OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carmen Claver Cabrero

Carmen Claver Cabrero (Osca, 13 d'abril de 1952) és una científica aragonesa, catedràtica del Departament de Química Física i Inorgànica de la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona, directora científica del Centre Tecnològic de Química de Catalunya, Acadèmica de la Reial Acadèmia de Ciències Exactes, Físiques i Naturals i membre de la Acadèmia Europea.

## Trajectòria

Nascuda a Osca, es mudà amb la seva família a Sabiñánigo. Eren cinc germanes, conegudes com "el clan de les Claver". Als 14 anys es traslladà a estudiar a l'Institut Ramón y Cajal d'Osca i posteriorment a Saragossa per cursar la carrera de Química. La seva gran afició per la muntanya la va portar a conèixer, a través del Club Alpino Universitario de la capital d'Aragó, al professor universitari i científic Luis Oro Giral, amb qui realitzà la seva tesi doctoral en l'àmbit de la química organometàl·lica i la catàlisi homogènia, que la motivà a derivar el seu interès inicial per l'empresa privada a l'investigació. Es va doctorar en Química per la Universitat de Saragossa al 1978. Inicià la seva trajectòria professional a Tarragona, primer en la que fou Facultat de Ciències Químiques i després creada Universitat Rovira i Virgili.
# Ileana Cabra Joglar

Ileana Mercedes Cabra Joglar (Hato Rey, 28 d'abril de 1989), més coneguda com a iLe, és una cantant, compositora i vocalista porto-riquenya, durant 10 anys l'única cantant femenina de la banda porto-riquenya Calle 13, actuant juntament amb els seus germans René Pérez Joglar «Residente» i Eduardo Cabra Martínez «Visitante».
Ha guanyat múltiples premis Grammy i Grammy llatins com a membre de Calle 13, així com a solista en el seu àlbum de debut, iLevitable, amb qui va guanyar un Premi Grammy al millor àlbum de rock llatí o alternatiu. Ha manifestat ser de la minoria de porto-riquenys que vol la independència de Puerto Rico respecte els Estats Units.
iLe és la filla de Flor Joglar de Gracia, una actriu que va formar part del teatre troupe Teatro del Sesenta i de José Cabra González, un creatiu publicista i músic. Va heretar la veu de la seva mare i la seva àvia, Flor Amelia de Gracia, mestra i compositora, qui és també presentada en la coberta posterior de Calle 13, el seu primer album amb el nom del seu grup.
El maig de 2016 va publicar Ilevitable i la National Public Radio (NPR) la va qualificar d'intérpret de sons clàssics que flueixen a través de Llatinoamèrica. Han col·laborat altres músics porto-riquenys com Piro Rodríguez, Charlie Sepulveda, Bayrex Jiménez, Eduardo Cabra, Fofé Abreu de Circo, Louis García i Cheo Feliciano en un dels seus darrers enregistraments.

## Referències

* ↑ Cervantes, Xavier «iLe canta als tresors de la música llatina». Ara.cat, 15-10-2016 [Consulta: 16 agost 2017].
* ↑ «Ileana Cabra, Calle 13 Sister, Announces Solo Project: Singer To Release New Album»
* ↑ «De luto por muerte de su abuela el cantante Residente Calle 13». Primerahora.com. [Consulta: 12 abril 2017].
* ↑ 7:00 AM ET. «Review: iLe, 'iLevitable'». NPR, 20-05-2016. [Consulta: 12 abril 2017].
* ↑ Pareles, Jon «Review: iLe’s ‘iLevitable’ Finds That Longing Can Turn to Mourning» (en anglès). The New York Times, 01-06-2016. ISSN: 0362-4331 [Consulta: 16 agost 2017].

## Enllaços externs

* Entrevista a Beteve 13 octubre 2016
# Jean Haust

Jean Haust (Verviers, 10 de febrer de 1868 — 24 de novembre de 1946) fou un lingüista belga i militant del moviment való. Va ser professor a la Universitat de Lieja i autor d'un diccionari de la llengua valona de la regió de Lieja.
Jean Haust va néixer a una família modesta del país való. Malgrat la mort prematura de son pare va poder continuar la seva educació a l'escola de mestres associada a la Universitat de Lieja on va adquirir el títol d'agregat de filologia clàssica.
El 1882 va esdevenir professor de llatí a l'Ateneu de Lieja, on va ensenyar durant trenta anys. El mateix any, va començar la publicació d'un primer volum d'un estudi sobre la fonètica i la morfologia de les llengües liegeses. Va establir des d'aleshores el seu mètode d'observació meticulosa del terreny. El 1897, la Société liégeoise de littérature wallonne (en català: Societat liegesa de literatura valona) va elegir-lo com membre. Més tard, va esdevenir-ne el secretari, fins que el 1927 va deixar-la per raons de desavinença. Des del 1913 va col·laborar a la creació del Museu de la vida valona a Lieja.
El 18 d'agost de 1920, el polític socialista Jules Destrée va proposar al rei dels belgues Albert I de nomenar-lo a la nova Académie royale de langue et de littérature françaises de Belgique, del qual va ser membre del 1920 al 1946. Al mateix any va crear el primer curs de llengua i literatura valones a la Universitat de Lieja. El 1932 va esdevenir catedràtic a la mateixa universitat.
Va ser membre de la Comissió reial de toponímia i de dialectologia i de la Comissió municipal de la història de l'antic país de Lieja. Des de 1921 va començar el seu magnum opus: un atles lingüístic de Valònia.

## Bibliografia

* Les Parlers du nord et du sud-est de la province de Liège a Mélanges wallons offerts à Maurice Wilmotte, 1920.
* Étymologies wallonnes et françaises, 1923. premi Volney de l'Institut de França
* Le Toponyme ardennais fa (fè, fwè). Académie royale de langue et de littérature françaises, 1937.
* Édition critique d'un Médicinaire liégeois du XIIIe siècle et d'un Médicinaire namurois du XVe siècle. Académie royale de langue et de littérature françaises, 1941.
* La Houillerie liégeoise: vocabulaire philologique et technologique de l'usage moderne dans le bassin de Seraing-Jemeppe-Flémalle, 1925-1926. (La mina de carbó liegesa: lèxic filològic i tecnològic de l'usatge modern a la conca de Seraing-Jemeppe-Flémalle)
* Tríptic dedicat al való de Lieja:
** Dictionnaire des rimes, 1927.
** Dictionnaire liégeois, il·lustrat de 735 dibuixos establerts per J.M. Remouchamps, director del Museu de la vida valona i dissenyats per Maurice Salme. Lieja: Vaillant-Carmanne, 1929-1933. (Diccionari liegès)
** Dictionnaire français-liégeois, pòstum, 1948. (Diccionari francès-liegès)

## Enllaços externs

* «Museu de la vida valona».

## Referències

* 1 2 «Jean Haust» (Fitxa biogràfica) (en francès). Reial acadèmia de la llengua i literatura francesa de Bèlgica.
* ↑ A Bèlgica «ateneu» és un establiment d'ensenyament secundari de 12 a 18 anys
* ↑ Musée de la vie wallonne. Musée de la vie wallonne: 100 ans (dossier de presse) (en francès), 2013, p. 6.
# El Castell (Pontós)

el Castell és un mas a gairebé dos quilòmetres del nucli de Pontós (l'Alt Empordà) declarat bé cultural d'interès nacional. La masia anomenada el Castell, es troba a poc més d'un quilòmetre. al nord-oest de l'església de Romanyà. L'edifici sembla més una masia que no pas una fortalesa. Tot i això conserva algunes espitlleres d'arma de foc en un dels murs (segle XV-XVI).
És un edifici rectangular amb crugies paral·leles a la façana llarga, que és la que presenta espitlleres. La primera crugia entrant per aquesta façana és coberta amb volta: la resta amb embigat. L'aparell és de còdols i argamassa amb les cantoneres de carreus escairats. El mur de llevant presenta un fragment d'aparell que podria ser medieval. A la part superior es troba aparedat un gran arc rebaixat de carreus escairats de pedra sorrenca.

## Referències

* 1 2 «Mas el Castell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 octubre 2017].
# Gran Premi del Brasil del 1985

Resultats del Gran Premi de Brasil de Fórmula 1 de la temporada 1985, disputat al circuit de Jacarepaguà, el 7 d'abril del 1985.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 2 | Alain Prost | McLaren - TAG | 61 | 1h 41' 26. 115 | 6 | 9 |
| 2 | 27 | Michele Alboreto | Ferrari | 61 | + 3.259 s | 1 | 6 |
| 3 | 11 | Elio de Angelis | Lotus - Renault | 60 | + 1 Volta | 3 | 4 |
| 4 | 28 | René Arnoux | Ferrari | 59 | + 2 Voltes | 7 | 3 |
| 5 | 15 | Patrick Tambay | Renault | 59 | + 2 Voltes | 11 | 2 |
| 6 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Renault | 59 | + 2 Voltes | 15 | 1 |
| 7 | 4 | Stefan Johansson | Tyrrell - Ford | 58 | + 3 Voltes | 23 | |
| 8 | 3 | Martin Brundle | Tyrrell - Ford | 58 | + 3 Voltes | 21 | |
| 9 | 10 | Philippe Alliot | RAM - Hart | 58 | + 3 Voltes | 20 | |
| 10 | 16 | Derek Warwick | Renault | 57 | + 4 Voltes | 10 | |
| 11 | 18 | Thierry Boutsen | Arrows - BMW | 57 | + 4 Voltes | 12 | |
| 12 | 24 | Piercarlo Ghinzani | Osella - Alfa Romeo | 57 | + 4 Voltes | 22 | |
| 13 | 9 | Manfred Winkelhock | RAM - Hart | 57 | + 4 Voltes | 16 | |
| Ret | 17 | Gerhard Berger | Arrows - BMW | 51 | Suspensions | 19 | |
| Ret | 12 | Ayrton Senna | Lotus - Renault | 48 | Part elèctrica | 4 | |
| Ret | 23 | Eddie Cheever | Alfa Romeo | 42 | Motor | 18 | |
| Ret | 29 | Pierluigi Martini | Minardi - Ford | 41 | Motor | 25 | |
| Ret | 1 | Niki Lauda | McLaren - TAG | 27 | Prob. amb el combust. | 9 | |
| Ret | 25 | Andrea de Cesaris | Ligier - Renault | 26 | Accident | 13 | |
| Ret | 22 | Riccardo Patrese | Alfa Romeo | 20 | Punxada | 14 | |
| Ret | 6 | Keke Rosberg | Williams - Honda | 10 | Turbo | 2 | |
| Ret | 8 | Francois Hesnault | Brabham - BMW | 9 | Accident | 17 | |
| Ret | 5 | Nigel Mansell | Williams - Honda | 8 | Problemes físics | 5 | |
| Ret | 21 | Mauro Baldi | Spirit - Hart | 7 | Turbo | 24 | |
| Ret | 7 | Nelson Piquet | Brabham - BMW | 2 | Transmissió | 8 | |

## Altres

* Pole: Michele Alboreto 1' 27. 768
* Volta ràpida: Alain Prost 1' 36. 702 (a la volta 34)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-02-18. [Consulta: 23 abril 2010].
# Jean René Lemoine

Jean René Lemoine (Haití, 19 de juny de 1959) és un dramaturg, director teatral, actor i guionista de cinema i televisió haitià. Des de 1989, resideix a París.
La seva obra Erzuli Dahomey, déesse de l'amour va rebre el Premi SACD de dramatúrgia en llengua francesa l'any 2009. Va entrar al repertori de la Comédie-Française el 2012 (Théâtre du Vieux-Colombier).

## Filmografia
### Cinema
#### Actor

* Cinderella '80 (Roberto Malenotti, 1980)
* Miranda (Tinto Brass, 1985)
* Così fan tutte (Tinto Brass, 1992)
* Confession d'un dragueur (Alain Soral, 2001)
* Jeune Femme (Léonor Serraille, 2017)

#### Guionista

* Moloch Tropical (Raoul Peck, 2009)

### Televisió

* Ellepi (Roberto Malenotti, 1987, telefilm)
* 28' (sèrie, primer episodi, 2012)

## Obres de teatre

* L'Adoration, Carnières, Lansman, coll. « Théâtre à l'affiche », 2003, 35 p. ISBN 978-2-87282-387-1
* Ecchymose, Besançon, Les Solitaires Intempestifs, coll. « Bleue », 2005, 48 p. ISBN 978-2-84681-137-8
* Face à la mère, Besançon, Les Solitaires Intempestifs, coll. « Bleue », 2006, 64 p. ISBN 978-2-84681-176-7
* Erzuli Dahomey, déesse de l'amour, Besançon, Les Solitaires Intempestifs, coll. « Bleue », 2009, 96 p. ISBN 978-2-84681-267-2. Prix SACD 2009
* Iphigénie, suivi de In memoriam, Besançon, Les Solitaires Intempestifs, coll. « Bleue », 2012, 64 p. ISBN 978-2-84681-313-6
* Médée poème enragé (suivi de) Atlantides, Les Solitaires Intempestifs, coll. « Bleue », 2013, 80 p. ISBN 978-2-84681-521-5
* Atlantides (suivi de) Le Voyage vers Grand-Rivière, Les Solitaires Intempestifs, coll. « Jeunesse », 2014, 64 p. ISBN 978-2-84681-436-2
* Vents contraires, Les Solitaires Intempestifs, coll. « Bleue », 2016, 96 p. ISBN 978-2-84681-476-8

## Referències

* ↑ «World-renowned French playwright to perform staged reading with URI students» (en anglès americà). Rhody Today. University of Rhode Island, 15-10-2018. [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ Batalla, Vicenç. «El teatre francès retrobat del Festival Oui! de Barcelona». París BCN, 27-01-2022. [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ «Prix S.A.C.D. de la dramaturgie de langue française», 23-06-2023. [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ Candoni, Christophe. «Erzuli Dahomey, déesse de l'amour fait exploser les carcans familiaux et intimes au Vieux-Colombier» (en francès). Toute La Culture, 22-03-2012. [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ «Jean-René Lemoine» (en francès). Theatre Durond Point. [Consulta: 23 juny 2023].
* ↑ Massimiliano Schiavoni. «Montparnasse femminile singolare» (en italian). quinlan.it, 27-05-2018. [Consulta: 22 juny 2023].
# Complex Olímpic de la Zona Costanera de Faliro

El Complex Olímpic de la Zona Costanera de Faliro és una àrea esportiva situada a Faliro, a prop d'Atenes a Grècia. Consta de dos espais interiors i un estadi de voleibol platja. Va ser seu de les competicions d'handbol, taekwondo i voleibol durant els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 a Atenes.

## Estadi de la Pau i l'Amistat

L'Estadi de la Pau i l'Amistat, conegut amb el nom de S.E.F. (Stadio Erinis & Filias - grec: Στάδιο Ειρήνης και Φιλίας) és un pavelló poliesportiu en el qual es realitzaren les competicions masculina i femenina de voleibol als Jocs Olímpics d'estiu.
El pavelló fou inaugurat l'any 1985 per a la disputa del Campionat d'Europa d'atletisme en Pista Coberta, i des d'aquell moment passà a ser l'escenari de diversos partits, inclosa la final, de l'Eurobasket 1987 disputat a Grècia, del Campionat del Món de bàsquet masculí disputat el 1998 i la Copa Saporta el 1989; el Campionat del Món de voleibol masculí el 1994 i el Campionat d'Europa de voleibol masculí el 1995.
L'abril de l'any 2002 s'inicià una renovació de l'estadi per tal de formar part de les instal·lacions del Jocs Olímpics d'Estiu de 2004, finalitzant les obres el 30 de juny d'aquell any. El nou estadi va ser inaugurat oficialment l'11 d'agost de 2004, poc abans de l'obertura dels Jocs, i té una capacitat de 12.171 seients. Seu del Olympiacos B.C., la capacitat pot augmentar fins als 14.905 espectadors.

## Centre Olímpic de Voleibol platja

El Centre Olímpic de Voleibol platja és un estadi que va acollir la competició de voleibol platja durant la celebració dels Jocs. L'estadi té una capacitat de 9.600 persones, encara que durant els Jocs la capacitat es limità a 7.300 seient. L'estadi va ser inaugurat oficialment el 2 d'agost de 2004, unes setmanes abans dels Jocs Olímpics, encara que els assaigs es van celebrar en el lloc un any abans.

## Pavelló d'Esports

El Pavelló d'Esports fou la seu de la fase prèvia de l'handbol, i de la competició completa de taekwondo. La construcció ja es va acabar el 20 de desembre de 2003, si bé no es va inaugurar oficialment fins al 12 d'agost de 2004. Amb una capacitat actual de 8.100 seients, durant els Jocs tenia una capacitat de 5.800 espectadors.

## Referències

* ↑ «Official Report of the XXVIII Olympiad 2» (pdf) (en anglès). la84foundation.org, 2017. Arxivat de l'original el 19 d'agost 2008. [Consulta: 28 febrer 2017].
* ↑ «World Stadiums - Stadiums in Greece» (en anglès). World Stadiums, 2017. Arxivat de l'original el 2017-09-15. [Consulta: 28 febrer 2017].

## Enllaços externs

* (anglès) Peace and Friendship Stadium
# Més 324

Més 324 és un programa informatiu, d'entrevistes i de debat de Televisió de Catalunya (TVC), presentat per Marina Romero des del setembre del 2024, que s'emet de dilluns a divendres a les 10 de la nit al canal 3/24 després del Telenotícies i es reemet a TV3 a la una de la matinada, amb una mitjana de 191.000 espectadors diaris. És un espai de debat en què es confronten idees i punts de vista sobre els temes d'interès i actualitat. El seu focus principal és Catalunya, però també hi para força atenció a la resta del món, a través del debat amb diferents experts i convidats.
El Més 324 té el mateix format que el 23/24, el programa de debat del 3/24 estrenat pel seu 10è aniversari. Presentat per Agustí Esteve, s'emetia a les 11 h de la nit i tenia una hora de durada. Amb el canvi de presentadors proposat per la direcció de TVC el 2015, el programa va canviar de nom, horari i presentador, donant pas a l'actual format. Esteve passà a ser el director del canal de 24 hores de notícies català i a presentar el programa d'actualitat política de TVC Acció política.

## Referències

* ↑ Gozález, Anna. «La periodista santcugatenca Marina Romero salta a la televisió amb el 'Més 3/24'», 05-07-2024. [Consulta: 1r octubre 2024].
* ↑ González, Anna. «Marina Romero: 'Ara visc de la il·lusió de fer les coses, però no d'imaginar-me-les'», 26-07-2024. [Consulta: 1r octubre 2024].
* ↑ «El ‘Més 324’ de Xavier Graset, amb un peu fora de TV3». El Triangle, 14-06-2022. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ «"Més 324" celebra 1.000 programes com a referent informatiu d'anàlisi nocturn». CCMA, 15-01-2021. [Consulta: 23 desembre 2022].
* ↑ «23/24». CCMA.cat.
* ↑ «Relleu de presentadors a TV3 de cara a la nova temporada de tardor». CCMA.cat.
# Amelia María del Brasil

La princesa Amélia del Brasil (Amélia Maria de Fátima Josefa Antônia Miguela Gabriela Rafaela Gonzaga d'Orléans i Bragança i Ligne; Brussel·les, 8 de juny de 1989) és membre de la Casa Imperial Brasilera i Princesa d'Orléans-Bragança.
És filla del Príncep del Brasil Antônio d'Orleans i Bragança, i va ser de facto la cinquena en la línia de successió al tron brasiler. En contraure matrimoni morganàtic amb el britànic James Spearman, va haver de renunciar a la seva virtual posició dinàstica.

## Referències

* ↑ «Dom Antonio» (en portuguès brasiler). Pró Monarquia. [Consulta: 14 febrer 2025].
* ↑ Borrajo, Jorge. «Boda ‘real’ a ritmo de samba con Borbones, Orleans y Garrigues» (en castellà). Vanitatis, 08-11-2013. [Consulta: 1r setembre 2022].
* ↑ «La otra boda borbónica: la princesa Amelia de Orleans-Braganza y el británico-español James Spearman» (en espanyol europeu). Extra Confidencial, 04-11-2013. [Consulta: 1r setembre 2022].
* ↑ «Conto de fadas: princesa brasileira vai se casar com barão escocês» (en portuguès brasiler). Época. Grupo Globo, 09-08-2014. [Consulta: 14 febrer 2025].
# Bisante

Bisante (en llatí Bisanthe, en grec antic Βισάνθη) era una gran ciutat de Tràcia a la costa de la Propòntida, que havia estat fundada per colons de Samos, segons Heròdot i Claudi Ptolemeu. Cap a l'any 400 aC, va pertànyer al rei traci Seutes dels odrisis, diu Xenofont.
Més tard va canviar el seu nom per Ῥαίδεστον 'Raideston' o Ῥαίδεστος 'Raidestos' (en llatí Raedestum o Raedestus), però no se sap en quina època.
La ciutat va patir destruccions als segles iv i V i Justinià I al segle vi la va restaurar, quan ja havia entrat en decadència, segons l'historiador Procopi. Més tard, els búlgars la van destruir dos cops, el primer l'any 813, durant l'expansió del Primer Imperi Búlgar, i una segona vegada l'any 1206.
La història posterior d'aquesta ciutat, que va tenir una gran importància per a l'Imperi Romà d'Orient, es coneix pels relats de Jordi Paquimeres. Generalment es creu que la ciutat de Resistos o Resisto, esmentada per Plini el Vell (Naturalis Historia, IV, 18), i a l'Itinerari d'Antoní, és la mateixa que Bisante, però Plini també parla de Bisanthe i Resistos com a dues ciutats diferents.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Bisanthe». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 21 abril 2021].
# Gran Premi del Brasil del 1988

Resultats del Gran Premi de Brasil de Fórmula 1 de la temporada 1988, disputat al circuit de Jacarepaguà, el 3 de març del 1988.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 11 | Alain Prost | McLaren - Honda | 60 | 1h 36' 06. 857 | 3 | 9 |
| 2 | 28 | Gerhard Berger | Ferrari | 60 | + 9.873 s | 4 | 6 |
| 3 | 1 | Nelson Piquet | Lotus - Honda | 60 | + 1' 08.591 min. | 5 | 4 |
| 4 | 17 | Derek Warwick | Arrows - Megatron | 60 | + 1' 13.348 min. | 11 | 3 |
| 5 | 27 | Michele Alboreto | Ferrari | 60 | + 1' 14.556 min. | 6 | 2 |
| 6 | 2 | Satoru Nakajima | Lotus - Honda | 59 | + 1 Volta | 10 | 1 |
| 7 | 20 | Thierry Boutsen | Benetton - Ford | 59 | + 1 Volta | 7 | |
| 8 | 18 | Eddie Cheever | Arrows - Megatron | 59 | + 1 Volta | 15 | |
| 9 | 26 | Stefan Johansson | Ligier - Judd | 57 | + 3 Voltes | 21 | |
| Ret | 22 | Andrea de Cesaris | Rial - Ford | 53 | Motor | 14 | |
| Ret | 3 | Jonathan Palmer | Tyrrell - Ford | 47 | Transmissió | 22 | |
| Ret | 24 | Lluís Pérez Sala | Minardi - Ford | 46 | Xassís | 20 | |
| Ret | 30 | Philippe Alliot | Larrousse - Ford | 40 | Suspensions | 16 | |
| Ret | 31 | Gabriele Tarquini | Coloni - Ford | 35 | Suspensions | 25 | |
| Ret | 14 | Philippe Streiff | AGS - Ford | 35 | Frens | 19 | |
| Ret | 29 | Yannick Dalmas | Larrousse - Ford | 32 | Motor | 17 | |
| DSQ | 12 | Ayrton Senna | McLaren - Honda | 31 | Desqualificat | 1 | |
| Ret | 25 | René Arnoux | Ligier - Judd | 23 | Embragatge | 18 | |
| Ret | 33 | Stefano Modena | Euro Brun - Ford | 20 | Motor | 24 | |
| Ret | 5 | Nigel Mansell | Williams - Judd | 18 | Motor | 2 | |
| Ret | 19 | Alessandro Nannini | Benetton - Ford | 7 | Motor | 12 | |
| Ret | 6 | Riccardo Patrese | Williams - Judd | 6 | Motor | 8 | |
| Ret | 16 | Ivan Capelli | March - Judd | 6 | Motor | 9 | |
| Ret | 23 | Adrián Campos | Minardi - Ford | 5 | Xassís | 23 | |
| Ret | 15 | Mauricio Gugelmin | March - Judd | 0 | Caixa canvi | 13 | |
| Ret | 32 | Oscar Larrauri | Euro Brun - Ford | 0 | Part elèctrica | 26 | |
| NVQ | 4 | Julian Bailey | Tyrrell - Ford | | | | |
| NVQ | 9 | Piercarlo Ghinzani | Zakspeed | | | | |
| NVQ | 21 | Nicola Larini | Osella | | | | |
| NVQ | 10 | Bernd Schneider | Zakspeed | | | | |
| NVQ | 36 | Alex Caffi | Dallara - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Ayrton Senna 1' 28. 096
* Volta ràpida: Gerhard Berger 1' 32. 943 (a la volta 45)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2015-01-18. [Consulta: 2 maig 2010].
# Jean Tricart

Jean Tricart (Montmorency, 1920 - Estrasburg, 2003) va ser un geomorfòleg francès. Va ser assistent d'André Cholley, el seu director de tesi doctoral a La Sorbona, abans d'ensenyar a la Universitat Louis Pasteur d'Estrasburg, on va fundar el Centre de Geografia Aplicada el 1956. Durant els anys 70 va ser un dels especialistes més influents dins de la renovació de la geografia física francesa. Va publicar treballs importants sobre l'estudi dels riscs naturals, sobretot els terratrèmols i de les aplicacions pràctiques d'aquests coneixements. Destaca entre molts altres, el seu estudi que va contribuir a restaurar la vall del Guil als Alps francesos després de les inundacions del 1957.
Es recorda la conferència que va fer el 1973 a la Societat Catalana de Geografia (SCG), convidat per Lluís Solé i Sibarís (1908-1985) en un esforç de modernitzar la SCG després dels anys d'estroncament científic durant la dictadura franquista.
Va fundar i dirigir la Revue de géomorphologie dynamique.

## Publicacions

* Introduction à la géomorphologie climatique. Traité de géomorphologie, tome I, coeditat amb André Cailleux,
* Principes et méthodes de la géomorphologie, Masson, 1965
* Le modelé des régions périglaciaires. Traité de géomorphologie, tom II, coediat amb André Cailleux
* Le modelé des régions sèches. Traité de géomorphologie, tom IV, coediat amb André Cailleux
* La terre, planète vivante, 1972
* Le modelé des régions chaudes. Forêts et savanes. Traité de géomorphologie, tom V, coediat amb André Cailleux
* Précis de géomorphologie. Tom 2 : géomorphologie dynamique générale
* Géomorphologie applicable, 1978
* Précis de géomorphologie. Tom 3 : géomorphologie climatique, 1981

## Referències

* ↑ «Jean Tricart». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ribas Palom, Anna «El lloc dels riscos naturals als Annales de Géographie (1891-1991)». Documents d’Anàlisi Geogràfica, 22, 1993, pàg. 31-45.
* ↑ Ribas Palom, 1993, p. 37.
* ↑ «De la paràlisi instituciona a la normalització (1970-1992)». A: L'esguard de la Societat Catalana de Geografia (1935-2020). Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2021-10-25, p. 137. ISBN 978-84-9965-614-4.
* ↑ Beaujeu-Garnier, Jacqueline «Revue de géomorphologie dynamique». L'Information Géographique, 14, 3, 1950, pàg. 122.
* ↑ Façon, Roger «J. Tricart et A. Cailleux. Traité de géomorphologie, t. II. Le modelé des régions périglaciaires» (recensió) (en francès). Norois, 58, 1, 1968, pàg. 296–296.
* ↑ Nicod, Jean «J. Tricart, La Terre, planète vivante» (recensió). Méditerranée, 20, 1, 1975, pàg. 93.

## Enllaços externs

* «Jean Tricart». Directori. Societat Catalana de Geografia, 24-01-2011. [Consulta: 4 novembre 2023].