OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fetgera blanca

La fetgera blanca o herba blanca (Parnassia palustris) és una herbàcia de la família de les parnassiàcies.

## Descripció

És un hemicriptòfit rizomatós, de 5-30 cm d'alçada, que produeix unes tiges floríferes erectes. Les fulles són de color verd pàl·lid i es disposen majoritàriament en roseta basal, són ovato-cordiformes i llargament peciolades. Només apareix una fulla caulinar, que és sèssil. Les tiges fan una sola flor terminal, amb un diàmetre d'uns 15-30 mm. Presenta un calze amb 5 sèpals persistents, lleugerament soldats a la base, i 5 pètals blancs amb nervis translúcids. Hi ha 5 estaminodis nectarífers, que acaben en 9-13 lacínies glanduloses de color groc. Els 5 estams són més grans que aquestes lacínies i tenen el filament de color blanc. El fruit és una càpsula que s'obre per 4 valves. Floreix de juliol fins a setembre. Aquesta espècie té una pol·linització entomògama.

## Hàbitat

És una planta pròpia de zones humides o semipantanoses com poden ser les pastures humides, molleres i fonts, des dels 500 als 2000 metres d'altura, preferentment en sòls calcaris (sòls dèbilment àcids; pH 4,5-7,5). Es troben, generalment, en zones eutrofes, solellades i un poc nitrificades.

## Distribució

Per tot Europa, però es va fent més rara com més al sud. A la península Ibèrica es troba pel nord, el centre i gran part de l'oest d'aquesta, arribant al seu límit sud en certes zones d'Almeria. Als Països Catalans habita en zones muntanyenques, com els Pirineus (Barcelona, Girona i Lleida) i algunes serralades del País Valencià (Castelló i València).
És una planta típica d'Escòcia i la flor del comtat de Cumberland i Sutherland.

## Galeria

* Detall de la flor.
* Fetgera blanca essent pol·linitzada per un sírfid (Episyrphus balteatus).
* Fulles.
* Fetgera blanca in situ, (Vilsalpsee, Àustria).
* Il·lustració a: Jakob Sturm: "Deutschlands Flora in Abbildungen", Stuttgart (1796).

## Enllaços externs

* http://www.asturnatura.com/especie/parnassia-palustris.html
# Ambulatori (Sant Boi de Llobregat)

L'Ambulatori és una obra historicista de Sant Boi de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta baixa i pis del qual es conserva la seva façana a carrer. La portalada, amb dues columnes d'estil jònic per banda, marca l'eix de simetria de la façana. El tractament d'aquesta marca una diferència entre els dos pisos. A la planta baixa el parament fa una imitació a carreus i a la planta pis destaca la presència de pilastres estriades adossades decoratives que semblen sostenir l'entaulament.

## Referències

* ↑ «Ambulatori». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Alacurt estel·lat

L'alacurt estel·lat (Heteroxenicus stellatus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) i única espècie del gènere Heteroxenicus, si bé molts autors l'han ubicat a Brachypteryx. Habita zones d'arbusts o malesa del nord de l'Índia, sud-est del Tibet, nord-est de Myanmar i zona limítrofa del sud de la Xina i nord-oest del Vietnam.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 703. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Aeroport de Cafunfo

L'aeroport de Cafunfo (codi IATA: CFF, codi OACI: FNCF) és un aeroport que serveix Cafunfo, una vila de la província de Lunda-Nord a Angola.
La balisa no direccional de Cafunfo (Ident: CF) es troba al camp.

## Referències

* ↑ SkyVector Aeronautical Charts

## Enllaços externs

* OpenStreetMap - Cafunfo
* OurAirports - Cafunfo
# Ezechiele Ramin

Ezechiele Ramin (Pàdua, Itàlia, 9 de febrer de 1953 - Ji-Paranà, Rondònia, Brasil, 24 de juliol de 1985), conegut familiarment com a "Lele" a Itàlia i "Ezequiel" al Brasil, va ser un missioner combonia italià i artista que va ser descrit com un màrtir de la caritat pel papa Joan Pau II després del seu assassinat al Brasil mentre defensava els drets dels agricultors i els nadius de Suruí de la zona de Rondònia contra els propietaris locals.

## Referències

* ↑ «Padre Ezechiele Ramin: frammenti di un Mosaico» (en italià). Archivio Pace Diritti Umani, 16-09-2010.
* ↑ Claudia Belleffi. «Padre Lele, martire della carità» (en italià). Diocesi di Padova, 2010. Arxivat de l'original el 22 juliol 2011.
* ↑ Piera Cori. «Ezechiele Ramin» (en italià). Piera Cori – Alla Tua Presenza, 13-07-2010. Arxivat de l'original el 22 març 2012.
# Tidy data

Les dades ordenades o 'tidy data', nom alternatiu per a dades en format tabular, són les que s'obtenen a partir d'un procés anomenat 'data tidying' o ordenament de dades. És un dels processos de neteja importants durant el processament de dades massives o 'big data' i és un pas habitual en la ciència de dades. Els conjunts de dades ordenades tenen una estructura que facilita la seva anàlisi posterior, ja que són més senzills de manipular, modelar i visualitzar.
Bàsicament, els conjunts de dades 'tidy' estan ordenats de tal manera que cada variable o atribut és una columna i cada observació (o cas) és una fila.

## Característiques

Jeff Leek, en el seu llibre The Elements of Data Analytic Style, resumeix les característiques de les dades ordenades amb els punts següents:
* Cada variable que es mesura ha de ser en una columna.
* Cada observació diferent d'aquesta variable ha de ser en una fila diferent.
* Ha d'haver una taula diferent per a cada "classe" de variable. Això és equivalent al que es coneix com a tercera forma normal de Codd.
* Si hi ha múltiples taules, ha d'existir una columna en cada taula que permeti enllaçar-les.

## Referències

* 1 2 Wickham, Hadley «Tidy Data». Journal of Statistical Software, 59, 10, 01-01-2014. DOI: 10.18637/JSS.V059.I10 [Consulta: 24 novembre 2021].
* ↑ Leek, Jeff. The Elements of Data Analytic Style. Leanpub, 2014-02-20.
# Aladí (catàleg)

L'Aladí és el catàleg col·lectiu de la Xarxa de Biblioteques Municipals de la província de Barcelona. Aplega i permet identificar tota la informació documental que es troba a les 233 biblioteques i 12 bibliobusos de la Xarxa (dades a 30 de setembre de 2023).
El fons de les biblioteques, amb més de 880.455 títols i 11.050.223 volums, és multidisciplinar i inclou llibres, CD, DVD, revistes, recursos electrònics, registres de bases de dades electrònics, registres de bases de dades electròniques i buidats de revistes i publicacions periòdiques (dades a 30 de setembre de 2023). L'actualització és constant i reflecteix les noves incorporacions de documents a les biblioteques.

## Serveis

La consulta es pot fer sobre tot el conjunt del catàleg col·lectiu, o a les biblioteques d'una comarca, d'un municipi o d'un bibliobús, o bé limitar-la per tipus de document (música, pel·lícules, còmics, audiollibres, lletra gran i braille).
La interfície del catàleg també facilita serveis en línia, com ara: sol·licitud del carnet de la biblioteca, consulta de les dades de l'usuari, renovacions de documents en préstec, reserva de documents que estan prestats i reserva d'ordinadors de la biblioteca, així com de documents en préstec, reserva de documents que estan prestats i reserva d'ordinadors de la biblioteca, així com guardar resultats de cerca i fer valoracions dels documents de catàleg.
Des de la interfície del catàleg col·lectiu es pot accedir també a:
* consulta de bases de dades electròniques
* guia de Xarxa de biblioteques
* novetats que arriben a la Xarxa de biblioteques
* formulari de cerca infantil
* altres catàlegs d'interès
La pretensió d'Aladí és:
* Facilitar a tots els ciutadans i les ciutadanes l'accés a la informació de les biblioteques
* Acostar més les biblioteques als ciutadans oferint serveis en línia que facilitin els tràmits més habituals amb les biblioteques
* Compartir opinions i coneixements amb els usuaris fomentant la seva participació (opinar sobre els documents que consulteu, proposar la compra de nous materials, etc.)

## Referències

* ↑ «Aladí. Catàleg de la Xarxa de Biblioteques Municipals». [Consulta: 26 abril 2017].
# Aeroport de Cuango-Luzamba

L'aeroport de Cuango-Luzamba (codi IATA: LZM, codi OACI: FNLZ) és un aeroport que serveix Cuango-Luzamba a la província de Lunda-Nord a Angola. L'aeroport és conegut per les seves restes no recuperades.

## Enllaços externs

* OpenStreetMap - Luzamba
* Luzamba Airport
# Ascanio Condivi

Ascanio Condivi (Ripatransone, les Marques (Itàlia), 1525 - 1574) fou un pintor italià deixeble i biògraf de Miquel Àngel.
Va escriure una Vita de Michelangelo Buonarroti el 1553 quan l'artista tènia 78 anys. S'ha volgut veure en aquest text una narració oficial autoritzada per l'ancià geni, i també dictada en part per si mateix.
Una pintura de Condivi, la Sagrada Família, es troba a la Casa Buonarroti a Florència.
# Aeroport de Cufar

L'aeroport de Cufar (codi OACI: GGCF) és un aeroport que serveix la vila de Cufar a la regió de Tombali, a Guinea Bissau.

## Referències

* ↑ «Cufar Airport» (en anglès). Airport Guide. [Consulta: 20 agoat 2023].

## Enllaços externs

* Informació de l'aeroport del World Aero Data
# Monòlit

Un monòlit és un monument de pedra o una formació geològica d'una sola peça. El mot prové del grec antic μονόλιθος (monólithos) de μονο- (mono-) 'sol, únic' i λίθος (líthos), 'pedra'.

## Monuments

N'hi ha de molts tipus, i es poden trobar sols, junts o associats formant una construcció, per exemple en forma d'estàtua o d'estela. Sovint, quan es parla de monuments monolítics, es fa referència a grans construccions megalítiques com les conegudes taules de Menorca. Un dels monuments més espectaculars format per monòlits gegants, als quals llavors s'acostuma a anomenar monuments megalítics, és el de Stonehenge, a Anglaterra.
Una de les altres grans concentracions de monòlits es troba a Carnac, a la regió de la Bretanya: els alineaments de Carnac, on més de 3.000 menhirs clavats a terra i alineats formen un paisatge enigmàtic, del qual es continuen fent tota mena d'hipòtesis sobre què volien expressar els nostres avantpassats de la prehistòria amb aquestes construccions.
En la pel·lícula 2001: una odissea de l'espai se n'hi fa referència.
Alguns dels més destacats són:
* El calendari asteca pedra del Sol
* L'esfinx de Guiza, a Egipte
* Les coves d'Ellora (Índia), Patrimoni de la Humanitat.
* Stonehenge, a Anglaterra
* Les taules, a Menorca
* Les pedres rúniques
* Les esteles
* Els obeliscs
* Els menhirs
* Els cromlecs

## Monòlits naturals

Els monòlits naturals considerats els més grans del món són:
* Mont Augustus (Austràlia) o Mount Augustus, el més gran del món, al parc nacional epònim, dues vegades més gran que l'Ulurú, amb una edat geològica d'1,65 milers de milions d'anys.
* Mont Stone i els seus dos veïns més petits, mont Panola i mont Aràbia, a Atlanta, Geòrgia (Estats Units).
* Ulurú (Ayers Rock), a Austràlia.
* Pine Mountain, a Victòria (Austràlia).
* El Capità, al Parc Nacional de Yosemite, a Califòrnia (Estats Units).
* La peña de Bernal, a Querétaro (Mèxic).
* Pão de Açúcar, a Rio de Janeiro (Brasil)
* El penyal de Gibraltar, a Gibraltar.

## Referències

* ↑ «Monòlit». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mount Augustus National Park» Arxivat 2013-12-16 a Wayback Machine. Web oficial del parc nacional
* ↑ Arxivat 2013-12-12 a Wayback Machine. Arxivat 2013-12-12 a Wayback Machine. Arxivat 2013-12-12 a Wayback Machine. Arxivat 2013-12-12 a Wayback Machine. «Geology» (anglès) Arxivat 2013-12-12 a Wayback Machine. Web oficial del parc nacional Stone Mountain Memorial, [Consulta 16 de desembre de 2013]
* ↑ «Ayers Rocks, uno de los monolitos más grandes del mundo en el desierto australiano»(castellà), Hola, 2006
# Anna Pazos

Anna Pazos (Barcelona, 1991) és una escriptora, periodista i documentalista catalana. Ha escrit articles per a diversos mitjans de comunicació com ara Núvol, Vice, The Jerusalem Post, El País, La Vanguardia i Le Monde Diplomatique i d'ençà del 2019 produeix documentals per a la BBC. També és coautora del podcast Les golfes amb Júlia Bacardit.
Durant el mes de maig del 2023 va publicar simultàniament dos llibres: un assaig curt Poder i desig (Fragmenta Editorial) i una obra de no-ficció Matar el nervi. Tots dos traduïts al castellà.

## Obres

* Matar el nervi (2023) La Segona Perifèria, Barcelona. ISBN 978-84-19059-14-7
* Matar el nervio (2023). Random House, Barcelona. ISBN 9788439741749
* Poder i desig (2023) Fragmenta Editorial, Barcelona. ISBN 978-84-17796-82-2
* Poder y deseo (2024). Fragmenta Editorial. Barcelona. ISBN 978-84-10188-03-7

## Referències

* ↑ «Anna Pazos: “No saps si t’enamores d'una persona o d’una història”». Vilaweb, 08-05-2023 [Consulta: 8 maig 2023].
* ↑ «Anna Pazos: “El nervi no mor mai”». Núvol, 05-05-2023 [Consulta: 8 maig 2023].
* ↑ «Les Golfes: “És avorrit parlar de la vida i no parlar de llibres“». El Temps, 23-10-2023 [Consulta: 8 maig 2023].
# Daniel Chust Peters

Daniel Chust Peters (São Paulo, Brasil, 1965) és un artista resident a Barcelona.
En la seva obra, reprodueix el seu taller en maquetes a escala, transformant-lo en un hivernacle, una casa de nines o una gàbia d'ocells a partir dels materials més diversos, i convida a l'espectador a interaccionar amb l'espai, fent més estreta la relació entre l'artista i el públic.
Del 30 de novembre de 2001 al 13 de gener de 2002 la seva exposició Gira-sol, inclosa en el cicle Homo Ludens. L'art en joc, va estar oberta al públic a l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró de Barcelona, on va presentar una trentena de maquetes del seu estudi.

## Referències

* ↑ Recull de premsa Espai 13 - Homo Ludens. L'art en joc 2001-2002, Fundació Joan Miró. [Consulta: 12 d'abril de 2013]
* ↑ Web de la Fundació Miró: http://www.fundaciomiro-bcn.org/exposicio.php?idioma=4&exposicio=115&titulo=Daniel%20Chust%20Peters. [Consulta: 12 d'abril de 2013]

## Enllaços externs

* http://www.arte-sur.org/es/artistas/daniel-chust-peters-2/
# Alarsita

L'alarsita és un mineral de la classe dels arsenats. Anomenada així per Tatyana Fedorovna Semenova, Lidiya Pavlovna Vergasova, Stanislav Konstantinovich Filatov, i Vasiliy Viktorovich Ananev l'any 1994 per la seva composició, la qual conté ALumini i ARSènic.

## Característiques

L'alarsita és un arsenat de fórmula química AlAsO₄. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és d'entre 5 a 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'alarsita pertany a «08.AA - Fosfats, etc. sense anions addicionals, sense H₂O, amb cations petits (alguns també amb grans)» juntament amb els següents minerals: berlinita, rodolicoïta, beril·lonita, hurlbutita, litiofosfat, nalipoïta i olimpita.

## Referències

* ↑ «Alarsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Aeroport de Damba

L'aeroport de Damba (codi IATA: --, codi OACI: FNDB) és un aeroport que serveix Damba, a la província de Uíge a Angola.

## Enllaços externs

* Historial d'accidents de l'Aeroport de Damba a Aviation Safety Network (anglès)
* OpenStreetMap - Damba
* OurAirports - Damba
# Moviments de Reidemeister

En la teoria de nusos, els moviments de Reidemeister són els tres moviments locals possibles en un diagrama de nus, és a dir els tres canvis més simples possibles que deixen el diagrama mostrant una representació del mateix nus. si dos diagrames representen el mateix nus, pot passar-se d'un a l'altre via els moviments de Reidemeister.
Foren descoberts independentment per Kurt Reidemeister en 1926 i per J. W. Alexander i G. B. Briggs en 1927.
Cadascun dels moviments opera en una petita regió del diagrama. El primer moviment (també anomenat de tipus I) consisteix a girar o crear un bucle. El segon (o de tipus II) consisteix a desplaçar un tros de nus sense creuaments sobre un altre. Finalment el tercer (o de tipus III) consisteix a passar un tros de nus sense creuaments per sobre o per sota d'un creuament. La notació per tipus fa referència a quants fragments de nus o tires estan involucrades. La resta del diagrama no queda modificat per cap d'aquests moviments.
Entre els usos dels moviments de Reidemeister hi trobem tant el fet de poder trobar i identificar nusos equivalents a través dels seus diagrames com el fet de portar diagrames fins a la seva representació més simple. (Vegeu el Teorema de Reidemeister).
També són d'utilitat a l'hora de definir invariants per nusos a través dels diagrames. Demostrant que una propietat d'un diagrama no canvia en aplicar-hi cap dels moviments de Reidemeister queda demostrat que aquesta propietat és invariant per nusos. De fet, alguns invariants per nusos com el Polinomi de Jones poden definir-se d'aquesta manera.
Mentre que el primer i el segon moviments redueixen el nombre de creuaments del diagrama (en un i dos, respectivament), el tercer no ho fa. D'altra banda, el segon i el tercer moviments mantenen invariant l'entortellament, mentre que el primer el fa variar.

## Referències

* J. W. Alexander; G. B. Briggs, On types of knotted curves. Ann. of Math. (2) 28 (1926/27), no. 1-4, 562–586. (anglès)
* Kurt Reidemeister, Elementare Begründung der Knotentheorie, Abh. Math. Sem. Univ. Hamburg 5 (1926), 24-32 (alemany)
* Bruce Trace, On the Reidemeister moves of a classical knot. Proc. Amer. Math. Soc. 89 (1983), no. 4, 722–724. (anglès)
* Tobias Hagge, Every Reidemeister move is needed for each knot type. Proc. Amer. Math. Soc. 134 (2006), no. 1, 295–301. (anglès)
* Stefano Galatolo, On a problem in effective knot theory. Atti Accad. Naz. Lincei Cl. Sci. Fis. Mat. Natur. Rend. Lincei (9) Mat. Appl. 9 (1998), no. 4, 299–306 (1999). (anglès)
* Lackenby, Marc «A polynomial upper bound on Reidemeister moves» (en anglès). Annals of Mathematics, 183, 2, 2015, p. 491-564. DOI: 10.4007/annals.2015.182.2.3.
* Hass, Joel; Lagarias, Jeffrey C. «The number of Reidemeister moves needed for unknotting» (en anglès). Journal of the American Mathematical Society, 14, 2, 2001, p. 399–428. DOI: 10.1090/S0894-0347-01-00358-7.
* Chuichiro Hayashi, The number of Reidemeister moves for splitting a link. Math. Ann. 332 (2005), no. 2, 239–252. (anglès)
* Adams, Colin C. The Knot Book (en anglès).
# Americas Tower

L'Americas Tower, també conegut amb el nom de 1177 Avenue of the Americas, és un gratacel de 211 metres del carrer 45 de Manhattan a New York.
La construcció de l'edifici va començar el 1989 i es va acabar el 1991. La construcció va ser pertorbada per problemes judicials.
La torre és una barreja d'arquitectura inspirada de l'art postmodern i de l'art déco. La torre ha estat venuda el 2002 per 50 milions de dòlars a un grup d'inversionistes germano-americans.

## Referències

* ↑ «Americas Tower». EMPORIS GMBH. [Consulta: 25 setembre 2017].
# Amfisbena

L'amfisbena és un monstre de la mitologia grega nascut del cap tallat de Medusa. És un rèptil de llarga cua que menja formigues i té dos caps, un a la cua. Pot llançar verí per matar les seves víctimes humanes. La seva aparença en el món de l'art va anar evolucionant fins a tornar-se un drac de dos caps, però disposat com un cercle (similar a l'Ouroboros).
N'apareixen referències a les obres de Plini, Isidor de Sevilla o John Milton, entre d'altres. La llegenda afirma que protegeix l'embaràs de les dones.
També s'ha utilitzat com a figura heràldica, habitualment representada com una serp alada i amb potes (com un drac) amb dues testes, l'una al cap i l'altra a la cua.
A l'edat mitjana en trobem algunes escasses representacions, de simbologia mariana, i probablement relacionades amb el catarisme.

## Referències

* ↑ Serra Rotés, Rosa «Les pintures murals de Sant Martí de Puig-reig». L'Erol, revista cultural del Berguedà.
# Tour de França de 2026

El Tour de França de 2026 serà la 113a edició del Tour de França. Començarà a Barcelona el 4 de juliol de 2026 i acabarà als Camps Elisis de París el 26 del mateix mes després de 21 etapes.

## Recorregut

El 18 de juny de 2024 es va fer públic que el Grand Départ de la prova seria a Barcelona, ciutat que acolliria el final de les dues primeres etapes amb un cost de 7 milions d’euros. El 25 de febrer de 2025 es va anunciar el recorregut d'aquestes dues etapes i es va indicar que la tercera començaria a Granollers i que ja acabaria en territori francès.
Així doncs, el Tour de França del 2026 arrencarà el 4 de juliol amb una contrarellotge per equips de 19,7 km a Barcelona, en una etapa que s’iniciarà al Fòrum i s’acabarà a l’Estadi Olímpic Lluís Companys, després de dues pujades successives a Montjuïc. Tot i que serà la cinquantena contrarellotge per equips de la història del Tour, serà el primer cop que la primera etapa és d'aquestes característiques. La segona etapa començarà a Tarragona, ciutat que serà el punt més al sud mai visitat pel Tour de França, i tindrà el punt final a la capital catalana, on els ciclistes faran tres ascensions al Castell de Montjuïc i acabaran en alçada després de 178 km. La tercera etapa sortida des de Granollers, des d’on el pilot es dirigirà cap a territori francès.

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) |
| 1a etapa | 4 de jul | Barcelona – Barcelona | contrarellotge per equips | 19,7 |
| 2a etapa | 5 de jul | Tarragona – Barcelona | etapa de mitja muntanya | 178,4 |
| 3a etapa | 6 de jul | Granollers – pendent d'anunciar | | |
| 4a etapa | 7 de jul | pendent d'anunciar – pendent d'anunciar | | |
| 5a etapa | 8 de jul | pendent d'anunciar – pendent d'anunciar | | |
| 6a etapa | 9 de jul | pendent d'anunciar – pendent d'anunciar | | |
| 7a etapa | 10 de jul | pendent d'anunciar – pendent d'anunciar | | |
| 8a etapa | 11 de jul | pendent d'anunciar – pendent d'anunciar | | |

### Classificacions annexes finals
#### Classificació per punts
#### Classificació per equips
## Referències

* ↑ Martí, Joan. «Barcelona serà la seu de la sortida del Tour de França del 2026». L'Esportiu, 18-06-2024. [Consulta: 18 juny 2024].
* ↑ Agustí, Xavier. «El Tour del 2026 arrencarà amb una contrarellotge per equips a Barcelona». L'Esportiu, 25-02-2025. [Consulta: 25 febrer 2025].
* 1 2 «Grand Départ Barcelone 2026 : conquering Montjuïc - Tour de France 2025» (en anglès). letour.fr, 25-02-2025. [Consulta: 25 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Tour de França de 2026 - Lloc web oficial
# Albatros D.IV

L'Albatros D.IV va ser un avió de caça experimental alemany construït i provat durant Primera Guerra Mundial.

## Disseny i desenvolupament

El D.IV va ser dissenyat per provar una versió d'impulsió del motor Mercedes D.III 120 kW (160 hp). A diferència de la versió habitual, el motor d'impulsió era completament tancat dins del fuselatge. L'estructura de l'aeronau bàsicament combina l'ala del Albatros D.II amb el buc del Albatros D.V juntament amb alteracions menors a l'equilibri del timó i l'estabilitzador horitzontal.
Es va fer una comanda de tres unitats el novembre de 1916, però només una va arribar a volar, sent testejada amb diversos tipus d'hèlix, però els problemes amb les excessives vibracions i l'augment limitat del seu rendiment van fer que el seu desenvolupament es donés per acabat.

## Especificacions

Dades de The complete Book of Fighters
Característiques generals
* Tripulació: 1
* Longitud: 7,33 m
* Envergadura: 9,05 m
* Alçada: 2,59 m
* Superfície de l'ala 20.50 m2
* Motors: 1× motor d'impulsió refrigerat per aigua Mercedes D.III , 160 c.v.
Rendiment
* Velocitat màxima: 165 km/h
* Abast: 350 km
* Autonomia: 2 hores i 12 minuts
* Ràtio d'ascens: 2.6 m/s

## Referències

* 1 2 Gray, Peter; Thetford, Owen. German Aircraft of the First World War (en anglès). 2a. Londres: Putnam & Company Ltd., 1970. ISBN 9780370001036.
* 1 2 Green, William; Swanborough, Gordon. The Complete Book of Fighters (en anglès). Smithmark, setembre de 1995. ISBN 9780831739393.