OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Federació Andorrana de Futbol

El futbol andorrà és dirigit per la Federació Andorrana de Futbol. La Federació Andorrana de Futbol fou reconeguda per la FIFA i la UEFA el 1996. És l'encarregada d'organitzar la lliga i la copa andorranes de futbol, i la selecció andorrana. Té la seu a Escaldes-Engordany.

## Història
### Primers anys

Abans de 1995, els millors clubs del principat jugaven a la lliga espanyola, però la creació de la federació el 1994 va fer que es creés una competició nacional a més de la Copa de la Constitució, que ja existia des de feia tres temporades. Tot i això, el FC Andorra, que era el club més famós del principat, es va negar a participar en aquest campionat i va continuar jugant a la lliga ibèrica.
Durant les quatre primeres temporades, el format de la competició era un campionat clàssic amb deu a dotze equips segons la temporada. El FC Encamp va ser el primer campió de la història d'Andorra i va seguir-lo un període de domini del CE Principat, el qual va ser tres vegades campió entre 1996 i 1999.
Va ser també durant aquest període quan la UEFA va incloure per primera vegada un club andorrà a les competicions europees (Copa de la UEFA 1997-1998).

### Anys 2000

El 1999, la federació va decidir canviar el format de la competició a causa de la inestabilitat d'alguns clubs. El Constel·lació Esportiva va ser el primer campió d'aquesta nova fórmula, però va ser exclòs de totes les competicions nacionals durant set anys després d'un cas de redistribució dels diners rebuts per la seva participació a la Copa de la UEFA.
La temporada següent, per tal d'augmentar el nombre de partits disputats a la temporada, la federació va decidir dividir el campionat en dues fases, i és aquesta nova fórmula la que s'ha mantingut fins avui.
Durant les darreres vuit temporades, hi ha hagut poc espai per a la competència, ja que la UE Sant Julià i el FC Santa Coloma han dominat la competició (6 títols de 9 entre tots dos). Només el FC Encamp el 2002 i el FC Ranger's el 2006 i el 2007 han aconseguit superar-los però no han durat, descendint el primer el 2005 i el segon el 2009.
A nivell europeu, els clubs andorrans han aconseguit fer-se un petit buit, així des de 2001 se'ls va concedir una plaça a la Copa Intertoto a més de la ja adquirida a la Copa de la UEFA, posteriorment durant la temporada 2006-2007, la UEFA va concedir una tercera plaça a la Copa d'Europa a la federació andorrana permetent al campió participar en la fase prèvia de la Lliga de Campions i al guanyador de la Copa de la Constitució recuperar la plaça a la Lliga Europa.

## Vegeu també

* El futbol a Andorra
* Selecció de futbol d'Andorra
* Llista de clubs de futbol d'Andorra

## Referències

* ↑ FIFA.com. «Asociación miembro - Andorra - FIFA.com» (en castellà). Arxivat de l'original el 2019-05-07. [Consulta: 7 maig 2019].
* ↑ «Institució». [Consulta: 21 agost 2022].
* ↑ Rayo, Redacción Unión. «El Constel·lació de Andorra desapareció después de jugar contra el Rayo Vallecano» (en castellà), 12-01-2021. [Consulta: 21 agost 2022].

## Enllaços externs

* Federació Andorrana de Futbol - Lloc web oficial (català) (anglès)
# Escut de Montcortès

L'Escut de Montcortès fou l'escut d'armes del municipi desaparegut de Montcortès, a la comarca del Pallars Sobirà.
Perdé vigència el 1970, en ser agrupats els antics termes de Baén, Gerri de la Sal, Montcortès de Pallars i Peramea en el municipi de nova creació de Baix Pallars. Aquest nou municipi adoptà el 29 de juliol del 2009, després de 39 anys sense escut normalitzat segons la normativa vigent, l'Escut de Baix Pallars.

## Descripció heràldica

Escut d'or, quatre pals vermells. En cap, d'or, el nom de la localitat, MONTCORTÈS. Antigament es grafiava sense l'accent i, en segons quines èpoques, sense la primera T: MONCORTES.

## Referències

* ↑ Bassa 1968.

## Bibliografia

* Bassa i Armengol, Manuel. Els escuts heràldics dels pobles de Catalunya. Barcelona: Editorial Millà, 1968.
# Ermita del Pòpul

L'ermita del Pòpul és una ermita situada a la vila valenciana de Xàbia (Marina Alta). Es troba a 3,4 km del nucli de població de Xàbia, a la carretera que va cap a Jesús Pobre.
Es tracta d'una construcció de planta rectangular amb coberta a dues aigües, amb un gran arc interior de tosca apuntat i una sola nau. En el seu interior es troba un deteriorat llenç del segle xvii on apareix representada la Mare de Déu Xiqueta amb Sant Joaquim i Santa Anna.

## Referències

Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
# Hans Sitt

Jan Hanuš Sitt, conegut a Alemanya com a Hans Sitt (Praga (Txèquia), 21 de setembre, 1850 - Leipzig (Alemanya), 10 de març, 1922), va ser un violinista, violista, compositor i professor txec.

## Biografia

Va néixer al nucli antic de Praga. El seu pare Anton Šitt (1819–1878) era un violinista, la seva mare Sofie (1830–??), de soltera Kulíková. Jan Sitt tenia dos germans i tres germanes. Es va graduar de secundària i va ingressar al Conservatori de Praga, on va estudiar violí i composició amb Antonín Bennewitz.
El 1867, just abans de graduar-se, va ser expulsat de l'escola per indisciplina. Al principi, va actuar amb el seu germà gran Antonín, també violinista.
Als 17 anys va esdevenir concertino de l'Orquestra de l'Òpera de Wrocław. A Wroclaw també esdevingué director d'orquestra i continuà aquesta carrera a Praga i Saská Kamenice. Va ser breument el director de l'orquestra del comte Derviz a Niça.
El 1883 esdevingué professor de violí al Conservatori de Leipzig. Va dirigir concerts populars, va ser director de l'Orquestra de la Societat Bach i va actuar durant diversos anys com a violista del Quartet Brodsky, on els seus col·legues incloïen Adolph Brodsky, Hugo Becker i Julius Klengel. Va promocionar la música txeca i la seva interpretació de l'obertura de The Bartered Bride i Libuš i els poemes simfònics Vltava i Vyšehrad en concerts a Saská Kamenice va ser la primera penetració de l'obra de Bedřich Smetana més enllà de les fronteres de la República Txeca.
Va ser especialment famós com a excel·lent professor de violí. Les seves peces d'instrucció per a violí i viola encara s'utilitzen en l'educació musical a tot el món.
La germana, Marie Petzoldová-Sittová, es va convertir en una excel·lent soprano, membre destacada del Teatre Nacional de Praga. La segona germana, Žofie, també era cantant.

## Treballs

Per conèixer la seva immensa obra aneu al seu arxiu de la Viquipèdia txeca.

## Referències

* ↑ Registre de naixement i bateig, parròquia de l'Església de Nostra Senyora davant Týn al nucli antic de Praga
* ↑ Cens de residents de Praga: Sitt Anton, 1819
* ↑ Arxius Nacionals, Direcció de Policia I, conscripció, caixa 597, imatge 774
* ↑ La germana Sofie va morir prematurament, ja no figura a l'avís de defunció del seu pare. Registre de naixement i bateig, parròquia de l'Església de Nostra Senyora davant Týn al nucli antic de Praga
* ↑ Concert de Jan i Antonín Sitt. Diari txec . 16. 8. 1867, pàg. 3. Disponible en línia.

## Bibliografia

* Diccionari musical txecoslovac de persones i institucions II. (M–F), 1965, Editorial Estatal de Música, Praga
# Associació Nacional (Japó, 1892)

L'Associació Nacional (国民協会, Kokumin Kyōkai) fou una organització i partit polític del Japó. Actiu a mitjans de l'era Meiji, el partit també fou conegut com a Societat Política Nacional (国民政社, Kokumin Seisha) i Club de Diputats (議院倶楽部, Giin Kurabu). La formació defensava l'oligarquia Meiji (i per tant, la Restauració Meiji) des d'una posició nacionalista i monàrquica, sent considerat un partit oficialista o pro-governamental, ja que molts dels seus membres ho eren també del gabinet i pròxims a l'Emperador.
Encapçalats per Jūdō Saigō i Yajirō Shinagawa, els defensors nacionalistes del Primer Ministre Masayoshi Matsukata i del seu govern van crear l'Associació Nacional al juny de 1892. El partit defensava l'expansió de l'exèrcit i la industrialització del país. Cap al 1893 el partit ja tenia 68 membres a la Dieta Imperial. Va començar com un partit relativament crític amb el govern de Hirobumi Itō, però amb el temps, passà a fer-li oposició completament.
El partit va aconseguir 35 escons a la Cambra de Representants a les eleccions generals de març de 1894, els quals baixarien a 32 a les eleccions generals de setembre del mateix any. Cap al 1897, les baixes al partit havien deixat aquest amb només 23 parlamentaris i, tot i guanyar 29 escons a les eleccions generals de març de 1898, a les següents generals d'agost del mateix any només obtingué 21 escons. L'any 1899 el partit fou finalment dissolt i succeït pel Partit Imperial.

## Referències

* 1 2 3 Haruhiro Fukui (1985) Political parties of Asia and the Pacific, Greenwood Press, pp575–576
# Embassament de Xóvar

L'embassament de Xóvar o d'Ajuez és un embassament ubicat al municipi valencià de Xóvar (l'Alt Palància).
Es tracta d'una bassa construïda sobre el barranc d'Ajuez, a una distància aproximada d'un quilòmetre del nucli urbà. El seu origen es troba en l'època islàmica, quan formava part del sistema de regadiu. Durant els segles següents, l'embassament s'ha continuat emprant per a dotar d'aigua a la vila i als camps, amb l'alçament d'una pressa de 12 metres, resultant de la darrera ampliació, el 1920.
La seua capacitat és de 30.000 m³, tot i que en els darrers anys ha patit de greus problemes de clevills i pèrdues. Entre els seus usos, s'ha incorporat el d'actuació davant dels incendis forestals.

## Referències

* ↑ "Proyecto de actuaciones en humedales de la cuenca del río Palància: actuaciones de conservación en la Balsa de Chóvar". Ministeri d'Agricultura i Medi Ambient i Marí.
* ↑ "Medio Ambiente responsabiliza al Gobierno del deterioro del embalse Ajuez de Xóvar
# Escut de Prat de Comte

L'escut oficial de Prat de Comte té el següent blasonament:
Escut caironat: de sinople, una ovella pasturant d'argent acompanyada al cap d'un sol d'or. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 26 de març de 1991.
Tant l'ovella pasturant en camp de sinople, en al·lusió al prat, com el sol són senyals tradicionals de les armes del poble, i són senyals parlants, al·lusius al nom del municipi.

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Prat de Comte.» (pdf). DOGC num 1430, 26-03-1991. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Bandera de Prat de Comte
* Escuts i banderes de la Terra Alta
# Roca Llumenera

La Roca Llumenera és una muntanya de 985,4 metres que es troba al municipi de Borredà, a la comarca catalana del Berguedà.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Puig Castellar (el Brull)

El Puig Castellar és una muntanya de 980 metres que es troba al municipi d'El Brull, a la comarca catalana d'Osona.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Associació Nord-americana de Radiodifusores

L'Associació Nord-americana de Radiodifusores (North American Broadcasters Association, NABA) és un grup sense finalitats de lucre d'organitzacions de radiodifusió als Estats Units, Canadà i Mèxic. Està compromès a promoure els interessos de les emissores nacionalment i internacional. La seva seu està a la ciutat canadenca de Toronto.
Fundada en 1972, NABA crea l'oportunitat perquè les emissores nord-americanes comparteixin informació, identifiquin interessos comuns i aconsegueixin un consens sobre temes internacionals.Aquesta també proporciona representació per a les emissores d'Amèrica del Nord en fòrums globals sobre temes que inclouen la protecció del contingut, les preocupacions relacionades amb l'espectre, la integritat territorial dels senyals de les emissores i els problemes de transició digital.
Els membres de NABA, que representen les emissores de la xarxa tant públiques com privades, treballen en conjunt, incloses les associacions nacionals de transmissió, els serveis especialitzats, els proveïdors de serveis i els proveïdors per brindar una veu comuna a la comunitat de radiodifusió d'Amèrica del Nord.

## Referències

* 1 2 «North American Broadcasters Association (NABA) | Indian Broadcasting Foundation». [Consulta: 2 octubre 2021].
* ↑ «About NABA» (en anglès). NABA. [Consulta: 22 desembre 2018].
# Emblema de Jerusalem

L'Emblema de Jerusalem (en hebreu: סמל ירושלים) (transliterat: Semel Yerushalayim) és el símbol oficial de la ciutat des de 1950. La figura principal de l'emblema és un lleó, que es mostra rampant, que representa al Lleó de Judà, el símbol de la Tribu de Judà i més tard el Regne de Judá, la capital del qual era Jerusalem. El fons de l'emblema representa les Muralles de Jerusalem i el Mur de les Lamentacions, i les branques d'olivera representen la recerca de la pau. La inscripció damunt de l'escut és el nom en hebreu de Jerusalem (Yerushalayim).
Poc després de la fundació de l'Estat d'Israel, el batlle de la ciutat Gershon Agron va crear un concurs de disseny entre dissenyadors gràfics per escollir l'emblema de la ciutat. El disseny guanyador va ser realitzat per un equip dirigit per Eliyahu Koren, director i fundador del departament gràfic del Fons Nacional Jueu, i un influent tipògraf i dissenyador de llibres.
En 1943 el municipi de Jerusalem havia aprovat un emblema diferent per la ciutat, però les autoritats del Mandat Britànic mai van ratificar aquesta decisió.

## Vegeu també

* Bandera de Jerusalem

## Referències

* ↑ «Jerusalem (Israel)» (en anglès). Flags of the World. [Consulta: 23 maig 2017].
* ↑ Friedman, Joshua. «Prayer type» (en anglès). Tablet magazine. Nextbook, 30-06-2009. [Consulta: 23 maig 2017].
# Papa Agató

Agató (Sicília, ca. 577 - Roma, 10 de gener del 681) va ser papa de l'Església Catòlica des del 678 al 681. Trameté llegats al sisè concili ecumènic a Constantinoble, on es va condemnar el monotelisme. És venerat com a sant tant per les Esglésies Catòlica i Ortodoxa.
Hauria nascut a Sicília vers 577, probablement amb un origen oriental. Es creu que era un monjo benedictí membre de la comunitat del monestir de Sant Hermes de Palerm, versat en grec i llatí. Eventualment va passar a Roma i va ser elegit bisbe de la ciutat el 27 de juny del 678, elecció que va ser confirmada ràpidament per l'exarca de Ravenna. Hi ha la creença que tenia més de cent anys quan va succeir a Donus com a papa.
Poc després de l'elecció, va arribar a Roma des d'Anglaterra Wilfrid, bisbe de York deposat per l'arquebisbe de Canterbury, per invocar l'autoritat de la seu romana en el seu nom. Arran d'això es va convocar un sínode al Palau del Laterà per investigar l'afer. Agató va considerar que havia deposat de manera injusta i anticanònica i, finalment, es va decidir la seva restitució.
L'esdeveniment principal del seu mandat és la participació al sisè concili ecumènic (680-681) a Constantinoble, tot i que no de manera personal sinó a través de llegats. S'hi va condemnar el monotelisme, doctrina que considerava que Crist sols tenia una voluntat, i es va acceptar la seva definició en dues voluntats, divina i humana. Va aconseguir també l'abolició de l'impost que s'exigia per la consagració d'un papa recentment elegit de l'emperador Constantí IV, que va ajudar a establir unes bones relacions entre Roma i Constantinoble.
Agató va morir abans que els decrets conciliars arribessin a Roma a causa d'una epidèmia de pesta. Va ser enterrat a Sant Pere del Vaticà el 10 de gener del 681. Té la consideració de sant i és venerat tant per catòlics com ortodoxos. Hom afirma que va destacar per ser afable i caritatiu, i se li atribueixen molt miracles com a taumaturg.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Saint Agatho» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 24 desembre 2022].
* 1 2 Kelly, J. N. D.; Walsh, M. J.. A Dictionary of Popes (en anglès). Oxford: Oxford University Press, 2010, p. 75-76.
* 1 2 3 4 5 6 Kirsch, Johann Peter. «Pope St. Agatho». A: Catholic Encyclopedia (en anglès). vol. 1. Nova York: The Encyclopedia Press, 1913.
# Ermita fortificada de Sant Cristòfol (Toixa)

L'ermita fortificada de Sant Cristòfol és un petit temple sense culte situat en el pujol de Sant Cristòfol, en el municipi de Toixa. És un Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.10.247-004.

## Història

L'ermita va ser fortificada durant les Guerres Carlines. Durant aquestes va ser utilitzada pel bàndol carlista com a lloc de comandament, després com a polvorí i finalment com a hospital de campanya, funció que seguiria després del final de la Tercera Guerra Carlina, després de la contesa va ser convertit en centre per a l'aïllament de malalts contagiosos. Va romandre en ruïnes fins que va ser reconstruïda en 2000 pels alumnes d'una escola taller local, seguint les indicacions d'un veí que havia conegut l'edifici abans de la seua gairebé total desaparició.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de pedra en el qual les finestres han estat reemplaçades per espitlleres. La porta d'accés està formada per dovelles de pedra que rematen en un arc de mig punt. La casa de l'ermità queda a la dreta de la façana d'accés, de manera que ho cobreix per aquest costat. Altres elements de l'obra de fortificació són alguns parapets amb obertures per a foc de fusell.
Sobre l'entrada hi ha un retaule de ceràmica amb la imatge del sant titular i una espadanya sense campana. La planta és de creu llatina. Des de l'interior s'aprecia l'estructura de fusta de la teulada. Igual que amb la campana, no hi ha imatges de culte.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 3 4 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/vsetue.htm Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.castilloscomunidadvalenciana.com/serra13.htm Arxivat 2014-08-26 a Wayback Machine.
# Emfisema pulmonar

L'emfisema pulmonar és una malaltia pulmonar que malmet els sacs aeris (alvèols), provocant que els pulmons siguin menys capaços d'expandir-se i de contraure's a causa d'una pèrdua d'elasticitat. Els alvèols no poden contraure's completament i, per tant, són incapaços d'omplir-se d'aire fresc i brindar una deguda ventilació. L'emfisema és més sovint causat pel consum de tabac i l'exposició a llarg termini a la contaminació atmosfèrica.

## Classificació

L'emfisema es pot classificar en tipus primari i secundari. No obstant això, és més comunament classificat per la ubicació en panacinar i centroacinar, o centrolobel·lar i panlobel·lar).
* L'emfisema panacinar (o panlolobel·lar): L'acin respiratori, a partir dels bronquíols respiratoris als alvèols, s'ha expandit. Succeeix amb més freqüència en els lòbuls inferiors (en especial els segments basals) i en els marges anteriors dels pulmons.
* L'emfisema centroacinar (o centrolobel·lar): El bronquíol respiratori (part proximal i central dels acins) s'ha expandit. Els acins distals o alvèols no s'han modificat. Succeeix amb més freqüència en els lòbuls superiors.
Altres tipus inclouen l'emfisema acinar distal i l'emfisema irregular. Un tipus especial és l'emfisema lobar congènit.

## Causes

La majoria dels casos d'emfisema són causats pel tabaquisme. Els casos d'emfisema que són causats per altres etiologies es coneixen com a emfisema secundari.
En casos rars, l'emfisema es desenvolupa a causa d'una mutació genètica que condueix a la deficiència d'alfa-1-antitripsina.

## Referències

* 1 2 3 4 «Emphysema». [Consulta: 20 novembre 2008].
* ↑ Anderson AE, Foraker AG «Centrilobular emphysema and panlobular emphysema: two different diseases». Thorax, 28, 5, setembre 1973, pàg. 547–50. DOI: 10.1136/thx.28.5.547. PMC: 470076. PMID: 4784376.

## Enllaços externs

* «Malaltia pulmonar obstructiva crònica (MPOC), emfisema pulmonar». Canal Salut. Generalitat de Catalunya.
# Discurs fúnebre de Pèricles

L'Oració fúnebre de Pèricles, o Discurs fúnebre de Pèricles, és un discurs famós pronunciat per Pèricles i recollit per Tucídides al llibre Història de la Guerra del Peloponès, una de les poques fonts completes sobre la guerra entre Atenes i Esparta a la fi del segle V a. C.
El discurs és en memòria dels atenesos morts en el primer any de la Guerra del Peloponès i és considerat el document fundacional dels sistemes polítics democràtics. Es tracta d'una recreació que feu Tucídides, segurament a partir de records imprecisos dels que el van escoltar, però resumeix a la perfecció el que ell entenia per una democràcia.

## Antecedents

La Guerra de Peloponès ha començat i els atenesos fan una cerimònia per nomenar els seus caiguts en la guerra. L'orador en aquesta ocasió és Pèricles i el contingut del discurs és un retrat idealitzat de la democràcia atenesa. La indicació que els atenesos van seguir aquest costum "durant el transcurs de tota la guerra" (cap. 34) permet inferir amb alt grau de probabilitat que Tucídides va compondre aquest passatge quan Atenes ja havia patit la derrota final. El discurs emfatitza el poder de la ciutat i la llibertat de què gaudeixen els ciutadans, qui al seu torn viuen amb un profund respecte per l'imperi de la llei (cap. 37). Aquesta imatge idíl·lica s'esvaeix immediatament en mostrar com la pesta va afectar en el més profund el tremp moral de la polis (ciutat) portant a una situació d'extrema anomia o manca total de respecte per les lleis (cap. 53).

## Bibliografia

* Tucídides. Traducció de Jaume Berenguer Amenós. Història de la Guerra del Peloponès, Vol. II. Barcelona: Fundació Bernat Metge, 1954.

## Referències

* 1 2 Tucídides: Història de la guerra del Peloponès, II, 35-46.
* ↑ Alcoberro, Ramon. «Pèricles: Oració Fúnebre». Filosofia i pensament.

## Enllaços externs

* Text original en grec de l'Oració fúnebre de Pèricles
# Escut de Puigverd de Lleida

L'escut oficial de Puigverd de Lleida. té el següent blasonament:
Escut caironat: d'or, un mont arborat d'un pi de sinople. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 27 de maig de 1991.
El mont de sinople (o puig) amb un pi són les armes tradicionals del poble, i són un senyal parlant referent al nom de la població.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Segrià

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Puigverd de Lleida.» (pdf). DOGC num 1452, 27-05-1991. [Consulta: 25 juny 2010].
# Sayanim

Sayanim (en hebreu: סייענים, 'col·laboradors') segons l'escriptor i antic agent de camp del Mossad, Victor Ostrovsky, és el mot que es fa servir per anomenar al jueu que viu fora d'Israel com a ciutadà estranger, i que voluntàriament proporciona assistència al Mossad. Aquesta assistència inclou cures mèdiques, diners, logística i fins i tot recopilació d'informació. A canvi només reben una compensació per les despeses que aquestes tasques li poguessin suposar. El seu nombre oficial és desconegut, però s'estima que el nombre de sayanim escampats pel món podria ser de milers. L'existència d'aquest gran grup de voluntaris és una de les raons per les quals el Mossad opera amb menys oficials d'intel·ligència que altres serveis d'espionatge.

## Referències

* ↑ B'Tselem. Collaboration in the Occupied Territories (en anglais), 1994, p. 209.
* ↑ Larry Derfner. «Thank you for your cooperation». Jerusalem Post. [Consulta: 11 agost 2010].

## Bibliografia

* Ostrovsky, Victor. By Way of Deception-The making and unmaking of a Mossad Officer. New York: St. Martin's Press, 1990. ISBN 0-9717595-0-2
* Thomas Gordon. Gideon's Spies: The Secret History of the Mossad. New York: St. Martin's Press, 1999. ISBN 0-312-25284-6
* Jacob Cohen, Le printemps des Sayanim, L'Harmattan, Paris ISBN 9782296112841 9782296112841
* Gilad Atzmon, La Parabole d'Esther : Anatomie du Peuple Élu, Éditions Demi-Lune, 2012 ISBN 9782917112199