OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Villa Josefa

La Villa Josefa també dita Ca l'Espàrrec o Can Globus és un xalet protegit com a bé cultural d'interès local i una de les quatre edificacions amb un interès artístic i històric, de començament del segle XX que encara resten a Arenys de Munt.

## Arquitectura

Edifici que segueix encara els postulats modernistes tot i que incorpora elements de diferents estils artístics. Habitatge unifamiliar a quatre vents de dues plantes amb balcons i finestrals amb llinda. Sobre les obertures hi ha motllures florals. El portal d'entrada, centrat en la façana, s'eleva sobre una escalinata. Cal esmentar com a elements destacats la forja dels balcons, les rajoles dels arrambadors, els diferents enrajolats de les estances, els esgrafiats de les parets i les pintures de les parets i el sostre. La façana és rematada amb una barana d'obra llisa i estreta, presidida per un timpà amb la indicació de l'any de construcció de l'edifici.

## Història

L'edifici fou aixecat per iniciativa d'Antonio Planas, barceloní que havia adquirit la propietat de la finca els primers anys del segle xx. La finca incloïa una masia del segle xvii (Can Pau Vergés), on vivien els masovers que també es feien càrrec de les terres de conreu. Antonio Planas decidí construir un edifici al costat de la masia més d'acord amb els temps i amb les comoditats que demanava la seva residència a Arenys de Munt. La nova edificació, seguint el costum de l'època, fou batejada amb el nom de Villa Josefa, en honor de la seva muller Josefa Senillosa.
La finca fou habitada pels propietaris (des de la mort del Sr. Planas hi visqué la seva vídua Josefa) fins a l'any 1936, quan l'edifici fou municipalitzat "de facto". Des del desembre de 1936 s'hi instal·là la Colònia Madrilenya, un grup d'uns cinquanta refugiats procedents de Madrid i dels seus entorns, que hi va romandre al llarg de tota la guerra. Acabada la guerra, la finca fou adquirida pel sr. Espàrrec. El fet que durant uns anys els arrendataris de Villa Josefa, aprofitant l'amplada de la finca, enlairessin globus en actes públics, amb una expectació molt gran per part de la gent del poble, ha fet que també es bategés l'edifici com Can Globus.

## Referències

* 1 2 Andreu, Pep; Cruz, Marga (fotografies). Modernisme al Maresme. L'arquitectura entre dos segles. Marga Cruz (ed.), 2009, p. 42. ISBN 97884936655319.
* 1 2 3 «Villa Josefa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].
# Cistecefàlids

Els cistecefàlids (Cistecephalidae) són una família extinta de sinàpsids que visqueren a Gondwana, aleshores la part meridional del supercontinent de Pangea, durant el Permià superior. Se n'han trobat restes fòssils a l'Índia, Malawi, Sud-àfrica, Tanzània i Zàmbia. La seva anatomia cranial —que recorda els talps daurats d'avui en dia— i postcranial indica que eren animals excavadors. Entre altres caràcters, es diferencien per la curtedat del crani en l'eix anteroposterior, la gran amplada de les regions intertemporals, la presència d'un forat estapedial i l'absència de preparietal.

## Referències

* 1 2 Entrada «Cistecephalidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 15 setembre 2023].
* ↑ Chinsamy-Turan, 2012, «Dicynodont Growth Dynamics and Lifestyle Adaptations» (S. Ray, J. Botha-Brink i A. Chinsamy-Turan).
* ↑ Zachos i Asher, 2018, «Non-Mammalian synapsids: the deep roots of the mammalian family tree» (K. D. Angielczyk i C. F. Kammerer).
* ↑ Kammerer, Angielczyk i Fröbisch, 2014, «Permian and Triassic Dicynodont (Therapsida: Anomodontia) Faunas of the Luangwa Basin, Zambia: Taxonomic Update and Implications for Dicynodont Biogeography and Biostratigraphy» (K. D. Angielczyk, J.-S. Steyer, C. A. Sidor, R. M. H. Smith, R. L. Whatley i S. Tolan).

## Bibliografia

* Chinsamy-Turan, A. Forerunners of Mammals: Radiation • Histology • Biology (en anglès). Indiana University Press, 2012. ISBN 9780253005335.
* Kammerer, C.; Angielczyk, K. D.; Fröbisch, J. Early Evolutionary History of the Synapsida. Vertebrate Paleobiology and Paleoanthropology (en anglès), 2014. DOI 10.1007/978-94-007-6841-3_7. ISBN 978-94-007-6841-3.
* Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018. ISBN 978-3-11-027590-2.
# Zatu

Zatu és el pseudònim de Saturnino Rey García, MC sevillà, component del grup SFDK.

## Biografia
### SFDK

Zatu i Acció Sánchez es van conèixer a l'institut de FP LLanes (Sevilla), a principis de la dècada dels 90, on van decidir unir-se per formar un grup de hip-hop, al que van batejar SFDK, acrònim de "Straight From Da Kranny" (Directament des del racó), lloc que fa referència al lloc on es trobaven en l'institut, que posteriorment passaria a "Siempre Fuertes De Konciencia", amb el qual van començar a editar les seves primeres referències musicals traient tres maquetes entre 1993 i 1996 ("Sevilla Krannz", 1993, "Trás mil vueltas", 1995 i "Esto va en serio", 1996).
El 1997, Zona Bruta decideix apostar-hi amb l'edició del maxi ("Llámalo cómo lo quieras", 1997), la seva primera referència professional, que dos anys més tard es va materialitzar amb la presentació del seu primer LP ("Siempre Fuertes", 1999). Malgrat les escasses vendes que va obtenir, Zona Bruta els va concedir més marge permetent-los editar el seu segon LP ("des de los chiqueros", 2000), que tampoc no va obtenir gran resposta per part del públic en nombre de vendes (escasses 5000 còpies venudes), però que va permetre convertir-los en uns dels referents de l'hip-hop en espanyol a causa de la contundència de seu directe. Èxit que va consolidar, el 2001, a SFDK com uns dels grups de referència al Vinya Rock.

## Curiositats

* El 2005, Zatu va guanyar la "Batalla de gallos" (1), juntament amb Ehler Danloss, encara que no va poder assisstir a la final a Puerto Rico degut a compromisos professionals.

## Discografia amb SFDK

* "Sevilla Krannz|Sevilla Krannz" (Maqueta) (1993)
* "Tras mil vueltas" (Maqueta) (1995)
* "Esto va en serio" (Maqueta) (1996)
* "Llámalo como lo quieras" (Maxi) (Zeroporsiento, 1997)
* "Siempre fuertes" (LP) (Zona Bruta, 1999)
* "des de los chiqueros" (LP) (Zona Bruta, 2000)
* "2001 Odisea en el lodo" (LP) (Zona Bruta, 2003)
* "Después de..." (Maxi) (SFDK Records, 2004)
* "2005" (LP) (SFDK Records, 2005)
* "Original Rap University" (Maxi) (SFDK Records, 2006)
* "Los veteranos" (LP) (SFDK Records, 2007)

## Referències

* ↑ «Biografía de S.F.D.K.» (en castellà). [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ «SFDK - EcuRed» (en castellà). [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ Carretero, Ana. «¿Qué significan las siglas SFDK? 30 años desde que los reyes del rap salieron de 'un escondite' llamado Pino Montano» (en castellà), 18-06-2024. [Consulta: 24 febrer 2025].
# Arc de Triomf del Carrousel

L'Arc de Triomf del Carrousel (en francès Arc de Triomphe du Carrousel) és un monument que Napoleó Bonaparte va fer construir el 1809. Té entrades a cadascuna de les quatre cares. És situat al 1r arrondissement de París. Es troba a la Place du Carrousel, just a l'oest del Louvre.
Aquest arc de triomf està catalogat com a monument històric des del 10 de setembre de 1888.

## Història

Edificat en homenatge a la Grande Armée de Napoleó entre 1807 i 1809, el monument és situat davant el palau del Louvre, sobre l'esplanada que precedeix l'ala del Palau de les Teuleries (abans que es cremés el 1871). Celebrant la victòria de l'exèrcit francès a Austerlitz, l'arc de triomf, projectat per Charles Percier i Pierre-François-Léonard Fontaine, il·lustra la campanya de 1805 i la capitulació d'Ulm el 1807.

## Composició de l'arc

Fa explícitament referència als arcs de triomf de l'Imperi Romà i, sobretot, al de Septimi Sever, a Roma. Els temes dels baixos relleus que il·lustren les batalles foren escollits pel director del Musée Napoléon (situat en aquell temps al Museu del Louvre), Vivant Denon, i els va dissenyar Charles Meynier.
La quadriga de dalt de tot de l'arc és una còpia dels cavalls de Sant Marc, que adornen la part superior de la porta principal de la basílica de Sant Marc a Venècia. En efecte, al final de la primera campanya d'Itàlia, l'exèrcit francès comandat pel general de l'exèrcit Napoleó Bonaparte va portar de Venècia, el 1798, l'original de l'escultura com a "tresor de guerra" i la va col·locar sobre el monument. Va ser envoltat de dues victòries a partir de 1808. El 1815, en resposta a la batalla de Waterloo i a la caiguda de l'emperador (Restauració), França torna la quadriga als austríacs, que la restitueixen de seguida a la ciutat dels duxs, que acabava de ser annexada a l'Imperi Austríac pel Congrés de Viena. Aleshores realitza la còpia l'escultor François Joseph Bosio el 1828.
Es pot llegir sobre el frontispici:
Façana est:
    L'exèrcit francès embarcat a Boulogne amenaçava Anglaterra
    Una tercera coalició esclata sobre el continent
    Els francesos volen de l'oceà al Danubi
    Baviera és alliberada, l'exèrcit austríac pres a Ulm
    Napoleó entra a Viena, triomfa a Austerlitz
    En menys de cent dies, la coalició és dissolta
Façana sud:
    Honor al gran exèrcit
    Victoriós a Austerlitz
    A Moràvia
    El 2 de desembre de 1805 dia d'aniversari
    De la coronació de Napoleó
Façana oest:
    A la veu del vencedor d'Austerlitz
    L'imperi d'Alemanya cau
    La confederació del Rin comença
    Els regnes de Baviera i de Westfàlia són creats
    Venècia és reunida a la corona de ferro
    Itàlia sencera es col·loca sota les lleis del seu alliberador
Façana nord:
    Amo dels estats del seu enemic
    Napoleó els els torna
    Signa la pau el 27 de desembre de 1805
    A la capital d'Hongria
    Ocupada pel seu exèrcit victoriós
# Alfafara (olivera)

L'alfafara o alfafarenca és una varietat d'olivera.
El seu nom li ve donat pel poble d'on és originària, Alfafara.
Conreada en diverses zones de les províncies de València, Alacant i d'Albacete És la varietat principal a la zona de la vall d'Aiora i Almansa.

## Característiques agronòmiques

Varietat resistent al fred però sensible a la sequedat. Com que els seus esqueixos fan arrels molt fàcilment es fa servir com portempelt d'altres varietats. L'entrada en producció des del moment de la plantació és similar a la de la majoria d'altres varietats. La productivitat és elevada però alternant, ja que li afecta el fenomen de la contranyada. L'oliva és de mida mitjana i pesa entre 2 i 4 grams, és tardana en madurar.

## Usos

Per a fer oli i a vegades per a taula (en verd). Té un percentatge de greix baix i l'oli és de molt difícil extracció encara que resulta de bona qualitat.

## Referències

* ↑ «Variedad de planta de olivo ALFAFARA». [Consulta: 21 abril 2020].
# Amakihi d'Oahu

L'amakihi d'Oahu (Chlorodrepanis flava) és un ocell hawaià de la família dels fringíl·lids (Fringillidae).

## Descripció

* Fa uns 11 cm de llargària.
* Mascle amb parts inferiors grogues contrastades amb les superiors verdoses.
* Femelles més apagades, amb dues bandes alars.

## Hàbitat i distribució

Endèmic dels boscos de l'illa d'Oahu, a les Hawaii.

## Referències

* ↑ «Amakihi d'Oahu». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/04/2022(català)
# Casa Pelegrí (Martorell)

L'Habitatge al carrer Pere Puig, 80, Casa Pelegrí o Casa Carol, és una obra de Martorell (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular entre mitgeres, de planta baixa, dos pisos i coberta de teula ceràmica de dos aiguavessos amb carener paral·lel a la façana principal. A la planta baixa hi ha dues grans portes rectangulars emmarcades amb grans blocs de pedra regulars i ben escairats. Al pis superior hi ha dues obertures més que s'obren a un mateix balcó descentrat i amb baranes de ferro forjat. Les portes balconeres són rectangulars i presenten emmarcaments de pedra i una clau de volta. Entre elles hi ha la data esgrafiada de 1730. A la planta superior s'obre una galeria de solana formada per una sèrie de sis finestres d'arc de mig punt amb emmarcaments de maó vist i un petit ampit, també de maó. Corona la façana el voladís de la coberta, que sobresurt lleugerament de la façana i queda sostingut per cabirons de fusta.
El parament de la planta baixa presenta filades horitzontals de carreus regulars i escairats, mentre que la resta de pisos estan arrebossats i pintats.

## Referències

* 1 2 «Habitatge al carrer Pere Puig, 80». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 maig 2020].
# Édouard-Henri Avril

Édouard Henri Avril (Alger, 21 de maig de 1849 - Le Raincy, 1928) va ser un pintor francès i artista comercial. Sota pseudònim era il·lustrador de literatura eròtica.
Avril va estudiar art en diversos salons de París. Entre 1874-1878 va estar-se a l'École des Beaux Arts a París. Quan va ser comissionat per il·lustrar la novel·la Fortunio de Théophile Gautier, va adoptar el pseudònim de Paul Avril.
Aviat va tenir una certa reputació, i va rebre moltes comissions per il·lustrar autors importants i l'anomenada "literatura galant" del dia, d'una forma eròtica. Aquests llibres eren venuts en edicions petites sobre una base de la subscripció, ordenada pels col·leccionistes. És considerat el pare de la pintura eròtica.

## Treballs principals

* Salammbô, de Gustave Flaubert.
* Point de lendemain, de Vivant Denon (1889).
* Fanny Hill, de John Cleland.
* Les aventures du Chevalier de Faublas, de Jean Baptiste Louvet de Couvray.
* Mon oncle Barbassou (1884), de Mario Uchard (1824-1893).
* La Femme, de Jules Michelet.
* Musque, hashish et sang, d'Hector France.
* Nouvelles, de Pietro Aretino.
* Le Miroir du monde, d'Octave Uzanne (1888).
* Le Roi Candaule, de Gautier (1893).
* Gamiani, de Alfred de Musset.
* Sobre les figures de Venus, de Friedrich Karl Forberg.
* Els sonets luxuriosos, de Pietro Aretino.

## Galeria

Selecció d'il·lustracions d'una sèrie d'Édouard-Henri Avril.

### Il·lustracions per De figuris Veneris

* Coit
* Fel·lació i Cunnilingus
* Masturbació
* Cunnilingus i Coit
* Hadrià i Antínous

## Referències

* ↑ Reference. «Biografía» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-08-08. [Consulta: 2 juliol 2017].
* ↑ eroti-cart. «Biografía y galería sobre Paul Avril». Arxivat de l'original el 2012-08-02. [Consulta: 2 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Bibliografia d'Edouard-Henri Avril. Arxivat 2016-03-09 a Wayback Machine.
* Galeria de les seves obres.
# Associació Japonesa d'Emissores Independents de Televisió

L'Associació Japonesa d'Emissores Independents de Televisió (全国独立放送協議会, Zenkoku Dokuritsu Hōsō Kyōgi-kai, literalment en català Associació Nacional d'Emissores Independents) és una organització japonesa d'emissores de radiodifusió de nivell prefectural. La seua seu es troba actualment a Saitama.
Entre les seues funcions, la AJEIT organitza intercanvis de programes, estimula i coordina les coproduccions, negocia els drets de difusió de retransmissions i presta nombrosos serveis complementaris.
Va ser fundada el 4 de novembre de 1977 amb el nom de Associació Nacional d'Emissores UHF Independents per unes poques emissores locals prefecturals que no estaven dins de les xarxes més fortes de les televisions nacionals amb seu a Tòquio i Osaka. En l'actualitat compta amb 13 membres actius a 13 prefectures del Japó, concretament a les regions de Kanto, Kansai i a la subregió del Tokai, a la regió de Chubu.

## Història

* 1977: Es funda l'Associació Nacional d'Emissores UHF Independents.
* 2011: Amb la digitalització de les emissions de televisió s'elimina les sigles UHF del nom de l'ens.

## Membres actius de l'AJEIT

| Prefectura | Organisme | Sigles | Any |
| Chiba | Chiba TV | CTC | 1971 |
| Gifu | Companyia Radiodifusora de Gifu | GBS | 1968 |
| Gunma | Gunma TV | GTV | 1971 |
| Hyōgo | Sun Television | SUN | 1969 |
| Kanagawa | TV Kanagawa | tvk | 1972 |
| Kyoto | Radiodifusió de Kyoto | KBS | 1969 |
| Mie | Mie TV | MTV | 1969 |
| Nara | Nara TV | TVN | 1973 |
| Saitama | TV Saitama | TVS | 1979 |
| Shiga | Radiodifusió del Llac Biwa | BBC | 1972 |
| Tochigi | Tochigi TV | GYT | 1999 |
| Tòquio | Corporació de Televisió Metropolitana de Tòquio | MX | 1995 |
| Wakayama | TV Wakayama | WTV | 2005 |

## Continguts

* Anime, les televisions locals han aconseguit crear un important nínxol popularment anomenat Anime UHF.
* Programes comercials.
* Informatius locals.
* Emissions compartides.

## Referències

* ↑ Tokyo-Osaka-Nagoya Intermetropolitan Network (東・名・阪ネット6, Tō•Mei•Han Netto 6) Arxivat 2007-06-30 a Wayback Machine.
# Fearless Fagan

Fearless Fagan és una pel·lícula estatunidenca de Stanley Donen estrenada el 1952.

## Argument

El vincle entre un jove i el seu lleó de companyia proporciona l'acció en aquesta comèdia. El problema comença quan l'home es fa soldat. No pot suportar vendre el seu lleó Fagan a un entrenador de circ, i el soldat pregunta el seu sergent perquè l'ajudi a trobar una casa pel seu animal de companyia. Naturalment, el sergent al principi no se'l creu. Després i gràcies a la publicitat de l'Exèrcit, es troba una bona casa pel lleó. Malauradament, el lleial felí fuig una altra vegada per buscar el seu amo.

## Repartiment

* Janet Leigh: Abby Ames
* Carleton Carpenter: Soldat ras Floyd Hilston
* Keenan Wynn: Sergent Kellwin
* Richard Anderson: Capità Daniels
* Ellen Corby: Sra. Ardley
* Barbara Ruick: Infermera
* John Call: M. Ardley
* Robert Burton: Owen Gillman
* Wilton Graff: Coronel Horne
* Parley Baer: Emil Tauchnitz
* Jonathan Cott: Caporal Geft

## Rebuda

Basat en una història real, Fearless Fagan és una amigable pel·lícula sobre animals que agradarà molt als nens. Als adults també els pot agradar, però haurien de ser advertits que Fagan és una pel·lícula "bonica", amb moltes seqüències del lleó de títol que fa coses adorables i comportant-se en una manera que fa dir "Oh, no és massa dolç"? Hi ha res dolent en això, naturalment, però l'encant és realment tot que el guió ha fet per ell; malgrat les contribucions de Charles Lederer, no hi ha gaire més a la història, i tot gira al voltant del fet que el soldat no és cregut pel seu sergent, i el lleó causarà tota mena d'involuntaris i divertits problemes. Afortunadament, el repartiment és molt encantador també. Carleton Carpenter no és un actor de gamma immensa, però té els requisits que la funció demana. Igualment, Janet Leigh aconsegueix arrodonir el número "What Do You think I Am?".

## Referències

* ↑ Brennan, Sandra. «Fearless Fagan». New York Times.
* ↑ Butler, Craig. «Fearless Fagan». Arxivat de l'original el 2014-03-10. [Consulta: 12 gener 2012].
# Lluís Arpa

Lluís Arpa Vilar (Barcelona, 1777 - Reus, 15 de maig de 1862) va ser un escultor català.
Va fer l'aprenentatge d'escultor i tallista amb el mestre Nicolau Travé, on va ser company de Damià Campeny. Va estudiar el primer i segon curs a l'Escola de Disseny i Nobles Arts, i va anar a treballar al taller del destacat escultor d'imatges Salvador Gurri. Cap al 1805 va establir-se a Reus on va obrir un taller d'escultura. Treballava amb el seu germà gran, Bernat, que era daurador. Es va casar el 1807 amb una reusenca, Magdalena Cases, amb la que va tenir un fill, Andreu Arpa, que va aprendre l'ofici al seu taller. Un deixeble seu va ser l'escultor Bernat Cort, que va adquirir fama a Barcelona per les seves figures de terracota. El primer encàrrec important va ser la construcció d'un gran retaule pel monestir de religioses cistercenques de Vallbona de les Monges. La bellesa del seu treball va fer que diverses esglésies de les localitats del Camp l'hi encarreguessin retaules i imatges. A Reus va realitzar tota la fusteria artística de l'església de sant Pere, i va intervenir en la restauració d'altars del temple, en la construcció d'armaris i calaixeres i altres elements, destruïts per la guerra del francès. Va treballar per l'església i convent de Jesús entre el 1815 i el 1825. El 1835 va ser requerit juntament amb l'escultor reusenc Miquel Beringola, per a estudiar els plans de conservació i restauració dels monestirs de Poblet i Santes Creus. Una de les seves principals activitats va ser la talla de figures de fusta i de pedra, daurades i policromades, que es trobaven a gairebé totes les esglésies dels voltants de Reus. Als setanta anys, va deixar el taller que tenia a la plaça de sant Pere de Reus al seu fill Andreu Arpa, amb el que havia treballat conjuntament durant molt de temps.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 63-64.
# Arc del carrer General Cabrera (Ulldecona)

L'Arc del carrer General Cabrera és una obra d'Ulldecona (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una arcada de pedra que creua transversalment el carrer General Cabrera i que en un principi, abans d' obrir-se el carrer, formava part d'un habitatge situat en aquest punt. És un arc de mig punt lleugerament apuntat, fet amb dovelles regulars sobre estreps de pedra i carcanyols reomplerts amb reble. A la dovella central fou gravada la data 1787 i fou ficada una placa amb d'inscripció "restaurada el 1969".

## Història

És possible que formés part de l'habitatge contigu, el número 7, ja que aquest s'obre al carrer mitjançant un arc de mig punt amb brancals de pedra i arc de rajola plana.

## Referències

* 1 2 «Arc del carrer General Cabrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Alforsita

L'alforsita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de l'apatita. Anomenat per N. G. Newberry, Eric J. Essene, i Donald R. Peacor en honor de John T. Alfors geòleg del Servei Geològic de Califòrnia, EUA.

## Característiques

L'alforsita és un fosfat de fórmula química Ba₅(PO₄)₃Cl. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz l'alforsita pertany a «08.BN - Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida gran, (OH, etc.):RO₄ = 0,33:1» juntament amb els següents minerals: aradita, magganasita, fluorpiromorfita, fluorsigaiïta, fluoralforsita, belovita-(Ce), clorapatita, mimetita-M, johnbaumita-M, fluorapatita, hedifana, hidroxilapatita, johnbaumita, mimetita, morelandita, piromorfita, fluorstrofita, svabita, turneaureïta, vanadinita, belovita-(La), deloneïta, fluorcafita, kuannersuïta-(Ce), hidroxilapatita-M, fosfohedifana, hidroxilpiromorfita, estronadelfita, fluorfosfohedifana, carlgieseckeïta-(Nd), vanackerita, miyahisaïta, pieczkaïta, hidroxilhedifana, pliniusita, parafiniukita, arctita, krügerita i goryainovita.

## Formació i jaciments

Descrit en metasediments rics en bari afectats per metamorfisme de contacte. Sovint en dipòsits lenticulars de fàcies fèlsiques d'hornblenda-piroxè. Associat a minerals com la fluorapatita, el quars, la turmalina o la pirita.

## Referències

* ↑ «Alforsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].