OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Teresa Felip

Teresa Felip (Reus, 1952) és una dissenyadora, pintora i professora d'educació secundària.
Llicenciada en Belles Arts per la Facultat de Belles Arts de la Universitat de Barcelona, comença la seva activitat artística dissenyant estampats al taller d'Estefania Hubber (1973-1975). Des del 1978 és catedrática d'ensenyament secundari de dibuix als instituts Pau Vila, de Sabadell, Gabriel Ferrater i Soler, de Reus, i a Lleida, Tàrrega i Bellpuig, una activitat que ha combinat sempre amb el seu treball artístic. A finals dels anys setanta realitza les seves primeres exposicions ,a Tàrrega, Bellpuig i Reus.
L'any 1985 reprèn la seva activitat com a dissenyadora, i fa dissenys per a la llar. És una feina en la qual treballa durant molt anys i que té una influència important en la seva producció pictòrica. Al 1998 presenta la mostra “Dones ocultes” al Centre de Lectura de la seva ciutat. Cap a l'any 2012 exposa a la Sala Sant Feliu de Montblanc paisatges urbans i dibuixos de cossos nus, plens de frescor i molts d'ells amb una forta càrrega eròtica. L'any següent realitza un canvi significatiu en la seva producció, amb obres en què barreja l'activitat pictòrica amb performances de contingut històric, polític i social, cal destacar “Art en progressió” o “75 anys de la carretera de l'exili”, al refugi del CERAP de Riudoms. L'any 2015 exposa “Dripping als rentadors”, mostra d'un treball en progressió als antics rentadors del Casal de les Dones de Reus.
Les obres d'aquests anys ens parlen d'una pintora influenciada per l'art expressionista amb certa afinitat amb el moviment neoexpressionisme, crea obres de caràcter polític i social, amb tonalitats més fosques, figures amb unes marcades línies de contorn, amb situacions d'angoixa o de repressió, obres que combina amb altres que estan dominades per l'abstracció gestual.

## Referències

* 1 2 SALCEDO MILIANI, Antonio, Plural Femení. Dones artistes a les comarques de Tarragona. La consolidació 1951-1975, Diputació de Tarragona, Tarragona, 2016. p. 44
* ↑ SALCEDO MILIANI, Antonio, Plural Femení. Dones artistes a les comarques de Tarragona. La consolidació 1951-1975, Diputació de Tarragona, Tarragona, 2016. p. 46-47
# Asil de l'Esperit Sant

L'Asil de l'Esperit Sant és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici amb dos pisos d'alçada - l'entrada és al primer- i golfa amb façana al carrer Portal del Carro. Pel carrer Puig de Pallars es veuen quatre pisos d'alçada.

## Història

Al carrer Portal del Carro, el 12 d'abril de 1877, s'establí la comunitat de les Germanetes dels pobres on era l'antiga casa Alemany.
El juliol del 1879 es col·locà la primera pedra del nou convent -fou inaugurat el 1881- als afores de la ciutat.
Després, essent desallotjada la casa Alemany, s'instal·là el denominat "Asil de l'Esperit Sant" -monges oblates-. Aquest, fou ensorrat i, el 1907, reedificat. Ocupa, actualment, bona part del costat esquerre del carrer Portal del Carro, arribant més a baix de l'arc de l'escorxador.

## Referències

* 1 2 3 4 «Asil de l'Esperit Sant». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 maig 2018].
# Angela Gheorghiu

Angela Gheorghiu (Adjud, Romania, 7 de setembre de 1965) és una soprano romanesa.

## Biografia

Va estudiar cant a l'Acadèmia de música de Bucarest. Fou invitada al Royal Opera House de Covent Garden, a Londres, per cantar diversos papers (Nina a Chérubin, de Massenet; Zerlina a Don Giovanni, de Mozart; Mimì a La Bohème, de Puccini) abans de ser coneguda pel gran públic interpretant La Traviata, de Verdi, el 1994, sota la direcció de Georg Solti, que dirigia aquesta obra per primera vegada a la seva vida. L'esdeveniment fou enregistrat per Decca. La immensa bellesa física de la cantant, la seva insolent energia, els riscs estètics que pren, el timbre idealment verdià i el domini de la tessitura del paper li asseguren un triomf, comparable a la primera comtessa Almaviva de Kiri Te Kanawa o la primera Lucia de Joan Sutherland al mateix teatre.
Va conèixer el tenor francès Roberto Alagna en el moment d'una producció de La Bohème. Es van enamorar, però els dos cantants estaven casats. Finalment, la soprano es divorciaria i l'esposa del tenor moria d'una llarga malaltia. L'alcalde de Nova York els va casar en el moment d'un entreacte de La Bohème al Metropolitan Opera, el 1996.
Gheorghiu ha construït molt acuradament i lentament el seu repertori. Fins ara els personatges amb els quals té més afinitat són: Violetta (La Traviata), Mimì (La Bohème), Magda (La rondine), Adina (L'elisir d'amore), Julieta (Romeu i Julieta), Nedda (I Pagliacci) i Marguerite (Faust). La seva veu és entre soprano lírica i soprano dramàtica; també és capaç d'interpretar rols spinto. Precisament el paper de Mimí de La Bohème és el que va interpretar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona el març de 2012.
Amb gran seguretat en si mateixa i una dosi extra de temperament, Gheorghiu ha estat sovint polèmica per haver plantat alguns assajos i tenir unes idees molt conservadores respecte de les posades en escena. D'alguna manera, s'estima molt tot el que va fer Franco Zeffirelli i ha donat al públic enormes satisfaccions i vetllades inoblidables.

## Referències

* ↑ Fuller, Amanda E. «Angela Gheorghiu» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 14 juliol 2020].
* ↑ Chavarría, Maricel «Ple de gom a gom». La Vanguardia, 19-03-2012, pàg. 30.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial
# Avern

L'Avern (en italià:lago d'Averno) és un llac d'origen volcànic i de 35 metres de profunditat màxima, situat a la Campània, que els poetes llatins descrivien com l'entrada al baix món, o com el mateix baix món, que després fou anomenat l'infern.

## El nom

El llac pren el seu nom d'un profund abisme (actualment no identificat) que, segons la tradició es trobava a la seva rodalia, d'on emanaven vapors sulfurosos, els quals segons la Mitologia grega i més endavant en la mitologia romana, era un lloc d'accés a l'Inframon, el regne del déu Plutó.
El poeta Virgili en el sisè llibre de l'Eneida situa en les proximitats a aquest llac l'entrada a l'Infern, on l'heroi Enees ha d'anar fins a una entrada que està «scrupea, tuta lacu nigro nemorumque tenebris», és a dir, "arrecerada, protegida pel llac negre i la foscor dels boscos". El nom Avernus deriva del grec άορνος (aornos, sense ocells) perquè els ocells que volaven sobre aquell abisme morien a causa de les seves exhalacions sulfuroses.

## Llocs d'interès

En les proximitats del llac s'hi troba un Temple d'Apol·lo. També hi ha la Gruta de la Sibil·la de Cumes, que és una gruta i un tunnel excavats en el tuf, d'uns 200 m, probablement creada per connectar el llac amb la mar, la qual, per les infiltracions d'aigua que han creat un rierol subterrani, es va relacionar amb Estix i amb Aqueront. Un altre indret històric és la Gruta de Cocceio una cova excavada amb finalitats militars, que comunica amb el llac de Cumes. Aquesta cova va ser esmentada per Estrabó i està datada en l'any 35 aC. Avui dia la Gruta de Cocceio està tancada al públic perquè durant la segona guerra mundial va patir alguns danys estructurals que l'han convertit el lloc en inestable i perillós.

## Fauna

El llac és la llar d'una comunitat estable de fotges, cabussons emplomallats, ànecs collverd i altres aus aquàtiques. A l'aigua són presents diverses espècies de peixos entre les quals hi ha: la bavosa de riu, l'alburnus arborella i espècies al·lòctones com ara els centràrquids, les gambúsies, els carpins vermells i tortugues d'aigua dolça d'origen domèstic que han estat alliberades al llac. També s'hi poden trobar natrix, rànids i gambetes d'aigua dolça.

## Efectes òptics

Al llarg del segle xix el llac va ser objecte d'estudi per investigar el fenomen òptic conegut amb el nom de Fata morgana.

## Esdeveniments recents

L'Avern no és però un paratge totalment natural, en els darrers anys s'hi han construït hotels i restaurants. Malauradament, el llac va ser ocupat el 10 de juliol del 2010 per la Camorra.

## Referències

* ↑ Eneida VI, 238
* ↑ Vegeu imatges i història a "Cumes", als enllaços externs
* ↑ Estrabó: "Geografia", llibre V, cap. 4, part 5
* ↑ Giuseppe Ruffo. "Atti della Reale Accademia delle Scienze", vol. IV, 1839, p. 19–41.
* ↑ "Annali Civili del Regno delle Due Sicilie", vol. IV, fasc. VII, 1834, p. 30–41.
* ↑ Llegiu la notícia als enllaços externs.

## Enllaços externs

* Cumes
* La fauna del llac Avern
* La camorra al llac Avern

## Vegeu també

* Camps Flegreus
# Sobreajustament (overfitting)

En estadística i en aprenentatge automàtic, el sobreajustament o sobreajust (en anglès: overfitting) és l'efecte de sobreentrenar un algorisme d'aprenentatge o un model amb unes certes dades pels quals es coneix el resultat desitjat. L'algorisme d'aprenentatge ha d'aconseguir un estat en el qual serà capaç de predir el resultat en altres casos a partir de l'après amb les dades d'entrenament, generalitzant per poder resoldre situacions diferents a les esdevingudes durant l'entrenament. No obstant això, quan un sistema s'entrena massa (se sobreentrena) o s'entrena amb dades estranyes, l'algorisme d'aprenentatge pot quedar ajustat a unes característiques molt específiques de les dades d'entrenament que no tenen relació causal amb la funció objectiu. Durant la fase de sobreajustament, l'èxit en respondre les mostres d'entrenament segueix incrementant-se mentre que la seva actuació amb mostres noves va empitjorant.
En altres paraules, el model recorda una gran quantitat d'exemples en lloc d'aprendre a notar característiques: el principal objectiu dels models d'intel·ligència artificial.

## Referències

* ↑ «sobreajust - Consulteca | TERMCAT». [Consulta: 6 febrer 2025].
# Manairó (restaurant)

Manairó era un restaurant ubicat al carrer Diputació, 424, al barri del Fort Pienc de Barcelona.

## Història i descripció

Va ser fundat l'any 2003 pel xef Jordi Herrera, i el seu nom fa referència als manairons, els éssers fantàstics de mida diminuta presents en la mitologia dels Pirineus que formen part de la gran família dels follets, i les aventures imaginàries dels quals van servir per ajudar els seus dos fills a agafar el son.
El local estava decorat amb escultures del mateix Herrera, que hi aconseguia uns matisos de sabors sorprenents amb artefactes com la graella de claus i el bufador, que més aviat semblen propis d'un taller de fosa. Així es capaç d'integrar el que va ser el seu primer invent, «la graella de claus» per a les carns, o l'últim, un forn amb brasa anomenat Brutus, on en injectar aire calent es disparava la temperatura.
L'any 2008 va rebre una Estrella Michelin, que va mantenir fins al 2015. L'any 2023 va acabar tancant les seves portes.

## Referències

* 1 2 Jolonch, Cristina «El chef que quiere comprender la cocina a través de sus inventos. Hace 15 años que Jordi Herrera elabora una cocina muy personal para la que crea sus propios instrumentos». La Vanguardia, 05-05-2017 [Consulta: 7 juliol 2024].
* 1 2 3 Arenós, Pau «Manairó: Brutus o el reinicio de Jordi Herrera». El Periódico, 16-07-2019 [Consulta: 7 juliol 2024].
* ↑ Arenós, Pau «Manairó: mira, mira, mira». El Periódico, 16-04-2015 [Consulta: 7 juliol 2024].
* ↑ Botaya, Guillermina. «Jordi Herrera: Manairó». Madrid Fusión. [Consulta: 7 juliol 2024].
* ↑ «Manairó». Gastroteca.cat. [Consulta: 7 juliol 2024].
* ↑ «El Restaurante Manairó y sus parrillas de clavos». Directo al paladar [Consulta: 7 juliol 2024].
* ↑ «Jordi Herrera (ex Manairó): com es pot tornar després d’una mort i un tancament Un xef atípic, traçut, constructor d’aparells: va tancar el restaurant Manairó, que havia aconseguit una estrella, fa un any». El Periódico, 22-07-2023 [Consulta: 7 juliol 2024].
# Elecció papal de 1119

L'elecció papal de 1119 es va celebrar del 29 de gener al 2 de febrer de 1119. Va ser l'elecció papal amb més poca gent del segle xii.
El Papa Gelasi II havia mort al Cluny després d'haver estat expulsat de Roma per Enric V de l'Imperi Romanogermànic, amb motiu de la lluita de les investidures. Probablement només hi van assistir dos bisbes cardenals, quatre sacerdots cardenals i quatre diaques cardenals, en total deu persones. L'elecció va tenir lloc a l'Abadia de Cluny de França, mentre la resta de la Universitat de Cardenals es van quedar a Roma. Fou escollit l'Arquebisbe de Viena, que no era cardenal, com a Papa Cal·lixte II, coronoat a Viena el 9 de febrer, arribà a Roma el 3 de juny de 1120.

## Referències

* ↑ S. Miranda Elecció de 1119 Arxivat 2017-06-01 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Stroll, Mary. 2004. Calixtus II (1119-1124): A Pope Born to Rule. BRILL. ISBN 90-04-13987-7.
# Application Protocol Data Unit

L'Application Protocol Data Unit (APDU) és la unitat de comunicació entre un lector de targetes intel·ligents i una targeta intel·ligent. L'estructura d'un APDU està definida en els estàndards ISO/IEC 7816.

## Parell instrucció-resposta d'un missatge APDU

| Camp | Longitud | Descripció | Codi |
| Class byte | 1 | Classe de la instrucció | CLA |
| Instruction byte | 1 | Codi d'instrucció | INS |
| Parameter bytes | 2 | Paràmetres d'instrucció | P1-P2 |
| Lc field | 0, 1 o 3 | El Lc field fixa nombre Lc | - |
| Command data field | Lc | Cadena de bytes de Lc | - |
| Li field | 0, 1, 2 o 3 | - |
| Response data field | Lr | Cadena de bytes de Lr | - |
| Status bytes | 2 | Estat de processament d'instruccions | SW1-SW2 |
Hi ha dos tipus d'APDUs: comandos i respostes. Els comandos APDU els envia el lector a la targeta i contenen una capçalera obligatòria de 5 bytes i des de 0 fins a 255 bytes de dades. Les resposta APDU les envia la targeta al lector i contenen una paraula d'estat obligatòria de 2 bytes i des de 0 fins a 256 bytes de dades.

## Enllaços externs

* Smartcard ISO's, contents
* Selected list of smartcard APDU commands
* Selected list of SW1 SW2 Status bytes
* More information about APDU commands and APDU responses Arxivat 2009-03-30 a Wayback Machine.
# Avet blanc de les Rocalloses

L'avet blanc de les Rocalloses (Abies lasiocarpa) és una espècie de conífera de la família Pinaceae nadiua de l'oest d'Amèrica del Nord.

## Distribució

És propi de les muntanyes del Yukon, Colúmbia Britànica, oest d'Alberta al Canadà; sud-est d'Alaska, Estat de Washington, Oregon, Idaho, oest de Montana, Wyoming, Utah, Colorado, Nou Mèxic, Arizona, nord-est de Nevada, i els Alps Trinity al nord-oest de Califòrnia als Estats Units. N'hi ha a altituds des de 300–900 m al nord de la seva zona de distribució (rarament per sota d'aquest nivell a l'extrem nord), fins a 2.400-3.650 m al sud de la seva àrea de distribució; és comú trobar-lo immediatament per sota del límit arbori.

## Característiques

És un arbre de mida mitjana que arriba a fer 20 m d'alt, excepcionalment 40-50 m d'alt, amb un tronc d'un metre de diàmetre i una capçada molt estretament cònica. Les fulles són aciculars d'1,5 a 3 cm de llarg. Les pinyes són erectes de 6–12 cm de llarg.

## Taxonomia

Hi ha dos o tres infratàxons:
* El Coast Range Subalpine Fir: Abies lasiocarpa en sentit estricte és la forma típica.
* El Rocky Mountains Subalpine Fir: està molt estretament relacionat i de vegades s'ha tractat com una espècie diferent, Abies bifolia, o com a varietat del primer var. bifolia, o sense distingir-lo de la forma típica.
* El Corkbark Fir: Abies lasiocarpa var. arizonica n'hi ha a Arizona i Nou Mèxic. Es diferencia de la varietat típica per tenir una escorça més gruixuda i blanquinosa.

## Usos

La fusta té finalitats estructurals i per a fer paper. també és popular com avet de Nadal i com planta ornamental (el Corkbark Fir). Algunes tribus d'amerindis feien bols de la seva fusta per purificació o per fer créixer els cabells.
* Avet blanc de les Rocalloses a l'Olympic National Park
* Avet blanc de les Rocalloses al Mount Rainier National Park
* Escorça de l'avet blanc de les Rocalloses

## Referències

* ↑ «Avet blanc de les Rocoses». Termcat. [Consulta: 4 abril 2020].
* ↑ Farjon, Aljos. A handbook of the world's conifers. Second, revisedition. Leiden - Nova York: Brill, 2017. ISBN 978-90-04-32449-7.
* ↑ Hunn, Eugene S. Nch'i-Wana, "The Big River": Mid-Columbia Indians and Their Land. University of Washington Press, 1990, p. 351. ISBN 0-295-97119-3.
* Conifer Specialist Group (1998). Abies lasiocarpa. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 maig 2006 (en anglès).

## Enllaços externs

* Gymnosperm Database: Abies lasiocarpa Arxivat 2010-06-13 a Wayback Machine.
* Flora of North America: Abies lasiocarpa
* Flora of North America: Abies bifolia
* Interactive Distribution Map of Abies lasiocarpa Arxivat 2016-03-31 a Wayback Machine.
# Asiti de Schlegel

L'asiti de Schlegel (Philepitta schlegeli) és una espècie d'ocell de la família dels filepítids (Philepittidae) que habita els boscos de les terres baixes de l'oest i nord-oest de Madagascar.

## Referències

* ↑ «Asiti de Schlegel». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
# Epidèmia de xarampió de Samoa del 2019

L'epidèmia de xarampió de Samoa del 2019 començar el setembre del 2019. El 6 de gener de 2020 hi havia més de 5.700 casos de xarampió i 83 morts, sobre una població de Samoa de 200.874. Més del 3% de la població estava infectada. La causa del brot es va atribuir a la disminució de les taxes de vacunació, passant del 74% el 2017 al 31-34% el 2018, tot i que les illes properes tenien taxes properes al 99%.
Es va declarar l'estat d'excepció el 17 de novembre, ordenant el tancament de totes les escoles, mantenint els menors de 17 anys allunyats dels actes públics i la vacunació va esdevenir obligatòria. El 2 de desembre de 2019, el govern va imposar un toc de queda i va cancel·lar totes les celebracions i reunions públiques de Nadal. A totes les famílies no vacunades se'ls va ordenar que exhibissin una bandera o un drap vermell davant de casa per avisar els altres i ajudar en els esforços de vacunació en massa. Algunes famílies van afegir missatges com "Ajuda!" o "Vull viure!".
Els dies 5 i 6 de desembre, el govern va tancar-ho tot per portar als funcionaris a la campanya de vacunació. Aquest toc de queda va ser aixecat el 7 de desembre, quan el govern estimava que el programa de vacunació havia arribat al 90% de la població. El 14 de desembre, l'estat d'emergència es va ampliar fins al 29 de desembre.
Finalment, a partir del 22 de desembre, s'estimava que el 94% de la població susceptible de ser infectada havia estat vacunada.

## Referències

* ↑ «Ministry of Health Press Release 1 - Measles Epidemic - Samoa» (en anglès). Government of Samoa, 16-11-2019. Arxivat de l'original el 1 desembre 2019.
* ↑ «Two more deaths from measles in samoa over new year period». Radio New Zealand, 07-01-2020.
* ↑ «Population & Demography Indicator Summary», 22-12-2019. Arxivat de l'original el 2019-12-08.
* ↑ Kwai, Isabella «'Why My Baby?' How Measles Robbed Samoa of Its Young». The New York Times [US], 19-12-2019.
* ↑ «Samoa measles state of emergency extended» (en New Zealand English), 14-12-2019. Arxivat de l'original el 2019-12-14.
* ↑ Government of Samoa. «National Emergency Operation Centre, update on the measles outbreak: (press release 36) 22 December, 2019», 22-12-2019. Arxivat de l'original el 2020-01-02. [Consulta: 20 març 2020].
# Avet de Douglas

L'avet de Douglas o pi d'Oregon (Pseudotsuga menziesii) és una espècie de conífera de la família Pinaceae de fullatge persistent nativa de l'oest d'America del Nord. La varietat Pseudotsuga menziesii var. menziesii, es coneix com a avet de Douglas de la costa ja que creix en les regions costaneres des de la Colúmbia Britànica central del Canadà fins a la Califòrnia central. És present des de prop del nivell del mar fins a 1.800 m i, més a l'interior, hi creix una altra varietat,
P. menziesii var. glauca.
L'epítet específic és pel botànic Archibald Menzies, rival de David Douglas.

## Descripció

L'avet Douglas de la costa es considera els segon arbre més alt del món. Fa de 60 a 75 m i són comuns diàmetres del tronc d'1,5 a 2 m. L'espècimen viu més alt fa 99,4 m. Normalment viuen més de 500 anys.
Els brots són marrons a verd oliva i es tornen marró gris quan envelleixen, són finament pubescents. Els borrons tenen una forma cònica estreta distintiva de 4 a 8 mm de llarg. Les fulles estan disposades espiralment, són aciculars de 2 a,5 cm de llarg.
Les pinyes madures pengen, fan de 5 a 11 cm de llarg i de 2 a 3 cm d'ample. Maduren a la tardor. Cada pinya té de 25 a 50 pinyons, les llavors fan de 5 a 6 mm de llarg i de 3 4mm d'ample amb una ala.
La producció apreciable de pinyons triga entre 20 i 30 anys i la producció és irregular.

## Usos

Produeix més fusta que qualsevol altre arbre d'Amèrica del Nord. La fusta té moltes utilitats com a fusta de construcció, mineria, paper, etc. També en jardineria i com arbre de Nadal. Els hawaians en feien canoes dels troncs d'arbres que arribaven a la costa.

## Cultura popular

Aquest arbre és el símbol de les sèries de televisió Twin Peaks i després de The X-Files.

## Referències

* ↑ «pi». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana | TERMCAT». [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ James R. Griffin «A New Douglas-Fir Locality in Southern California». Forest Science, 9-1964, pàg. 317–319 [Consulta: 31 desembre 2010].
* ↑ «Gymnosperm Database: Pseudotsuga menziesii var. menziesii (2006)». Arxivat de l'original el 2007-07-14. [Consulta: 20 novembre 2011].
* ↑ «Pseudotsuga menziesii var. menziesii». The Gymnosperm Database. Arxivat de l'original el 2007-07-14. [Consulta: 6 març 2009]. «This was the preferred species for Hawaiian war canoes. The Hawaiians, of course, did not log the trees; they had to rely on driftwood.»

## Enllaços externs

* Arboretum de Villardebelle - cone photos
* FEIS - Index of Species Information: Pseudotsuga menziesii var. menziesii
* C. Michael Hogan (2008) Douglas-fir: Pseudotsuga menziesii, globalTwitcher.com, ed. Nicklas Strõmberg Arxivat 2009-06-04 a Wayback Machine.
* Pseudotsuga menziesii
* Photo Tour: Douglas-fir, Pseudotsuga menziesii Arxivat 2009-11-25 a Wayback Machine. - Institute for Redwood Ecology, Humboldt State University
# Epidèmia de xarampió de la República Democràtica del Congo del 2019-2020

L'epidèmia de xarampió de la República Democràtica del Congo del 2019-2020 va esclatar el 2019 a la República Democràtica del Congo. L'epidèmia de xarampió va començar a principis del 2019 a l'extrem sud-est de la RDC i després es va estendre a totes les províncies. Al juny del 2019, l'epidèmia havia superat el percentatge de morts de l'Epidèmia de l'ebola de Kivu del 2018–2019. A finals de novembre havia provocat prop de 5.000 víctimes mortals, mentre que es calculava que prop de 250.000 persones havien estat infectades. Va afectar principalment els menors de cinc anys, representant el 74% de les infeccions i gairebé el 90% de les morts.
Com a resposta, el Ministeri de Salut Pública va crear un programa de vacunació amb l'objectiu de vacunar més de 20 milions de nens menors de cinc anys. El 2018 la taxa de vacunació va ser del 57%. L'esforç comptà amb el suport de la Iniciativa Measles &amp; Rubella, l'Organització Mundial de la Salut, UNICEF i GAVI, una aliança de vacunes. Així mateix, Metges sense Fronteres van iniciar campanyes de vacunació. Els programes de vacunació es van veure afectats pel difícil accés a recursos sanitaris, la manca de recursos, problemes de seguretat i la desconfiança.
El brot de xarampió a la RDC fou el brot de xarampió més gran i mortal a tot el món el 2019

## Referències

* 1 2 3 Catesby Holmes , 19-10-2019.
* 1 2 , 20-06-2019.
* ↑ (en anglès) , 21-11-2019.
* 1 2 «As measles deaths in the Democratic Republic of the Congo top 4,000, UNICEF rushes medical kits to health centers and vaccinates thousands more children». UNICEF, 09-10-2019. [Consulta: 22 novembre 2019].
* ↑ «DRC struggles to contain measles outbreak». AlJazeera, 30-10-2019. [Consulta: 22 novembre 2019].