OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amandine Gay

Amandine Gai és una cineasta, actriu i afrofeminista francesa que viu a Mont-real. La seua primera pel·lícula, Obrir la veu, és un documental en què dona la paraula a les dones negres de l'estat francés.

## Biografia

Amandine Gai nasqué el 16 d'octubre del 1984 a l'estat francés. La seva mare es va acollir al part secret —una ficció legal—, per la qual cosa va ser donada en adopció. Els seus pares adoptius foren una professora i un obrer ferroviari. És llicenciada per l'Institut d'Estudis polítics de Lió en comunicació, i pel Conservatori d'Art dramàtic de París 16è, on es matriculà el 2008. Després treballa com a actriu; després d'alguns mesos d'activitat, però, constata que interpreta sempre el mateix tipus de rols estereotipats (drogoaddicta, prostituta, sense papers).
És per això que vol ser realitzadora, per a promoure una altra visió de les dones negres i també per a poder jugar els rols que li interessen. Comença, doncs, a escriure programes curts televisius. A penes va trobar finançament. Amandine Gai explica que els productors, que són majoritàriament homes blancs d'uns cinquanta d'anys, no reconeixen la seua experiència social en els programes crea. Ella escriu sobretot ficció, una sàtira de les revistes femenines, titulada Mitges Coques. Un dels personatges, una experta en vins, de color i lesbiana, xoca contra la incomprensió dels inversors potencials.
Amandine Gay comença a realitzar, a l'abril del 2014, el seu documental Obrir la veu, gràcies a una campanya de micromecenatge, sense el suport del Centre Nacional del Cinema (CNC), que va decidir no finançar pas el llargmetratge. En aquesta pel·lícula, del 2016, Amandine Gay aplega 24 dones -afrodescendents, ciutadanes, militants, enginyeres, investigadores o bloqueres- per a parlar de la seva identitat de dona negra a l'estat francés.
Es defineix a si mateixa com a "afrodescendent, negra, cis, afrofeminista, pansexual, anticapitalista, antiracista, antiheteronormativa, agnostica, afropunk, proelectiva (avortament, vel, prostitució), bodipositiva".(1)

## Notes i referències

* ↑ «Badassafrofem» (en francès). Badassafrofem. [Consulta: 8 març 2017].
* 1 2 Africultures. «Personnes» (en francès). africultures.com. [Consulta: 8 març 2017].
* ↑ . Arxivat 2016-06-13 a Wayback Machine.
* ↑ «Amandine Gay, porte-voix afro-féministe» (en francès). , 07-12-2016 [Consulta: 8 març 2017].
* ↑ «Ouvrir la voix, le docu qui donne enfin la parole aux femmes noires en France» (en francès). , 16-12-2016 [Consulta: 8 març 2017].
# Acrilat

L'acrilat és qualsevol sal o èster de l'àcid acrílic. També es diu propenoat perquè l'àcid acrílic també es coneix sota el nom d'àcid 2-propenoic. Es fan servir com a monòmers per fabricar polímers acrílics com per exemple el polimetilmetacrilat o les pintures acríliques.
Tots els èsters acrílics són tòxics, especialment els més volàtils, els vapors dels quals són d'olor pungent, irritants i lacrimògens. Les concentracions màximes tolerables a l'atmosfera són de 10 ppm per a l'acrilat de metil i de 25 ppm per a l'acrilat d'etil.
L'ió poliatòmic de l'àcid acrílic és (CH₂=CHCOO$^−$). Els acrilats contenen grups de vinil. Els acrilats i els metacrilats (les sals i èsters de l'àcid metacrílic) són monòmers comuns en un plàstic.

## Referències

* 1 2 «Acrilat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «propionate» (en anglès). Merriam-Webster Dictionary. [Consulta: 16 gener 2022].
* 1 2 «acrilat». Diccionari de química. TERMCAT. [Consulta: 16 gener 2022].
# Marco Antonio Di Renzo

Marco Antonio Di Renzo (Plochingen, 1 d'agost de 1969) és un ciclista italià, ja retirat, que fou professional entre 1996 i 2000. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa a la Volta a Espanya de 1996, així com el Tour de Vendée de 1998.

## Palmarès

* 1995
** 1r al Trofeu Adolfo Leoni
* 1996
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Ciclista Internacional
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Eslovènia
* 1998
** 1r al Tour de Vendée

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1997. 112è de la classificació general
* 1996. 94è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1996. 102è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1997. Abandona

## Referències

* ↑ «DI RENZO Marco-Antonio». [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Marco Antonio DI RENZO» (en italià). [Consulta: 25 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Llista de caps de la Nació Navajo

Aquesta és la llista dels cabdills i dirigents dels navahos o navajos, un poble d'amerindis dels Estats Units que constitueixen la tribu reconeguda federalment Nació Navajo

## Caps dels Navaho (fins al 1922)

* 18.. - 1849 Narbona (Naat'aa) (1766 - 1849)
* 1849 - 18.. Mariano Martinez
* 18.. - 1855 Zarcillos Largos (m. 1858)
* 1855 - 1858 Manuelito (Ch'ilhajini) (1818 - 1893)
* 1858 Zarcillos Largos
* 1858 - 1861 Herrero Delgado (A'tsidii Sani) (1830 - 1870)
* 1861 - 1866 Herrero Grande
* 1866 - 1870 Barboncito (Da'ghaaii) (1820 - 1871)
* 1870 - 187. Ganado Mucho (To'tso'nii) (m. 1890)
* 187. - 1885 Manuelito
* 1885 - 1922 Henry Chee Dodge (Adiitsa'ii) (1857 - 1947)

## Caps del Consell Navaho

* 1922 - 1923 Business Council (Henry Chee Dodge, Dugal Chee Bekiss i Charley Mitchell)
* 1923 - 1929 Henry Chee Dodge
* 1929 - 1933 Deshna Chischilze
* 1933 - 1937 Thomas Dodge
* 1937 - 1939 Henry Taliman, Sr.
* 1939 - 1943 Jacob C. Morgan
* 1943 - 1947 Henry Chee Dodge
* 1947 - 1955 Sam Ahkeah (1896 - 1967)
* 1955 - 1963 Paul Jones
* 1963 - 1971 Raymond Nakai
* 1971 - 1983 Peter MacDonald (1928)
* 1983 - 1987 Peterson Zah
* 1987 - 1989 Peter MacDonald
* 1989 - 1991 Leonard Haskie (interí)

## President de la Nació Navajo

* 1991 - 1995 Peterson Zah
* 1995 - 1998 Albert Hale
* 1998 Thomas Atcitty
* 1998 - 1999 Milton Bluehouse, Sr. (1935)
* 1999 - Gener 2003 Kelsey Begaye (1951)
* Gener 2003 - 2011 Joe Shirley, Jr. (1947)
* 2011- Ben Shelly (1947)
# Formatges suïssos

Els formatges suïssos són els que tenen el seu origen en aquest país alpí i solen ser elaborats amb llet de vaca. Aquest país té prop de 400 varietats de formatges, entre d'altres, els més coneguts són:
* Formatge dels Alps del Ticino AOC suïssa des de 2002
* Berner Alpkäse, cantons de Berna, Vaud, Lucerna, AOC suïssa 2004
* Appenzeller, Cantó d'Appenzell
* Chaux d'Abel, Franches-Montagnes
* Fromage de Bagnes, Valais
* Emmental, AOC suïssa des de 2006
* L'Etivaz, AOC suïssa des de 2000
* Fricâlin, Cantó de Friburg
* Gruyère, Cantó de Friburg, AOC suïssa des de 2001
* Jura, Franches-Montagnes
* Formatge de raclet, Valais AOC suïssa des de 2003
* Royalp, Suïssa oriental
* Schabziger
* Sbrinz, Suïssa central amb AOC
* Tête de Moine, Jura-Bernois AOC suïssa des de 2001
* Tilsit
* Tomme vaudoise, Suïssa occidental
* Vacherin fribourgeois AOC suïssa des de 2005
* Vacherin Mont d'Or, AOC suïssa des de 2003
* Mont Vully

## Notes i referències

* Denominacions d'origen Arxivat 2012-01-07 a Wayback Machine. Web del ministeri d'agricultura suís en referència a les Denominacions d'origen (AOC).

## Enllaços externs

* Organització per als formatges suïssos
* Web dels formatges suïssos
# Llista de plats típics menorquins

La llista plats típics menorquins és una llista en ordre alfabètic de plats típics de la gastronomia de Menorca.
La cuina menorquina té molts de plats que han perdurat al llarg del temps i s'han passat les seves receptes de mares i pares a fills i filles, sempre mitjançant la tradició oral. Els darrers anys la cuina i els cuiners i cuineres de l'Estat Espanyol han estat reconeguts. Aquest reconeixement d'arreu del món ha fet que la cuina tradicional agafés una embranzida molt important.
* Albergínies al forn, tallades a làmines i gratinades amb all, julivert i pa ratllat, un exemple de cuina pagesa amb bons productes de la terra.
* Albergínies plenes
* L'arròs de la terra és un plat que se solia fer per la matança del porc.
* Els carbassons farcits és un plat típic de la gastronomia menorquina. El fet d'utilitzar per a la seva elaboració ingredients del camp com són el carbassons, el tomàtic i els ous, entre d'altres ens indica que la pagesia de Menorca utilitzava aquest plat molt sovint. Aquest plat degut al fet d'utilitzar únicament productes trets del camp es converteix en un plat en èpoques de poca bonança econòmica on s'aprofitava el que donava la terra per alimentar-se.
* Caragols amb cranca, un mar i muntanya menorquí a base de caragols de terra.
* Ciurons cuinats
* Escopinyes al forn
* Formatjada
* L'oliaigu és una sopa d'origen pagès, molt típica a Menorca, que es pot menjar amb figues fresques.
* El perol és un plat amb làmines de patata, ceba i tomàtic que es gratina al forn cobert de pa ratllat, all i julivert, com és típic a l'illa.
* Els tomàtics al forn també és un altre plat típic de la gastronomia desenvolupada i nascuda a l'illa de Menorca que aprofita els productes del camp per treure-li un profit molt important. Avui, aquest plat s'acompanya de carn en la seva elaboració però aquest fet no es donava fa relativament poc pel fet que la carn resultava cara pels habitants menorquins.

## Vegeu també

* Gastronomia de Menorca
* Gastronomia de les Illes Balears

## Referències

* ↑ La cocina de Menorca. Damià Borràs i Josep Borràs. Viena Ediciones. 2004 ISBN 9788483302736 (castellà)

## Enllaços externs

* Cuina menorquina
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :
# Barbara Dare

Barbara Dare (27 de febrer de 1963, Wayne, Nova Jersey) és el nom artístic d'una exactriu pornogràfica. Va ser una de les actrius que van actuar per a la productora Vivid, i és una de les estrelles de la revista AVN; a més està inclosa en el saló de la fama de l'associació XRCO.

## Carrera

Dare va començar a aparèixer en pel·lícules eròtiques a mitjan anys 80, i també va posar per a revistes eròtiques com ara Hustler, Swank i High Society. L'any 1989, va escriure juntament amb l'actriu pornogràfica Stephanie Swift, un article mensual en la revista Swank. Dare va ser una de les estrelles de les pel·lícules pornogràfiques dels anys 80. Va aparèixer en escenes amb diversos actors i actrius pornogràfics; entre les actrius cal destacar Tracey Adams i Ginger Lynn. Barbara va esdevenir una de les primeres dones en la indústria del cinema porno a signar un contracte exclusiu amb la productora Essex Video per filmar 10 pel·lícules l'any, i cobrava un salari anual de 150,000 dòlars, més tard deixaria l'estudi per signar per la productora Vivid, i va esdevenir una de les primeres noies Vivid. Dare va aparèixer en la seva darrera pel·lícula l'any 1994.

## Aparicions

Dare fou entrevistada el 1987 en l'episodi de la sèrie de notícies per a la televisió Frontline respecte a la seva opinió sobre la defunció de Shauna Grant. Barbara també va tenir petits papers en produccions no eròtiques i en pel·lícules de sèrie B.

## Filmografia parcial

* Slippery when wet (1986)
* Blame it on Ginger (1986)
* Barbara the Barbarian (1987)
* Ginger and Spice (1987)
* Girls who Dig Girls 8 (1988)
* Barbara Dare's Bad (1988)
* Angela Baron Takes a Dare (1988)
* Sex in Dangerous Plaus (1988)
* Wet Pink (1989)
* For Her Pleasure Only (1989)
* Ginger then and now (1990)
* Where the Boys Aren't 2 (1990)
* Lick Bush (1992)
* Bratgirls (1992)
* Evil Toons (1992)
* Hannah Does Her Sisters (1986)

## Premis

* 1987 Premi AVN per a la millor nova starlet
* 1989 Premi AVN per a la millor actriu per Naked Stranger
* 1990 Premi AVN per a la millor escena femenina per True love amb April West
* Saló de la fama de l'AVN
* Saló de la fama de la XRCO
# Barbara J. Stephenson

Barbara J. Stephenson (1958) és la ministra canceller dels Estats Units en el Regne Unit des de l'any 2008. Va ser ambaixadora dels Estats Units en la República de Panamà. Va ser confirmada pel Senat dels Estats Units i va ser nomenada pel president Barack Obama en l'estiu de 2010. Stephenson, que té càrrec de Ministra Canceller en el Servei de Relacions Exteriors del seu país, es va unir al Departament d'Estat en 1985. Va rebre la seva llicenciatura, mestratge i doctorat de literatura en anglès a la Universitat Florida. Ella i el seu marit, Matthew Furbush, tenen dos fills.

## Referències

* 1 2 «Barbara J. Stephenson» (en anglès). Embassy of the United States in London, UK. Arxivat de l'original el 2013-11-05. [Consulta: 25 març 2012].
* ↑ Lockette, Buffy. «English alumna named ambassador to Panama» (en anglès). University of Florida News. Arxivat de l'original el 2012-04-15. [Consulta: 25 març 2012].
# Johannes Staune-Mittet

Johannes Staune-Mittet (Lillehammer, 18 de gener de 2002) és un ciclista noruec, professional des del 2021. Actualment corre a l'equip Decathlon-AG2R La Mondiale. En el seu palmarès destaca la victòria final al Girobio de 2023.
De cara a la temporada del 2024 ha confirmat el seu pas a l'equip Team Jumbo-Visma.

## Palmarès

* 2019
** Campió de Noruega de contrarellotge júnior
** Campió de Noruega de contrarellotge per equips júnior
* 2020
** Campió de Noruega de contrarellotge per equips júnior
* 2021
** Vencedor d'una etapa a la Ronda de l'Isard d'Arieja
* 2022
** 1r al Gran Premi Vorarlberg
** 1r a la Ronda de l'Isard d'Arieja i vencedor d'una etapa
* 2023
** 1r al Giro del Belvedere
** 1r al Girobio i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa al Sazka Tour

## Referències

* ↑ Moultrie, James. «Bissegger, Staune-Mittet among new Decathlon AG2R La Mondiale signings as 2025 roster is finalized». CyclingNews, 02-10-2024 (arxiu). [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Johannes Staune-Mittet se corona vencedor del Giro Next Gen» (en spanish), 18-06-2023. [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ «Team Jumbo-Visma invests in future with contract extensions Staune-Mittet and Van Dijke». teamjumbovisma.com. Plantilla:Ct, 08-10-2021. [Consulta: 4 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Johannes Staune-Mittet a ProCyclingStats
# Callum Scotson

Callum Scotson (Gawler, Austràlia Meridional, 10 d'agost de 1996) és un ciclista australià, que combina el ciclisme en pista amb la carretera. Actualment a l'equip Decathlon-AG2R La Mondiale.
El 2016 aconseguí una medalla de plata als Jocs Olímpics de Rio en Persecució per equips.
El seu germà gran Miles també es dedica al ciclisme.

## Palmarès en pista

* 2013
** Campió del món júnior en Persecució per equips, amb Jack Edwards, Joshua Harrison i Sam Welsford
* 2014
** Campió del món júnior en Persecució per equips, amb Sam Welsford, Daniel Fitter i Alexander Porter
** Campió d'Oceania en Persecució per equips, amb Daniel Fitter, Tirian McManus i Sam Welsford
* 2015
** Campió d'Austràlia en Persecució per equips, amb Alexander Edmondson, Alexander Porter i Miles Scotson
* 2016
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en persecució per equips, amb Jack Bobridge, Michael Hepburn, Sam Welsford i Alexander Edmondson
** Campió del món en Persecució per equips (amb Miles Scotson, Michael Hepburn, Alexander Porter, Sam Welsford i Luke Davison)
** Campió d'Austràlia en Persecució per equips, amb Alexander Edmondson, Alexander Porter i Miles Scotson
** Campió d'Oceania en Persecució per equips, amb Kelland O'Brien, Alexander Porter i Sam Welsford
** Campió d'Oceania en Madison, amb Kelland O'Brien
* 2017
** 1r als Sis dies de Londres, amb Cameron Meyer

### Resultats a la Copa del Món

* 2013-2014
** 1r a Guadalajara, en Persecució per equips
* 2017-2018
** 1r a Pruszków, en Madison

## Palmarès en ruta

* 2014
** Campió d'Austràlia júnior en contrarellotge
* 2016
** Campió d'Austràlia sub-23 en contrarellotge
* 2017
** Campió d'Austràlia sub-23 en contrarellotge
* 2018
** Campió d'Austràlia sub-23 en contrarellotge

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2020. 88è de la classificació general
* 2022. No surt (12 etapa)
* 2023. Abandona (13a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2021. 83è de la classificació general
* 2022. 80è de la classificació general
* 2023. No surt (10a etapa)

## Referències

* ↑ Moultrie, James. «Bissegger, Staune-Mittet among new Decathlon AG2R La Mondiale signings as 2025 roster is finalized». CyclingNews, 02-10-2024 (arxiu). [Consulta: 25 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Callum Scotson a ProCyclingStats
# Frontera entre Líbia i el Txad

La frontera entre Líbia i el Txad és la línia fronterera en sentit est-oest que separa el nord del Txad del sud de Líbia a l'Àfrica Septentrional. Té 1.055 km de longitud.

## Traçat

Segueix un traçat nord-oest/sud-est, que separa la regió txadiana de Borkou-Ennedi-Tibesti, junt amb la Franja d'Aouzou, del sud-est de Líbia, districtes de Murzuk i Al Kufrah.
A l'oest comença al trifini Txad-Líbia-Níger i va al nord-est per uns 150 km fins a les proximitats de la ruta del Tròpic de Càncer. S'ha iniciat el traçat rectilini major que va cap al sud-est fins a les proximitats del paral·lel 20° nord, on fa un altre trifini d'ambdós països amb l'extrem nord-oest del Sudan.

## Història

Aquesta frontera es defineix conjuntament com la història de les dues nacions al segle xx. El Regne d'Itàlia (1861–1946) va envair el territori libi arrabassant-lo a l'Imperi Otomà en 1911, convertint-lo en 1934. En la Segona Guerra Mundial, expulsats els italians, el país es dividit entre França i Regne Unit. El Txad era colònia francesa des de 1900, va obtenir la seva independència en 1960, i la franja d'Aouzou es va mantenir des d'aleshores com a zona en litigi.
En 1973 la franja fou annexada de facto per Líbia. Des de 1974, els mapes libis situen la frontera entre Líbia i el Txad 150 km més al sud de la reconeguda internacionalment, que es troba molt dins del territori i que també entra en el territori d'Algèria i Níger.

## Referències

* ↑ «Chad». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ «Lybia». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ (francès) La Libye face à la France au Tchad : qui perd gagne?, R. Otayek

## Enllaços externs

* Territorial Dispute (Libyan Arab Jamahiriya/Chad), al web de la Cort Penal Internacional
* Case concerning the Territorial Dispute (Libyan Arab Jamahiriya/Chad) Gino J. Naldi, a The International and Comparative Law Quarterly, Vol. 44, No. 3 (Jul., 1995), pp. 683-690
# Frontera entre el Camerun i Guinea Equatorial

La Frontera entre el Camerun i Guinea Equatorial és gairebé completament recta i s'estén per 189 km pel paral·lel 2° 10' N, al nord de Guinea Equatorial, seguint el riu Ntem, que separa el país del Camerun, passant del golf de Guinea (Oceà Atlàntic) fins al trifini entre Camerun-Guinea Equatorial-Gabon.
Destaca el fet que l'Illa de Bioko on es troba la capital de Guinea Equatorial (Malabo) aquesta just al capdavant de les costes del Camerun, separada del territori continental anomenat Mbini, al sud. És important a més ressaltar que la Guinea Espanyola primer va tenir fronteres amb la colònia de Neukamerun (alemanya) i l'actual Gabon (francès) però en 1911 un acord entre Alemanya i França va fer que la Guinea Espanyola (part continental) quedés envoltada per la Colònia Alemanya, fins a 1916 quan en la Primera Guerra Mundial França va prendre possessió de gairebé tot l'actual Camerun i els territoris de l'actual Gabon (Àfrica Equatorial Francesa) cedits en 1911.

## Vegeu també

* Geografia de Guinea Equatorial
* Geografia del Camerun
* Tractat de fronteres marítimes entre Guinea Equatorial i São Tomé i Príncipe
* Tractat de fronteres marítimes entre Guinea Equatorial i Nigèria

## Referències

* 1 2 3 http://www.worldstatesmen.org/Cameroon.html

## Enllaços externs

* Mapa de Guinea Ecuatorial que mostra la frontera actual amb Camerun
# Matar el missatger

Matar el missatger (títol original en anglès: Kill the Messenger) és una pel·lícula nord-americana dirigida per Michael Cuesta i escrita per Peter Landesman. Està basada en la novel·la de Nick Schou del mateix nom i en el llibre Dark Alliance, de Gary Webb. La pel·lícula és protagonitzada per Jeremy Renner, Michael Sheen, Andy Garcia, Ray Liotta, Barry Pepper, Mary Elizabeth Winstead, Rosemarie DeWitt, Paz Vega, Oliver Platt, Richard Schiff, i Michael K. Williams. Va ser estrenada el 10 d'octubre de 2014. Ha estat doblada al català. La pel·lícula s'ha doblat al català.
La història està basada en la història real del periodista nord-americà Gary Webb, que va revelar el paper de la CIA a l'hora d'importar cocaïna als Estats Units, que finançava als rebels Contras de Nicaragua a través de la manufactura i venda de crac.

## Repartiment

* Jeremy Renner: Gary Webb
* Mary Elizabeth Winstead: Anna Simons
* Rosemarie DeWitt: Susan Webb
* Ray Liotta: John Cullen
* Barry Pepper: Russell Dodson
* Paz Vega: Coral Baca
* Oliver Platt: Jerry Ceppos
* Michael Sheen: Fred Weil
* Richard Schiff: Walter Pincus
* Andy García: Norwin Meneses
* Robert Patrick: Ronny Quail
* Michael K. Williams: "Freeway" Rick Ross
* Jena Sims
* Joshua Close: Rich Kline
* Yul Vazquez: Danilo Blandon
* Robert Pralgo: Xèrif Nelson
* Lucas Hedges: Ian Webb
* Michael Rose: Jonathan Yarnold
* Matthew Lintz: Eric Webb
* Michael H. Cole: Pete Carey
* David Lee Garver: Douglas Farah
* Andrew Masset: Johnathan Krim
* Tim Blake Nelson

## Referències

* 1 2 «Matar el missatger». [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ Cunningham, Todd «Jeremy Renner's ‘Kill the Messenger’ Gets Fall Release Date». thewrap.com, 05-03-2014 [Consulta: 6 març 2014].
* 1 2 «La guerra bruta de la CIA a "Matar el missatger", a "La gran pel·lícula"». CCMA. [Consulta: 22 juliol 2017].
# L'irlandès

L'irlandès (títol original en anglès, The Guard) és una pel·lícula de comèdia policial irlandesa del 2011 escrita i dirigida per John Michael McDonagh, protagonitzada per Brendan Gleeson, Don Cheadle, Mark Strong i Liam Cunningham. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula va rebre elogis de la crítica i va ser un èxit de taquilla. Tant Gleeson com a Cheadle van rebre elogis per les seves interpretacions, i Gleeson va rebre una nominació al Globus d'Or. McDonagh va ser, al seu torn, nominat per a un premi BAFTA al guió. És la pel·lícula irlandesa independent de més èxit de tots els temps pel que fa als ingressos de taquilla al país, i va superar The Wind that Shakes the Barley (2006).

## Referències

* ↑ «Cheadle & Gleeson Join Forces For 'The Guard'». IFTN, 29-10-2009.
* ↑ Jaafar, Ali (4 November 2009). «Gleeson, Cheadle join 'Guard'». Variety.
* ↑ «L'irlandès». Goita què fan, ara!. [Consulta: 27 juny 2024].
* ↑ «'The Guard' Topples 'Barley' to Become No. 1 Indie Irish Film». IFTN. [Consulta: 9 setembre 2011].