OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jaume Sarramona i López

Jaume Sarramona i López (Torregrossa, Pla d'Urgell, 1944) va cursar estudis primaris i secundaris a Térmens (Noguera) i els estudis de Magisteri en l'Escola Normal de Lleida. Es va llicenciar en filosofia i lletres a la Universitat de Barcelona entre el 1964 i 1969. Després de doctorar-se, va exercir com a professor de pedagogia a la Universitat de Barcelona i a la Universitat Autònoma de Barcelona. Professor adjunt d'universitat el 1981 i catedràtic d'universitat des del 1983, ha estat president del Consell Escolar de Catalunya i el Consell Superior d'Avaluació. Actualment és professor emèrit de la Universitat Autònoma de Barcelona.
Entre la seva bibliografia es poden assenyalar les obres següents:
- Fundamentos de educación, Ceac, Barcelona, 1989.
- Tecnología educativa. Una valoración crítica, Ceac, Barcelona, 1990.
- La formación continua laboral. Biblioteca Nueva, Madrid, 2002
- Desafíos a la escuela del siglo XXI, Editorial Octaedro, Barcelona, 2002.
- Factores e indicadores de calidad en la educación, Editorial Octaedro, Barcelona, 2004.
- Teoría de la educación. Reflexión y normativa pedagógica. Editorial Ariel, Barcelona, 2008.
- La mirada d'un pedagog. Editorial Barcanova, Barcelona, 2014
- Quin model educatiu volem? Editorial Barcanova, Barcelona 2017
- Competències bàsiques i curriculum (vol. I i II). Editorial Horsori, Barcelona 2017
- Conservadores e izquierdistas frente a la educación. Editorial Horsori, Barcelona 2017
- El curriculum competencial (para la educación básica). Editorial Horsori, Barcelona 2017.
- L'educació vista des de la familia i l'escola. Editorial Horsori, Barcelona 2019.
- La enseñanza no presencial para la educación básica, Editorial Horsori, Barcelona 2020.
- La investigación en Ciencias Sociales. Editorial Horsori, Barcelona, 2022
- La educación en el día a día. Editorial Horsori. Barcelona, 2024.

## Referències

* http://www.sarramona.net/cast.1.html
* http://www.lavanguardia.com/vida/20141014/54417120397/jaume-sarramona-recopila-sus-reflexiones-como-pedagogo-en-su-ultima-obra.html
# Joan Lluís d'Elderen

Joan Lluís d'Elderen (nascut el 29 de setembre de 1620 a Tongeren i mort l'1 de febrer de 1694 a Lieja) fou un sacerdot, príncep-bisbe del principat de Lieja de 1688 a 1694.
Joan Lluís era el fill de Guillem de Genoelselderen i d'Elisabet de Warnant. De 1555 a 1561, un altre Guillem d'Elderen, ancestre de Joan-Lluís, alt dignitari a la cort dels bisbes Jordi d'Áustria i Robert de Berghes va construir a Lieja el casal familial, l'casal d'Elderen també conegut amb el nom casal Soër de Solières, en estil renaixença mosana.
Va esdevenir canonge al capítol de Sant Lambert a Lieja el 1636, cantor el 1661, gran degà de la catedral de Sant Lambert el 1669, prebost de la col·legiata de Sant Bartomeu de Lieja i de l'església de la Mare de Déu de Tongeren. Va ser elegit príncep-bisbe el 17 d'agost de 1688 i consagrat el 27 de desembre del mateix any.
El 1690 va dictar un decret per a imposar una clausura més estricta als monestirs de monges. Aquesta modificació dels seus afers no va plaure gaire a les monges cistercenques presents a diverses localitats de la diòcesi, com que prefereixen definir elles mateixes les regles.
D'Elderen va aliar-se amb la lliga d'Augsburg contra Lluís XIV i així no va respectar la neutralitat del principat. La reacció de França va ser violent: a Huy, els van incendiar 860 cases (1689), i el Condroz i l'«entre Sembre-et-Meuse»" van ser ocupats. El 1691, l'exèrcit francès sota el mariscal Lluís Francesc de Boufflers va bombardejar la ciutat de Lieja. La casa de la vila La Violette i el barri del mercat estan destruïts, uns 1500 cases van ser anihilades.
Joan Lluís va morir l'1 de febrer de 1694 a Lieja i va ser sebollit a la catedral de Sant Lambert, destruïda durant la revolució francesa. El seu sepulcre va transferir-se aleshores a l'església de Genoelselderen, el seu poble natal.

## Referències

* ↑ «Liège: Hotel de Soër de Solières» (en francès). Namur: Institut du Patrimoine Wallon. [Consulta: 11 març 2012].
* ↑ «Catholic Hierarchy».
* ↑ Marie-Elisbeth Henneau, Monachisme féminin au pays de liège à la fin du XVIIe siècle : une vie sub clausura perpetua, Histoire, économie et société, 2005, no 3, pàgines 387-398
* ↑ Le Roy, Alphonse. «Jean-Louis baron d'Elderen». A: Académie royale de Belgique. Biographie Nationale de Belgique (en francès). tom VI. Brussel·les: Bruylants, 1897, p. 521 ss.
# Bellver del Penedès

Bellver del Penedès és una localitat del municipi de Vilobí del Penedès, a la comarca de l'Alt Penedès. És el nucli més poblat del terme. Es troba al nord del poble de Vilobí.

## Referències

* ↑ «Bellver del Penedès». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Vilobí del Penedès». Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya p. 1.128, 2017. [Consulta: 16 febrer 2025].
# József Pusztai

József Pusztai, József Pozderecz o Jožef Pustai, alias Tibor Andorhegyi (Beltinci, 26 de gener de 1864-, ibidem, 13 de febrer de 1934) era un escriptor, periodista, professor i cantant eslovè principalment en hongarès
Nascut a la regió de Prekmurje, la seva família modifià el seu cognom a Pusztai, en considerar-se magiars que havien d'assimilar la cultura eslovena. Estudià magisteri a Čakovec i Pécs, on es graduà el 1883 i treballà a Szőce abans de tornar a Prekmurje. Publicà articles per a diverses publicacions.

## Obres

* Krcsánszko katholicsanszko pesmi z iz potrejbnimi molitvami i vnógimi vogrszkimi peszmami / Kersztény katholikus egyházi énekek a legszükségesebb imákkal és több magyar énekkel
* Mála molitvena kniga z potrejbnimi molitvani i vnó gimi peszmami za katholicsanszko mladézen / Kis imakönyv a legszükségesebb imákkal és énekekkel a kath. ifjúság számára

## Referències

* Muravidéki Életrajzi Lexikon Arxivat 2011-10-04 a Wayback Machine.
* Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái
# Kathoey

A Tailàndia, kathoey (en tailandès: กะเทย, AFI: [kaʔtʰɤːj]) designa la persona l'aspecte extern de la qual era d'un home i ha passat a tenir aparença de dona. És el terme usat en aquest país per a designar a les persones transvestides i a les transsexuals, que també es denominen de vegades ladyboys o tercer sexe.

## Identitat de gènere

Es consideren a si mateixes dones atrapades en un cos d'home. Moltes adopten aquesta identitat femenina, la qual, d'acord amb un estudi, en la gran majoria de casos a Tailàndia i Laos comença des de molt aviat (7-8 anys), per la qual cosa moltes opten per prendre hormones femenines des d'adolescents (11-12 anys) per a obtenir característiques femenines com ara veu fina, malucs, pits i faccions arrodonides.
A Tailàndia es pot aconseguir hormones receptades legalment per un metge qualificat o sense prescripció en qualsevol farmàcia. Algunes en reunir prou diners decideixen col·locar-se implants de mama i per aconseguir una completa «feminitat» decideixen fer-se una vaginoplàstia.

## Kathoey i societat

Les kathoey són presents en diversos sectors de la població, ja que la cultura budista de Tailàndia dona importància a la tolerància social. Usant la noció de karma, hi ha qui creu que les kathoey van tenir una vida passada de transgressió, per la qual cosa no se les ha de culpar, sinó tenir-ne pietat.
Desenvolupen diferents oficis que van des d'artistes de cabaret, empleades en bars, restaurants i botigues, o treballen en salons de bellesa com estilistes o maquilladores, en agències de viatge o centres turístics, i algunes exerceixen la prostitució.

## Pel·lícules de temàtica kathoey

El 1996, un grup de voleibol integrat sobretot per gais i kathoey, conegut com «The Iron Ladies», va guanyar el campionat nacional tailandès. El govern tailandès, preocupat per la imatge del país, va decidir eliminar de l'equip nacional a dues kathoey i evitar que competissin internacionalment. Aquesta història és la base de la pel·lícula de 2000 The Iron Ladies, i de la seqüela de 2003 The Iron Ladies 2.
La pel·lícula tailandesa de 2002, Saving Private Tootsie, explica la història d'un grup de gais i de kathoey que han de ser rescatats després d'un accident d'avió en territori rebel de la selva. La pel·lícula explora actituds homòfobes de diverses maneres. S'inspira en un incident de 1998 en què va sobreviure un grup de persones incloent un cantant popular i la seva maquilladora kathoey.
La kathoey més famosa de Tailàndia és la campiona de boxa tailandesa Parinya Charoenphol, la qual vestia com a dona i prenia hormones quan era encara un boxejador popular, competia amb el cabell llarg maquillat i besava al seu contendent derrotat. La seva vida va ser portada al cinema a Beautiful boxer.

## Referències

* ↑ https://archive.org/details/malehomosexualit00jack
* ↑ «Research and discussion paper», 29-03-2012. Arxivat de l'original el 2012-03-29. [Consulta: 6 setembre 2020].
* ↑ «Trans in Thailand (Part 1)» (en anglès). [Consulta: 6 setembre 2020].
* ↑ «IJ TRANSGENDER - Male, Female and Transgender : Stereotypes and Self in Thailand», 28-02-2007. Arxivat de l'original el 2007-02-28. [Consulta: 6 setembre 2020].
# Kinvara

Kinvara (Cinn Mhara, en irlandès, que vol dir "cap del mar", i també Kinvarra) és una vila d'Irlanda, situada al comtat de Galway, a la província de Connacht. Està situat al costat del mar, en una badia que porta el mateix nom i que compta amb el famós Castell de Dunguaire.
# Selecció femenina de futbol de Rússia

La selecció femenina de futbol de Rússia representa a Rússia a les competicions internacionals de seleccions de futbol femení. És el successor de la selecció de la Unió Soviètica, que va ser creada al 1990, un any abans de la dissolució de l'estat.
La selecció russa va arribar als quarts del final del Mundial a les seves dues participacions, al 1999 i al 2003. Als anys posteriors no han tornat a classificar-se pel Mundial però han jugat dues Eurocopes, sense passar de la primera fase.

## Actual plantilla

Convocatòria per a la Copa d'Algarve 2016.
| Porteres | Defenses | Centrecampistes | Davanteres |
| Yulia Grichenko Elena Kochneva Elvira Todua 0 0 0 0 0 | Ekaterina Dmitrienko Yulia Gordeeva Lyubov Kipyatkova Anna Kozhnikova Daria Makarenko Elena Medved Ksenia Tsybutovich Elvira Ziyastinova | Elena Kostareva Olesya Mashina Elena Morozova Anastasia Pozdeeva Ekaterina Sochneva Elena Terekhova 0 0 | Margarita Chernomyrdina Anna Cholovyaga Elena Danilova Olesya Kurochkina Ekaterina Pantyukhova Nadezhda Smirnova 0 0 |

### Jugadores per club

| FK Chertanovo | Gordeeva, Chernomyrdina |
| FK Kubanochka | Kostareva |
| Riazan VDV | Danilova, Medved, Tsybutovich |
| FK Rossiyanka | Cholovyaga, Dmitrienko, Grichenko, Kozhnikova, Mashina, Morozova, Smirnova, Sochneva, Terekhova, Todua, Ziyastinova |
| Zvezda Perm | Kipyatkova, Kochneva, Kurochkina, Makarenko, Pantyukhina, Pozdeeva |

## Històric

* ¹ Fase de grups. Selecció eliminada mitjor possicionada en cas de classificació, o selecció classifica pitjor possicionada en cas d'eliminació.
JOCS OLÍMPICS :
| Edició | Classificació | Classificació | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final |
| Edició | Fase regular | Play-offs | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final / Bronze |
| 1996 | Mundial 1995 |
| 2000 | Mundial 1999 |
| 2004 | Mundial 2003 |
| 2008 | Mundial 2007 |
| 2012 | Mundial 2011 |
| 2016 | Mundial 2015 |
| MUNDIAL ||||||||||
| Edició | Classificació | Classificació | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final |
| Edició | Fase regular | Play-offs | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final / Bronze |
| 1991 | Eurocopa 1991 |
| 1995 | Eurocopa 1995 |
| 1999 | Portugal ¹ | Finlàndia | | Canadà ¹ | Xina |
| 2003 | Itàlia ¹ | | | Ghana ¹ | Alemanya |
| 2007 | Alemanya ¹ |
| 2011 | Suïssa ¹ |
| 2015 | Alemanya ¹ |
| EUROCOPA ||||||||||
| Edició | Classificació | Classificació | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final | Fase final |
| Edició | Fase regular | Play-offs | Setzens de final | Vuitens de final | Quarts de final | Semifinals | Final / Bronze |
| 1984 |
| 1987 |
| 1989 |
| 1991 |
| 1993 | Hongria ¹ | Alemanya |
| 1995 | Romania ¹ | Alemanya |
| 1997 | Països Baixos ¹ | | | | Espanya ¹ |
| 2001 | Iugoslàvia ¹ | | | | Suècia ¹ |
| 2005 | Hongria ¹ | Finlàndia |
| 2009 | Àustria ¹ | Escòcia | | Anglaterra ¹ |
| 2013 | Polònia ¹ | Àustria | | Espanya ¹ |
| 2017 |

## Referències

* ↑ «Women's Soccer United». Arxivat de l'original el 2017-06-22. [Consulta: 15 agost 2016].
# Mircea David

Mircea David (Sinaia, 16 d'octubre de 1914 - Iaşi, 12 d'octubre de 1993) fou un futbolista romanès de les dècades de 1930 i 1940.
Disputà 12 partits amb la selecció de futbol de Romania, amb la qual participà en el Mundial de 1938. Pel que fa a clubs, la major part de la seva carrera la passà al Clubul Atletic Oradea.
Com a entrenador dirigí el club FC Politehnica Iași.

## Palmarès

Lliga romanesa de futbol:
** 1938-39, 1939-40, 1948-49

## Referències

* ↑ «Evidence of Mircea David's appearances for Romania national football team». Arxivat de l'original el 2012-02-10. [Consulta: 5 juny 2017].
* 1 2 Radu Oprişan «Italienii i-au spus smeriţi 'Il Dio'». Gazeta Sporturilor [Consulta: 6 març 2009].
* ↑ «Romania national football team : 1936-1940». Arxivat de l'original el 2012-02-18. [Consulta: 5 juny 2017].
* ↑ Mihai Ionescu, Mircea Tudoran Fotbal de la A la Z, Bucharest: Editura Sport-Turism, 1984
# Llances de Schöningen

Les llances de Schöningen (en alemany Schöninger Speere) són una col·lecció de vuit llances de fusta, recollides entre 1995 i 1998 en una superfície minera en Schöningen, Alemanya. En termes arqueològics, aquestes llances són els exemples coneguts més antics d'armes fabricades per membres del gènere Homo. D'acord amb algunes fonts, tenen al voltant d'uns 400.000 anys i estan relacionades amb restes de mamífers caçats.
Les llances, deformades per la pressió de la càrrega dels sediments, estan fetes d'avet prim i tiges rectes, a excepció de la llança IV que està feta de fusta de pi. La longitud de les llances està entre 1,82 i 2,25 metres, amb diàmetres que van dels 29 als 47 mil·límetres. Tenint en compte la datació, hagueren de ser utilitzades per l'Homo heidelbergensis, espècie d'homínids que va viure durant el Paleolític inferior i del seu estudi es desprèn que tenia sofisticades tècniques de caça, una estructura social complexa i formes de comunicació desenvolupades, habilitats intel·lectuals que li permetien planificació i actuació de la manera de l'home modern.

## Referències

* ↑ Fullola, Josep Mª. Introducción a la prehistoria. La evolución de la cultura humana (en castellà). Edició primera. Barcelona, Editorial UOC, 2005, p. 78. ISBN 84-9788-153-2.
* ↑ Morin, Monte «Stone-tipped spear may have much earlier origin». Los Angeles Times, 16-11-2012. Arxivat de l'original el 2012-11-27 [Consulta: 26 desembre 2016].
* ↑ Thieme, H. «Der große Wurf von Schöningen: Das neue Bild zur Kultur des frühen Menschen». A: Die Schöninger Speere – Mensch und Jagd vor 400 000 Jahren (en alemany). Konrad Theiss Verlag, 2007, p. 224-228. ISBN 3-89646-040-4.

## Enllaços externs

* Die Schöninger Speere – Mensch und Jagd vor 400.000 Jahren (alemany)
# Mar (astronomia)

El Mar és una regió del cel on coincideixen moltes constel·lacions relacionades amb l'aigua. La majoria d'aquestes constel·lacions van ser descrites per Claudi Ptolemeu:
* Aquari, l'Aiguader
* Capricorn, la Cabra marina
* Peixos, els Peixos
* Cetus, la Balena
* Dofí, el Dofí
* Eridà, el Gran Riu
* Hidra, la Serp d'aigua
* Peix Austral, el Peix del Sud
De vegades, també s'hi inclouen la constel·lació antiga Argo Navis i Crater, la Copa d'aigua. D'altres constel·lacions relacionades amb l'aigua són més noves, i no són part d'aquesta regió. Inclouen Hydrus, l'altra serp d'aigua; Volans, el peix volador; i Dorado, el peix espasa
# Maria Maroto Garcia

Maria Maroto Garcia (Catarroja, 1986) és una actriu valenciana.

## Trajectòria

Maria Maroto va estudiar Art dramàtic a l'Escola de l'Actor de València. Ha treballat en obres de teatre d'Abel Zamora com Temporada Baja i L'hoste perfecte, estrenada al Teatre Micalet, i també a Cyrano de Bergerac, estrenada a l'Escalante Centre Teatral.
En televisió, participà en la sèrie L'Alqueria Blanca (Premi Berlanga a l'actriu revelació 2009) i coprotagonitzà, el 2019, La forastera, amb l'actor Jordi Ballester, una comèdia rural d'Óscar Bernàcer que explica la història de Lola, una dona valenciana que viu a Barcelona i es veu obligada a tornar a la seva terra. El mateix any rodà La boda de Rosa amb la directora Icíar Bollaín.

## Referències

* ↑ «Maria Maroto Garcia» (en castellà). AAPV.es. [Consulta: 16 maig 2020].
* ↑ «María Maroto». AISGE. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Chicharras estrena en el Micalet 'L'hoste perfecte', una historia de misterio, parodia y humor». Europa Press, 25-03-2014. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «María Maroto». Verlanga, 25-11-2013. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Lluis Miquel Campos recibe el Premio Berlanga Especial del Jurado por "una vida dedicada al mundo audiovisual"». 20 minutos, 17-12-2009. [Consulta: 28 abril 2020].
* ↑ «És guai que tinguem una ficció que ens represente». València Extra, 22-03-2019. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Estrenem la comèdia rural "La forastera"». TV3, 14-04-2020. Arxivat de l'original el 2020-04-20. [Consulta: 27 abril 2020].
* ↑ «Icíar Bollaín aborda su película más feminista», 02-09-2019. Arxivat de l'original el 2019-09-03. [Consulta: 27 abril 2020].
# Kriví Rih

Kriví Rih (ucraïnès: Кривий Ріг, rus: Криво́й Рог) és una ciutat d'Ucraïna dins la província de Dnipropetrovsk, a la confluència dels rius Inhulets i Saksahan. El 2007 tenia 690.622 habitants.
Kriví Rih té la indústria de l'acer més important de l'est d'Europa i és el centre de la metal·lúrgia de la regió minera del ferro de Krivbas.

## Clima

Kriví Rih té un clima semiàrid (Bsk) segons la classificació de Köppen Els estius són calents i els hiverns freds. La temperatura mitjana anual és de 9 °C amb -3,5 °C al gener i 21,8 °C al juliol. La pluviometria mitjana anual és de 442 litres amb el màxim a l'estiu.

## Història

La ciutat va ser fundada al segle xvii pels cosacs zaporijians.
El creixement industrial de la zona va començar a la dècada de 1880.
Durant la Guerra Civil Russa, la ciutat i el seu hinterland varen ser el nucli de la insurgència anarquista de Nestor Makhno.
Durant la Segona Guerra Mundial, Kriví Rih va ser gairebé destruïda totalment per l'Exèrcit Roig.

## Referències

* ↑ «Pogoda.ru.net» (en russian), 01-05-2011. [Consulta: 3 juliol 2012].

## Enllaços externs

* Web de l'administració de Kriví Rih (ucraïnès) (anglès) (rus)
* Infokr - Portal de la ciutat de Kriví Rih Arxivat 2020-11-26 a Wayback Machine. (rus)
* Mapa de Kriví Rih Arxivat 2019-10-29 a Wayback Machine. (rus)
* Google Maps Satellite Imatge de Kriví Rih
* Testing the mettle of Ukraine's steel city from the BBC World News (anglès)
# Baixa Califòrnia

Baixa Califòrnia (Baja California, en castellà) és un dels 31 estats que conformen Mèxic. Està localitzat a l'extrem nord-oest del país, i a la meitat del nord de la península homònima. A causa de l'antic nom del territori (Territorio Norte de Baja California), l'estat és anomenat incorrectament Baja California Norte (Nord).
L'estat limita al nord amb els Estats Units; a l'oest, amb l'oceà Pacífic; a l'est, amb Sonora i la mar de Cortés (també anomenat golf de Califòrnia); i al sud, amb Baja California Sur. L'estat té una població de 2,7 milions d'habitants, i prop del 75 % viu en les ciutats frontereres de Mexicali i Tijuana. L'estat està dividit en cinc municipis.

## Administració

L'estat es reparteix en cinc municipis: Ensenada, Mexicali, Tecate, Tijuana i Playas de Rosarito.

## Clima

En l'estat de Baixa Califòrnia hi ha una diversitat de climes i vegetació. Al nord-oest el clima és clima mediterrani i clima desèrtic, al sud. A la serralada central el clima és temperat d'alta muntanya, hi ha una abundància de boscos i les nevades són freqüents en temporada hivernal.

## Flora i fauna

Una de les espècies més característiques és Pachycereus pringlei, endèmica Baixa Califòrnia Sud, Baixa Califòrnia i Sonora, a Mèxic.

## Història

Durant l'època colonial, es va formar la colònia espanyola de "Califòrnia", com a part de l'administració de la Nova Espanya. El 1804 es va dividir en l'Alta Califòrnia (l'estat actual nord-americà de Califòrnia) i la Baixa Califòrnia, separant així les missions franciscanes (al nord) de les dominiques (al sud). Amb la independència de Mèxic aquestes dues colònies es van integrar a la federació com a "territoris". Després de la Guerra Estats Units-Mèxic, l'Alta Califòrnia es va annexar a aquest últim país. El 1850, la "Baixa Califòrnia" es va dividir en dos territoris mexicans: Baja California (Baixa Califòrnia) i Baja California Sur (Baixa Califòrnia Sud).
El 1952 el territori de Baja California va rebre l'estatus d'estat de la federació mexicana, el número 29. A partir d'aleshores, l'estat va experimentar un creixement demogràfic i econòmic sorprenent, sobretot a l'àrea fronterera del nord, ja que el sud de l'estat és molt desèrtic. El 1989 Baja California es va convertir en el primer estat governat per un partit d'oposició des de la Revolució Mexicana.

## Vegeu també

* Reserva de la Biosfera del Pinacate i el Gran Desert d'Altar.
* Camino Real (Califòrnia)
* Nicolás de Cardona
* Tomás de Cardona
* Tijuana
* Ensenada
* Tecate
* Rosarito
* San Quintín
* Cataviña

## Enllaços externs

* http://www.bajacalifornia.gob.mx/
* http://www.descubrebajacalifornia.com/
* http://www.inegi.org.mx/sistemas/mexicocifras/default.aspx
* http://www.loyola.tij.uia.mx/ebooks/historia_baja/%5B7%5D%20%20Origen%20de%20la%20palabra%20California.%20III.pdf Arxivat 2013-05-01 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Estado de Baja California, INEGI, 2014.
# Can Cantalosella

Can Cantalosella és una masia situada al municipi d'Aiguaviva, a la comarca catalana del Gironès.
Un dels primers esments escrits data del 8 de gener de 1541. Tan els propietaris com els masovers, que descendien de la branca petita de la família duien en patronimi Cantalosella.
Al segle XIX la va comprar Josep Farreras, avi de Joaquim Nadal, qui parla d'aquesta casa al seu llibre Fent tentines per la vida, on hi dedica diverses pàgines descrivint-la i explicant que de petit hi passava els estius amb la família. Nadal indica que la casa gran és del segle XVII amb dues sales grans a la planta baixa que feien de distribuïdor, amb el graner, la cuina i el menjador a baix i les habitacions a dalt.

## Referències

* ↑ «Can Cantalosella». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Mas Cantalozella». Portal Gironí­ d'Història i Genealogia. [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ Comas, Meritxell «Mor Montserrat Farreras, mare dels Nadal, als 98 anys». Diari de Girona, 18-04-2022.
* ↑ Farreras, Joaquim Nadal i. Fent tentines per la vida. ARA LLIBRES, 2013-08-01. ISBN 978-84-15642-48-0.
# Ignasi de Constantinoble

Ignasi de Constantinoble (grec antic: Ἰγνάτιος, llatí: Ignatius; segles viii-ix) fou diaca i portador dels objectes sagrats a la gran església de Constantinoble. Va viure durant els patriarcats de Tarasi (784-806) i Nicèfor I de Constantinoble (806-815) dels que sembla que fou deixeble o amic. Se sap que fou proclamat metropolità de Nicea, però la data és desconeguda, però fou després del concili de Nicea II quan Hipaci o Hipati apareix encara com a arquebisbe. Potser va succeir aquest bisbe o Nicèfor (mort en exili el 828). Va escriure Βίος Ταρασίου τοῦ Πατριάρχου Κωνσταντινουπόλεως, Vita Tarasii Patriarchae CPolitani; i Βίος τοῦ ἁγίου Νικηφόρου, Πατριάρχου Κωνσταντινουπόλεως, Vita S. Nicephori Patriarchae CPolitani. Va escriure altres llibres que no es van publicar.

## Referències

* ↑ Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
* ↑ «Ignasi de Constantinoble». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.