# Sanç (nissaga)

Els Sanç (també escrit Sans o Sanz) eren una família de la petita noblesa originària de la Cerdanya.

## Història

El 1690, Francesc Sanç i de Miquel (Barcelona, 1667-Viena, 1757), hereu de Francesc Sanç i de Puig i de Maria de Miquel i de Descatllar, es va casar amb Maria de Mont-rodon i de Mas, hereva del senyoriu jurisdiccional de Mont-rodon. Com a militar austriacista, participà en el setge de Barcelona, i el 1727 marxà a l'exili a Viena, fent donació dels seus béns al seu fill Ramon Sanç i de Mont-rodon (Taradell, 1697-Barcelona, 1754), que també havia estat militar. El 1729, Ramon es va casar amb Maria Francesca de Sala-Alemany i de Sala-Vivet, hereva de Can Sala de Dalt.
L'hereu del matrimoni fou Ramon Sanç i de Sala-Montrodon (Arenys de Munt, 1730-1791), que el 1747 es va casar amb Marianna de Barutell i de Càrcer, hereva de Bonaventura de Barutell i d’Asprer, baró d'Oix, Talaixà, Puig-Barutell i Bestracà, i de Teresa de Càncer i de Bellver. El matrimoni tingué tres fills: Bonaventura, Ramon i Joan Sanç i de Barutell.
L'hereu Bonaventura Sanç i de Barutell (Arenys de Munt, 1748-Barcelona, 1806) es va casar amb Maria Teresa de Gregorio i Paternó, néta de Leopoldo de Gregorio, marquès d'Esquilache. El 1806, morí d'una estranya malaltia i el seu patrimoni passà a mans del seu fill Bonaventura Sanç i de Gregorio, que fou tinent del regiment d'hússars espanyols i alcalde de Barcelona.
La seva germana gran Maria Lluïsa es va casar amb Pere Nolasco de Sentmenat d'Agulló-Pinós-Fenollet i de Vega, setè marquès de Gironella (vegeu Casa Gironella).
Bonaventura va morir solter el 1868 però amb un fill natural que va tenir amb Juliana de Morán, Josep Garcia i Morán, que posteriorment seria reconegut com a Josep Sanç i Morán, advocat. Aquest es va casar dues vegades, primer amb una cosina, Joana Mercè de Gregorio, i més tard amb Maria Dolors de Venero i Sisteré, filla d'Antonio Venero de Valera, administrador de les rendes estancades del Principat de Catalunya, com ara salines, argent viu, pólvora, paper timbrat, plom, tabac i sofre. Va morir sense descendència el dia de Sant Martí del 1884 a Arenys de Munt, i amb ell s'extinguí la nissaga. La seva vídua va gaudir de l'usdefruit de l'extens patrimoni dels Sanç, impedint heretar a tots els descendents de Maria Lluïsa. El 20 de juny del 1910, Dolors de Venero va sol·licitar el títol pontifici de comtessa de Llívia i va anar comprant als hereus legítims l'extens patrimoni que havia estat del seu marit.

## Referències

* 1 2 Colomer Bartrolí, 2011, p. 66.
* ↑ «Francesc De Sans de Miquel». geneanet. Genealogia cerdana.
* ↑ «Ramon De Sans de Montrodon». geneanet. Genealogia cerdana.
* ↑ Colomer Bartrolí, 2011, p. 72.
* ↑ «Maria Francesca Sala-Alemany i Sala-Vivet». geneanet. Genealogia cerdana.
* ↑ Colomer Bartrolí, 2011, p. 73.
* ↑ «Ramon De Sans Sala». geneanet. Genealogia cerdana.
* ↑ «Maria Ana De Barutell De Cáncer». geneanet. Genealogia cerdana.
* ↑ Colomer Bartrolí, 2011, p. 77.
* ↑ «Bonaventura De Sans De Barutell». geneanet. Genealogia cerdana.
* ↑ Colomer Bartrolí, 2011, p. 79.
* ↑ Colomer Bartrolí, 2011, p. 79-80.
* 1 2 3 4 Colomer Bartrolí, 2011, p. 82.
* ↑ Almanaque del Diario de Barcelona para el año 1870, 1869, p. 126.
* ↑ «Luisa Sans de Barutell-Sala-Montrodón y Gregorio-Paternó». geneanet. Maria Pilar de Olivar Vivó.
* ↑ «Pedro-Nolasco de Sentmenat de Agulló-Pinós-Fenouillet y Vega». Maria Pilar de Olivar Vivó.

## Bibliografia

* Colomer Bartrolí, Mercè «El redreçament dels Sans de Monrodon a Arenys de Munt després de la pau de Viena (1725)». Trobada d’Entitats de Recerca Local i Comarcal del Maresme, 5, 2011, pàg. 65-83.