El nom Eau Rouge (trad.: Aigua Vermella) prové del color rovell degut al contingut d'òxid de ferro. Va donar el seu nom a un dels revolts més coneguts del circuit de Spa-Francorchamps.
A Bernister, l'autopista E42 travessa la vall de l'Eau Rouge. El viaducte mesura 650 metres i té una alçada de 45 metres.

## L'Eau Rouge, frontera d'estats

El riu va ser la frontera entre el bisbat de Maastricht i el bisbat de Colònia. Així el principat de Stavelot-Malmedy del qual el príncep abat va ser el sobirà, va trobar-se a cavall de dues diòcesis.
De 1815 (Tractat de París) a 1920 (Tractat de Versalles) va ser frontera d'estats entre el Regne Unit dels Països Baixos (des de 1830 Bèlgica) i Prússia.

## Vegeu també

* Circuit de Spa-Francorchamps
* Afluents del Mosa en orde davall->damunt
Dieze - Niers - Swalm - Roer - Geleenbeek- Geul - Jeker - Voer - Berwijn - Julienne - Llègia - Ourthe - Hoyoux - Mehaigne - Samson -Sambre - Bocq - Burnot - Molignée - Lesse - Viroin - Semois - Bar - Kuer (Chiers) :
Vegeu també : • Mosa • França • Bèlgica • Països Baixos :
# Astor pitblanc

L'astor pitblanc (Accipiter poliogaster) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita la selva humida d'Amèrica del Sud, a l'est de Colòmbia, Guaiana, est de l'Equador, est del Perú, nord i est de Bolívia, Amazònia del Brasil, est i sud-est del Brasil i nord del Paraguai. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ «Astor pitblanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 277. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Grey-bellied Goshawk. Accipiter poliogaster» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 7 novembre 2022].