OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Adina-Ioana Vălean

Adina Ioana Vălean (Băicoi, 16 de febrer de 1968) és una política romanesa, diputada europea des del 2007. El juliol de 2019 va ser nomenada presidenta de la Comissió d'Indústria, Recerca i Energia del Parlament Europeu. Des de l'1 de desembre de 2019 és comissària europea de Mobilitat i Transport sota la presidència d'Ursula von der Leyen.

## Biografia
### Activitat formativa i professional

Es va llicenciar l'any 1990 en matemàtiques a la Universitat de Bucarest; després de llicenciar-se, va participar en el procés d'integració europea del seu país. Als anys 90 va treballar com a professora. Del 1997 al 1999 va ser directora al Ministeri de Joventut i Esports romanès. Més tard, es va associar amb organitzacions no governamentals.

### Carrera política

Es va afiliar al Partit Nacional Liberal, l'any 2006 va esdevenir vicepresidenta d'aquest grup al districte de Prahova. Va ser responsable de les campanyes electorals del partit. Del 2004 al 2007 va ser membre de la Cambra de Diputats romanesa.
Observadora al Parlament Europeu, l'any 2007 va obtenir el mandat d'eurodiputada. A les eleccions de 2009, es va presentar amb èxit a la reelecció. En la setena legislatura, es va incorporar al Grup de l'Aliança de Demòcrates i Liberals per Europa (es va convertir en vicepresidenta), a la Comissió de Peticions i a la Comissió d'Indústria, Recerca i Energia. El 2014 va ser reelegida al Parlament Europeu.
Des de l'1 de desembre de 2019 és comissària europea de transport de la Comissió encapçalada per Ursula von der Leyen. Entre d'altres, ha continuat projectes com el Cel únic europeu, un projecte d'integració de la Comissió destinat a eliminar les fronteres estatals i a organitzar millor el trànsit aeri per fer-lo més eficient, competitiu, segur i menys nociu per al medi ambient.

### Vida privada

Està casada, des de 2009 amb el seu company de partit i expresident del Senat Crin Antonescu.

## Referèncoes

* ↑ «Trasporti: Valean, ministri favorevoli a riforma 'cielo unico'» (en italià), 12-10-2020.
* ↑ «Cos'è il Cielo unico europeo?» (en italià), 30-01-2014.
* ↑ «Adina Vălean și Crin Antonescu s-au căsătorit» (en romanès).
# Tapersex

Un tapersex o tuppersex és una festa o reunió en què es venen joguines i articles sexuals i s'ofereix assessorament sexual.
La paraula tapersex o tuppersex prové del concepte "Tupper", utensili de cuina per a guardar aliments i de la paraula "Sex", 'sexe' en català. La filosofia del tapersex naix al sud dels Estats Units als voltants del 2000. Segueix un model de negoci que popularitzà Tupperware basat en la venda directa en reunions preparades amb persones en un lloc adequat. Generalment, aquestes reunions es produeixen en casa dels clients; que solen ser grups d'entre 6 i 15 amigues, encara que també poden participar xics; allí un assessor arriba amb una maleta i durant unes hores mostra el contingut de la maleta, explica el seu funcionament i resol dubtes, els clients finalment poden decidir si comprar o no algun dels articles. Més recentment, la pràctica del tapersex ha evolucionat més de cara a la teràpia i assessorament sexual per part de professionals. També durant la pandèmia per COVID-19 es van començar a realitzar aquestes reunions en línia.

## Referències

* 1 2 «Reuniones tuppersex: ¿en qué consisten?» (en castellà). Desmontandoalapili. [Consulta: 28 gener 2021].
* ↑ «La pràctica del Tapersex». Montse Iserte, 30-07-2015. [Consulta: 22 setembre 2015].
* 1 2 «Curiosidad: buscando qué es tuppers» (en castellà). Granada dígital. [Consulta: 28 gener 2021].
* ↑ «¿Qué es un Tuppersex?» (en castellà). The Luxonomist. [Consulta: 28 gener 2021].
* ↑ SánchezMateos, Alejandra. «El tuppersex se reinventa» (en castellà). La Vanguardia, 18-01-2019. [Consulta: 28 gener 2021].
* ↑ «Quedada online para el ‘tuppersex’» (en castellà). El País, 26-05-2020. [Consulta: 28 gener 2021].
# Pòntia dels cims

La pòntia dels cims (Pontia callidice) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels pièrids (Pieridae) present als Països Catalans.

## Distribució

Es distribueix pels Pirineus, els Alps, Turquia i l'Orient Mitjà fins a Mongòlia, la Xina i Nord-amèrica. A Europa es troba entre els 1.500 i els 3.400 msnm.

## Hàbitat

Viu en pendents alpins, rocosos, oberts i herbosos. L'eruga s'alimenta, entre altres plantes, d'Erysimum helveticum, Reseda glauca, Cardamine bellidifolia i Hutchinsia alpina.

## Període de vol

Té una generació a l'any, entre començaments de juny i començaments de juliol. Hiberna com a pupa.

## Referències

* ↑ «Pontia callidice» (en castellà). Catalogue of Life. Arxivat de l'original el 2014-02-21. [Consulta: 6 febrer 2014].
* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 24 gener 2014].
* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual (castellà)
* Lepidoptera and their ecology (anglès)
* European Butterflies (anglès)
# Alba María Redondo Ferrer

Alba María Redondo Ferrer (Albacete, 27 d'agost de 1996) és una futbolista professional espanyola que juga com a davantera al club de la Lliga F Reial Madrid i a la selecció espanyola femenina.

## Carrera

Redondo va progressar pel sistema juvenil del club de la seua ciutat, el Fundación Albacete. El 2014, Redondo, de 17 anys, va marcar dos gols quan "El Funda" va guanyar 2-0 a la UD Granadilla Tenerife Sud per assegurar l'ascens a Primera Divisió. Tot i jugar en un club relativament menut, es va convertir en una golejadora competent i va cridar l'atenció de les scouts de la selecció espanyola de futbol. Va debutar amb la selecció sènior el novembre de 2018 i també va ser convocada per a la Copa de l'Algarve 2019. La temporada 2018-19 va acabar amb una decepció per a Redondo, quan els seus 15 gols a la Lliga no van impedir que el Fundació Albacete acabara al final de la classificació i descendira. També quedà fora de l'equip de 23 jugadores del seleccionador nacional Jorge Vilda per a la Copa del Món Femenina de la FIFA 2019.
El juny de 2019, Redondo es va traslladar al Llevant, signant un contracte de dos anys amb una opció d'un any. El novembre de 2019 va marcar dos gols contra l'EdF Logronyo, però va quedar inconscient al final del partit. Tot i la seua commoció, el fisioterapeuta que va córrer a tractar-la va ser expulsat per un àrbitre dogmàtic, que va considerar que el fisiona no havia demanat permís per entrar al terreny de joc. Al mes següent, Redondo es va fer estimar per l'afició del Llevant quan va marcar l'únic gol de la victòria contra el València al derbi de la ciutat.
Redondo va guanyar el premi Pichichi per ser la màxima golejadora de la temporada 2022-23 de la Lliga F.

## Referències

* ↑ «Alba Redondo: los goles también se fabrican en Albacete» (en castellà). El País, 04-01-2019 [Consulta: 17 desembre 2019].
* ↑ «Alba Redondo: "Muchas veces peco de egoísmo"» (en castellà). El País, 28-02-2019 [Consulta: 17 desembre 2019].
* ↑ «Jorge Vilda se olvida de Alba Redondo para el Mundial» (en castellà). Aúpa Alba, 20-05-2019 [Consulta: 17 desembre 2019].
* ↑ «Alba Redondo se incorpora al Levante UD Femenino» (en castellà). Llevant UE, 14-06-2019 [Consulta: 17 desembre 2019].
* ↑ «Escándalo: Un fisio del Levante expulsado por atender a una jugadora inconsciente» (en castellà). El Desmarque, 27-11-2019 [Consulta: 17 desembre 2019].
* ↑ «Un gol de Alba Redondo decantó el derbi para el Levante» (en castellà). Levante-EMV, 15-12-2019 [Consulta: 17 desembre 2019].
* ↑ «Alba Redondo se estrena como Pichichi y Misa Rodríguez consigue su segundo Zamora». Marca, 21-05-2023. [Consulta: 18 juny 2023].
# Albina Kelmendi

Albina Kelmendi (Pejë, 27 de gener del 1998) és una cantautora kosovar.
Kelmendi va estudiar clarinet i piano en una escola de música de Pejë i va començar a actuar junts amb la seva família sota el nom de Family Band.
El 2014 va participar en The Voice of Albania, on va acabar en segon lloc, i el 2015 en l'edició dotzena de Top Fest, on va presentar la seva cançó Nuk ka ma mire.
El juny del 2022, Albina Kelmendi va publicar el seu primer àlbum, Nana Loke. El desembre del 2022 va participar amb cinc membres de la seva família en el Festivali i Këngës amb la cançó Duje. Van acabar en segon lloc a l'última nit, decidit pel vot jurat, però van guanyar el vot públic i per aquesta raó representaran Albània en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2023, que se celebrarà en la ciutat britànica de Liverpool.

## Referències

* 1 2 3 «Albina Kelmendi në Radio KFOR zbuloi se në fund të muajit shkurt lanson projektin e ri muzikor» (en albanès). Radio KFOR. [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ «Ja pse u përlot Albina Kelmendi në intervist» (en albanès). InfoKosova. Arxivat de l'original el 23 de desembre 2022. [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ «Në bashkëpunim me nënën, Albina Kelmendi publikon albumin “Nana loke”» (en albanès). DIELLI.INFO, 25-06-2022. [Consulta: 3 gener 2023].
* ↑ «'Festivali i Këngës' chooses Albina & Familja Kelmendi for Albania» (en anglès). Eurovision.tv, 23-12-2022. [Consulta: 3 gener 2023].
# Alejandro Agresti

Alejandro Agresti (Buenos Aires, 2 de juny de 1961) és un director de cinema, guionista i actor argentí.
Ha guanyat sengles premis Còndor de Plata al millor director i millor guió per les seves pel·lícules Buenos Aires viceversa (1996) i Valentín (2002, titulada a Espanya El somni de Valentín). A més, El vent es va portar el que va ser guardonada el 1998 amb la Petxina d'Or a la millor pel·lícula en el Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià. En 2001 va rebre el Diploma al Mèrit dels Premis Konex com un dels 5 millors Directors de Cinema de la dècada a Argentina. Des de mitjan dècada de 2000 treballa majoritàriament als Estats Units, on va realitzar la reeixida cinta The Lake House.

## Biografia

El 1987 Agresti va estrenar la seva òpera prima, L'amor és una dona grossa. En aquest film Agresti reflecteix amb notable realisme i cruesa, la desesperació de la generació de joves que va aconseguir sobreviure a la sagnant última dictadura militar que va assolar l'Argentina entre 1976 i 1983. Es tracta d'una obra amb un marcat sentiment pessimista, protagonitzada per un periodista que transita les vores de la bogeria i el desencantament per la realitat que li toca viure, tant en el personal com en el generacional. La història del film està ambientada a Buenos Aires, que en aquells dies transitava un període polític de notable obscurantisme, i una atmosfera social caracteritzada per l'absència d'ideals. Alguns crítics de cinema consideren aquesta pel·lícula com a premonitoria dels estralls que més tard produiria l'obert desembarcament del neoliberalisme al país, durant el govern de Carlos Menem.
A partir de la bona recepció internacional de Valentín (2002), Agresti va començar a rebre ofertes per filmar a Hollywood, on es va instal·lar i va realitzar el drama romàntic The Lake House (La Casa del Llac, 2006), en el qual va treballar amb els famosos actors Sandra Bullock i Keanu Reeves, als quals va tornar a reunir després de l'èxit de Speed (Màxima velocitat, 1994) i que va recaptar més de 114 milions de dolares a nivell mundial. La banda sonora d'aquest film va explicar a més amb una cançó de Paul Mccartney.
En 2014 Agresti estrenarà el seu nou film, la comèdia No som animals, una coproducció argentina-nord-americana protagonitzada per John Cusack, Paul Hipp i Lucila Solá. La història transcorre en l'Argentina i Agresti també interpreta un rol principal en el film, el qual va ser escrit per ell i Cusack.

## Filmografia

* Mecánica popular (2016)
* No somos animales (2013)
* La casa del llac (2006)
* Un mundo menos peor (2004)
* Valentín (2002)
* Una noche con Sabrina Love (2000)
* El viento se llevó lo que (1999)
* La cruz (1998)
* Buenos Aires viceversa (1997)
* El acto en cuestión (1993)
* Luba, coproducció amb Països Baixos (1990)
* City Life (documental), coproducció amb Països Baixos (1990)
* Boda secreta (1989)
* El amor es una mujer gorda (1987)
* El hombre que ganó la razón (1984)
* La neutrónica explotó en Burzaco (1984)

## Referències

* ↑ Alejandro Agresti regresa, del brazo de Al Pacino Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine. La Nación
# Alex Renfroe

Gregory Alexander Renfroe (Savannah, Georgia, EUA, 23 de maig de 1986) és un jugador de bàsquet estatunidenc nacionalitzat posteriorment com a bosnià. Fa 1,91 m d'alçada i ocupa habitualment posició de base o escorta. És internacional amb Bòsnia-Herzegovina. Actualment pertany a la plantilla del CB Granada on acaba de signar contracte després de jugar al San Pablo Burgos la temporada 2021-22.

## Referències

* ↑ «El Coviran Granada anuncia el fichaje de Alex Renfroe para la próxima temporada» (en castellà), 24-08-2022. [Consulta: 24 agost 2022].
# Jordi Bosch Mollera

Jordi Bosch i Mollera (Girona, 29 de gener de 1927 - Llambilles, 22 de gener de 2002) fou un metge i cineasta amateur català.

## Biografia

Llicenciat en Medicina el 1950 per la Universitat de Barcelona i Doctorat el 1958. Va ser acadèmic numerari de la Reial Acadèmia de Doctors de Barcelona, de València i de Múrcia. El 1956 fou director de sanatoris i professor Honorari de l'Escola Nacional de Malalties de Tòrax. Director Cap Clínic de la Ciutat Sanatorial de Terrassa. Des del 1962 fou cirurgià del tòrax de l'Hospital de Santa Caterina de Girona i des del 1980 fins a la jubilació, metge consultor pneumòleg. Membre de la American Thoracic Society i del American College of Chest Physicians. Diplomat en Broncologia a la Universitat de París i en malalties respiratòries del treball. Des del 1964 al 1968 fou President de l'Associació Fotogràfica i Cinematogràfica de Girona. Al 1993 la Generalitat de Catalunya li atorgà la medalla de plata de la Creu Roja i la medalla a l'esport.

## Obra cinematogràfica

Com a cineasta amateur va filmar 16 pel·lícules, la temàtica de les quals tracta sobretot de les tradicions de la ciutat de Girona, com ara la processó de Corpus (1964) o l'exposició de flors a Sant Pere de Galligants (1968). Però Bosch Mollera també va filmar altres testimonis documentals, com ara les inundacions a Girona l'any 1962 o la nevada de 1963. La seva obra també va recollir algunes tradicions de les comarques gironines com el Corpus a Sant Feliu (1966) o les Festes de primavera a Palafrugell (1964), i algun documental sobre zones rurals, com Restauració d'una masia. Va participar en diferents concursos nacionals i provincials de Cinema Amateur en els quals va obtenir diversos premis, com el primer premi de l'Associació Fotogràfica i Cinematogràfica de Girona (AFIC) al millor film Súper 8 sonoritzat per la seva obra "Kurkuya".

## Referències

* ↑ «Fons i col·leccions | Servei de Gestió Documental, Arxius i Publicacions (SGDAP). Ajuntament de Girona». [Consulta: 9 juny 2018].
* ↑ Girona «Terratrèmols a la costa». Diari de Girona.
* ↑ Los Sitios, 21-12-1965, pàg. 3.

## Enllaç de Referència

* Jordi Bosch i Mollera | Galeria de Metges Catalans
* ↑ Barbarà i Puig, Joan «Vint anys sense Jordi Bosch i Mollera». Revista de Girona, 335, 2022, pàg. 48-51.
# Alfredo Rodríguez Salicio

Alfredo Rodríguez Salicio (7 d' octubre de 1985). És un pianista cubà i compositor de jazz.
Des de petit va començar a estudiar piano al Conservatori Manuel Saumell, i més tard al Conservatori de música Amadeo Roldán, tots dos a la ciutat de l'Havana.
El seu interès en el jazz va ser estimulat pel concurs anual "JoJazz" per a joves músics de jazz a Cuba, on va guanyar una menció honorífica el 2003.
El 2006, Rodríguez va ser seleccionat com un dels dotze pianistes de tot el món per tocar al Festival de Jazz de Montreux. Va ser aquí on va conèixer la icona de la música Quincy Jones, qui ha estat el seu productor i mentor de d'aquell moment.
Una de les composicions més conegudes de Rodríguez es va aconseguir gràcies a la col·laboració amb Quincy Jones, Tan Dun i Siedah Garrett; l'himne "Better City, Better Life" va ser seleccionat com el tema oficial de la Xangai World Expo 2010 .
El 2015 va rebre la seva primera nominació als Premis Grammy en la categoria “millor arranjament instrumental”, per a la cançó "Guantanamera".
Rodríguez ha actuat en importants festivals de jazz en què ha compartit escenaris amb artistes com Wayne Shorter, Herbie Hancock, Patti Austin, James Ingram, McCoy Tyner, Esperança Spalding, Richard Bona i Lionel Loueke.
Discografia :
| Any | Àlbum | Segell Discogràfic |
| 2012 | Sounds of Space | Mack Avenue Records |
| 2014 | The Invasion Parade | Mack Avenue Records |
| 2016 | Tocororo | Mack Avenue Records |
| 2018 | The Little Dream | Mack Avenue Records |
| 2019 | Diologue (junto a Pedrito Martínez) | Mack Avenue Records |
| 2023 | Coral Way | Mack Avenue Records |

## Referències

* ↑ «Alfredo Rodríguez Salicio» (en castellà). [Consulta: 5 novembre 2021].
* ↑ «Músicos: Alfredo Rodríguez» (en castellà). [Consulta: 21 novembre 2002].
# Almudena Alberca

Almudena Alberca (Madrid, 1978) és una enòloga espanyola que ostenta el títol Master of Wine de l'Institut Master of Wine.

## Biografia

Almudena Alberca va néixer a Madrid i va créixer a Salamanca. Va estudiar Enginyeria Tècnica Agrícola a la Universitat de Salamanca, així com la Llicenciatura en Enologia i Màster en Viticultura a la Universitat de Valladolid.
A l'inici de la seua carrera professional va participar en dues veremes, la primera en 2003 a Zamora i la segona en 2004 a Nova Zelanda. Quan va tornar en 2005 treballa com a assistent en diferents cellers i finalment en 2007 s'incorpora a Vinyes del Cenit (D.O. Tierra del Vino de Zamora) com a enòloga i gerent. Posteriorment exercirà com a Directora tècnica en Dominio de Atauta (D.O. Ribera del Duero) i, des de l'any 2015, en Bodegas Viña Mayor (D.O. Ribera del Duero, Rueda, Toro, Valdeorras i Rías Baixas), pertanyent al Grup Bodegas Palacio 1894.
Posseeix el Advanced Certificate WSET atorgat pel Wines and Spirits Education Trust amb seu a Londres.
En 2018 va rebre el títol Master of Wine, el més prestigiós i difícil d'obtenir dins del món del vi, s'atorga des de 1953 per The Institute of Masters of Wine, amb seu a Londres. Aquest assoliment ha tingut gran repercussió en els mitjans de comunicació per ser la primera dona espanyola a rebre aquest títol.

## Referències

* ↑ «European MWs». www.mastersofwine.org. Arxivat de l'original el 2019-06-01. [Consulta: 1r juny 2019].
* 1 2 «Así es Almudena Alberca, primera mujer española Master of Wine». La Vanguardia, 07-09-2018. [Consulta: 1r juny 2019].
* 1 2 «Almudena Alberca, directora técnica de Bodegas Viña mayor, PRIMERA MUJER ESPAÑOLA MASTER OF WINE». www.grupobodegaspalacio.es. [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ «Almudena Alberca, la española que lidera el mundo del vino». www.elmundo.es. [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ Cano, Carlos G. «Almudena Alberca, primera Master Of Wine española, recomienda beber vino con moderación». Cadena SER, 05-09-2018. [Consulta: 1r juny 2019].
* ↑ Mayor, TELVA para Viña. «Almudena Alberca, la española que más sabe de vinos». Telva.com, 05-09-2018. [Consulta: 1r juny 2019].
# Amina Tyler

Amina Tyler (àrab: أمينة تايلر) (Tunis, 7 de desembre de 1994) amb nom de soltera Amina Sbui, és una estudiant i activista tunisiana feminista.

## Biografia

És estudiant; va pertànyer a Femen, una associació feminista, en les activitats de la qual se sol protestar amb nus totals o parcials.
Al març del 2013 fou la primera dona tunisiana que publicà una fotografia seua nua de cintura cap a dalt en Facebook, amb la frase en àrab «El meu cos és meu». L'imam Adel Almi emeté una fàtua en què demanava per a ella un càstig de cent fuetades i morir lapidada.
El 19 de maig del 2013 pintà el mur d'un cementeri de Kairuan per a protestar contra el congrés que hi estava realitzant el partit salafista Ansar al Xaria. L'arrestaren després que escrigués el nom del seu moviment a la paret i la portaren a la presó Messadine de Susa. Entre el seu grup defensor hi havia la destacada advocada Leila ben Debba. Després de tres mesos la deixaren en llibertat, després que fos empresonada i declarada culpable de tenir gas de pebre.
Després de ser alliberada emigrà a l'estat francés per a continuar estudiant, allotjada per la família de l'escriptor Michel Sitbon. Tornà a Tunísia i ara viu a Sidi Bou Saïd.
El canell dret duu tatuades tres paraules: lluita, nudisme, llibertat.

## Llibres

* 2014, El meu cos em pertany (ISBN 978-2259223157) (en espanyol)

## Referències

* ↑ Girard, Quentin. «Amina. Un nouveau dessein» (en francés), 05-09-2013. [Consulta: 29 desembre 2014].
* ↑ El País. «Amina: sola frente a los radicales», 25-05-2013. Arxivat de l'original el 1 d'agost de 2013. [Consulta: 29 juliol 2013].
* ↑ «Amina Tyler, condenada a morir a pedradas en Túnez», 2013. Arxivat de l'original el 25 de març de 2013. [Consulta: 29 juliol 2013].
* ↑ leaders. «Amina sera jugée le 30 mai à Kairouan» (en francés), 23-05-2013. Arxivat de l'original el 9 de juny de 2013. [Consulta: 29 juliol 2013].
* ↑ 20 Minutos. «El tribunal tunecino que juzga a Amina Tyler pospone su decisión hasta el día 5 de junio», 31-05-2013. Arxivat de l'original el 29 de juliol de 2013. [Consulta: 29 juliol 2013].
* ↑ BBC. «La feminista tunecina cuyo desnudo escandalizó al mundo árabe», 07-12-2015. Arxivat de l'original el 8 de desembre de 2015. [Consulta: 8 desembre 2015].
# Olympiakos (waterpolo)

La secció de waterpolo de l'Olympiakos és una de les més importants d'aquest club poliesportiu grec. Fundada al 1925, tant la seva secció masculina com femenina, ha obtingut nombrosos títols nacionals com europeus.
L'equip masculí, la temporada 2001-02, va ser el primer equip de la història del waterpolo i l'únic equip grec que ha guanyat el Grand Slam (Lliga, Copa nacional, Copa d'Europa i Supercopa d'Europa). El mateix assoliment el va aconseguir l'equip femení les temporades 2020-21 i 2021-22, quan va guanyar la Lliga, la Copa, l'Eurolliga i la Supercopa d'Europa. A les competicions europees, l'equip femení ha aconseguit en general 3 Copas d'Europa, 1 Copa LEN, 3 Supercopas d'Europa i nombrosos títols de lliga.
EL principal rival de l'equip masculí és Ethnikos, l'altre equip principal de waterpolo de la ciutat del Pireu, i del femení és el NO Vouliagmeni.

## Palmarès
### Masculí

* Lliga de Campions
** Campions (2): 2001–02, 2017–18
** Finalistes (3): 2000–01, 2015–16, 2018–19
* Recopa d'Europa
** Finalistes (2): 1997–98, 1998–99
* Supercopa d'Europa
** Campions (1): 2002
** Finalistes (1): 2018
* Lliga grega:
** Campions (37): 1927, 1933, 1934, 1936, 1947, 1949, 1951, 1952, 1969, 1971, 1991–92, 1992–93, 1994–95, 1995–96, 1998–99, 1999–00, 2000–01, 2001–02, 2002–03, 2003–04, 2004–05, 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2009–10, 2010–11, 2012–13, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18, 2018–19, 2019–20, 2020-21, 2021-22, 2022-23
* Copa grega
** Campions (26): 1991–92, 1992–93, 1996–97, 1997–98, 2000–01, 2001–02, 2002–03, 2003–04, 2005–06, 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2009–10, 2010–11, 2012–13, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2017–18, 2018–19, 2019–20, 2020-21, 2021-22, 2022-23, 2023-24, 2024-25
* Supercopa grega
** Campions (5): 1997, 1998, 2018, 2019, 2020

### Femení

* Eurolliga
** Campiones (3): 2014–15, 2020–21, 2021–22
** Finalistes (3): 2016–17, 2018–19, 2023–24
* Copa LEN
** Campiones (1): 2013–14
** Finalistes (2): 2007–08, 2017–18
* Supercopa d'Europa
** Campiones (3): 2015, 2021, 2022
** Finalistes (1): 2014
* Lliga grega:
** Campiones (14): 1994–95, 1997–98, 2008–09, 2010–11, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18, 2018–19, 2019–20, 2020-21, 2021-22, 2022-23
* Copa grega
** Campiones (6): 2017–18, 2019–20, 2020-21, 2021-22, 2022-23, 2024-25
* Supercopa grega
** Campiones (2): 2020, 2024

## Enllaços externs

* Olympiakos (seccio masculí) - Lloc web oficial
* Olympiakos (seccio femení) - Lloc web oficial