OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jiraiya Goketsu Monogatari

Jiraiya Goketsu Monogatari (La Llegenda de Jiraiya el Galant, 児雷也豪傑譚) és una novel·la pertanyent al folklore japonès. Va ser escrita per diversos autors i es va publicar entre els anys 1839 i 1868.

## Argument

Jiraiya (児雷也) ('fill del raig'), era descendent d'un clan poderós de Kyushu. Quan la família va passar per moments difícils, Jiraiya va anar-se a la província de Echigo, ara la prefectura de Niigata, i es va convertir en el cap d'una banda de yakuza.
Jiraiya va aprendre, gràcies a un immortal que vivia a la Muntanya Myokobu (conegut popularment com a Echigo Fuji), la màgia dels gripaus.
Jiraiya no va ser capaç de matar el seu rival a qui odiava, Sarashena, home que havia causat la ruïna de la seva família.
Jiraiya es va enamorar i casar amb Tsunade (綱手) (el seu nom està format pels caràcters de 'corda' i 'mà'), una dona jove i bonica que coneixia la màgia dels llimacs.
Més tard, un dels seguidors de Jiraiya, Yashagoro, va començar a aprendre la màgia de les serps i va acabar dient-se Orochimaru (大蛇丸) (Orochi vol dir 'Monstre serp', i maru s'utilitza per crear noms de persona).
Després Orochimaru va atacar a Jiraiya i a la seva esposa, Tsunade. Jiraiya va lluitar contra Orochimaru àrduament, però ell i la seva esposa van ser enverinats per la serp i van caure inconscients. Afortunadament, un altre seguidor de Jiraiya, a qui Jiraiya havia salvat una vegada de la mort, va venir al seu rescat.

## Curiositats

La novel·la no té final i, per tant, queda inconclusa.
Actualment es desconeix l'existència d'aquesta novel·la en forma de llibre.
Cal esmentar que els personatges de Naruto (Jiraiya, Tsunade i Orochimaru) es van basar en aquesta novel·la.

## Extra

Jiraiya va ser vèncer la serp geganta utilitzant màgia que no havia d'utilitzar, i per això no se sap on està passant l'eternitat.
# Gastone Gambara

Gastone Gambara (Imola, 10 de novembre de 1890 - Roma, 27 de febrer de 1962) fou un militar italià, general de brigada del Regio Esercito que durant la Segona Guerra Mundial va tenir un paper destacat. Va combatre a la guerra civil espanyola al costat de les tropes rebels de Francisco Franco; concretament, va comandar el Corpo Truppe Volontarie a l'ofensiva sobre Catalunya, cosa per la qual va rebre l'Orde Militar de Savoia i l'ascens a general de brigada, i després al nord d'Àfrica, Abissínia, per passar més tard comandant del XV Corpo d'Armata (Gruppo Armate Occidentali) al sud de França.
Després d'un breu intermedi a Grècia, es fa càrrec de les tropes italianes al nord d'Àfrica, al costat del seu aliat el general alemany Rommel. La famosa frase «Wo bleibt Gambara?'» («On és Gambara?») es refereix a la seva absència en la fase crítica de la contraofensiva de Rommel davant l'atac dels anglesos durant l'Operació Crusader, quan els generals alemanys reclamaven el suport de les divisions italianes. Posteriorment, va assumir la prefectura del XI Corpo d'Armata als Balcans, fins al setembre del 1943.
Després de la guerra, fou fet presoner, convicte de crims de guerra a camps de concentració de Ljubljana, entre altres llocs.

## Referències

* ↑ «Gastone Gambara». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 28 desembre 2014].
* ↑ Carrell, Paul. Le volpi del deserto (en italià). Milano: Rizzoli, 1999, p. 154. ISBN 88-17-25834-2.

## Enllaços externs

* «Generals de la Segona Guerra Mundial» (en anglès).
# Gran Premi d'Alemanya del 1962

Resultats del Gran Premi d'Alemanya de Fórmula 1 de la temporada 1962, disputat al circuit de Nürburgring el 5 d'agost del 1962.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 11 | Graham Hill | BRM | 15 | 2h 38' 45. 3 | 2 | 9 |
| 2 | 14 | John Surtees | Lola - Climax | 15 | + 2.5 s | 4 | 6 |
| 3 | 7 | Dan Gurney | Porsche | 15 | + 4.4 s | 1 | 4 |
| 4 | 5 | Jim Clark | Lotus - Climax | 15 | + 42.1 s | 3 | 3 |
| 5 | 9 | Bruce McLaren | Cooper - Climax | 15 | + 1' 19.6 min. | 5 | 2 |
| 6 | 3 | Ricardo Rodríguez | Ferrari | 15 | + 1' 23.8 min. | 10 | 1 |
| 7 | 8 | Jo Bonnier | Porsche | 15 | + 4' 37.3 min. | 6 | |
| 8 | 12 | Richie Ginther | BRM | 15 | + 5' 00.1 min. | 7 | |
| 9 | 10 | Tony Maggs | Cooper - Climax | 15 | + 5' 07.0 min. | 23 | |
| 10 | 2 | Giancarlo Baghetti | Ferrari | 15 | + 8' 14.7 min. | 13 | |
| 11 | 25 | Ian Burgess | Cooper - Climax | 15 | + 8' 15.3 min. | 16 | |
| 12 | 19 | Jo Siffert | Lotus - Climax | 15 | + 8' 15.5 min. | 17 | |
| 13 | 18 | Carel Godin de Beaufort | Porsche | 15 | + 9' 11.8 min. | 8 | |
| 14 | 32 | Heini Walter | Porsche | 14 | + 1 Volta | 14 | |
| 15 | 26 | Nino Vaccarella | Porsche | 14 | + 1 Volta | 15 | |
| 16 | 21 | Lucien Bianchi | ENB - Maserati | 14 | + 1 Volta | 25 | |
| Ret | 20 | Jackie Lewis | Cooper - Climax | 10 | Suspensions | 21 | |
| Ret | 1 | Phil Hill | Ferrari | 9 | Suspensions | 12 | |
| Ret | 16 | Jack Brabham | Brabham - Climax | 9 | Accelerador | 24 | |
| Ret | 27 | Keith Greene | Gilby - BRM | 7 | Suspensions | 19 | |
| Ret | 15 | Roy Salvadori | Lola - Climax | 4 | Caixa canvi | 9 | |
| Ret | 17 | Maurice Trintignant | Lotus - Climax | 4 | Caixa canvi | 11 | |
| Ret | 4 | Lorenzo Bandini | Ferrari | 4 | Accident | 18 | |
| Ret | 28 | Heinz Schiller | Lotus - BRM | 4 | Pressió de l'oli | 20 | |
| Ret | 31 | Bernard Collomb | Cooper - Climax | 2 | Caixa canvi | 22 | |
| Ret | 6 | Trevor Taylor | Lotus - Climax | 0 | Accident | 26 | |
| NVQ | 29 | Tony Shelly | Lotus - Climax | | | | |
| NVQ | 34 | Wolfgang Seidel | Lotus - BRM | | | | |
| NVQ | 30 | Jay Chamberlain | Lotus - Climax | | | | |
| NVQ | 34 | Gunther Seiffert | Lotus - BRM | | | | |
| WD | 33 | Tony Marsh | BRM | | Cotxe no preparat | | |

## Altres

* Pole: Dan Gurney 8' 47. 2
* Volta ràpida: Graham Hill 10' 12. 2 (a la volta 3)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-02. [Consulta: 11 juny 2010].
# Stephen Spinella

Stephen Spinella (Nàpols, Campània, al sud d'Itàlia, 11 d'octubre de 1956) és un actor italo-estatunidenc.

## Biografia

Nascut a Nàpols, creix a Glendale, Arizona, fill d'un mecànic aeri-naval. Es va graduar a la Universitat d'Arizona, en direcció teatral. El 1979 va abandonar Arizona i es va traslladar a Nova York, on es va guanyar la vida treballant en restaurants i en algunes actuacions teatrals menors. El 1982 va obtenir un MFA a la Universitat de Nova York. Va començar la seva carrera professional el 1993, obtenint un èxit immediat amb la interpretació de Prior Walter a les producció original de l'epopeia de Tony Kushner Angels in America, a Broadway. Per la seva interpretació, guanya un premi Tony i dos premis Drama Desk. Llavors va començar a treballar pel cinema, protagonitzant pel·lícules com Virtuality, Infidel forever i The Jackal .
El 1997 torna al teatre amb Una mirada des del pont d'Arthur Miller, seguit per l'Electra de Sofocles i diverses adaptacions de les obres de James Joyce, una vegada més nominades per importants premis de teatre. Paral·lel al teatre segueix treballant en el cinema, participant en El paradís perdut , L'insaciable, El premi de la llibertat i Connie i Carla , i construint una carrera a la televisió, apareixent en sèries de televisió conegudes com a Àlias, Will & Grace, Everwood, Desperate Housewives i 24 , en aquesta última va fer el paper de Miles Papazian en la cinquena temporada. El 2006 participa en el premiat musical de rock Spring Awakening, basat en la música de Duncan Sheik, mentre que el 2008 actua a la pel·lícula de Gus Van Sant Milk.
Spinella és obertament gai.

## Filmografia
### Televisió

* 1993: And the Band Played On: Brandy Alexander
* 1997: What the Deaf Man Heard: Percy
* 2003: Our Town: Simon Stimson
* 2006: 24 hours chrono: Miles Papazian

### Cinema

* 1995: Programat per matar (Virtuosity): Dr. Darrel Lindenmeyer
* 1995: Tarantella: Frank
* 1996: Fidelment teva (Faithful):el jove del Rolls
* 1997: Love! Valour! Compassion! de Joe Mantello: Perry Sellars
* 1997: David Searching: Hummus Guy
* 1997: The Jackal: Douglas
* 1998: Great Expectations: Carter Macleish
* 1998: The Unknown Cyclist: Doug Stein
* 1999: Ravenous: Knox
* 1999: Cradle Will Rock: Federal Theatre - Donald O'Hara
* 2001: Bubble Boy: Chicken Man
* 2004: Connie i Carla: Robert / Peaches
* 2004: House of D: Tiquet Seller
* 2006: Grey's Anatomy: Mauer Pascowitz
* 2006: Stone & Ed: Conserge
* 2008: Em dic Harvey Milk (Milk): Rick Stokes
* 2009: Harvey Milk: Rick Stokes
* 2010: Rubber de Quentin Dupieux: Chad
* 2012: Lincoln: Asa Vintner Litton
* 2012: House of Dust: Psiquiatra
* 2014: The Normal Heart: Sanford
* 2018: Can You Ever Forgive Me?: Paul

## Referències

* 1 2 «Stephen Spinella Biography (1956-)». [Consulta: 16 gener 2019].
* ↑ «Graduate Acting» (en anglès). [Consulta: 16 gener 2019].
* ↑ «Stephen Spinella». tv.yahoo.com.
* ↑ Weber, Bruce «A Gay Actor's Temptation to Keep Good Health in the Closet» (en anglès). The New York Times, 05-06-1993. ISSN: 0362-4331.
# Detto Mariano

Detto Mariano, nascut com a Mariano Detto (Monte Urano, província de Fermo a la regió de les Marques, Regne d'Itàlia, 27 de juliol de 1937 - Milà, 25 de març de 2020) fou un compositor, lletrista, pianista, productor discogràfic i editor de música italià.
Va començar la seva carrera el 1958 i es va consagrar en ingressar al "Clan Celentano", tal com es deia al grup que acompanyava el famós cantant Adriano Celentano. Es va convertir en el teclista de la seva banda (coneguda com a "I, Ribelli"), i fou l'arranjador oficial de totes les seves cançons entre 1962 i 1967.
A més d'haver compost nombroses bandes sonores per a pel·lícules populars, va tenir una valuosa quarantena d'èxits, inclosa Ciao amore, que Adriano Celentano va cantar el 1961, així com La ragazza della via Gluck, Ratataplán, escoltada en la pel·lícula homònima de Maurizio Nichetti el 1979, Nel sole, per a l'artista Al Bano, i Insieme i Viva lei, que foren cantades per Mina i Lucio Battisti.
Entre els seus temes més coneguts figura La immensitat, escrita juntament amb Giulio Rapetti Mogol, que va ser al centre d'una llarga disputa legal amb Don Backy, qui reclamava l'autoria.
L'artista va morir el març del 2020, després d'haver estat internat en un hospital milanès a causa de la COVID-19, causat pel SARS-CoV-2.

## Referències

* 1 2 3 4 «Murió el compositor italiano Detto Mariano». Clarín, 26-03-2020 [Consulta: 30 novembre 2020].
* 1 2 3 «El compositor Detto Mariano falleció de coronavirus. El compositor italiano falleció a los 82 años víctima del Covid-19». La Voz, 26-03-2020 [Consulta: 30 novembre 2020].
* ↑ «Un reconocido músico italiano falleció por coronavirus El compositor Detto Mariano falleció a los 82 años en Milán, una de las ciudades azotadas por la pandemia.». La Capital, 26-03-2020 [Consulta: 30 novembre 2020].
# Steven Runciman

Sir James Cochran Stevenson Runciman (7 de juliol de 1903 - 1 de novembre de 2000) va ser un historiador britànic especialitzat en l'edat mitjana. El seu pare i la seva mare van ser diputats pel Partit Liberal britànic. Es diu que llegia llatí i grec als cinc anys. Al llarg de la seva vida arribaria a dominar un extraordinari nombre de llengües, de manera que per a les seves investigacions no només va consultar fonts en llatí, grec i en les diferents llengües occidentals, sinó també en àrab, turc, persa, hebreu, siríac, armeni i georgià. Va ser contemporani i amic de George Orwell. El 1921 va entrar al Trinity College de Cambridge, on va estudiar amb John Bagnell Bury.
Després de rebre una gran herència del seu avi, Runciman va deixar la beca de què gaudia el 1938 i va començar a viatjar. Del 1942 al 1945 va ser professor d'història i art bizantins a la Universitat d'Istanbul, on va iniciar estudis sobre les croades.

## Obres

* The Emperor Romanus I Lecapenus and His Reign (1929)
* The First Bulgarian Empire Arxivat 2007-03-29 a Wayback Machine. (1930)
* Byzantine Civilization (1933)
* The Medieval Manichee: A Study of the Christian Dualist Heresy (1947)
* A History of the Crusades: Volume 1, The First Crusade and the Foundation of the Kingdom of Jerusalem (1951)
* A History of the Crusades: Volume 2, The Kingdom of Jerusalem (1952)
* The Eastern Schism: A Study of the Papacy and the Eastern Churches in XIth and XIIth Centuries (1953)
* A History of the Crusades: Volume 3, The Kingdom of Acre and the Later Crusades (1954)
* The Sicilian Vespers: A History of the Mediterranean World in the Later Thirteenth Century (1958)
* The White Rajahs (1960)
* The Fall of Constantinople 1453 (1965)
* The Great Church in Captivity (1968)
* The Last Byzantine Renaissance (1970)
* The Orthodox Churches and the Secular State (1972)
* Byzantine Style and Civilization (1975)
* The Byzantine Theocracy (1977)
* Mistra (1980)
* A Traveller's Alphabet. Partial Memoirs. (1991)
* Grècia i les croades finals, Conferència a Monemvasia el 31 de juliol del 1982 (anglès)

## Vegeu també

* Jacques Pirenne

## Enllaços externs

* Necrològiques de The Times, The Daily Telegraph i The Independent (anglès), 2 de novembre del 2000
# Sulfarsenit

Els minerals sulfarsenits són un subgrup dels minerals sulfurs els quals inclouen arsènic substituint el sofre com un anió en la fórmula. Antimoni i bismut es poden presentar amb o en lloc de l'arsènic com en l'ullmannita.
Els exemples inclouen:
* Grup arsenopirita:
** Arsenopirita FeAsS
** Glaucodota (Co,Fe)AsS
** Gudmundita FeSbS
** Lautita CuAsS
** Alloclasita (Co,Fe)AsS
* Grup Cobaltita
** Cobaltita CoAsS
** Gersdorffita NiAsS
** Ullmannita (Ni,Cu,Fe)(Sb,As,Bi)S

## Referències

* 1 2 Klein, Cornelis and Cornelius S. Hurlbut, 1985, Manual of Mineralogy, 20th ed., John Wiley and Sons, New York, p. 290 ISBN 0-471-80580-7
* ↑ http://rruff.info/about/downloads/AM93_1183.pdf Hexiong Yang and Robert T. Downs, Crystal structure of glaucodot, (Co,Fe)AsS, and its relationships to marcasite and arsenopyrite, American Mineralogist, Volume 93, pages 1183–1186, 2008
* ↑ Palache, C., H. Berman, and C. Frondel (1944) Dana’s system of mineralogy, (7th edition), v. I, p. 296
# Tawi-Tawi

Tawi-Tawi és una província de la Regió Autònoma del Mindanao Musulmà a les Filipines. És la província més meridional del país i només està a 20 km de Sabah a Malàisia. La seva capital és Bongao.

## Història

Tawi-Tawi era part de la província de Sulu fins a l'11 de setembre de 1973 quan es va segregar i es va convertir en província.
El seu nom deriva de jaui que en malai significa "lluny". Austronesis prehistòrics d'Àsia continental repetirien la paraula, jaui-jaui, perquè les illes estaven tan lluny del continent.
A Tawi-Tawi pertanyen les illes de Mapun (antigament Cagayán de Joló) i Sibutu, que van quedar fora de les coordenades imposades pels Estats Units al Tractat de París, de manera que van seguir sent nominalment de sobirania espanyola fins a la ratificació el 23 de març de 1901 d'un acord signat a Washington el 7 de novembre del 1900, mitjançant el qual Espanya rebria 100.000 dòlars a canvi de les illes.

## Llenguatge

Encara perviu a l'illa l'ús del crioll espanyol.

## Enllaços externs

* Lloc oficial de la província Arxivat 2008-02-13 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Gazeta de Madrid núm.236, 24 de Agosto de 1901
# Tell Amarna

Tell Amarna és un jaciment arqueològic de Síria a la vall mitjana de l'Eufrates prop del poble de Djerablus, en territori sirià, però a tocar de la frontera amb Turquia.
Va ser descobert el segle passat pel L. Wooley, qui va realitzar dues campanyes arqueològiques (1911-1914). S'hi han trobat objectes de l'edat del bronze. La participació catalana en l'excavació es va iniciar el 1991, amb la crida pel salvament de jaciments arqueològics afectats per la construcció del pantà de Tichrine, i es va crear una missió dirigida pel professor Ö. Tunca de la Universitat de Lieja, amb el qual va col·laborar l'equip de la Universitat Autònoma de Barcelona (1997-1999). Les actuacions catalanes van ser dirigides per Walter Cruells amb la participació de Merce Gangonells, estudiant els materials ja posats a la llum i obrint noves prospeccions. Els habitants de l'assentament practicaven un cicle agrícola en els camps al llarg del riu combinat amb les activitats de ramaderia i cacera; la ceràmica trobada és de fabricació local, hipòtesi contrastada amb les analítiques petrològiques i de difracció de raigs X. S'han trobat diversos estris com falçs de sílex, amb finalitats agrícoles; els animals domèstics eren comuns (ovelles, cabres i bòvids) i aportaven llana, carn i llet. Es creu que era un establiment de tipus campament temporal amb estructures simples i no un establiment permanent.

## Referències

* Tell Amarna

## Bibliografia

* W. Cruells W., 1998: “The Halaf Levels of Tell Amarna (Syria). First Preliminary Report”, Akkadica 106, p. 1-21.
* W. Cruells, W. Orígens, Emergència i Desenvolupament de la ceràmica Halaf a Síria. Tesis Doctoral. Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Filosofia i Lletres. Departament d'Arqueologia i Prehistòria, 646 p.
* Ö. Tunca, M. Molist i W. Cruells, Tell Amarna (Syrie) I. La période de Halaf, Publications de la Mission archéologique de l'Université de Liège en Syrie.
# Telmesos

Telmesos (actual Fethiye) (en grec Τελμησσός, en llatí Telmessus) era una ciutat antiga situada a Lícia, prop de la frontera occidental amb Cària. Porta aquest nom en honor d'un fill d'Apol·lo.

## Història

Ciutat portuària, Telmesos fou conquistada com la resta de Lícia per l'Imperi aquemènida al s. VI ae, i fou posada sota domini del sàtrapa de Cària.
Els telmesos tenien fama en l'antiguitat pels seus dots com a endevins especialistes en la interpretació de prodigis.
Al segle iv aC passà a ser súbdita del rei lici Pèricles de Limira. El 334 ae, se sotmeté pacíficament a Alexandre el Gran; el sobirà lici Antipàtrida, però, es rebel·là contra el sàtrapa Nearc, que recuperà Telmesos.
Després de la mort d'Alexandre, pertangué un temps al regne asiàtic d'Antígon I Monòftalmes. El 301 ae, passà al domini dels Làgides, que controlaven tot el litoral lici i cari. Fou cedida per Ptolemeu I Sòter al seu net Ptolemeu III de Telmesos.
La ciutat recolzà al selèucida Antíoc III en la seua guerra contra Roma i el Regne de Pèrgam.
Al 188 ae, com a conseqüència de la Pau d'Apamea, Telmesos fou oferta pel Senat romà al rei de Pèrgam, Èumenes II, tot i que al final del seu regnat tornà novament a ser possessió de Lícia. Considerada una de les polis més florents de la nova Confederació lícia, romangué sota tutela dels atàlides, fins a la mort d'Àtal III el 133 ae, data en què fou llegada, com la resta del regne pergameneu, als romans, que la inclogueren a la província d'Àsia.
S'expandí durant l'Imperi Romà d'Orient, però a partir del s. VI començà a perdre importància, arruïnada per les primeres incursions àrabs. Al s. VIII, Telmesos fou reanomenada Anastasiòpolis, en honor de l'emperador romà d'Orient Anastasi II.

## Restes arqueològiques
### Tomba d'Amintes

L'àrea arqueològica de Telmesos és cèlebre per les seues tombes excavades en un penya-segat, com la tomba d'Amintes, prop de l'antiga àgora, datada del s. IV ae. La seua façana està inspirada en la d'un temple jònic.

### Teatre

Les excavacions arqueològiques de 1992 hi desenterraren un teatre de finals del període hel·lenístic. Restaurat pels romans, fou definitivament abandonat al s. VII, per les incursions dels àrabs.

## Bibliografia

* Guy Rachet; Collectiones Bouquins. «Telmessos, pasaje 907». A: Robert Laffont. Dictionnaire de l'archéologie (en francés), 1994, p. 1060. ISBN 978-2-2210-79041.

## Referències

* ↑ Heròdot, I,78; Arrià, Anàbasi d'Alexandre el Gran, I, 25, 8; II, 3, 4.
* ↑ Arrià, Anàbasi d'Alexandre el Gran, I, 24, 4.
* ↑ Tito Livio XXXVII,56; Estrabón XIV,3,4.

## Vegeu també

* Fethiye

## Enllaços externs

* «Telmessus (Fethiye)». Livius. Arxivat de l'original el 2015-01-24. [Consulta: 29 març 2012].
* «Telmessos/Fethiye». HISToric anatOLIA.de. [Consulta: 29 març 2012].
# Zagorje ob Savi

Zagorje ob Savi és una ciutat i municipi d'Eslovènia. Té 17.000 habitants.

### Nom

Zagorje ob Savi va ser atestat en fonts escrites com Zagorie el 1296, Zagoͤr el 1311, Sager el 1362, Sagor el 1391 i Seger el 1419, entre altres grafies. El nom de l'assentament es va canviar de Zagorje a Zagorje ob Savi el 1955. A principis del segle XX el nom alemany era Sagor.

#### Història

Les proves arqueològiques mostren que la zona ja estava poblada a l'Edat del bronze final i l'edat del ferro. L'any 1755 es van descobrir jaciments de carbó a la zona i es va iniciar el desenvolupament econòmic de la vila. L'extracció del carbó va ser una de les principals activitats de la zona fins a l'any 1995, quan es van tancar les últimes mines. El 2010, Zagorje ob Savi va ser molt afectat per les inundacions d'Eslovènia del 2010.

## Referències

* ↑ «Zagorje ob Savi». Slovenska historična topografija. ZRC SAZU Zgodovinski inštitut Milka Kosa. [Consulta: 23 desembre 2021].
* ↑ Zagorje ob Savi municipal site: Zagorje nekoč
* ↑ Spremembe naselij 1948–95. 1996. Database. Ljubljana: Geografski inštitut ZRC SAZU, DZS.
* ↑ Leksikon občin kraljestev in dežel zastopanih v državnem zboru, vol. 6: Kranjsko. 1906. Vienna: C. Kr. Dvorna in Državna Tiskarna, p. 96.
* ↑ Slovenian Ministry of Culture register of national heritage reference number ešd 14622 & 14623
* ↑ Zagorje ob Savi municipal site

## Enllaços externs

* Zagorje ob Savi - Lloc web oficial (eslovè)
# Casa Delmera

La Casa Delmera o Casa de la Generalitat és un immoble a la ciutat de Cervera (la Segarra). Edifici de tres plantes, realitzats amb carreus. A la planta baixa hi ha dues portes quadrangulars. A la primera planta hi ha dues portes de balcó, amb barana de ferro forjat que recorre tot el llarg de l'edifici, on hi ha un cartell de "Cámara de Comercio e Industria de Cervera y su Comarca". Damunt la porta balconera de l'esquerra hi ha la data de 1576, repartida a banda i banda d'un escut en forma de cairó, amb la creu de l'antiga Generalitat de Catalunya. La segona planta presenta dues portes balconeres, amb sengles baranes de ferro forjat. La data de 1576 permet saber que els diputats de l'antiga Generalitat de Catalunya havien contactat amb els mestres de cases Antoni Sala i Bernat Giralt aquell any per fer certes obres a la casa on eren cobrats els drets, incloent-hi una xemeneia a la moda francesa.

## Referències

* 1 2 «CASA DELMERA DE LA GENERALITAT». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].