OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jardins de Magalí

Els Jardins de Magalí, anteriorment coneguts com de les Infantes, són una zona verda pública del barri barceloní de les Corts.

## Història

A la banda nord de la finca es trobava la masia de Can Cuyàs o Gasparó, construïda entre 1775 i 1785 per Gaspar Cuyàs i Font. Estava formada per planta baixa, pis i golfes, a més d'una capella, galeries i un cobert per a la palla. El 1801, la propietat va passar a mans del seu fill Antoni Cuyàs i Piera, que va morir el 1840 i deixà com a hereu el seu fill Vicenç Cuyàs-Barberà i Diumenjó. El 1846, quan era batlle de Les Corts, va cedir la capella com a parròquia mentre es construïa l'església de Santa Maria del Remei.
Vicenç Cuyàs va morir el 1870, deixant com a hereu universal el seu nét Antoni Cuyàs i Samsó, però aquest va morir als setze anys i el succeí el seu germà Josep Maria, que el 1910 va fer reformar la casa. Aquest va morir el 1920 sense haver fet testament i els seus fills van heretar a parts iguals, però Antoni Cuyàs i Lagriffa va comprar als seus germans les seves parts. Finalment, després de diverses visicituds, va ser adquirida el 1934 per l'Ajuntament de Barcelona per a destinar-la a escola i parc públic. A la dècada del 1970, l'antiga masia fou enderrocada per a construir-hi l'actual grup escolar Duran i Bas.
Els jardins es van batejar inicialment com de Magalí, cant que forma part del poema Mireia de Frederic Mistral. Més endavant es rebatejaren com a Jardins de les Infantes, tot i que des del 2019 han recuperat el seu nom original.

## Descripció

És un espai rectangular delimitat per l'escola Duran i Bas, el poliesportiu de les Corts, el carrer Vallespir i la Travessera de les Corts. Està compost d'arbrat i parterres en forma de cercle inscrit dins del perímetre. Compta amb una vegetació d'arbres madurs i plantes arbustives. A més de l'àrea de jocs infantils, els jardins estan equipats amb elements per practicar diversos esports com ping-pong, pistes de petanca i una pista de bàsquet.

## Referències

* ↑ Navarro i Molleví, 1993, p. 198.
* 1 2 Navarro i Molleví, 1993, p. 200.
* ↑ AHPB, notari Melitó Llosellas, manual 1.380/11, f. 527-658v, 08-04-1872. Inventari post mortem de Vicenç Cuyàs-Barberà i Diumenjó.
* ↑ «Per a un grup escola a Les Corts». La Humanitat, 26-06-1934, pàg. 11.
* ↑ Navarro i Molleví, 1993, p. 201.
* ↑ «Jardins de les Infantes cambia el nombre por el de Magalí» (en castellà). Metrópolis Abierta, 18-11-2019.
* ↑ «Barcelona cambiará el nombre de Jardins de les Infantes de Les Corts por el de Magalí» (en castellà). La Vanguardia, 18-11-2018.
* ↑ «Les Corts posa en marxa al Jardí de les Infantes una renova àrea de jocs infantils dedicada a la Girafa Ona». Servei de Premsa. Ajuntament de Barcelona, 10-02-2017.

## Vegeu també

* Casa-fàbrica Cuyàs

## Bibliografia

* Navarro i Molleví, Imma. Masies de les Corts: torres, masos i altres cases. Arxiu Municipal del Districte de les Corts, 1993, p. 197-201. ISBN 84-7609-618-6.

## Enllaços externs

* «CAN GASPARÓ (CAN CUYÀS). Les Corts (Segle XVIII-1971)». Barcelofília (blog). Miquel Barcelonauta, 27-10-2011.
# Alosa puput petita

L'alosa puput petita (Alaemon hamertoni) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae) que habita zones àrides del nord-est de Somàlia.

## Referències

* ↑ «Alosa puput petita». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 27 febrer 2025(català)
# Engis

Engis (en való Indji) és un municipi belga de la província de Lieja en la regió valona situat a ambdós marges del Mosa. L'1 de gener 2007, tenia 5715 habitants.

## Geografia

Engis se situa a la vall del Mosa a mig camí entre Lieja i Huy (17 km), a la línia ferroviària 125 Liège-Namur.

## Nuclis

* Clermont-sous-Huy
* Hermalle-sous-Huy
* Ombret-Rawsa (parcialment)

## Monuments i curiositats
### Engis

* Les Tchafornis
* La casa espanyola (La Maison Espagnole)
* Museu de mineralogia Jean-Marie Souplet

### Clermont-sous-Huy

* Mas fortificat d'Attines (segle xviii)
* Castell d'Halledet (segle xix)
* Castell de Magnery (segle xviii)

### Hermalle-sous-Huy

* Castell d'Hermalle
* Masia castral contigua al castell 1742
* Casa natal de Jean-Gille Jacobs, mestre de paleta del segle XVIII
* Casa de la Héna – antiga dependència de l'abadia de Flône – (edifici llistat)
* Cense Cassal (segle xvii), granja per a depositar el cens
* Mas d'Hottine (1715 - antiga dependència de l'Abbaye de Flône
* Biblioteca i museu de la gormanderia a la masia castral
* Museu del correus a la cort de la masia castral
* Castell d'Hermalle-sous-Huy

## Referències

* ↑ Jean Haust, Le dialecte wallon de Liège, tom 2: Dictionnaire Liégeois, Liège, H. Vaillant-Carmanne, 1933, pàgina 341

## Enllaços externs

* Foto aèria del polígon industrial d'Engis Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Acàcia de Tres Espines de l'Estació de Sant Andreu Comtal

L'Acàcia de Tres Espines de l'Estació de Sant Andreu Comtal (Gleditsia triacanthos) és una acàcia de tres punxes que es troba a l'Estació de Sant Andreu Comtal (Districte de Sant Andreu, Barcelona, Barcelonès).

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 2,57 m.
* Perímetre de la base del tronc: 4,02 m.
* Alçada: 16,17 m.
* Amplada de la capçada: 13,78 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 27 m.

## Entorn

És a la plaça de l'estació de Sant Andreu Comtal, entre la zona de darrere de l'església, la clínica Sant Jordi i els jardins del Rec Comtal. Es troba en un espai públic molt freqüentat amb diversitat d'arbres, majoritàriament en escocells: om de Sibèria, robínia, arbre de l'amor, parquinsònia, sòfora, taronger agre i mèlia. També hi trobem tanques d'arbusts com l'abèlia i la troanella, i algunes herbes urbanes com morella de paret, miraguà fals, dent de lleó, ortiga, verdolaga, pastanaga i blet. Hi tenen l'hàbitat el dragó, el colom, la merla, la cotorra de Kramer, el gavià de potes grogues, el xoriguer, la mallerenga carbonera, el gafarró, la cadernera, el pardal comú i l'oreneta cuablanca.

## Aspecte general

En global, l'aparença no és dolenta, tot i que l'arbre ha anat patint l'efecte de diverses podes excessives del passat, les quals li han produït determinats monyons (però sense ferides de consideració). Exteriorment, s'aprecia sanitat, fermesa i es caracteritza pel fet que presenta espines tant espectaculars com perilloses. Aquesta acàcia supera el centenar d'anys i va ésser un dels primers arbres de plantació als escocells dels carrers d'aquest barri de Barcelona.

## Accés

Cal anar just a davant de les portes d'accés i sortida de l'estació de Sant Andreu Comtal, una zona que arrossega força activitats que afecten obres de remodelació de carrers, jardins i vies ferroviàries. GPS 31T 04294774 4587506.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 104-105.

## Enllaços externs

* Arbres interessants - El Periódico (català)
* Sant Andreu de cap a peus Arxivat 2016-05-19 a Wayback Machine. (català)
# Alosa sabota

L'alosa sabota (Calendulauda sabota) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones arbustives en zones rocoses i sabanes amb acàcies d'Àfrica Meridional, a l'est de Botswana, sud-oest de Zimbabwe, sud-est d'Angola, sud de Moçambic i nord-est de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Alosa sabota». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Jean Fischer

Jean Fischer (francès: Jean-Baptiste Fischer) (Brunstatt, 30 de març de 1867 - Cachan, 13 de març de 1935) va ser un ciclista francès que va córrer a cavall dels segles xix i xx.
Va començar la seva carrera com a ciclista professional el 1899, any en què va acabar 10è la París-Roubaix. El seu principal èxit l'aconseguí el 1901 amb una victòria a la París-Tours. El 1903 va participar al primer Tour de França, on fou cinquè de la classificació final. El 1905 abandonà en la darrera etapa del Tour de França.

## Resultats

* 1899
** 10è a la París-Roubaix
* 1901
** 1r a la París-Tours
** 3r a la Bordeus-París
** 7è a la París-Roubaix
* 1902
** 6è a la París-Roubaix
* 1903
** 5è al Tour de França
** 6è a la París-Roubaix
* 1905
** Abandona al Tour de França (11a etapa)

## Referències

* ↑ «FISCHER Jean (Jean, Baptiste)», 26-11-2024. [Consulta: 21 febrer 2025].
* ↑ Vespini, Jean-Paul. Le premier Tour de France: tout a commencé en 1903. Nouv. éd. rev. aug. Paris: Jacob-Duvernet, 2013. ISBN 978-2-84724-466-3.
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Jean-Baptiste FISCHER» (en italià). [Consulta: 21 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Palmarès de Jean Fischer a sitiodeciclismo.net
# Adeopaposaure

L'adeopaposaure és un gènere de dinosaure prosauròpode que visqué al Juràssic inferior. Les seves restes fòssils foren trobades a la Formació Cañón del Colorado a San Juan, Argentina. Era similar a Massospondylus. Se'n coneixen quatre esquelets parcials amb dos cranis també parcials. L'espècimen tipus, PVSJ568, inclou un crani i la major part de l'esquelet fins just després de la pelvis. La forma dels ossos a l'extrem de les mandíbules superior i inferior suggereix que presentava un bec queratinitzat.

## Referències

* ↑ Martínez, Ricardo N. «Adeopapposaurus mognai, gen. et sp. nov (Dinosauria: Sauropodomorpha), with comments on adaptations of basal sauropodomorpha». Journal of Vertebrate Paleontology, 29, 1, 2009, pàg. 142–164.
Gèneres de sauropodomorfs :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Agutí negre

L'agutí negre (Dasyprocta fuliginosa), conegut localment com a ñeque, és una espècie de rosegador histricomorf de la família Dasyproctidae pròpia de Sud-amèrica. És nadiu de Panamà, Veneçuela, Colòmbia, l'Equador i el nord-oest del Brasil, fins als 1.500 msnm.
Són animals crepusculars i nocturns. El seu principal aliment són fruits, especialment de palmes, encara que també consumeixen llavors, algunes herbes i tubercles. S'adapten molt bé a les modificacions introduïdes per l'home, tot i que són intensament caçats per la seva carn.

## Referències

* ↑ «agutí negre». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 5 octubre 2024].
* ↑ «The IUCN Red List of Threatened Species» (en anglès). International Union for Conservation of Nature and Natural Resources. [Consulta: 26 abril 2009].
* ↑ Emmons, L. H. (1997). Neotropical Rainforest Mammals. Pàg. 227. 2a edició. ISBN 0-226-20721-8
# Alpes Grésivaudan Classic

L'Alpes Grésivaudan Classic és una cursa femenina de ciclisme d'un dia que es celebra a França des de l'any 2022. Està integrada dins el calendari femení de l'UCI com a cursa de categoria 1.2. Es disputa anualment pel departament d'Isèra. La primera vencedora fou la francesa Évita Muzic.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2022 | Évita Muzic | Églantine Rayer | Clara Koppenburg |
| 2023 | Évita Muzic | Urša Pintar | Morgane Coston |
| 2024 | Marion Bunel | Évita Muzic | Julie Bego |
| 2025 | | | |

## Referències

* ↑ «Spela Kern (Massi-Tactic) acaba 6ª en la dura Clásica de los Alpes en Francia» (en castellà). elsterrato. [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ «Alpes Gresivaudan Classic 2024 Race Preview» (en anglès). procyclinguk, 02-06-2024. [Consulta: 20 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Alpes Grésivaudan Classic - Lloc web oficial
# Enric Tormo i Freixes

Enric Tormo i Freixes (Barcelona, 1919 - 2016) va ser un tipògraf i gravador català. Alumne de l'Escola de la Llotja entre 1932 i 1936, va estar vinculat amb Joan Miró i el grup Dau al Set, del qual va ser membre. Va fundar i dirigir el Boletín del Gremio Sindical de Maestros Impresores de Barcelona. El 1947 va ser l'editor de la revista Algol, fundada per Joan Ponç i Joan Brossa, de la qual només va aparèixer un número. El 1958 va ser nomenat professor del Conservatori de les Arts del Llibre (Barcelona) i el 1967, conservador del Museu d'Arts, Indústries i Tradicions Populars (actual Gabinet de les Arts Gràfiques), on va intentar reunir la tradició de la impremta catalana. Des del curs 1962-63 fins al març de 1983 va ser professor de l'assignatura d'Arts gràfiques a l'Escola de Bibliotecàries i, des del 19 de maig de 1983, membre corresponent de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona.

## Referències

* 1 2 Vélez, Pilar «Enric Tormo Freixes, l'"home gràfic"». Revista de Catalunya, 302 (abril-juny 2018), pàg. 95-113.
* 1 2 3 «Enric Tormo i Freixes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Boletín. Barcelona: el Gremio, 1947.
* ↑ Estivill Rius, Assumpció. Qui era qui a l'Escola de Bibliotecàries: notícies biogràfiques del professorat (1915-1972). Barcelona: Edicions de la Universitat de Barcelona, 2016, p. 211-213. ISBN 978-84-475-4015-0.
# Adinoteri

L'adinoteri (Adinotherium, 'no-Deinotherium') és un gènere extint de la família dels toxodòntids, un grup de grans ungulats de cos robust que visqueren a Sud-amèrica a la prehistòria. L'adinoteri visqué entre principis i finals del Miocè.
Aquest animal mesurava 1,5 m i era una versió més petita del seu parent semblant a un rinoceront Toxodon. Tenia les potes anteriors una mica més llargues que els seus parents, de manera que el maluc i l'espatlla es trobaven més o menys a la mateixa alçada.

## Referències

* ↑ The Paleobiology Database. Taxonomia i distribució de plantes i animals fòssils.
# Agència Espanyola de Medicaments i Productes Sanitaris

L'Agència Espanyola de Medicaments i Productes Sanitaris (AEMPS) és un organisme autònom d'Espanya creat per la Llei 66/1997, de 30 de desembre; i les competències es van ampliar amb la Llei 50/1998, dependent del Ministeri de Sanitat i Consum. Finalment la Llei 16/2003, de cohesió i qualitat del Sistema Nacional de Salut, determina que són competències de l'AEMPS i, si escau, autorització dels productes sanitaris i cosmètics.
Les seves principals funcions són:
* Concedir l'autorització de comercialització dels medicaments d'ús humà fabricats industrialment, revisió i adequacions als ja comercialitzats.
* Participar en la planificació i avaluació dels medicaments d'ús humà que s'autoritzin per la Unió Europea a través de l'Agència Europea de Medicaments (EMEA).
* Avaluar i autoritzar els assajos clínics i els productes en fase d'investigació clínica.
* Autoritzar els laboratoris farmacèutics de medicaments d'ús humà.
* Desenvolupar el sistema espanyol de farmacovigilància.
* Controlar els medicaments de competència estatal.
* Gestionar la Reial Farmacopea Espanyola.
* Les competències relatives a estupefaents i psicotròpics que es determinin.
* Activitats d'avaluació, registre, autorització, inspecció, vigilància i control de medicaments d'ús humà i veterinari i productes sanitaris, cosmètics i d'higiene personal.
* Avaluació de conformitat de productes sanitaris com a Organisme Notificat nombre 0318 atorgant el marcatge CE de conformitat segons les directives 93/42/EEC, 90/385/EEC i 98/79/EC.

## Vegeu també

* Agència governamental

## Enllaços externs

* Agencia Española de Medicamentos y Productos Sanitarios
# Alqueria Jordà

L'Alqueria de Jordà, o Alqueria dels Capellans, és una pedania de la vila de Muro de l'Alcoi, a la comarca del Comtat. S'ubica a l'est del nucli urbà de Muro, a la riba dreta del riu d'Agres, poc abans de la seua confluència amb el riu d'Alcoi. Entre el patrimoni del lloc hi destaca l'església de Sant Joaquim, dels segles xvi i xvii. L'any 2009 tenia 12 habitants.

## Referències

* ↑ «Alqueria Jordà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Parc Natural de les Muntanyes de Maramureș

El Parc Natural de les Muntanyes de Maramureș (en romanès: Parcul Natural Munții Maramureșului) és una zona protegida (parc natural categoria V UICN) situada a Romania, a la part nord del comtat de Maramureș.

## Vegeu també

* Zones protegides de Romania
* Parc Nacional de Rodna

## Referències

* ↑ protectedplanet.net - Munţii Maramureşului Natural Park (location); retrieved on June 13, 2012

## Enllaços externs

* Enciclopèdia d’Ucraïna: conca del Maramureş
* Enciclopèdia d'Ucraïna: Muntanya Maramureş-Bukovynian
* Muntanyes dels Carpats: divisió (mapa)
# Mascarada

La mascarada, masquerada, ball mascarat o ball masquerat era una forma d'entreteniment cortesana que va florir a Europa durant el segle xvi i primeria del xviii, encara que amb anterioritat s'havia desenvolupat a Itàlia. Destaca per l'ús de màscares americanes acolorides i adornades amb plomes. Una versió pública de la mascarada són les cavalcades. La mascarada implicava l'ús de la música i la dansa, del cant i de la interpretació, dins elaborada escenografia, en què el marc arquitectònic i el vestuari podien estar dissenyats per un arquitecte famós, per a representar una al·legoria que afalagava el patró. Els actors professionals i els músics es contractaven per als aspectes parlats i cantats de la mascarada. Sovint, els emmascarats que no parlaven ni cantaven eren cortesans: la reina consort de Jaume I d'Anglaterra i Escòcia, Anna de Dinamarca, sovint ballava amb les seves dames en mascarades entre 1603 i 1611, Enric VIII i Carles I van prendre part en mascarades en la seva cort, i les dames de la reina van interpretar la mascarada Florimène a la cort de Carles I el 1642, just abans de l'esclat de la Guerra civil anglesa. En altres ocasions, professionals i aficionats s'unien en la dansa final. En la tradició de la mascarada, Lluís XIV va ballar ballets en el Versalles amb música de Lully.
Shakespeare va escriure un interludi de tipus mascarada a La tempesta, que segons els erudits moderns va estar molt influïda pels textos de la mascarada de Ben Jonson i els decorats de Inigo Jones.

## Enllaços externs

* "The Elizabethan origins of the masque" Arxivat 2006-12-29 a Wayback Machine.
* Cambridge History of English and American Literature: Popularidad de la mascarada en tiempos isabelinos
* Cambridge History of English and American Literature: La mascarada de Spenser.
* Florimène, 1635: Mascarada en la cort de Carles I.
Viccionari
# Agència Fabra

L'Agència Fabra va ser una agència de comunicació i un servei de notícies fundada el 1865 pel periodista Nil Maria Fabra i Deas i va estendre la seva xarxa de recollida d'informació per Espanya i Portugal.
El 1870 Havas, Reuters i Wolf (agències francesa, britànica i alemanya, respectivament) van signar un acord per a intercanviar-se informació i repartir-se les àrees d'influència, la primera va quedar com mestressa de l'espai hispanoamericà i va comprar l'Agència Fabra.
La correspondència d'Havas, enviada per correu o per telègraf, era el nucli de la informació de Fabra, el que incidia que l'estat espanyol tingués una cosmovisió formada per l'agència parisenca. Fabra nodria de notícies peninsulars a Havas, remetent-les per via telegràfica o per correu.
Òbviament, en les notícies al món hispà prevalien els interessos de l'estat francès, d'acord amb la doctrina d'Havas. A l'estat espanyol, el més conflictiu, es va posar de manifest especialment en les disputes en el Nord d'Àfrica (guerra del Marroc) o la guerra de Cuba.
En ocasió de la Primera Guerra Mundial, Havas es va convertir en un canal de propaganda aliada. Sota la direcció de Claudi Ametlla, Fabra va ser durant aquest període una agència aliada de la francesa Havas, eufemisme que encobria una dominació total, en els àmbits econòmic i polític. Un informe de gener de 1921 precisa que la informació internacional de Fabra comprenia 33.000 paraules d'informació procedents de França; 7.000 d'Anglaterra, 7.500 d'Alemanya (via París), 4.500 d'Itàlia, 4.500 d'Amèrica del Nord i 12.500 de la resta del món.
L'entrada de United Press i Associated Press al mercat espanyol, amb més imparcialitat política; la crisi econòmica dels anys trenta; el creixement de despeses; van motivar una crisi i endeutament que EFE va pagar a l'absorbir-la el 1939.

## Referències

* ↑ Safont, Joan. Per França i Anglaterra. A Contra Vent, 2012, p. 143. ISBN 9788415720010.
# Eli Cohen (espia)

Eli Cohen (hebreu: אלי כהן‎) (Alexandria, Egipte, 26 de desembre de 1924 - Damasc, Síria, 18 de maig de 1965) va ser un cèlebre espia israelià.

## Biografia

Eli Cohen va ser reconegut com un dels més reeixits espies dels temps moderns. Nascut a Alexandria, Egipte, de pares jueus sirians d'Alep, va contribuir a activitats proisreaelians en el seu país en els anys 50, però la part més important de la seua carrera va començar quan va ser reclutat per la intel·ligència militar israeliana el 1960. Se'l va dotar d'una identitat falsa com a àrab-sirià que tornava a Síria després de viure a l'Argentina. Per a establir la seua coartada Cohen se'n va anar a Argentina el 1961 i a l'any següent es va traslladar a Damasc. Durant els següents anys, usant el sobrenom de Kamel Amin Tsa'abet (pronunciat com Sa'bet o Tha'bet), Cohen es va guanyar la confiança de diversos militars sirians i oficials del govern, i va enviar missatges xifrats a Israel per ràdio, cartes secretes i, ocasionalment, visitant Israel en persona. El seu assoliment més famós va ser el seu viatge a les fortificacions sirianes dels Alts del Golan. El 1964 el seu control va ser transferit al Mossad com a part de la reorganització duta a terme en els sistemes d'intel·ligència israelians. El gener de 1965 va ser enxampat in fraganti per experts soviètics enviant missatges de ràdio i per aquest fet va ser condemnat per espionatge. Malgrat els esforços internacionals perquè Síria canviara la sentència de mort, fins i tot del Papa Pau VI, va acabar sent penjat públicament en la plaça de Marje de Damasc. El seu cadàver es va mantenir penjat durant hores, amb un cartell en el qual es descrivien els seus "crims" i el seu "servei a l'enemic". Avui dia, Síria rebutja tornar les despulles d'Eli Cohen a la seua família per a un enterrament a Israel.

## Referències

* ↑ «"The Spy" de Netflix: la fascinante historia de Eli Cohen, el escurridizo espía de Israel que revive en una miniserie», 15-09-2019. [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ «El increíble espía Eli Cohen», 24-12-2018. [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ «The History Of Elie Cohen : An Egyptian Born Jew Who Became Israel'S Greatest Spy». Arxivat de l'original el 2012-05-07. [Consulta: 28 octubre 2019].
* ↑ «Hoy en la historia judía / Nacía Eli Cohen, el espía que logró infiltrarse en Siria», 26-12-2018. [Consulta: 23 setembre 2019].