OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Núria Arias

Núria Arias (Tortosa, 1965) és una artista catalana. Llicenciada en Belles Arts a la Universitat de Barcelona. Des del 1997 fins al 2000 va assistir als cursos monogràfics de gravat a l'Escola d'Art i Disseny de Tarragona. És una artista multidisciplinària, treballa en camp del gravat, la pintura amb tinta i el vídeo. L'any 2000 va presentar a l'Antic Ajuntament de Tarragona l'exposició de gravat “Homo mòbil”, que va itinerari a l'Escola d'Art de Tortosa i al Cercle de Belles Arts de Lleida.

## Obra

L'artista ha estructurat la seva producció pictòrica en tres temes: el cos humà, entre la vida i la mort i paisatges. Treballs que formen part d'un projecte que l'artista està realitzant i que ha titulat “Desenterreu el meu cor de Wounded Knee. Obrint la biblioteca el cor”. Els seus paisatges tenen una clara influència orientalista en blanc i negre, amb algunes notes e color.
Les obres que integren la primera sèrie, “El cos humà”, formalment no són unitàries. No és aquesta la seva intensió, li interessa més la carrera simbòlica i la relaciona íntimament amb la segona sèrie, “Entre la vida i la mort”, en la qual ens dona una visió molt forta de l'existència humana. D'altra banda, tenim el “cos còsmic”, una figura femenina de llarga cabellera en posició fetal que fa la impressió d'estar girant en l'espai. En un segon nivell hi trobem, les figures masculines que es mouen “entre la vida i la mort”, figures en actitud de derrota amb el cap abaixat que avancen cap al buit, cap a la no-existència, però també figures en moviment, plenes de vida.
De la seva producció videogràfica destaquem A través del espejo/ A través del mirall, treball que forma part de l'exposició “El d_efecte barroc” al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (2010) i posteriorment presentada al Centre d'Art Contemporani de Quito, Equador (2011). Una mostra que tenia com a tema el mite de la identitat hispànica sintetitzada en la cultura barroca i les seves derivacions. També, destaquem, Naturagente. Entrevista al mamo Lwntana, dins del marc de la Universitat de Sabers Ancestrals (UDSA) (2015, Colòmbia). Dos treballs que ens parlen dels seus objectius, de la seva recerca en la producció visual i plàstica, que està unida, com hem dit, a la seva consciència política i social.

## Referències

* 1 2 3 SALCEDO MILIANI, Antonio, Plural Femení. Dones artistes a les comarques de Tarragona. La consolidació 1951-1975, Diputació de Tarragona, Tarragona, 2016. p.12, 16 i 17
# Cop que compta

Cop que compta es refereix a l'obtenció de prestigi en la batalla pels amerindis de les planures d'Amèrica del Nord. Els guerrers guanyaven prestigi per actes de valentia a la cara de l'enemic, i aquests actes podrien ser gravats en diferents formes i tornats a comptar com a històries. Qualsevol cop assestat contra l'enemic comptava com un cop, però els actes més prestigiosos incloïen tocar un guerrer enemic amb la mà, l'arc, o amb un pal de cops i després escapar il·lès. Tocar el primer enemic mort en la batalla o tocar les obres de defensa de l'enemic també comptava com a cop. També valia com a cop que compta robar les armes o cavalls de l'enemic de la seva pròpia tenda al campament. Per al cop que compta es requeria risc de ser ferit o mort.
Escapar il·lès mentre compta un cop era considerat un gran honor més alt que haver estat ferit en l'intent. A un guerrer que guanyés aquest cop se li permetia portar una ploma d'àguila al pèl. Tanmateix, si havia estat ferit en l'intent havia de pintar la ploma de vermell per indicar-ho.
Després d'una batalla o atac, la gent d'una tribu es reunia per explicar els seus actes de valentia i "cops que compten." Els cops es registraven posant osques en un bastó de cops. Els amerindis del nord-est del Pacífic podien lligar una ploma d'àguila al seu pal de cops per a cada cop, però moltes tribus no va seguir aquesta tradició. Entre els blackfoot de l'alta vall del riu Missouri, el cop podia ser registrat en una "barra de cops" a les mànigues i espatlles de samarretes especials que portaven pintures de les gestes dels guerrers a la batalla. Han sobreviscut moltes samarretes d'aquest tipus fins a l'actualitat, incloent-ne algunes en museus europeus.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Plenty Coups and Linderman, Plenty-Coups, Chief of the Crows, 2002, p. 31.
* ↑ Counting Coup. Counting What?
* ↑ http://plainshumanities.unl.edu/encyclopedia/doc/egp.war.013 Encyclopedia of the Great Plains Indians
* ↑ Brownstone, Arni. "The Musée de l'Homme's Foureau Robe and Its Moment in the History of Blackfoot Painting". Plains Anthropologist 46.177 (2001): 249-267: 255.

## Bibliografia

* Plenty Coups and Linderman, Frank Bird. Plenty-Coups, Chief of the Crows. Lincoln, Neb.: University of Nebraska Press, 2002. (biografia de Plenty Coups)
# Gran Premi d'Espanya del 1979

Resultats del Gran Premi d'Espanya de Fórmula 1 de la temporada 1979 disputat al circuit del Jarama el 29 d'abril del 1979.

## Classificació

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 25 | Patrick Depailler | Ligier - Ford | 75 | 1h 39' 11. 84 | 2 | 9 |
| 2 | 2 | Carlos Reutemann | Lotus - Ford | 75 | + 20.94 s | 8 | 6 |
| 3 | 1 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 75 | + 27.31 s | 4 | 4 |
| 4 | 11 | Jody Scheckter | Ferrari | 75 | + 28.68 s | 5 | 3 |
| 5 | 4 | Jean-Pierre Jarier | Tyrrell - Ford | 75 | + 30.39 s | 12 | 2 |
| 6 | 3 | Didier Pironi | Tyrrell - Ford | 75 | + 48.43 s | 10 | 1 |
| 7 | 12 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 75 | + 52.31 s | 3 | |
| 8 | 30 | Jochen Mass | Arrows - Ford | 75 | + 1' 14.84 min. | 17 | |
| 9 | 16 | René Arnoux | Renault | 74 | + 1 Volta | 11 | |
| 10 | 29 | Riccardo Patrese | Arrows - Ford | 74 | + 1 Volta | 16 | |
| 11 | 14 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 74 | + 1 Volta | 19 | |
| 12 | 17 | Jan Lammers | Shadow - Ford | 73 | + 2 Voltes | 24 | |
| 13 | 8 | Patrick Tambay | McLaren - Ford | 72 | + 3 Voltes | 20 | |
| 14 | 9 | Hans Joachim Stuck | ATS-Ford | 69 | + 6 Voltes | 21 | |
| Ret | 5 | Niki Lauda | Brabham - Alfa Romeo | 63 | Pèrdua d'aigua | 6 | |
| Ret | 31 | Hector Rebaque | Lotus - Ford | 58 | Motor | 23 | |
| Ret | 27 | Alan Jones | Williams - Ford | 54 | Caixa canvi | 13 | |
| Ret | 18 | Elio de Angelis | Shadow - Ford | 52 | Motor | 22 | |
| Ret | 28 | Clay Regazzoni | Williams - Ford | 32 | Motor | 14 | |
| Ret | 20 | James Hunt | Wolf - Ford | 26 | Frens | 15 | |
| Ret | 15 | Jean-Pierre Jabouille | Renault | 21 | Turbo | 9 | |
| Ret | 7 | John Watson | McLaren - Ford | 21 | Motor | 18 | |
| Ret | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Ford | 15 | Motor | 1 | |
| Ret | 6 | Nelson Piquet | Brabham - Alfa Romeo | 15 | Injecció | 7 | |
| NVQ | 22 | Derek Daly | Ensign - Ford | | | | |
| NVQ | 24 | Arturo Merzario | Merzario - Ford | | | | |
| NVQ | 36 | Gianfranco Brancatelli | Kauhsen - Ford | | | | |

## Altres

* Pole : Jacques Laffite 1' 14. 50
* Volta ràpida: Gilles Villeneuve 1' 16. 44 (a la volta 72)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-02-09. [Consulta: 12 abril 2010].
# Estrató (escultor)

Estrató (Straton, Στράτων) fou un escultor grec. Esculpí conjuntament amb Xenòfil les estàtues de marbre blanc d'Asclepi al temple d'aquesta deïtat a Argos, i també l'estàtua d'Higia; properes a aquestes hi havia les estàtues dels mateixos dos artistes, potser obra pròpia.

## Referències

* ↑ Straton, Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, pàg 924
# Unitat terminal remota

Una unitat terminal remota (UTR) és un dispositiu basat en microprocessadors, el qual permet obtenir senyals independents dels processos i enviar la informació a un lloc remot on es processa. Generalment aquest lloc remot és una sala de control on es troba un sistema central SCADA el qual permet visualitzar les variables enviades per la UTR. Les UTR en els temps han estat desplaçades pels controladors lògics programables (PLC) els quals han estat fortalitzats en les seves facilitats de comunicació a través de protocols per sistemes de control (MODBUS, DNP3, IEC-101, IEC -105, etc.). En forma paral·lela al món RTU ha evolucionat en la indústria elèctrica, i altres branques, on grans sistemes SCADA, requereixen la gestion de gran nombre de senyals amb precisió de mili-segons, cosa que és impossible realitzar amb els PLCs. En les RTUs s'ha desenvolupat i expandit a altres equipaments (mesuradors d'energia, relés de proteccions, reguladors automatics), el protocol de comunicacions IEC o CEI 60870-4. Per a les comunicacions internes dels equips, o entre ells, les RTU han adoptat el protocol MODBUS, en la forma de MODBUS/RTU, que pot implementar-se sobre una xarxa RS-485 o sobre una xarxa TCP/IP.

## Referències

* ↑ Gordon R. Clarke, Deon Reynders, Edwin Wright, Practical modern SCADA protocols: DNP3, 60870.5 and related systems Newnes, 2004 ISBN 0-7506-5799-5 pages 19-21
* ↑ Arquitectura de las Unidades Terminales Remotas
* ↑ What is RTU? a webopedia

## Enllaços externs

* Fabricants d'UTRs a directindustry.es
* Unidad terminal remota Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine.
# Pietro Francisci

Pietro Francisci (Roma, 9 de setembre de 1906 - 1 de març de 1977) va ser un director de cinema italià, més conegut per dirigir la pel·lícula Le fatiche di Ercole (1958), inspirada en el cinema històric d'aventures, molt popular en els anys 60. La seva carrera va canviar radicalment amb la direcció de la pel·lícula de ciència-ficció 2+5 missione Hydra.

## Biografia

Llicenciat en Dret, a la fi dels anys trenta va realitzar una sèrie de documentals i, a vegades, curtmetratges, que li van valer premis internacionals.
Va passar al cinema i a partir dels anys cinquanta es va dedicar a iniciatives més comercials, per exemple, la continuació del llavors reeixit cicle basat en personatges històrics llegendaris, en particular aquells amb una força increïble: Maciste, Hèrcules, Ursus i altres.

## Filmografia
### Director

* Rapsodia in Roma (1934)
* La mia vita sei tu (1935)
* Edizione straordinaria (1941) documental
* Il cinema delle meraviglie (1945), episodi Ritmi nuovi e Sui pattini a rotelle
* Io t'ho incontrata a Napoli (1946)
* Natale al campo 119 (1948)
* Antonio di Padova (1949)
* Il leone di Amalfi (1950)
* Le meravigliose avventure di Guerrin Meschino (1951)
* La regina di Saba (1952)
* Àtila, home o dimoni (1954)
* Orlando e i paladini di Francia (1956)
* Le fatiche di Ercole (1958)
* Ercole e la regina di Lidia (1959)
* Saffo, venere di Lesbo (1960)
* L'assedio di Siracusa (1960)
* Ercole sfida Sansone (1963)
* 2+5 missione Hydra (1966)
* Simbad e il califfo di Bagdad (1973)

### Guionista

* La mia vita sei tu (1934)
* Natale al campo 119 (1948)
* Antonio di Padova (1949)
* Il leone di Amalfi (1950)
* La regina di Saba (1952)
* Le fatiche di Ercole (1958)
* Ercole e la regina di Lidia (1959)
* Saffo, venere di Lesbo (1960)
* L'assedio di Siracusa (1960)
* Ercole sfida Sansone (1963)
* 2+5 missione Hydra (1966)
* Simbad e il califfo di Bagdad (1973)

## Referències

* ↑ Dunja Dogo, Il mito bolscevico, Bianco & nero: rivista quadrimestrale del Centro Sperimentale di Cinematografia. Fascicolo 560, 1 2008.
* ↑ Francisci, Pietro, di Federica Villa, in « Enciclopedia del Cinema Treccani », 2003.
* ↑ Caminati, Luca Caminati, Alberto Cavalcanti e il documentario narrativo: il ruolo della tradizione documentaristica nella formazione del cinema neorealista, Bianco & nero: rivista quadrimestrale del Centro Sperimentale di Cinematografia: 567, 2, 2010.
# Jakucho Setouchi

Jakuchō Setouchi (japonès: 瀬戸内 寂聴, Setouchi Jakuchō) va ser una monja budista, escriptora i activista coneguda antigament com Harumi Setouchi (瀬戸内 晴美, Setouchi Harumi).

## Biografia

Setouchi va néixer a Tokushima el 1922. Va anar a la Universitat cristiana femenina de Tòquio i va obtenir un graduat en Literatura japonesa. Després d'un afer amorós amb el pare d'un dels seus alumnes, ella va marxar de casa i va obtenir el divorci oficial per a marxar de Tòquio i perseguir una carrera com a escriptora.
El primer premi literari que Setouchi va obtenir per l'obra Kashin va ser criticat per pornografia. Després de ser guardonada amb el Premi de Literatura Femenina per Natsu no Owari, ella va provar-se a si mateixa com a escriptora. Ella també va obtenir un dels premis més prestigiosos de la literatura japonesa, el Premi Tanizaki per la seva novel·la Hana ni Toe el 1992. El 1973 va prendre els vots budistes i va esdevenir una monja budista al Temple Chūsonji a Hiraizumi (prefectura d'Iwate) i va rebre el nom de Jakuchō.
Setouchi també era famosa per la seva traducció del Genji Monogatari.

## Guardons

* 1962 Premi de Literatura Femenina per Natsu no Owari
* 1992 Premi Tanizaki per Hana ni Toe
* 2001 Premi Noma per l'obra Basho

## Referències

* Walker, James. Big in Japan: "Jakucho Setouchi: Nun re-writes The Tale of Genji," Arxivat 2009-04-26 a Wayback Machine. Metropolis. No. 324.
# Jam (teatre)

JAM és una companyia de teatre catalana fundada el 2010 a Lleida per l'actor Jaume Jové i Martí. Realitza espectacles de teatre gestual per a tots els públics, on l'humor i les emocions en són la part fonamental. Inspirant-se en el clown tradicional i les arts de carrer, les creacions de JAM han viatjat als festivals més populars d'arreu del món.
Jové ha estat format professionalment en clown i bufó per pallassos i pedagogs reconeguts internacionalment com Àlex Navarro, Caroline Dream, Leo Bassi, Eric Davids, Philipe Gaulier, Christian Atanasiu, Avner Eisenberg i Jango Edwards, entre d'altres.

## Espectacles

* 2011: Minute
* 2013: Glof
* 2014: El Mêtre, estrenat a Fira de Titelles de Lleida
* 2015: Babies, coproducció amb la companyia Fadunito
* 2016: Dragon ST
* 2018: Hats, estrenat a Fira de Titelles de Lleida

## Premis

* Finalista amb l'espectacle El Mêtre al festival Gauklerfest de Koblenz (Alemanya).
* Millor espectacle amb Humortal a l'Ansan Street Festival de Corea del Sud.
* Pom d'Or, primer Premi del Jurat amb l'espectacle Minute al festival de teatre de carrer Senseportes.
* Millor actor al festival de curtmetratges de Nova York, amb el curtmetratge Pantomima, amb el paper de Tico.
* Millor actor al festival de curtmetratges de Salzburg, amb el curtmetratge Pantomima, amb el paper de Tico.

## Referències

* ↑ «JAM estarà present al Internationaal Straattheaterfestival de Beveren amb els espectacles "Dragon ST" i "El Mêtre"». Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 11 juny 2018].
* ↑ «JAM al Festival Internacional d'Arkhangelsk a Rússia». Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 11 juny 2018].
* 1 2 «JAM, clown and street theatre».
* ↑ «Dofins, cordes i iPads es transformen en titelles» (en català).
* ↑ «Una companyia catalana guanya un festival de Corea». Arxivat de l'original el 2018-06-12. [Consulta: 11 juny 2018].

## Enllaços externs

* JAM al portal Escena Familiar
# Jordi Sunyer Monfort

Jordi Sunyer Monfort (Barcelona, 1976) és un il·lustrador de la literatura infantil i dissenyador gràfic. Va estudiar il·lustració a l'Escola Superior d'Art i Disseny Serra i Abella a l'Hospitalet de Llobregat. L'any 1997 va començar a treballar per a diverses editorials (la Galera, Edebé, Cruïlla ,Babulinka books, Barcanova…).També ha col·laborat amb diaris com; El Punt avui, El País i revistes com; Descobrir Catalunya, Sàpiens i la Fundació F.C.Barcelona.
Entre 2008 i 2009 va treballar com a director d'art de la sèrie d'animació Asha, coproduïda per Cromosoma, Televisió de Catalunya i TVE. Després, l'any 2013 va publicar dins la col·lecció Ginjoler, el conte "Saltironets" amb text de la Susanna Peix. Més tard, l'any 2017 va ser seleccionat per participar en l'exposició "Llibres en Català" organitzat per l'Institut Ramon Llull de la Fira del Llibre Infantil de Bolonya. A més a més, realitza projectes d'art gràfic per a diferents empreses i entitats i ha participat en diverses exposicions com a pintor i il·lustrador a Espanya, França, Alemanya, Itàlia o als Emirats Àrabs Units.

## Il·lustració infantil

Els següents llibres infantils o juvenils han estat il·lustrats per Jordi Sunyer:
* El senyor Fortuny, escrit per Bet Cantallops, Hipòtesi (2010)
* M'agrada, escrit per Jordi Sunyer, Baula (2012)
* Saltarina, escrit per Susanna Peix, Varias (2013)
* El professor Sabatòtil i les piràmides d'Egipte, escrit per Jordi Ortiz (2013)
* Saltironets, escrit per Susanna Peix, El Cep i la Nansa (2013)
* La casa del profesor Kürbis, escrit per Oriol Canosa, Eldevives (2013)
* Cinco ratones, escrit per José Luís Ferris, Anaya (2016)
* El caballo de madera, escrit per Joan de Déu Prats, Santillana (2017)
* Tant de gust de conéixer-lo, senyor Miquel Martí i Pol, escrit per M. Carme Bernal Creus, Abadia de Montserrat (2017)
* Erase una vez un niño comepalabras, escrit per Marlet, Babulinka Books (2018)
* Un quadern de l'Aurora Rodamon, escrit per Oriol Canosa Masllorens, Baula (2019)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial Jordi Sunyer
* Agencia Literària Arxivat 2016-11-16 a Wayback Machine.
* Els contes de la Ginjoler
# Josep Mitjà i Franquesa

Josep Mitjà i Franquesa fou un baríton i sotsxandre d'Olot i contrabaixista de l'orquestra La Principal de Santa Coloma de Farners.
El seu nom apareix en el Llibre dels noms y cognoms dels Escolans de la Capella de Música y Cor de la Santa Església de Gerona, el qual ofereix informació en forma de dades personals d'escolans que formaven part del Cor de la Catedral i de la Capella.
# Killers of the Flower Moon

Killers of the Flower Moon (literalment Els assassins de la lluna de flors) és una pel·lícula estatunidenca de drama criminal històric presentada al Festival de Cannes el maig de 2023 i estrenada mundialment el 20 d’octubre de 2023, dirigida per Martin Scorsese i coescrita per Scorsese i Eric Roth, basada en el llibre de no ficció Killers of the Flower Moon: The Osage Murders and the Birth of the FBI, escrit per David Grann. El llibre està basat en una sèrie d'assassinats a Oklahoma als anys 1920 en una reserva tribal dels osages en la qual s'havia descobert petroli. El repartiment inclou Leonardo DiCaprio, també productor, Robert De Niro, Jesse Plemons, Lily Gladstone i Brendan Fraser. La pel·lícula és la sisena col·laboració entre Scorsese i DiCaprio i la desena entre el director i De Niro.

## Repartiment

* Leonardo DiCaprio com a Ernest Burkhart, veterà de la Primera Guerra Mundial
* Robert De Niro com a William King Hale, oncle de Burkhart
* Lily Gladstone com a Mollie Burkhart, muller de Burkhart
* Jesse Plemons com a Thomas Bruce White, agent de l'FBI investigant Hale
* Tantoo Cardinal com a Lizzie Q, mare de Mollie
* Brendan Fraser com a W. S. Hamilton, advocat corrupte de Hale
* John Lithgow com a Peter Leaward, fiscal acusador en cap en els judicis contra Burkhart i Hale
* Cara Jade Myers com a Anna Brown, germana de Mollie
* JaNae Collins com a Reta, cosina de Mollie
* Jillian Dion com a Minnie, germana de Mollie
* William Belleau com a Henry Roan, primer marit de Mollie
* Scott Shepherd com a Bryan Burkhart
* Louis Cancelmi com a Kelsie Morrison
* Jason Isbell com a Bill Smith
* Sturgill Simpson com a Henry Grammer
* Ty Mitchell com a John Ramsey
* Tatanka Means com a John Wren
* Michael Abbott Jr. com a Frank Smith
* Pat Healy com a John Burger
* Gary Basaraba com a William J. Burns
* Steve Eastin com a Juiz John Calvin Pollock
* Barry Corbin com a Turton, funerari
* Katherine Willis com a Myrtle Hale
* Gene Jones com a Pitts Beatty

## Referències

* ↑ Vilallonga, Paco. «Lliçó magistral de Scorsese a Canes amb “Killers of the flower moon”». Diari de Girona, 21-05-2023. [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ Juliachs, Ignasi. «'Killers of the Flower Moon', una muntanya d'emocions fortes». El Cinèfil, 23-01-2024. [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ «La siniestra historia real tras 'Los asesinos de la luna': los asesinatos de la nación Osage» (en castellà). Fotogramas, 20-10-2023. [Consulta: 7 febrer 2024].
* ↑ Stolworthy, Jacob. «Killers of the Flower Moon: Martin Scorsese to reunite with Robert De Niro on serial killer film» (en anglès). The Independent, 29-07-2019. [Consulta: 15 març 2023].
# Kotobank

Kotobank (コトバンク) és una enciclopèdia en línia gratuïta en japonès, que llista i recull entrades de diverses enciclopèdies, diccionaris i glossaris, una de les més grans en aquesta llengua, amb gairebé 1,5 milions d'entrades. El lloc web, posat en marxa el 2009, és editat per Asahi Shinbun i Voyage Group.

## Història

El lloc web va ser posar en marxa el dia 23 d'abril de 2009 per part del diari Asahi Shinbun en cooperació amb les editorials Kōdansha i Shōgakukan, així com amb la companyia EC Navi, que es va encarregar del desenvolupament del web. El juliol de 2010 es va habilitar una versió per a telèfon intel·ligent. D'ençà del desembre de 2013 els editors de la web mantenen cooperació comercial amb el servei de diccionari de la versió en japonès de Yahoo!, que va començar a mostrar els resultats de Kotobank i afavorir el contacte amb els usuaris amb l'enciclopèdia.
El lloc és totalment gratuït i es finança gràcies a la publicitat. En el moment en què es va posar en marxa el lloc web, l'editor esperava per al primer anys uns 100 milions de iens d'ingressos.

## Contingut

En els seus inicis, Kotobank recollia informació d'un total de 44 diccionaris o enciclopèdies, passant a 99 el març de 2011, i finalment 119 a data de desembre de 2013 arribant a tenir, aproximadament, 1,45 milions d'entrades. Ha mantingut la tònica d'incloure només entrades de contingut publicat, marcant una diferència amb el model que segueix la Viquipèdia.
Pel que fa a les obres incloses, hi ha diccionaris o enciclopèdies de caràcter general (inclòs el Daijisen, el Nihon Kokugo Daijiten i lEnciclopèdia Nipponica de l'editorial Shogakukan', el Daijirin de Sanseido, l'enciclopèdia mundial de Heibonsha i el diccionari Chiezo), els diccionaris biogràfics (fins i tot el diccionari biogràfic japonès Kodansha), i nombrosos glossaris, diccionaris o enciclopèdies especialitzades en diverses matèries: economia, numèrics, vida, oci, societat, aprenentatge, entre d'altres.

## Referències

* ↑ 朝日新聞社、講談社、小学館などが新用語解説サイト「kotobank」を開設, itpro.nikkeibp.co.jp, 22 avril 2009
* 1 2 3 4 朝日新聞、講談社、小学館ら5社、用語解説サイト「kotobank」を開設, japan.cnet.com, 22 avril 2009
* 1 2 信頼性でWikipedia対抗 朝日新聞、講談社、小学館など無料辞書サイト, bizmakoto.jp, 22 avril 2009
* ↑ スマートフォン対応の事典サイト「kotobank」を公開, nikkeibp.co.jp, 20 juillet 2010
* ↑ 朝日新聞社ほか／「コトバンク」と「Yahoo!辞書」連携で日本最大級の辞書情報提供, ict-enews.net, 5 décembre 2013
* ↑ 欲しい辞書を追加して横断検索できる電子辞書アプリ「kotobank for iPhone」, japan.cnet.com, 29 mars 2011
* ↑ 朝日新聞の「コトバンク」とヤフーの「Ｙａｈｏｏ！辞書」が連携開始, shinbuntsushin.co.jp, 4 décembre 2013
* ↑ Llista de diccionaris o enciclopèdies, lloc oficial

## Enllaços externs

* «Lloc web oficial» (en japonès). Asahi Shinbum i Voyage Cop.
# Bryan Zaragoza Martínez

Bryan Zaragoza Martínez (Màlaga, 9 de setembre de 2001) és un futbolista professional, que juga com a extrem esquerra al CA Osasuna.

## Trajectòria

Bryan va començar la seva carrera com a futbolista a les categories inferiors del CD Tiro Pichón del CD de Conejito de Málaga i del Granda FC. En el 2020 va marxar cedit al CD El Ejido 2012.

## Internacional

La seva primera convocatòria a la selecció espanyola va ser el 9 d'octubre de 2023.

## Referències

* ↑ «Bryan Zaragoza - Historial de fichajes» (en castellà). [Consulta: 21 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Bryan Zaragoza at the FC Bayern Munich website
* Bryan Zaragoza Martínez a BDFutbol
* Bryan Zaragoza Martínez a La Preferente (castellà)
* Bryan Zaragoza Martínez, Fitxa a Soccerway