OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Al·lèrgia al perfum

L'al·lèrgia al perfum són les reaccions al·lèrgiques al perfum o les fragàncies que s'hi afegeixen. Produeixen dermatitis de contacte, però hi pot haver altres símptomes, incloent la conjuntivitis al·lèrgica.
Els productes de la llar com els sabons i detergents, productes de perfumeria i altres béns s'estima que usen 2.500 ingredients de fragàncies diferents. D'aquests, aproximadament unes 100 substàncies diferents se sap que produeixen respostes al·lèrgiques en alguns individus. S'estima que un 1,7-4,1% de la població general mostra una resposta al·lèrgica en contacte d'una mescla dels ingredients més comuns del perfum. Els ingredients de les fragàncies són una de les causes més freqüents de reaccions al·lèrgiques al contacte. El diagnòstic es fa per un test amb paperets amb la mescla d'ingredients.
Malgrat que en els productes en l'etiqueta pugui figurar "lliure de fragàncies", poden encara contenir productes químics no coneguts pel consumidor.

## Al·lèrgens de fragàncies

* Aldehid cinàmic

## Referències

* 1 2 «ETD Home» (en anglès). Arxivat de l'original el 2017-12-15. [Consulta: 17 desembre 2017].
* ↑ «Handouts | McKinley Health Center | University of Illinois at Urbana-Champaign» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-05-08. [Consulta: 17 desembre 2017].
* ↑ «Fragrance Contact Allergy: A Clinical Review». American Journal of Clinical Dermatology. [Consulta: 11 febrer 2012].
* ↑ PMID. PMID: 11753900.

## Bibliografia

* Elberling J, Linneberg A, Dirksen A, Johansen JD, Frølund L, Madsen F, et al. Mucosal symptoms elicited by fragrance products in a population-based sample in relation to atopy and bronchial hyper-reactivity. Clin Exp Allergy 2005
* Kumar P, Caradonna-Graham VM, Gupta S, Cai X, Rao PN, Thompson J. Inhalation challenge effects of perfume scent strips in patients with asthma. Ann Allergy Asthma Immunol 1995
# Avinguda de Vilanova

L'avinguda de Vilanova és un carrer de Barcelona que rep aquest nom en honor d'Arnau de Vilanova (?, 1238 - Gènova, 1311), metge i filòsof català medieval.
En aquesta avinguda es troba l'antiga Central Catalana de Electricidad -actual seu de Fecsa-Endesa- i l'Estació del Nord, també coneguda com a estació de Vilanova o Vilanova Saragossa.

## Referències

* ↑ «B Nomenclàtor».
* ↑ F. Xavier Hernàndez, Mercè Vidal i Jansa, Magda Fernàndez, Mercedes Tatjer Mir. Edicions de la Universitat de Barcelona. Passat i present de Barcelona (III): materials per l'estudi del medi urbà, 1991. ISBN 8478755594. , pàg.118
# Jujutsu

El jujutsu, jiujitsu o jiujutsu és l'art marcial japonès anterior al naixement del judo o l'aikido, que en són fills. De fet, no és un estil homogeni sinó un conjunt d'escoles o ryus que evolucionen i es diversifiquen depenent dels seus mestres, per tots els segles del llarg període feudal japonès, fins a arribar al segle xix.
El vocable jujutsu està format per dues paraules japoneses, "ju" i "jutsu", que volen dir flexibilitat i tècnica, significant, per tant, tècnica de la flexibilitat. S'acostuma a parlar de l'aigua, dels arbres i de les canyes sota el vent per explicar que no és més fort qui s'oposa a una força sinó qui cedeix a l'empenta per retornar a la situació anterior.
També es parla de jujutsu per fer referència a totes les escoles, bàsicament fora del Japó, que posteriorment al naixement del judo no s'hi van incorporar. El jujutsu, per tant, inclou també atemis (cops) i luxacions considerades perilloses en el judo, a més de les tècniques d'aquest darrer esport. Generalment, es relaciona el jujutsu amb l'autodefensa, donada la complexitat de tractar-lo com un esport de competició.
El jiu jitsu brasiler és una de les moltes escoles existents. Es caracteritza per ser una derivació esportiva del judo o del jujutsu japonès, bàsicament amb tècniques realitzades a terra i amb un esperit molt diferent del de les altres escoles.

## Escoles (Ryu) tradicionals del Japó

* Daito Ryu Aiki Jujutsu

## Escoles modernes occidentals

* Jujutsu brasiler

## Vegeu també

* Nihon Tai-Jitsu
* Mugendo
# Anyada

L'anyada és la indicació d'un vi que s'ha elaborat a partir de la collita de raïms d'un any. La qualitat d'una collita depèn de les condicions climàtiques com la temperatura i la pluja. Els vins d'un mateix tipus, varietat o origen poden ser diferents segons les anyades.
Cada any els Consells Reguladors de les Denominacions d'Origen encarreguen la qualificació de l'anyada a un grup de catadors. Les qualificacions són:
* Excel·lent (E)
* Molt bona (MB)
* Bona (B)
* Regular (R)
* Deficient (D)
La informació de les últimes qualificacions d'anyades són les següents:
| | 2004 | 2003 | 2002 | 2001 | 2000 | 1999 | 1998 | 1997 | 1996 | 1995 | 1994 | 1993 | 1992 | 1991 | 1990 |
| DO Alella | - | MB | MB | E | E | MB | E | E | MB | MB | MB | E | B | E | MB |
| DO Alacant | MB | B | B | MB | MB | MB | MB | B | B | B | B | B | B | B | MB |
| DO Binissalem | E | MB | - | MB | MB | MB | E | MB | B | MB | E | B | B | B | MB |
| DO Cava | B | B | MB | MB | E | MB | MB | B | MB | B | B | MB | B | MB | B |
| DO Conca de Barberà | MB | MB | MB | B | MB | B | MB | B | MB | MB | B | - | MB | B | B |
| DO Costers del Segre | E | MB | MB | MB | MB | MB | MB | MB | MB | E | MB | E | B | MB | B |
| DO Empordà | - | MB | B | MB | MB | MB | E | R | MB | MB | B | MB | B | MB | B |
| DO Penedès | - | MB | - | MB | MB | - | E | MB | MB | MB | MB | MB | B | MB | MB |
| DO Pla de Bages | MB | - | - | MB | E | MB | E | E | - | - | - | - | - | - | - |
| DO Pla i Llevant | - | MB | - | MB | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - | - |
| DOQ Priorat | - | MB | B | E | MB | MB | E | B | E | E | MB | E | MB | B | B |
| DO Tarragona | - | MB | B | MB | MB | MB | MB | B | MB | MB | B | B | B | B | B |
| DO Terra Alta | MB | MB | B | E | E | MB | E | MB | E | MB | MB | - | MB | MB | B |
| DO Utiel-Requena | B | MB | E | E | MB | MB | MB | B | MB | B | MB | E | MB | B | B |
| DO València | MB | MB | MB | MB | E | MB | MB | B | MB | B | MB | MB | B | B | B |
Font: ICEX

## Referències

* ↑ «Anyada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Arxiu Municipal d'Elx

L'Arxiu Històric Municipal d'Elx (AHME) conté documentació d'Elx des del 1265. Està format per l'Arxiu Notarial que s'inicia el 1465 i diverses col·leccions particulars.
La secció administrativa entre 1900 i 1986 va acumular 3000 llibres i 5000 lligams. L'historiador Pere Ibarra i Ruiz (1858-1934), nomenat arxiver el 1924, va fer una primera classificació dels documents. El seu germà Aurelià (1834-1890) el va ajudar a fer-ho. Estudiaven els documents i els mostraven a erudits amb els qui tenien amistat com Francesc Codera, Aurelià Fernández-Guerra, Roc Chabás, Emil Hübner o Juan de Dios de la Rada i Delgado, entre d'altres. L'arxiu conserva un a llibreta de Pere Ibarra anomenada ''Notació de les paperetes que formen l'índex de documents històrics d'Aurelià Ibarra i Manzoni'' on s'evidencia que més de 600 documents eren d'Aurelià que els va lliurar a Pere. Entre els dos germans van documenta una ''Historia d'Elx''.
El van succeir Alexandre Ramos i Floqués des del 1939 i Rafael Navarro Mallebrera des del 1976. L'arxiu es traslladà el 1982 de les golfes de l'Ajuntament d'Elx a l'edifici restaurat de l'antic convent de Sant Josep. Moltes dels seus documents, que estan estan tancats al públic, estan disponibles des del mapa interactiu de la web del Consell Internacional d'Arxius des del maig del 2020.

## Referències

* ↑ Arxiu Municipal d'Elx, Enciclopèdia Catalana
* ↑ Juan Manuel Abascal Palazón; Rosario Cebrián Fernández; Rosario Cebrián Manuscritos sobre antigüedades de la Real Academia de la Historia. Real Academia de la Historia, 2005, p. 299–. ISBN 978-84-95983-73-2.
* ↑ Concha Papí Rodes. Aureliano Ibarra y La Alcudía: una mirada a la arqueología del siglo XIX. Universidad de Alicante, 2008, p. 174–. ISBN 978-84-7908-847-7.
* ↑ «Elche abre al público parte del contenido del Arxiu Històric Municipal de forma 'online'» (en castellà). Plaza. [Consulta: 4 maig 2020].
# Avinguda de la Grande-Armée

L'avinguda de la Grande-Armée és un carrer al límit del XVI i del XVII districte de París, partint de la plaça de l'Étoile i arribant a l'avinguda de Malakoff i el boulevard Pereire. La seva longitud és de 775 metres, i la seva amplada de 70 metres.
Anteriorment, era una part de la carretera nacional 13 i el seu nom era avinguda de la Porte-Maillot. El seu nom actual data de 1864, i ha estat denominada així en honor de la Grande Armée, que va fer les campanyes del Primer Imperi Francès.
L'avinguda de la Grande-Armée és la continuació de l'Avinguda dels Champs-Élysées, i prossegueix amb l'avinguda Charles de Gaulle a Neuilly-sur-Seine, en direcció a la Défense.
# Portafolis

El portafolis o dossier d'aprenentatge és un dossier evolutiu que recull documents que descriuen i il·lustren l'itinerari, l'experiència i les competències de la persona que l'ha generat. Pot ser utilitzat amb finalitats d'aprenentatge, de reflexió, d'avaluació o de presentació. És una potent eina educadora que contribueix al fet que l'aprenent esdevingui progressivament més hàbil i autònom per identificar la qualitat de les seves produccions i les possibles àrees de millora. Podem definir el portafolis com un metatext (un text fet d'altres textos) amb els següents trets:
* És una col·lecció de treballs (el conjunt té sentit i una finalitat).
* És una selecció de treballs (feta a partir d'un arxiu previ).
* Hi ha una reflexió, que permet guiar l'autor del portafolis perquè l'entengui i avaluï amb coneixement.
* Mostra progrés i aprenentatge, encara que no s'hi incloguin tots els documents o totes les proves.
* Documenta la diversitat, i això mostra que cada aprenent és irrepetible.
* És comunicatiu, en el sentit que comparteix el que ha valorat l'autor del portafolis amb allò que es considera important en el context en què estudia o treballa.
Fonts: Articles: el portafolis, Ed. Graó, Bcn, 2005
Els portafolis a l'àmbit de les organitzacions, concretament a l'àmbit de la gestió de projectes, el portafoli és la col·lecció de programes i/o projectes, els quals poden o no tindre relació entre ells. Els programes reuneixen projectes que tenen relació entre ells.

## Portafolis digital

El portafolis digital és la versió web del portafolis material. En un e-portfoli es recullen proves electròniques: documents de text, imatges, fulls de càlcul, fitxers de so, de vídeo, animacions, etc.
Mahara és un programa de codi lliure que permet crear e-portfoli. Hi ha una comunitat catalana de Mahara que en manté la traducció i acull debats, resol dubtes i presenta solucions.
Amb Mahara l'usuari disposa d'una àrea de fitxers, blogs, i vistes. Una vista és simplement una pàgina web que permet la creació a l'usuari fàcilment a base d'arrossegar i deixar anar elements del seu eportafolis. El que caracteritza, però, una vista, és que l'usuari té un control absolut de qui pot veure aquesta pàgina web: tota la web, els usuaris del lloc, la seva persona tutora, un grup de companys, amics, etc. Per això es diu que amb el portafolis digital l'usuari és qui decideix el que mostra i a qui ho mostra.
Mahara és utilitzat per les organitzacions punteres en investigació educativa: l'Institut Obert de Catalunya, la Universitat Jaume I de Castelló, etc.

## Referències

* ↑ «Portafolis». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Guía de los fundamentos para la dirección de proyectos (Guía del PMBOK). 5a. Newtown Square: Project Management Institute, 2013, p. 4. ISBN 978-1-62825-009-1.
# Amarant bru

L'amarant bru (Lagonosticta nitidula) és un ocell de la família dels estríldids (Estrildidae).

## Hàbitat i distribució

Habita arbres de la sabana i praderies a la vora de boscos de ribera al centre i est d'Angola, extrem nord-est de Namíbia, sud i sud-est de la República Democràtica del Congo, Zàmbia, nord de Botswana, Zimbabwe i sud-oest de Tanzània.

## Referències

* ↑ «Amarant bru». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Anàlisi d'algorismes

L'anàlisi d'algorismes és una part important de la teoria de complexitat computacional més àmplia, que proveeix estimacions teòriques per als recursos que necessita qualsevol algorisme que resolgui un problema computacional donat. Aquestes estimacions resulten ser bastant útils en la recerca d'algorismes eficients.
A l'hora de realitzar una anàlisi teòrica d'algorismes és comú calcular la seva complexitat en un sentit asimptòtic, és a dir, per una mida d'entrada prou gran. La cota superior asimptòtica, i les notacions omega i theta s'usen amb aquesta finalitat. Per exemple, la cerca binària diem que s'executa en una quantitat de passos proporcional a un logaritme, en O (log (n)), col·loquialment "en temps logarítmic". Normalment les estimacions asimptòtiques s'utilitzen perquè diferents implementacions del mateix algorisme no tenen per què tenir la mateixa eficiència. No obstant l'eficiència de dues implementacions "raonables" qualssevol d'un algorisme donat estan relacionades per una constant multiplicativa trucada constant oculta.
La mesura exacta (no asimptòtica) de l'eficiència de vegades pot ser computada però per a això sol fer falta acceptar supòsits sobre la implementació concreta de l'algorisme, anomenada model de computació. Un model de computació pot definir en termes d'un ordinador abstracte, com la Màquina de Turing, i/o postulant que certes operacions s'executen en una unitat de temps. Per exemple, si al conjunt ordenat al que apliquem una cerca binària té n elements, i podem garantir que una única cerca binària pot realitzar en un temps unitari, llavors calen com molt log $_2$ N+1 unitats de temps per tornar una resposta.
Les mesures exactes d'eficiència són útils per als qui veritablement implementen i fan servir algoritmes, perquè tenen més precisió i així els permet saber quant temps poden suposar que prendrà l'execució. Per a algunes persones, com els desenvolupadors de videojocs, una constant oculta pot significar la diferència entre èxit i fracàs.
Les estimacions de temps depenen de com definim un pas. Perquè l'anàlisi tingui sentit, hem de garantir que el temps requerit per realitzar un pas estigui acotat superiorment per una constant. Cal mantenir previngut en aquest terreny, per exemple, algunes anàlisis compten que la suma de dos nombres es fa en un pas. Aquest supòsit pot no estar garantit en certs contextos. Si per exemple els nombres involucrats en la computació poden ser arbitràriament grans, deixem de poder assumir que l'addició requereix un temps constant (usant paper i llapis, compara el temps que necessites per sumar dos enters de 2 dígits cadascun i el necessari per fer-ho amb enters de 1000 dígits).

## Vegeu també

* Donald Knuth

## Bibliografia

* Thomas H. Corman, Charles E. Leiserson, Ronald L. Rivest, and Clifford Stein Introduction to Algorithms, Second Edition. MIT Press and McGraw-Hill, 2001. Chapter 1: Foundations, pp.3-122.ISBN 0-262-03293-7.
* Fonaments d'algorísmia. Gilles Brassard & Paul Bratley ISBN 84-89660-00-X
# Vanessa Griffen

Vanessa Griffen (nascuda a Suva) és una escriptora i activista política fijiana, partícip de campanyes contra l'ús i la proliferació d'armes nuclears.
Griffen va néixer a la ciutat de Suva, a l'illa de Fiji, i va assistir a la Universitat del Pacífic Sud. Juntament amb d'altres estudiants i llicenciats va formar un grup d'escriptors de la Universitat de les Arts del Pacífic Sud (UNISPAC) per promoure l'escriptura creativa i animar-se mútuament a publicar el seu treball. Griffen es va especialitzar en escriure narracions breus, que va començar a publicar a partir de 1969.
Com a estudiant va prendre consciència dels impactes ambientals i genètics de la radioactivitat de les proves d'armes nuclears franceses a la Polinèsia Francesa. Es va incorporar al moviment anti-nuclear ATOM i va ajudar a formar la xarxa del Pacífic Lliure i Independent de Nuclear. El 1975 va formar part d'un grup de cinc dones fijianes que van assistir a la conferència de l'Any Internacional de la Dona de Nacions Unides a Ciutat de Mèxic. Posteriorment es va incorporar a la Campanya Internacional per l'Abolició de les Armes Nuclears i va presentar una declaració a les negociacions de Nacions Unides sobre el Tractat de Prohibició de les Armes Nuclears.

## Obres

* Women's role in Fiji (coautora), Associació de Serveis Socials del Pacífic Sud, 1975
* Women Speak Out! A Report of the Pacific Women's Conference, Conferència de Dones del Pacífic, 1976
* Caring for Ourselves: A Health Handbook for Pacific Women (editor), Universitat del Pacífic Sud, 1983
* Women, Development and Empowerment: A Pacific Feminist Perspective (editora), Centre de Desenvolupament Asiàtic i del Pacífic, 1989

## Notes

* ↑ Acrònim en anglès d'Against Testing On Mururoa,'"`UNIQ--ref-00000003-QINU`"' que en català es traduiria com "Contra les Proves a Mururoa".

## Referències

* 1 2 «Vanessa Griffen» (en anglès). Civicus.org. Arxivat de l'original el 2018-07-15. [Consulta: 15 juliol 2018].
* ↑ «Pacific plays key role in bid to ban nukes» (en anglès), 11-12-2017. [Consulta: 15 juliol 2018].
* ↑ Wisker, Gina. Post-Colonial and African American Women's Writing: A Critical Introduction (en anglès). Macmillan International Higher Education, 2017. ISBN 978-0-333-98524-1.
* ↑ Subramani. South Pacific Literature: From Myth to Fabulation (en anglès). University of the South Pacific, 1992. ISBN 978-9-820-20080-7.
* ↑ Walker, Anne. A World of Change: My life in the global women's rights movement (en anglès). Australian Scholarly Publishing, 2018. ISBN 978-1-92558-863-7.
* ↑ «Pacific Islands leading the way» (en anglès). ICANW.org. [Consulta: 15 juliol 2018].
* ↑ «Women Speak Out! A Report of the Pacific Women's Conference. October 27 – November 2» (en anglès). NZETC.Victoria.ac.nz. [Consulta: 15 juliol 2018].
* ↑ Diversa Autoria. Science of Pacific Island Peoples: Fauna, flora, food and medicine (vol. 3) (en anglès). University of the South Pacific, 1994. ISBN 978-9-820-20106-4.
* ↑ «Women, Development and Empowerment: A Pacific Feminist Perspective» (en anglès). NZETC.Victoria.ac.nz. [Consulta: 15 juliol 2018].
# Arxiu Nacional de la Memòria

L'Arxiu Nacional de la Memòria va ser creat el 2003 a Buenos Aires amb la finalitat d'obtenir, analitzar i preservar informació, testimonis i documents sobre la violació dels drets humans i les llibertats fonamentals sota la responsabilitat de l'Estat argentí. Des del 2007, l'ANM està ubicat al "Espacio para la Memoria, Promoción y Defensa de los Derechos Humanos", a l'antic edifici de la "Escuela de Mecánica de la Armada" (ESMA), centre de detenció i tortura durant la dictadura militar argentina. L'ANM, a més de comptar amb un essencial fons arxivístic per documentar el terrorisme d'Estat a l'Argentina, ha impulsat la "Red Federal de Sitios de Memoria": la identificació i senyalització d'aquells espais que funcionaren com a Centres Clandestins de Detenció (CCD), una xarxa de gairebé 500 espais que s'estén per tot el país.
L'any 1976, el general Jorge Rafael Videla es feu amb el govern del país. Més endavant, seria substituït, de forma respectiva, pels generals Viola, Galtieri i Bignone. Aquests generals instauraren una dictadura militar caracteritzada per l'extermini de les guerrilles revolucionàries i per la "desaparició" de milers de ciutadans, que no acabaria fins l'obertura democràtica de 1984. Durant aquests anys, la Junta Militar va instituir el terrorisme d'Estat com a mecanisme general i sistemàtic de repressió social. Els familiars de les víctimes i les organitzacions de drets humans continuen treballant perquè siguin jutjats els responsables d'aquests crims de lesa humanitat per tal d'enfortir la cultura democràtica del país.

## Referències

* 1 2 «Arxiu Nacional de la Memòria». Memorial Democràtic. Gencat. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2016. [Consulta: 7 gener 2017].
# Font de Can Llevallol

La font de Can Llevallol és una font de mina de la serra de Collserola, situada en un alzinar a la capçalera del pantà de Vallvidrera, a l'altra banda de la masia de Can Llevallol. Està protegida per una caseta amb volta de totxo vist, i disposa d’una aixeta per regular el gran cabal que ofereix la mina. Aquí mateix hi havia una antiga embotelladora als anys 1950. Just davant la font hi havia un dipòsit rectangular de 5.000 litres, proveït de 4 aixetes. Al costat, l'aigua sobrant anava a un gran dipòsit circular que encara es conserva, connectat a un petit aqüeducte que travessa el torrent per portar l'aigua cap als camps del mas. Un petit telefèric, enginy reciclat d’un antic camp de futbol de Barcelona, transportava amb un cable les garrafes d'aigua des de la font fins a la masia.
La font es va restaurar el 2010 per convertir-se en un lloc d'estada ben a prop de la zona urbana de la ciutat i al vessant humit de Collserola.

## Referències

* ↑ «Font de Can Llevallol». Consorci del Parc Natural de la Serra de Collserola.
* ↑ Casanova i Solanes, Eugeni. Vallvidrera a través dels segles, 2018, p. 68. ISBN 978-84-09-03650-9.
* ↑ «La font de Can Llevallol, aigua de qualitat a Collserola». Betevé, 02-04-2014.
# Edifici de la Caixa de Pensions (Sant Feliu de Guíxols)

L'Edifici de La Caixa construït a Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà), entre el carrer Major i la rambla Vidal, és una obra noucentista de l'arquitecte Rafael Masó i Valentí protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici construït a dues vessants. Està format per dues plantes clarament diferenciades, la de baix com a cos principal destaca per la disposició de grans finestrals acabats en arcades recolzades sobre gruixudes columnes de petita altura. Aquestes obertures formen una portalada en els angles de l'edifici donant accés a l'interior. Cada una de les finestres està protegida per una forta reixa de ferro forjat netament treballada. El pis de dalt està recorregut per un seguit de finestres rectangulars emmarcades per columnes de fust estriat i l'edifici queda acabat per una teulada que sobresurt del nivell de les parets. La façana destaca també per l'aplicació del sistema renaixentista de l'encoixinat fet en pedra i que decora la planta baixa.

## Història

L'arquitecte Rafael Masó fou constructor de xalets, cases i torres, però també va saber adequar el seu estil personal en l'edificació de fàbriques, magatzems i entitats públiques, com aquest cas, que treballà per la Caixa de Pensions per a la Vellesa i d'Estalvis com ho havia fet anteriorment en la Caixa de la Bisbal i la Caixa de Girona. El primer pis de l'edifici va ser ocupat des del maig de 1956 a desembre de 2002 per la Biblioteca Pública, primer havent format part de la Xarxa de Biblioteques de la Fundació "la Caixa" (fins a 1997) i posteriorment com a servei municipal.
Actualment s'hi troba l'Oficina de Turisme de Sant Feliu. Aquest espai es comparteix amb l’Àrea de Promoció Econòmica, per estar més a prop del comerç de la ciutat.

## Referències

* 1 2 «Caixa d'Estalvis». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 maig 2012].
* ↑ «L'Arjau». L'Arjau: revista cultural, p. 35. Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 9 maig 2013].

## Enllaços externs

* Caixa de Pensions per a la Vellesa i d'Estalvi a la Fundació Rafael Masó.