OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Enedina Lloris i Camps

Enedina Lloris i Camps (Alfara del Patriarca, 1957) és una soprano valenciana.

## Biografia

Lloris i Camps naix a Alfara del Patriarca tot i que va créixer al poble veí de Godella, ambdós a l'Horta Nord. Va fer els estudis de cant al Conservatori Superior de Música de València, alhora que feia els de Magisteri a la Universitat de València. Va completar la seua formació musical al centre de perfeccionament del Teatro alla Scala de Milà, sota la direcció de Luciano Silvestri i Giulietta Simionato. Ha guanyat el concurs internacional de cant Toti dal Montea Itàlia i el Francesc Viñas a Barcelona, i a finals del 1983 va debutar a Treviso amb Il matrimonio segreto i després a Sabadell amb Lucia di Lamermoor. Immediatament, inicia la seua carrera internacional pels principalsteatres: Lisboa, Hamburg, Gènova, Berlín, Bonn, Marsella, París, Carnegie Hall de Nova York, Japó, etc., i a molts dels teatresespanyols, on obté grans èxits de públic i de crítica, especialment al Gran Teatre del Liceu de Barcelona, al Teatro Real i al Teatro de La Zarzuela de Madrid.
Ha actuat amb cantants prestigiosos, com Plácido Domingo, Alfredo Kraus, Josep Carreras, Sesto Bruscantini, José van Dam, Rocwel Blacke, Ernesto Palacio, Enzo Dara, Lella Cuberli, Joan Pons i Marilyn Horne. Ha cultivat altres gèneres, com el recital, l'oratori i la sarsuela. Per motius de salut es va retirar dels escenaris i es va dedicar a la docència, i sovint forma part del jurat en concursos internacionals de cant. Ha estat membre del Consell Valencià de Cultura i de la Junta Rectora del Patronat per a Activitats Musicals de la Universitat de València, i està integrada en el cos docent de l'ESMUC d'ençà de la seva fundació.

## Referències

* ↑ “El canto es demasiado difícil como para montar castillos en el aire” La cantant aconsella als seus alumnes que "el cant no ocupi tota la seva vida" sinó que també "conreïn una vida a l'marge" (castellà)
* ↑ «Enedina Lloris: I l'Òpera va». El Temps, 1987.
* 1 2 3 «Enedina Lloris». Esmuc.cat, 25-02-2013. Arxivat de l'original el 2 d’abril 2015. [Consulta: març 2015].
# Conjectura de Casas-Alvero

En matemàtiques, la Conjectura de Casas-Alvero és una conjectura en el camp de l'àlgebra de polinomis. Pren el seu nom del matemàtic català Eduard Casas Alvero, que va necessitar fer-ne servir l'enunciat l'any 2001 mentre treballava amb corbes planes complexes. Va ser batejada pel matemàtic càntabre González Vega en un treball de 2006, on la demostrava per polinomis de grau baix.

## Enunciat

Sigui P un polinomi de grau n sobre un cos de característica zero. Si P té un factor en comú amb totes les seves derivades P$^{(i)}$, amb i < n, aleshores P ha de ser potència d'un factor lineal.

## Enunciat formal

Sigui $\mathbb {K}$ un cos de característica 0 i sigui $P(X)\in \mathbb {K} [X]$ un polinomi de grau $n\in \mathbb {N}$ tal que
    $\operatorname {gr} (\operatorname {mcd} (P,P^{(k)}))>0\qquad \forall k\in \{1,2,\dots ,n-1\}$
Aleshores $P$ té una única arrel de multiplicitat $n$. Més precisament, existeixen $\lambda \in \mathbb {K} \backslash \{0\}$ i $\alpha \in {\overline {\mathbb {K} }}$ tals que
    $P(X)=\lambda {(x-\alpha )}^{n}$

## Enunciat formal alternatiu

Sigui $\mathbb {K}$ un cos de característica 0 i sigui $P(X)\in \mathbb {K} [X]$ un polinomi de grau $n\in \mathbb {N}$ tal que existeixen ${\alpha }_{1},{\alpha }_{2},\dots ,{\alpha }_{n-1}\in {\overline {\mathbb {K} }}$ verificant
    $P({\alpha }_{k})={P}^{(k)}({\alpha }_{k})=0\qquad \forall k\in \{1,2,\dots ,n-1\}$
Aleshores ${\alpha }_{1}={\alpha }_{2}=\cdots ={\alpha }_{n-1}$ i, per tant, $P$ té una única arrel de multiplicitat $n$.

## Polinomis de Casas-Alvero

Arran d'aquesta conjectura, s'han anomenat polinomis de Casas-Alvero aquells polinomis les derivades dels quals tenen alguna arrel en comú amb el mateix polinomi. A partir d'aquesta definició, la conjectura es redueix a l'enunciat «tots els polinomis de Casas-Alvero són de la forma $\lambda (x-\alpha )^{n}$».

## Referències

* ↑ Morales Medina, Miguel Ángel. «La conjetura de Casas-Alvero, contada por Eduardo Casas-Alvero». Gaussianos, 24-03-2011. [Consulta: novembre 2019].
* ↑ Casas-Alvero, Eduardo «Higher order polar germs». J. Algebra, 240, 2001, pàg. 326–337. DOI: 10.1006/jabr.2000.8727. ISSN: 0021-8693.
* ↑ Díaz-Toca, Gema M.; González-Vega, Laureano. «On analyzing a conjecture about univariate polynomials and their roots by using Maple». A: Maple conference 2006. Proceedings of the conference, Waterloo, Ontario, Canada, July 23–26, 2006. Waterloo: Maplesoft, 2006, p. 81–98. ISBN 1-897310-13-7.
* 1 2 Vicedo, Juan Pablo. Universitat de Buenos Aires. Sobre la conjetura de Casas-Alvero (en castellà), Desembre 2015.

## Bibliografia

* Graf von Bothmer, Hans-Christian; Labs, Oliver; Schicho, Josef; van de Woestijne, Christiaan «The Casas-Alvero conjecture for infinitely many degrees». J. Algebra, 316, 2007, pàg. 224–230. DOI: 10.1016/j.jalgebra.2007.06.017.
* Draisma, Jan; de Jong, Johan P. «On the Casas-Alvero conjecture». Eur. Math. Soc. Newsl., 80, 2011, pàg. 29–33. ISSN: 1027-488X.
* Castryck, Wouter; Laterveer, Robert & Ounaïes, Myriam (2012), "Constraints on counterexamples to the Casas-Alvero conjecture, and a verification in degree 12", arΧiv:1208.5404 [math.AG]
# Jaciment arqueològic de Can Gustems

El Jaciment arqueològic de Can Gustems es troba al municipi de Subirats, a la comarca de l'Alt Penedès, i es tracta d'un taller de sílex del Paleolític inferior. Es troba a la desembocadura de la Riera de Santa Fe i el torrent de Casa Nova, en uns terrenys d'al·luvió convertits en horts. El seu descobriment es va a produir durant la realització de la carta arqueològica del municipi.

## Troballes

En aquest jaciment únicament s'ha trobat indústria lítica, de la que cal destacar:
* Un ascla amb retocs marginals senestres.
* Un ascla amb retocs simples i profunds dextres.
* Un nucli esgotat.

## Referències

* 1 2 3 Vilanova, Oriol. «Can Gustems/Horts del Pou de Glaç. Subirats». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona, 02-03-2006. [Consulta: 15 febrer 2025].
# Pavelló Font de Sant Lluís

El Pavelló Municipal Font de Sant Lluís, conegut popularment com a La Fonteta, és un pavelló poliesportiu de la ciutat de València (País Valencià), creat l'any 1983, el qual està ubicat al barri de La Fonteta de Sant Lluís. Té una capacitat per 9.000 espectadors.
En aquest poliesportiu disputen els seus partits diferents equips de la ciutat, destacant-ne especialment el València Basket Club i el desaparegut Ros Casares València, ambdós equips de la màxima categoria estatal de bàsquet, el primer en modalitat masculina i el segon en femenina. Anteriorment també havia estat el terreny de joc del València Futbol Sala abans del seu trasllat a Torrent.
L'any 2016, el València Basket va finançar la renovació del pavelló amb 500.000 €, i també va instal·lar un nou marcador central de 150.000 €.
El 16 de juny de 2017 el València Basket s'hi proclamà campió de la Lliga ACB en aconseguir un global de 3-1 enfront del Real Madrid a la final de les eliminatòries.

## Referències

* ↑ «Pabellón: Pabellon Municipal Fuente San Luis (9.000 espectadores) {{in lang|es}}.». Arxivat de l'original el 2015-08-10. [Consulta: 18 febrer 2017].
* ↑ «Un nuevo videomarcador culmina la reforma interior de la 'Fonteta'» (en castellà). El Mundo, 23-09-2016. [Consulta: 7 octubre 2016].
* ↑ Pérez, Sara «El València Basket guanya la seua primera lliga». Diari La Veu, 16-06-2017 [Consulta: 15 juny 2023].

## Enllaços externs

* Vídeo "Presentación remodelación interior y XXIII edición Trofeo Ciutat de València" (castellà)
# Moixernó cama-blau (grup de bolets)

Els moixernons cama-blaus són bolets carnosos, massissos, de làmines denses i que podem separar amb facilitat de la carn del barret.
Són bolets eminentment tardorals, saprotròfics, descomponedors, que, en arrencar-los, acostumen a arrossegar fulles o virosta adherida al peu.
Pertanyen als gèneres Collybia i Lepista, Tots són bons comestibles però cal ser insistents en la cocció i cuinar-los més temps de l'usual.

## Espècies de moixernons cama-blaus

Les espècies més corrents de moixernons cama-blaus són:
* Collybia nuda, moixernó blau, pimpinella morada
* Lepista sordida, moixernó blau petit
* Lepista personata, moixernó cama-blau
* Lepista glaucocana, moixernó lilós.

## Referències

* 1 2 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* 1 2 Gràcia i Barba, Enric. La Clau dels Bolets. Volum 2. El Papiol: efadòs, 2021, p. 112. ISBN 978-84-19239-32-7.
# Autonomie Liberté Participation Écologie

Autonomie Liberté Participation Écologie (Autonomia Llibertat Participació Ecologia) o ALPE és un partit polític de centreesquerra italià de la Vall d'Aosta creat en 2010.
Autonomia Llibertat Democràcia fou una llista electoral italiana creada per l'Unione per al col·legi uninominal de la Vall d'Aosta per a les eleccions legislatives italianes de 2006 i 2008. Era formada pels grups:
* Renouveau Valdôtain
* Vallée d'Aoste Vive
* Alé Vallée (ara dins el PD)
* Comité de Valdôtains (a l'Arcobaleno - Vallée d'Aoste)
* Democratici di Sinistra - Gauche Valdôtaine (ara dins el PD)
* La Margherita (ara dins el PD)
* Itàlia dels Valors (a l'Arcobaleno - Vallée d'Aoste)
* Rosa nel Pugno
* Verds alternatius (a l'Arcobaleno - Vallée d'Aoste)
* Partit Popular Valldostà
* Esquerra Alternativa Vall d'Aosta (a l'Arcobaleno - Vallée d'Aoste)
* Rifondazione Comunista (a l'Arcobaleno - Vallée d'Aoste)
* Partit dels Comunistes Italians, el 2008 (a l'Arcobaleno - Vallée d'Aoste)
* Sinistra Democratica, el 2008 (a l'Arcobaleno - Vallée d'Aoste)
* Associació Loris Fortuna
La llista assolí l'elecció de Roberto Nicco com a diputat (43,4%) i Carlo Perrin com a senador (44,2%) per la Vall, derrotant contra tot pronòstic els candidats de la llista Vallée d'Aoste Autonomie Progrès Fédéralisme, formada per Unió Valldostana, Stella Alpina i Fédération Autonomiste, Marco Viérin i Augusto Rollandin.
El diputat Roberto Nicco s'ha adherit al component "Minoranze linguistiche" del grup mixt; el senador Carlo Perrin s'ha adherit al grup "Per le autonomie".
A les eleccions de 2008, Perrin fou derrotat per Antonio Fosson, recollint el 37,4% contra el 41,39 del candidat de la llista Vallée d'Aoste. Nicco fou reelegit amb el 39,12%, contra el 37,84% d'Ego Perron.
El 10 de febrer de 2010, esdevenia un partit polític que va passar a ser Autonomie Liberté Participation Écologie el 5 de març de 2011.

## Enllaços externs

* (italià) Web oficial Arxivat 2012-01-06 a Wayback Machine.
# Carrer de Castells

El carrer de Castells era una via pública del barri de les Corts de Barcelona, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya i actualment desapareguda.

## Història i descripció

Deu el seu nom a l'empresari Manuel Castells i Carles (La Pobleta, 1843 - Barcelona, 1904), que el 1874 comprà una gran torre i les seves terres, on creà una fàbrica coneguda com a «vernissos» o «els xarols», situada davant de l'espai on els López Rodó tenien una altra fàbrica de botons i que donà lloc a la colònia homònima.
A la seva mort fou succeït pels seus fills, Agustí i Manuel Castells i Juncosa.
Els treballadors d'aquesta fàbrica i d'altres establertes pels voltants ocuparen els habitatges d'aquest carrer, conjuntament amb els passatges Piera i Barnola, del mateix sector. Com el passatge de Piera, estava format per dues filades de cases, amb un portal i dues finestres cadascuna, una enfront l'altra, però sense eixides ni tanques. Eren habitatges unifamiliars, la majoria dels quals es llogaven.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Passatge Castells». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 «Castells, carrer de». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona.
# Manuel Navarro i Carreras

Manuel Navarro i Carreras (Vilanova i la Geltrú, 29 de gener de 1904 - Vilanova i la Geltrú, 16 de febrer de 1952) fou un industrial i polític català, fill del dirigent carlí Francesc Navarro i Baltà, antic alcalde accidental i fundador d'una fàbrica de gèneres de punt, i de Manuela Carreras i Gumà. Militant de la Comunió Tradicionalista per tradició familiar més que no pas per convicció, durant la guerra civil espanyola hagué d'amagar-se i fou tinent d'alcalde amb Eduardo Pascual Fábregas, carlí com ell.
El 1943 fou nomenat alcalde de Vilanova a proposta del governador civil Antonio Correa Veglison, en un gest de concessió de la Falange Espanyola als sectors catòlics i tradicionalistes. Era un home honest i honrat, però poc emprenedor, amb poca ambició política i amb dificultats per parlar en públic. Durant el seu mandat es va aprovar un pressupost que es va veure seriosament compromès per les actuacions de l'anterior consistori. Malalt, va perdre interès per l'alcaldia i quan fou substituït Correa va dimitir com a alcalde. Va morir uns anys després.

## Referències

* 1 2 3 4 Puig Rovira, Francesc X. «“Manuel Navarro Carreras, alcalde de Vilanova (1943-1946), Canvis polítics fa cinquanta anys”» (PDF). MISCEL.LANIA PENEDESENCA 1994. [Consulta: 19 febrer 2025].
Càrrecs públics :
| Precedit per: Eduardo Pascual Fábregas | Alcalde de Vilanova i la Geltrú 1943 - 1946 | Succeït per: Antoni Ferrer i Pi |
# Dachiardita-Na

La dachiardita-Na és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de les zeolites. Es va denominar originalment "dachiardita rica en sodi", sent reanomenada a la forma actual l'any 1997 com a membre amb sodi dominant de la sèrie dachiardita. El nom de l'arrel és en honor d'Antonio D'Achiardi (1839–1902), catedràtic de mineralogia de la Universitat de Pisa (Itàlia), qui va descriure primer la dachiardita-Ca.

## Característiques

La dachiardita-Na és un silicat de fórmula química (Na₂,Ca,K₂)₅Al$_{10}$Si$_{38}$O$_{96}$·25H₂O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1975. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 4 i 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la dachiardita-Na pertany a «02.GD: Tectosilicats amb H₂O zeolítica; cadenes de 6-enllaços – zeolites tabulars» juntament amb els següents minerals: gmelinita-Ca, gmelinita-K, gmelinita-Na, willhendersonita, cabazita-Ca, cabazita-K, cabazita-Na, cabazita-Sr, cabazita-Mg, levyna-Ca, levyna-Na, bellbergita, erionita-Ca, erionita-K, erionita-Na, offretita, wenkita, faujasita-Ca, faujasita-Mg, faujasita-Na, maricopaïta, mordenita, dachiardita-Ca, epistilbita, ferrierita-K, ferrierita-Mg, ferrierita-Na i bikitaïta.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a La Palaccia, a la vall de Duron, dins la província de Trento (Trentino - Alto Adige, Itàlia). També ha estat descrita en altres indrets italians, tots ells dins la regió Trentino - Alto Adige, així com en altres indrets del Canadà, els Estats Units, Àustria, Bulgària, Alemanya, el Japó i Rússia.

## Referències

* ↑ «Dachiardite-Na» (en anglès). Mindat. [Consulta: 16 juliol 2019].
# Zirklerita

La zirklerita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom de Bergrat Zirkler, director als treballs de potassa d'Aschersleben, a Alemanya.

## Característiques

La zirklerita és un halur de fórmula química (Fe,Mg,Ca)$_9$Al₄Cl$_{18}$(OH)₁₂·14H₂O (?). Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la zirklerita pertany a «03.CJ - Halurs complexos, amb MX₆ complexes; M = Fe, Mn, Cu» juntament amb els següents minerals: clormanganokalita, rinneïta, eritrosiderita, kremersita, mitscherlichita, douglasita i redikortsevita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Adolfsglück-Hope, a Schwarmstedt, a l'estat de Baixa Saxònia, Alemanya. Es tracta de l'únic indret on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Zirklerite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 novembre 2018].
# Quinze batalles decisives

Quinze batalles decisives per al món des de Marató a Waterloo (títol traduït de l'anglès The Fifteen Decisive Battles of the World from Marathon to Waterloo, no hi ha traducció al català) és una obra d'Edward Creasy publicada el 1851.
L'autor hi resumeix els enfrontaments militars que al seu parer han influït més en la història universal. L'obra va tenir un gran èxit al món anglosaxó i va provocar rèpliques i imitacions. Va rebre moltes crítiques per ser molt anglocèntrica i per presentar els combats sota un únic prisma: el de xoc de civilitzacions entre els europeus i els asiàtics o semites.
Les batalles que esmenta són:
* Batalla de Marató (490 aC)
* Setge de Siracusa (413 aC) (413 aC)
* Batalla de Gaugamela (331 aC)
* Batalla del Metaure (207 aC)
* Batalla del bosc de Teutoburg (9)
* Batalla dels Camps Catalàunics (451)
* Batalla de Tours (732)
* Batalla de Stamford Bridge (1066)
* Setge d'Orleans (1429)
* Derrota de l'Armada Invencible (1588)
* Batalla de Blenheim (1704)
* Batalla de Poltava (1709)
* Batalla de Saratoga (1777)
* Batalla de Valmy (1792)
* Batalla de Waterloo (1815)

## Referències

* ↑ Beckett, Ian F. W. «The Myth of Decisive Battle» (en anglès). Wall Street Journal, 24-02-2017. ISSN: 0099-9660.

## Bibliografia

* Creasy, Edward Shepherd. The fifteen decisive battles of the world : from Marathon to Waterloo (en anglès). nova edició 2008. Mineola, N.Y.: Dover Publications, 1851, p. 400 (Dover Military History, Weapons, Armor). ISBN 978-0-486-46170-0.
# Gran Premi del Brasil del 1981

Resultats del Gran Premi de Brasil de Fórmula 1 de la temporada 1981, disputat al circuit de Jacarepaguà, el 29 de març del 1981.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 2 | Carlos Reutemann | Williams - Ford | 62 | 2h 00' 23. 66 | 2 | 9 |
| 2 | 1 | Alan Jones | Williams - Ford | 62 | + 4.44 s | 3 | 6 |
| 3 | 29 | Riccardo Patrese | Arrows - Ford | 62 | + 1' 03.08 min. | 4 | 4 |
| 4 | 14 | Marc Surer | Ensign - Ford | 62 | + 1' 17.03 min. | 18 | 3 |
| 5 | 11 | Elio de Angelis | Lotus - Ford | 62 | + 1' 26.42 min. | 10 | 2 |
| 6 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 62 | + 1' 26.83 min. | 16 | 1 |
| 7 | 25 | Jean Pierre Jarier | Ligier - Matra | 62 | + 1' 30.25 min. | 23 | |
| 8 | 7 | John Watson | McLaren - Ford | 61 | + 1 Volta | 15 | |
| 9 | 20 | Keke Rosberg | Fittipaldi - Ford | 61 | + 1 Volta | 12 | |
| 10 | 33 | Patrick Tambay | Theodore - Ford | 61 | + 1 Volta | 19 | |
| 11 | 12 | Nigel Mansell | Lotus - Ford | 61 | + 1 Volta | 13 | |
| 12 | 5 | Nelson Piquet | Brabham - Ford | 60 | + 2 Voltes | 1 | |
| 13 | 4 | Ricardo Zunino | Tyrrell - Ford | 57 | + 5 Voltes | 24 | |
| NC | 3 | Eddie Cheever | Tyrrell - Ford | 49 | No Classificat | 14 | |
| NC | 23 | Bruno Giacomelli | Alfa Romeo | 40 | No Classificat | 6 | |
| Ret | 27 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 25 | Turbo | 7 | |
| Ret | 6 | Hector Rebaque | Brabham - Ford | 22 | Virolla | 11 | |
| Ret | 15 | Alain Prost | Renault | 20 | Col·lisió | 5 | |
| Ret | 30 | Siegfried Stohr | Arrows - Ford | 20 | Accident | 21 | |
| Ret | 28 | Didier Pironi | Ferrari | 19 | Col·lisió | 17 | |
| Ret | 8 | Andrea de Cesaris | McLaren - Ford | 9 | Motor | 20 | |
| Ret | 16 | René Arnoux | Renault | 0 | Col·lisió | 8 | |
| Ret | 22 | Mario Andretti | Alfa Romeo | 0 | Col·lisió | 9 | |
| Ret | 21 | Chico Serra | Fittipaldi - Ford | 0 | Col·lisió | 22 | |
| NVQ | 9 | Jan Lammers | ATS - Ford | | | | |
| NVQ | 32 | Beppe Gabbiani | Osella - Ford | | | | |
| NVQ | 31 | Miguel Angel Guerra | Osella - Ford | | | | |
| NVQ | 18 | Eliseo Salazar | Osella - Ford | | | | |
| NVQ | 14 | Ricardo Londono | Ensign - Ford | | | | |
| NVQ | 17 | Derek Daly | March - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Nelson Piquet 1' 35. 079
* Volta ràpida: Marc Surer 1' 54. 302 (a la volta 26)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 17 abril 2010].
# Frances O'Connor

Frances Ann O'Connor (Wantage, Oxfordshire, 12 de juny de 1967) és una actriu anglesa. El 2022 va debutar com a guionista i directora amb Emily.

## Filmografia

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 1993 | Law of the Land | Marissa Green | Sèrie de televisió |
| 1994 | Halifax f.p: The Feeding | Frances | Pel·lícula de televisió |
| 1994 | The Damnation of Harvey McHugh | Georgina | Episodi: "Heaven Knows Mr. McHugh" |
| 1995 | Bathing Boxes | Segona dona | Curtmetratge |
| 1995 | Snowy River: The McGregor Saga | Rachel McAlister | Episodi: "A New Life: Part 1" Episodio: "A New Life: Part 2" |
| 1996 | Shark Bay | Dr. Jane | Pel·lícula de televisió |
| 1996 | Blue Heelers | Gabe Greenway | 3 episodis |
| 1996 | G. P. | Karen Papadopoulos | Episodi: "Someone to Turn To" |
| 1996 | Love and Other Catastrophes | Mia | |
| 1997 | Frontline | Kristy | Episodi: "I Get the Big Names" |
| 1997 | Kiss or Kill | Nikki Davies | |
| 1997 | Thank God He Met Lizzie | Jenny | |
| 1998 | Little Bit of Soul, AA Little Bit of Soul | Kate Haslett | |
| 1999 | Mansfield Park | Fanny Price | |
| 2000 | About Adam | Laura Owens | |
| 2000 | Madame Bovary | Emma Bovary | Pel·lícula de televisió |
| 2000 | Bedazzled | Alison Gardner / Nicole Delarusso | |
| 2001 | Artificial Intelligence: AI | Monica Swinton | |
| 2002 | La importància de ser franc (The Importance of Being Earnest) | Gwendolen Fairfax | |
| 2002 | Windtalkers | Rita | |
| 2003 | Timeline | Kate Ericson | |
| 2004 | Piccadilly Jim | Ann Chester | |
| 2004 | Iron Jawed Angels | Lucy Burns | Pel·lícula de televisió |
| 2004 | Book of Love | Elaine Walker | |
| 2004 | Lazarus Child, TheThe Lazarus Child | Alison Heywood | |
| 2005 | Three Dollars | Tanya Harnovey | |
| 2008 | Cashmere Mafia | Zoe Burden | 7 episodis |
| 2009 | Blessed | Rhonda | |
| 2010 | Ice | Sarah | Mini-sèrie |
| 2011 | The hunter | Lucy Armstrong | |
| 2012 | Little Red Wagon | Margaret | |
| 2013 | Emanuel and the Truth About Fishes | Janice | |
| 2014 | The missing | Emily Hughes | Nominada – Golden Globe Awards a millor actriu de sèrie o telefilm |
| 2016 | The Conjuring 2: The Enfield Poltergeist | Peggy Hodgson |
| 2020 | Go Karts | Christie Hooper | |

## Referències

* ↑ «The earnest gypsy». The Age, 17-06-2002. Arxivat de l'original el 5 January 2009. [Consulta: 8 juliol 2008].