OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Símbol d'estatus

Un símbol d'estatus (en anglès status symbol) és un element característic de l'aspecte i del comportament (especialment l'adquisició d'un objecte de consum costós i car) que tendeix a demostrar exteriorment que el posseïdor ha arribat a un determinat estatus social i/o un nivell de riquesa personal i/o de poder.
Un símbol d'estatus es percep om un signe visible extern de la posició social i és percebut com un indicador econòmic d'estatus social. Molts béns de luxe (automòbils vestits, joies, etc.) són considerats símbols d'estatus. Des del punt de vista de la sociologia aquesta explica com interaccionen els grups i els individus i com interpreten els diferents símbols culturals.
Així com la major part d'ells són possessions, també n'hi ha que tenen a veure amb l'estil de vida: viatges en taxi, accés a educació superior, ingesta de superaliments i inclús el fet de dormir més hores i disposar de més temps lliure indiquen una posició social.

## Etimologia

L'expressió status symbol va aparèixer per primera vegada el 1955 però es va difondre amb el llibre The Status Seekers, on el periodista Vance Packard descriu l'estratificació social i el comportament estatunidenc del seu temps.

## Referències

* ↑ Mahdawi, Arwa «How a good night's sleep became the ultimate status symbol». The Guardian, 01-06-2016 [Consulta: 6 febrer 2020].
# Escull Kingman

L'escull Kingman (en anglès Kingman Reef) és un territori sota l'administració dels Estats Units d'Amèrica que consta oficialment com a «no incorporat», i està inclòs en les illes d'Ultramar Menors dels EUA.
Està situat a mig camí entre Hawaii i la Samoa Nord-americana, a l'arxipèlag de les illes de la Línia.
És un escull de corall amb una superfície d'1 km². Com que no ultrapassa el metre d'alçada, l'aigua del mar mulla la superfície sovint. Constitueix de fet, un perill per a la navegació. Està deshabitat.
El 1789 va ser descobert pel capità Edmund Fanning, que hi va estar a punt d'encallar. La posició va ser fixada, el 1853, pel nord-americà W.E. Kingman del Shooting Star, que hi va deixar el seu nom. També s'ha conegut com a Danger Rock. Va ser annexat formalment pels Estats Units el 1922.
Les autoritats nord-americanes no permeten la visita d'aquest territori.
# Donpeacorita

La donpeacorita és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al subgrup dels ortopiroxens (grup dels piroxens. Va ser anomenat l'any 1984 per Erich U. Petersen, Lawrence M. Anovitz, i Eric J. Essene en honor de Donald Ralph Peacor, un mineralogista de la Universitat de Michigan.

## Característiques

La donpeacorita és un silicat de fórmula química (Mn$^{2+}$,Mg)Mg[SiO₃]₂. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5 a 6. Segons la classificació de Nickel-Strunz es troba classificat com un inosilicat al grup 9.DA.05 (9 pels silicats, D pels inosilicats i A pels inosilicats amb 2 cadenes periòdiques (família dels piroxens); 05 és la posició que ocupa en el grup). Segons la classificació de Dana, es troba classificat com a inosilicat dins del grup 65.1.2.3 (65 pels inosilicats i 1 per les cadenes periòdiques simples que forma). Els altres membres amb els quals comparteix grup són l'enstatita i la ferrosilita.

## Formació i jaciments

S'ha trobat en marbres silícics rics en manganès; els marbres es van formar sota fàcies metamòrfiques superiors a la fàcies amfibolita.

## Referències

* 1 2 3 «Donpeacorite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ Donpeacorite, Webmineral
# Ermita de Sant Josep d'Atzeneta del Maestrat

L'Ermita de Sant Josep d'Atzeneta del Maestrat, a la comarca de l'Alt Maestrat és un edifici religiós que està situat en la coneguda com a Partida Pla de Meanes, al costat d'un dels caserius de l'extrem nord del terme municipal que es disposen al voltant del Pou del Mas, al que s'accedeix uns 8 quilómetros després de prendre la carretera CV-165 en adreça Vilar de Canes, abans d'arribar al punt quilomètric 28.
Està reconeguda com a Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat Valenciana, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), presentant com a codi identificador el 12.04.001-006.

## Descripció històrica-artística

Es tracta d'un edifici datat al segle xviii, una petita ermita, de les poques dedicades a Castelló a Sant Josep, que es va ampliar en 1933 quan se li va afegir una sagristia. En un primer moment l'ermita era el centre espiritual de la zona i donava servei religiós als pobladors de les abundants masies que es trobaven disperses per la zona. Les seves reduïdes dimensions, de quatre metres per tres, li fan ser una de les més petites del terme municipal. Es troba en bon estat de conservació, tota ella emblanquida. La porta d'accés està elevada i s'accedeix a ella per uns graons que salven el desnivell del terreny. La seva façana principal és molt senzilla i presenta com a decoració un rellotge pintat de sol situat en una de les cantonades d'aquesta. També disposa d'una espadanya amb una única campana anomenada Sant Josep, fosa en 1950 pels Germans Roses de Silla. L'espadanya es remata amb una creu de ferro.

## Referències

* 1 2 http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/calatz2.htm Arxivat 2015-05-04 a Wayback Machine.
* ↑ Plan General de Atzeneta del Maestrat (Castellón).
* 1 2 http://campaners.com/php/campanar.php?numer=730
# Eix del Mal

L'Eix del Mal és l'expressió utilitzada per l'antic president dels Estats Units d'Amèrica, George W. Bush, en referir-se a uns països els quals, segons el discurs polític del seu govern, patrocinarien el terrorisme. Els primers estats anomenats com a integrants d'aquest eix del mal van ser l'Iran, l'Iraq i Corea del Nord.
Aquesta expressió té una important càrrega apocalíptica i religiosa, i en aquest sentit encaixa en la dinàmica discursiva que es va duent a terme per part d'altres líders polítics a nivell mundial, com ara Saddam Hussein, acusat de produir armes de destrucció massiva; i líders religiosos àrabs, que criden a la gihad contra els Estats Units.
Els estats de l'Eix del Mal nord-americà no van ser sempre els mateixos, sinó que van anar canviant depenent del moment polític.

## Referències

* 1 2 Rius-Sant, Xavier. «L'Iran no és Corea». Aui. Catalunya: Corporació Catalana de Comunicació SL, 28-02-2007. Arxivat de l'original el 2012-01-11.
* ↑ David Frum?. «President Delivers State of the Union Adress» (en anglès). White House, 29-01-2002.
* 1 2 Benegas, José María. Diccionario de Terrorismo. Madrid: Espasa, 2004, p. 159. ISBN 8467016094.
# Ramon Gomis (organista)

Ramon Gomis va ser un organista de Peralda del S.XVIII-XIX. L'11 de novembre de 1804, va participar en les oposicions al magisteri de l'orgue de la catedral de Girona.

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep M. «Inventaris dels fons musicals de Catalunya ; Volum 10: Fons de la Catedral de Girona». La Música a la Catedral de Girona. Bellaterra : Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions ; Barcelona : Institut d'Estudis Catalans, 2019.
# Escultura de Sant Jordi (Manresa)

L'Escultura de Sant Jordi és una obra del municipi de Manresa (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Escultura exempta de pedra, que representa a Sant Jordi amb el drac. La figura és rabassuda, musculosa i una mica amanerada. El drac no té pas l'aparença d'un animal ferotge, sinó més aviat la d'un de mans. Es tracta d'una reproducció augmentada d'un alt relleu. El canvi de dimensions de 70cm. a 230cm.
Juntament amb el fet d'obrar-se exempta, quan originàriament era un relleu, són elements que perjudiquen l'obra.

## Història

L'escultura de Sant Jordi és la reproducció augmentada d'un alt relleu obra de Francesc Sitjar, que guanyà un concurs convocat per la diputació de Barcelona l'any 1950.
Fou col·locada a l'emplaçament que avui es troba (plaça Sant Jordi) el 24-11-1981, en substitució d'una estàtua provisional coneguda popularment com "l'astronauta".

## Referències

* 1 2 3 4 5
# Traducianisme

En la teologia cristiana, el traducianisme és una doctrina sobre l'origen de l'ànima que sosté que aquest aspecte immaterial es transmet a través de la generació natural juntament amb el cos, l'aspecte material de l'ésser humà. És a dir, la propagació humana és de tot l'ésser, tant dels aspectes materials com dels immaterials: l'ànima d'un individu deriva de l'ànima d'un o dels dos pares. Això implica que només l'ànima d'Adam va ser creada directament per Déu (i que la substància d'Eva, material i immaterial, fou extreta d'Adam), en contrast amb la idea del creacionisme de l'ànima, que sosté que totes les ànimes són creades directament per Déu. Aquesta doctrina ha estat també coneguda com a generacionisme.

## Magisteri

Tot i que el Magisteri de l'Església no ha condemnat directament el traducianisme, ha promulgat diverses declaracions positives sobre la creació de les ànimes individuals, cosa que implica l'exclusió del traducianisme per via indirecta: és a dir, la de la proclamació de la doctrina oposada. Els principals documents en aquest sentit són el del papa Anastasi II el 498, la fórmula de fe anomenada de Lleó IX el 1053, la declaració de Benedicte XII el 1341 contra alguns errors dels armenis i el text del Concili del Laterà V que parla de la infusió de l'ànima en els diferents cossos; un breu apostòlic d'Alexandre VII el 1661 sobre la Immaculada Concepció de la Verge i la condemna de Rosmini per Lleó XIII el 1888. A l'encíclica Humani generis, de Pius XII, hi ha també una anotació en aquest sentit.

## Referències

* ↑ "xiv", Dogma, Dis seminary, August 2005
* ↑ DS 360-361
* ↑ DS 685
* ↑ DS 1007
* ↑ DS 1513
* ↑ DS 1440
* ↑ DS 3220
* ↑ DS 3896
# Ermita de Sant Mateu del Bosc

L'ermita de Sant Mateu del Bosc pertany al municipi de Premià de Dalt, a la comarca del Maresme. Corona el punt més alt de la serra de Sant Mateu. La capella és situada a uns 500 m del mas de Can Riera i, a tocar, hi ha la casa on visqueren els ermitans als segles xvi i xvii, i després una família de guardians. Està dins els límits del Parc de la Serralada Litoral protegida com a bé cultural d'interès local.

## Història

La capella i la serra són citats per primera vegada en documents dels anys 993, en l'empenyorament de terres de Borrell al bisbe Vives i del 1075. Al llarg dels segles XI i xii la capella surt esmentada en afrontacions de vendes de terra. L'any 1401 se l'anomena Sant Mateu del Bosc i, en una visita pastoral del 1498 hi ha constància que es trobava en ruïnes i se'n demanava la reconstrucció. La nau va quedar escurçada a la meitat de la longitud original. En la visita de l'any 1508 consta que el terreny pertanyia al domini del priorat de Sant Miquel del Fai amb el nom de Sant Mateu del Bosc. Poc després es devia restaurar doncs consta amb culte en la resta de les visites pastorals dels segles xvi i xvii. Al segle xvi s'hi van afegir uns annexos destinats als ermitans. L'any 1949 es van fer obres de restauració pels seus propietaris.

## Arquitectura

Edifici d'una sola nau amb absis que no es diferencia per cap ressalt en la seva part exterior. L'absis és de planta semicircular amb una finestra central de doble esqueixada i arc de mig punt. Planta rectangular de 6,50 X 5,25 m, molt curta respecte a l'absis cosa que fa pensar que es devia refer amb la pedra antiga a partir del 1498 i amb una llargada més curta. La nau és coberta amb volta de canó i l'absis amb volta de quart d'esfera, ambdues amb coberta de teula, a dues aigües, amb el carener perpendicular a la façana principal on s'alça un campanar d'espadanya d'un sol ull, de construcció tardana, i singular per la seva posició transversal a la façana. L'absis i els murs laterals són fets amb pedra tallada, de mida força gran ben posada en filades. A la part baixa del mur de tramuntana hi ha una base de carreus ben alineats i tallats a fil, datable amb cronologia del segle xii. A l'alçada de 2,5 m s'observa un fris que decora tot el perímetre i a partir del fris, un metre més de mur amb aparell diferent que ens mostraria un enrunament de la volta i reparació en el segle xvi.
La capella de Sant Mateu deu tenir el seu origen al segle x com la majoria d'ermites de la comarca. És probable que el culte es remuntés a l'època visigòtica i que aquesta església subsistís fins a la construcció de la capella actual al segle xii.

## Referències

* 1 2

## Enllaços externs

* DDAA. Catalunya poble a poble:Tots els pobles, viles i ciutats de Catalunya. Barcelona, Edicions 62, 2005. ISBN 84-297-5797-X.
* Ermita de Sant Mateu Arxivat 2015-05-30 a Wayback Machine.
# Eix pedalier

L'eix pedalier d'una bicicleta gira sobre els rodaments continguts en la caixa del pedalier. L'eix pedalier conté un capçal on les bieles s'uneixen i els plats i els pedals s'adhereixen a les bieles.
La caixa del pedalier connecta al tub cap al seient, el tub oblic o inferior i les beines com a part del quadre de la bicicleta.
Els tipus més comuns de pedalier són tres:
* Ajustables, que usen coixinets amb sistema cons- caçoletes ficats en la caixa del pedalier.
* Cartutx segellat, que l'eix i els rodaments formen una peça completa que s'introdueix dins de la caixa de pedalier.
* D'una peça, una sola peça d'acer forma els braços de maneta i un eix. L'eix es desplaça sobre coixinets a l'interior del pedalier. La majoria de les bicicletes de platja d'una velocitat tenen una unitat d'una sola peça que forma el pedalier.

## Vegeu també

* Transmissió de bicicleta

## Referències

* 1 2 www.livestrong.com Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. Tipus de pedalier per bicicletes de muntanya - Consultat el 2014-11-04
* 1 2 www.sheldonbrown.com Sheldon Brown glosari, Bottom Bracket - (en anglès) - Consultat el 2014-11-04

## Enllaços externs

* Muntatge i manteniment de l'eix de pedalier-www.enbici.eu
# Azalea procumbent

L'azalea procumbent (Kalmia procumbens) és una espècie de la família de les ericàcies. És un petit arbust propi de les regions d'alta muntanya de l'hemisferi nord que normalment no supera els 10 centímetres d'alçada. Fou descrita el 1753 per Carl von Linné originalment amb el nom d'Azalea procumbens.

## Descripció

És un petit arbust reptant, glabre que forma matolls densos que cobreixen el terra. Per diferenciar-lo d'altres espècies semblants cal fixar-nos en les fulles oposades, linear-lanceolades, de menys d'un cm de llarg i 1-2 mm d'ample, atenuades en un curt pecíol; són persistents i un xic coriàcies. Les flors, amb 5 pètals roses soldats fins a la meitat de la seva longitud, apareixen en nombre d'1 a 5, al capdamunt de les tiges. Els fruits són unes càpsules seques, que s'obren mitjançant 3-4 valves

## Ecologia i distribució

L'azalea procumbent viu a l'hemisferi Nord, a Europa, Àsia i N d'Amèrica en ambients subàrtics o (en latituds més baixes) a l'alta muntanya. A la península Ibèrica viu només als Pirineus, formant part de matollars baixos i arrapats al terra a carenes i indrets exposats, a dalt de tot de les muntanyes, sobretot sobre terrenys àcids.

## Taxonomia

Fou descrita el 1753 per Carl von Linné a "Species Plantarum" sota el nom d'Azalea procumbens L..
Les flores de referència europees l'anomenen Loiseleuria procumbens (L.) Desv.
A la Base de dades de de biodiversitat de Catalunya fan servir el sinònim Kalmia procumbens (L.) Galasso, Bansi & F. Conti.
El gènere Loiseleuria és un homenatge del creador del gènere (Nicaise Auguste Desvaux) al botànic francès Jean Louis August Loiseleur-Deslongchamps
El gènere Kalmia és un homenatge al botànic finès Pehr Kalm que fou deixeble de Carl von Linné.
l'epítet específic, procumbens, descriu l'aspecte general de la mata (procumbent), amb les tiges ajagudes o recolzades al terra, però no arrelades.
* flors i fulles
* mata procumbent
* fruits no madurs

## Referències

* 1 2 3 Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.III, pàg.26. ISBN 84-7226-698-2.
* 1 2 http://www.floraiberica.es/floraiberica/texto/pdfs/04_074_04_Loiseleuria.pdf«Flora+Ibérica»+(en+castellà).+%5BConsulta:+22+abril+2024%5D.
* 1 2 «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 20 abril 2024].
* ↑ «Atlas de la Flora de los Pirineos» (en castellà). [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «enciclopedia.cat».
# Ermita de Sant Roc (Paüls)

L'ermita de Sant Roc és situada al terme municipal de Paüls, comarca del Baix Ebre, a uns tres quilòmetres del poble, als contraforts nord orientals dels Ports de Tortosa Beseit, dins l'àrea recreativa de Sant Roc. Més que tenir grans qualitats arquitectòniques, té el seu atractiu en el meravellós espai natural que l'envolta.

## Descripció

Edifici senzill, de planta rectangular i coberta de teula de dues aigües, amb contraforts exteriors (3 per banda). Murs de maçoneria ordinària. La façana conté la porta, d'arc de mig punt adovellat, amb un buit circular a sobre i rematada per una petita espadanya. La coberta ha estat arreglada recentment i és suportada per dos arcs de mig punt de maó vist. L'interior està amb les parets de pedra vista i amb dos grans arcs de semiogiva que aguanten la teulada de l'edifici. Un altar de pedra i un retaule de fusta amb les talles dels sants que reben la devoció dels paülsencs i paülsenques: sant Roc, sant Sebastià i sant Fabià. Un cor, reconstruït recentment de fusta, completa l'indret d'una manera senzilla, però elegant.

## Entorn

Lloc de gran interès natural i paisatgístic, amb pins, carrasques, xiprers, àlbers, aurons (a Paüls se'n diu "orons") centenaris, d'extraordinàries dimensions, sense comparança als seus voltants, que regalen a l'indret una ombra envejable i una font amb setze sortidors, on la mà humana ha sabut conjugar una harmonia idíl·lica amb la natura. Els treballs de pedra seca en la construcció de marges que formen uns petits carrers són una mostra privilegiada de l'arquitectura tradicional del nostre país. Dins uns espais familiars anomenats corros, formats per una taula de pedra, envoltats per unes altres pedres més petites que fan de cadires. Aquests "corros" corresponen un a cada família del poble, que en gaudeix l'exclusivitat el dia 16 d'agost, que se celebra la festa de Sant Roc en el recinte del bosc; també hi tenen dret el dia de celebració de la festa de Sant Antoni, al gener; i el dia de la Mona. Una font, amb setze brolladors, complementa el paisatge i dona riquesa a l'indret.

## Referències

* «Ermita de Sant Roc». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 març 2013].
* «Ermita de Sant Roc». Mapa de recursos Culturals. Diputació de Tarragona. [Consulta: 4 març 2013].

## Enllaços externs

* Web de Paüls.
# Assemblea Democràtica Croata d'Eslavònia i Baranja

L'Assemblea Democràtica Croata d'Eslavònia i Baranja (croat Hrvatski demokratski sabor Slavonije i Baranje) és un partit polític de Croàcia fundat el 2006 com a escissió de la Unió Democràtica Croata a la regió d'Eslavònia. El seu cap era el contravertit Branimir Glavaš, que afirmava que la regió havia estat negligida per Zagreb i va obtenir un cert ressò a les eleccions locals de 2005 al Comtat d'Osijek-Baranja (27% de vots) i a la ciutat d'Osijek (25% de vots). Ivo Sanader els va expulsar del partit i aleshores es presentaren en solidari a les eleccions legislatives croates de 2007, en las que van obtenir 3 escons.

## Enllaços externs

* Web oficial
# Azawakh

L'Azawakh és una raça canina africana present en països com Mali, Níger i Burkina Faso. D'aquest gos llebrer solia servir-se diversos pobles nòmades del Sàhara com a guardià i com a caçador de gaseles.

## Aparença
### Grandària i pes

Alçada a la creu: Mascles de 64 a 74 cm i un pes aproximat entre 20 i 25 quilograms. Les femelles són més petites i fan aproximadament de 60 a 70 cm a la creu i tenen un pes de 15 a 20 quilograms. També està admesa una alçada major, sempre que la simetria no estigui compromesa.

### Cap

El cap de l'Azawakh és llarg, prim i cisellat, i la volta cranial és aplanada. El nas és negre o marró fosc, i té fosses nasals ben obertes. El musell és llarg i recte, aprimant-se cap al seu extrem, però sense arribar a ser puntegut.

### Ulls i orelles

Els ulls són grans i en forma d'ametlla, són de color fosc o ambre. Les orelles són de forma triangular amb l'extrem rom i estan inserides molt a dalt. Són primes i cauen planes, enganxades al crani.

### Cua

No gaire ampla, disminuint el seu gruix cap a la punta. La textura i color del pèl és semblant al del cos. Acaba en una brotxa blanca. Caiguda amb la punta lleugerament corbada.

### Pelatge

El pelatge d'aquests gossos és curt i fi, i s'admet en diferents tonalitats de lleonat, des del sorra clar fins al lleonat fosc. També s'accepta tigrat. El pit, la punta de la cua i cadascuna de les quatre potes han de presentar taques blanques.

## Temperament

L'Azawakh és un gos reservat i distant amb els estranys, però lleial, atent i afectuós amb els seus. És un gos amb un fort instint territorials i protector, per la qual cosa pot ser un bon guardià. Aquests gossos no responen bé a l'ensinistrament tradicional. S'han d'emprar mètodes d'ensinistrament caní en positiu. Necessiten una bona socialització des de ben petits.

## Salut i esperança de vida

Té una esperança de vida propera als 12 anys, tot i que alguns arriben a viure fins a 15 anys. Com altres llebrers, és susceptible d'alguns problemes de salut com l'epilèpsia, la torsió gàstrica, l'espondilosi i problemes autoimmunes. També és molt sensible als climes freds, tot i que s'hi adapta amb facilitat.

## Referències

* ↑ «American Azawakh Association». Arxivat de l'original el 2 de febrer 2007. [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ Azawakh a perrilandia.com
* ↑ Estàndards de la FCI
# B-23

L'Autopista B-23 és un accés al centre de la ciutat de Barcelona des de l'autopista AP-7, i és administrada pel Ministeri de Foment d'Espanya. És un tram de l'antiga Autopista A-2 (actualment AP-2), que va ser reanomenada com B-23 quan es va canviar la denominació de les carreteres.
La B-23 comença al final de l'Avinguda Diagonal i es dirigeix paral·lela a l'autovia A-2 i al riu Llobregat, i finalitza connectant amb l'AP-7 a l'altura d'el Papiol.
El 18/02/2022 es va aprovar el traspàs d'aquesta infraestructura a la Generalitat de Catalunya

## Referències

* ↑ «CATÁLOGO PROVINCIAL DE LAS CARRETERAS DE LA RCE (1) SITUACIÓN A 31-XII-2015» (PDF) (en castellà). Ministeri de Foment d'Espanya, 31-12-2015. Arxivat de l'original el 2017-04-15. [Consulta: 14 abril 2017].
* ↑ Puente, Arturo. «Gobierno y Generalitat celebran una Bilateral con acuerdos discretos y roces por la mesa de diálogo» (en castellà), 18-02-2022. [Consulta: 19 febrer 2022].