OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi dels Països Baixos del 1978

Resultats del Gran Premi dels Països Baixos de Fórmula 1 de la temporada 1978, disputat al Circuit de Zandvoort, el 27 d'agost del 1978.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 5 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 75 | 1h 41' 04. 23 | 1 | 9 |
| 2 | 6 | Ronnie Peterson | Lotus - Ford | 75 | + 0.32 s | 2 | 6 |
| 3 | 1 | Niki Lauda | Brabham - Alfa Romeo | 75 | + 12.21 s | 3 | 4 |
| 4 | 2 | John Watson | Brabham - Alfa Romeo | 75 | + 20.92 s | 8 | 3 |
| 5 | 14 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 75 | + 21.5 s | 10 | 2 |
| 6 | 12 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 75 | + 45.95 s | 5 | 1 |
| 7 | 11 | Carlos Reutemann | Ferrari | 75 | + 1' 00.52 min. | 4 | |
| 8 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 74 | + 1 Volta | 6 | |
| 9 | 8 | Patrick Tambay | McLaren - Ford | 74 | + 1 Volta | 14 | |
| 10 | 7 | James Hunt | McLaren - Ford | 74 | + 1 Volta | 7 | |
| 11 | 25 | Hector Rebaque | Lotus - Ford | 74 | + 1 Volta | 20 | |
| 12 | 20 | Jody Scheckter | Wolf - Ford | 73 | + 2 Voltes | 15 | |
| Ret | 33 | Bruno Giacomelli | McLaren - Ford | 60 | Virolla | 19 | |
| Ret | 16 | Hans Joachim Stuck | Shadow - Ford | 56 | Transmissió | 18 | |
| Ret | 31 | René Arnoux | Martini - Ford | 40 | Xassís | 23 | |
| Ret | 37 | Arturo Merzario | Merzario - Ford | 40 | Motor | 26 | |
| DSQ | 19 | Vittorio Brambilla | Surtees - Ford | 37 | Empès a la sortida | 22 | |
| Ret | 15 | Jean Pierre Jabouille | Renault | 35 | Motor | 9 | |
| Ret | 30 | Brett Lunger | McLaren - Ford | 35 | Motor | 21 | |
| Ret | 32 | Keke Rosberg | Wolf - Ford | 21 | Accident | 24 | |
| Ret | 27 | Alan Jones | Williams - Ford | 17 | Accelerador | 11 | |
| Ret | 29 | Nelson Piquet | McLaren - Ford | 16 | Transmissió | 25 | |
| Ret | 4 | Patrick Depailler | Tyrrell - Ford | 13 | Motor | 12 | |
| Ret | 22 | Derek Daly | Ensign - Ford | 10 | Transmissió | 16 | |
| Ret | 35 | Riccardo Patrese | Arrows - Ford | 0 | Accident | 13 | |
| Ret | 3 | Didier Pironi | Tyrrell - Ford | 0 | Accident | 17 | |
| NVS | 18 | Rupert Keegan | Surtees - Ford | | Ferides | | |
| NVQ | 17 | Clay Regazzoni | Shadow - Ford | | | | |
| NVQ | 10 | Michael Bleekemolen | ATS - Ford | | | | |
| NVQ | 9 | Jochen Mass | ATS - Ford | | | | |
| NVQ | 23 | Harald Ertl | Ensign - Ford | | | | |
| NVQ | 39 | Danny Ongais | Shadow - Ford | | | | |
| NVQ | 36 | Rolf Stommelen | Arrows - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Mario Andretti 1' 16. 36
* Volta ràpida: Niki Lauda 1' 19. 57 (a la volta 57)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-09-03. [Consulta: 9 abril 2010].
# Gran Premi dels Països Baixos del 1984

Resultats del Gran Premi dels Països Baixos de Fórmula 1 de la temporada 1984, disputat al Circuit de Zandvoort, el 26 d'agost del 1984.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 7 | Alain Prost | McLaren - TAG | 71 | 1h 37' 21. 468 | 1 | 9 |
| 2 | 8 | Niki Lauda | McLaren - TAG | 71 | + 10.283 s | 6 | 6 |
| 3 | 12 | Nigel Mansell | Lotus - Renault | 71 | + 1' 19.544 min. | 12 | 4 |
| 4 | 11 | Elio de Angelis | Lotus - Renault | 70 | + 1 Volta | 3 | 3 |
| 5 | 2 | Teo Fabi | Brabham - BMW | 70 | + 1 Volta | 10 | 2 |
| 6 | 15 | Patrick Tambay | Renault | 70 | + 1 Volta | 5 | 1 |
| 7 | 25 | Francois Hesnault | Ligier - Renault | 69 | + 2 Voltes | 20 | |
| 8 | 6 | Keke Rosberg | Williams - Honda | 68 | Sense combustible | 7 | |
| 9 | 10 | Jonathan Palmer | RAM - Hart | 67 | + 4 Voltes | 22 | |
| 10 | 9 | Philippe Alliot | RAM - Hart | 67 | + 4 Voltes | 26 | |
| 11 | 28 | René Arnoux | Ferrari | 66 | Part elèctrica | 15 | |
| 12 | 30 | Jo Gartner | Osella - Alfa Romeo | 66 | + 5 Voltes | 23 | |
| 13 | 23 | Eddie Cheever | Alfa Romeo | 65 | Sense combustible | 17 | |
| DSQ | 4 | Stefan Bellof | Tyrrell - Ford | 69 | Desqualificat | 26 | |
| DSQ | 3 | Stefan Johansson | Tyrrell - Ford | 69 | Desqualificat | 25 | |
| Ret | 18 | Thierry Boutsen | Arrows - BMW | 59 | Accident | 11 | |
| Ret | 21 | Huub Rothengatter | Spirit - Hart | 53 | Accelerador | 27 | |
| Ret | 22 | Riccardo Patrese | Alfa Romeo | 51 | Motor | 11 | |
| Ret | 26 | Andrea de Cesaris | Ligier - Renault | 31 | Motor | 14 | |
| Ret | 5 | Jacques Laffite | Williams - Honda | 23 | Motor | 8 | |
| Ret | 16 | Derek Warwick | Renault | 23 | Virolla | 4 | |
| Ret | 14 | Manfred Winkelhock | ATS - BMW | 22 | Virolla | 16 | |
| Ret | 19 | Ayrton Senna | Toleman - Hart | 19 | Motor | 13 | |
| Ret | 17 | Marc Surer | Arrows - BMW | 17 | Rodes | 19 | |
| Ret | 1 | Nelson Piquet | Brabham - BMW | 10 | Pressió de l'oli | 2 | |
| Ret | 24 | Piercarlo Ghinzani | Osella - Alfa Romeo | 8 | Bomba del combustible | 21 | |
| Ret | 27 | Michele Alboreto | Ferrari | 7 | Motor | 9 | |

## Altres

* Pole: Alain Prost 1' 13. 567
* Volta ràpida: René Arnoux 1' 19. 465 (a la volta 64)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-04. [Consulta: 23 abril 2010].
# Territ becplaner

El territ becplaner (Calidris pygmea) és una espècie d'ocell de la família dels escolopàcids (Scolopacidae) que alguns autors han considerat l'única espècie del gènere Eurynorhynchus (Nilsson, 1821). En estiu habita vores pedregoses de les penínsules de Txukotka i Kamtxatka. En hivern viuen en aiguamolls i platges de l'Àsia meridional. És una de les cent espècies més amenaçades: el 2012 només en quedaven un centenar.

## Referències

* ↑ Territ becplaner a CERCATERM Rev. 13/03/2012
* ↑ Antonio Madredejos, «Llista de la Unió internacional per a la conservació de la naturalesa: Els 100 més amenaçats», El Periódico, 11 de setembre de 2012
# Teràsia

Teràsia esposa de sant Paulí de Nola, fou una rica dama hispano-romana, que segurament tenia possessions a la zones de Saragossa i també a Tarragona i Barcelona.
Van tenir un fill anomenat Cels que morí als vuit dies d'haver nascut i fou enterrat a Complutum (actual Alcalá de Henares), on llavors residien els seus pares. La mort del seu fill i altres desgràcies familiars propiciaren que emprenguessin un camí d'allunyament del món, d'oració i de penitència.
Es traslladaren a Barcelona on, per aclamació del poble, Paulí fou ordenat de prevere, pel bisbe Lampi, el dia de Nadal de l'any 393 segons J.Desmulliez o del 394 segons P.Fabre. Teràsia anà a Nola amb el seu espòs i per una carta que els va trametre sant Jerònim sabem que a la primavera del 395 ja eren a Nola. Es creu que Teràsia morí abans de l'any 409 quan Paulí fou nomenat bisbe de Nola.

## Referències

* ↑ DESMULLIEZ,Janine. Paulin de Nole-Etudes Chronologiques (393-397) Recherches Augustiniennes, vol. XX, Paris, 1985, p. 37
* ↑ MARCHAMALO, Antonio y Miguel.La Iglesia Magistral de Alcalá de Henares, C.S.I.C., Alcalá de Henares, 1990,p.43
* ↑ FABRE,Pierre.Essai sur la Chronologie de l'Oeuvre de Saint Paulin de Nole. Les Belles Lettres, Paris, 1948.
# The Barretts of Wimpole Street (pel·lícula de 1957)

The Barretts of Wimpole Street és una pel·lícula britànica dirigida per Sidney Franklin, estrenada el 1957. És un remake de The Barretts of Wimpole Street de 1934, del mateix director. Les dues pel·lícules són basades en la peça homònima de Rudolf Besier, escrita el 1930 i muntada per primera vegada al Malvern Festival a Anglaterra aquest mateix any per Barry Jackson, després el 1931 a l'Empire Theatre a Broadway. El guió de 1957 és atribuït als crèdits a John Dighton, tot i que Franklin va utilitzar exactament el mateix guió que per a la primera versió.

## Argument

A l'Anglaterra victoriana del segle xix, la jove poetessa Elizabeth Barret viu reclosa a la seva casa sota l'estricte control d'un pare tirànic. Les seves desgràcies es veuen recompensades quan s'enamora del poeta Robert Browning. Remake d'un film del mateix títol de 1934 amb Norma Shearer i Charles Laughton.

## Repartiment

* Jennifer Jones: Elizabeth Barrett
* John Gielgud: Edward Moulton-Barrett
* Bill Travers: Robert Browning
* Virginia McKenna: Henrietta Barrett
* Susan Stephen: Bella
* Vernon Gray: Capità Surtees Cook
* Jean Anderson: Wilson
* Maxine Audley: Arabel
* Leslie Phillips: Harry Bevan
* Laurence Naismith: Dr. Chambers
* Moultrie Kelsall: Dr. Ford-Waterlow
* Michael Brill: George
* Kenneth Fortescue: Octavius
* Nicholas Hawtrey: Henry
* Richard Thorp: Alfred
* Keith Baxter: Charles
* Brian Smith: Septimus

## Referències

* ↑ Pel·lícula Argument i detalls: The New York Times (anglès)
* ↑ Rudolf Besier The Barretts of Wimpole street; a comedy in five acts, Boston: Little, Brown, and company 1930.
* ↑ Trivia for The Barretts of Wimpole Street : a Imdb
# Inés Boza

Inés Boza (Pamplona, 1962) és una autora i directora de teatre, cofundadora de la companyia de dansa-teatre Senza Tempo, amb Carles Mallol, que actualment dirigeix en solitari. També és cofundadora i resident de La Caldera de Barcelona. Està llicenciada en dret.
En 1991, Inés Boza i Carles Mallol van presentar per primera vegada a Barcelona una peça seva en solitari, Senza Tempo, espectacle que va donar nom a la companyia. De la seva obra destaquen la Trilogia de l'aigua, composta per Capritx (1994), amb la qual TV3 va realitzar una videodansa a Barcelona titulat Capritx als terrats, Viatge a través de l'aigua (1998) i Zahories (2000); Peixos a les butxaques (2002); i El jardí inexistent (2004), presentat al Teatre Nacional de Catalunya.

## Enllaços externs

* Senza tempo pàgina web de la companyia Senza Tempo, de Inés Boza (català) (castellà) (anglès)

## Referències

* ↑ Juan Antonio Hormigón, Inmaculada Alvear, Carlos Rodríguez, Carlos Rodríguez Alonso, Autoras en la historia del teatro español: Siglo XX (1975-2000), Asociación de Directores de Escena de España, 1996. ISBN 9788487591990 (castellà)
* ↑ Fátima Aguado, Directoras en la historia del teatro español, Asociación de Directores de Escena de España, 2004. ISBN 9788495576286. (castellà)
* ↑ Francesc Massip, La danza-teatro en Cataluña (1978-2002), Universidad de Castilla La Mancha, 2006. ISBN 9788484274407 (castellà)
# Umbrici

Umbrici o Umbrici Melior (Umbricius Melior) va ser un arúspex romà, que formava part del seguici personal de l'emperador Galba. Va viure al segle i.
Originari de la colònia de Florentia, les fonts el mencionen com a harúspex Caesarum, és a dir, de Vespasià i dels seus fills.
Tàcit diu que el 15 de gener de l'any 69, quan galba estava oferint un sacrifici davant del temple d'Apol·lo, Umbrici li va anunciar que les entranyes de la víctima eren de mal presagi, que l'amenaçaven intrigues i que tenia un enemic a casa seva. Aquest no podia ser altre que Otó, present a la cerimònia, i que va interpretar favorablement l'anunci.
Per la seva banda, Suetoni explica que l'emperador, abans de ser assassinat, va ser advertit per Umbrici diverses vegades, i que es guardés dels assassins, que eren a prop.
Però és Plutarc el que en dona més detalls. Diu que quan Galba estava sacrificant al seu palau en presència dels seus, l'harúspex Umbrici, en el moment de prendre entre les mans les entranyes de la víctima, va dir que veia al fetge els senyals de la revolució i del perill imminent que amenaçaven a l'emperador. Afegeix que Otó, present a la cerimònia, estava molt atent a allò que deia Umbrici, i que va interpretar els signes al seu favor. Va marxar per reunir-se al Fòrum amb els conjurats, i aprofitant que l'emperador i Umbrici seguien ocupats inspeccionant els signes que mostraven les entranyes, Otó va portar a terme la seva conspiració i va prendre el poder.
Umbrici va ser l'autor d'un comentari sobre Disciplina Etrusca, (el sistema d'endevinació dels etruscs) que després va utilitzar Plini. Diu d'ell que era un harúspex peritissimus. En el passatge on el cita, diu que Umbrici afirmava que els voltors ponen tretze ous, i que en prenen un per purificar els altres ous i el niu, i després el llencen; i que fan cap, tres dies abans, als llocs on hi haurà cadàvers.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 309. ISBN 8481641618.
# Santiago Udaeta

Santiago Udaeta (Zúric, Suïssa, 20 de juliol de 1949) és un exjugador de bàsquet espanyol.
Tot i néixer a Suïssa, es trasllada de ben petit a Madrid i amb 8 anys ja viu a Barcelona a causa de la feina del seu pare, José de Udaeta, que era coreògraf, mestre de ball i concertista de castanyola. S'inicia en el Col·legi La Salle Bonanova, viver de grans jugadors de bàsquet. En la temporada 1968-69, amb 18 anys, fitxa per l'Espanyol, on juga un any, igual que al FC Barcelona. Després fitxaria pel Joventut de Badalona, on juga per un espai de 4 anys. Els seus últims equips en actiu van ser el Club Bàsquet L'Hospitalet i el Club Bàsquet Granollers, jugant dos anys en cada un. Després de retirar-se de la pràctica activa del bàsquet es va dedicar a l'arquitectura, es va traslladar a Menorca sent arquitecte superior del Consell de Menorca i arquitecte en obra civil.

## Referències

* ↑ Espín, Manuel. «Santiago Udaeta: una feliz aleación de técnica y arte» (en castellà). Mundo Deportivo. 21 febrer 1987. [Consulta: 17 maig 2018].
# Roberto Íñiguez de Heredia Santamaria

Roberto Iñiguez de Heredia Santamaria, més conegut com Roberto Íñiguez, (Vitòria, 5 de setembre de 1967) és un exjugador i entrenador de bàsquet basc.
Base, s'inicià a la pràctica de l'esport al col·legi San Viator de Vitòria i es formà en les categories inferiors del Saski Baskonia. La temporada 1987-88 fitxà pel Pamesa València de la Primera Divisió B i, al final d'aquella mateixa temporada, aconseguí l'ascens a la Lliga ACB. Posteriorment, jugà al Gran Canaria (1990-92), Juver Murcia (1993-94), Tizona Burgos (1993-94), Sonita L'Horta (1995) i Òptica Gandia (1995-96) de la Lliga EBA. Es retirà com a jugador amb vint-i-nou anys.
Com a entrenador dirigí durant vuit temporades les categories de formació del València Basket Club (júnior, sub-20 i lliga EBA) i la temporada 2011-12 fitxà pel Ros Casares. guanyant una Eurolliga femenina i una Lliga espanyola. La temporada següent fitxà pel Fenerbahçe, amb el qual guanyà dues Copes President (2013, 2014), una Lliga turca (2012-13) i fou dues vegades subcampió de l'Eurolliga (2013, 2014). El febrer de 2015 substituï Ramon Jordana després de la seva dimissió com a entrenador de l'Spar Citylift Girona i, l'abril del mateix any conquerí el títol de Lliga, el primer de l'entitat. Posteriorment, ha dirigit altres clubs europeus com el Nadezhda Oremburg de la lliga russa (2015-17), el Sopron Basket de la lliga hongaresa, aconseguint dues Lligues (2017-18, 2018-19) i una Copa (2019), i el Dinamo de Kursk (2019-20).

## Palmarès

* 1 Eurolliga de bàsquet femenina (2011-12)
* 4 Lligues espanyoles de bàsquet femenina (2011-12, 2014-15, 2020-21, 2021-22)
* 1 Copa espanyola de bàsquet femenina (2022)
* 1 Supercopa espanyola de bàsquet femenina (2021)
* 1 Lliga turca de bàsquet femenina (2012-13)
* 2 Copes President de bàsquet femenina (2013, 2014)
* 2 Lligues hongareses de bàsquet femenina (2017-18, 2018-19)
* 1 Copa hongaresa de bàsquet femenina (2019)

## Referències

* ↑ Sánchez, Borja. «La carta Íñiguez». L'Esportiu, 25-12-2023. [Consulta: 28 desembre 2023].
* ↑ Lekuona, Javier. «Laso e Iñíguez: de un pupitre en San Viator a campeones» (en castellà). As, 15-09-2020. [Consulta: 8 gener 2024].
* ↑ «El Ciudad Ros Casares presenta a Roberto Íñiguez». Nostresport.com, 15-12-2011. [Consulta: 8 gener 2024].
* ↑ Romero, Toni; Plà Comas, Jordi. «Un títol de dos entrenadors». L'Esportiu, 28-04-2015. [Consulta: 8 gener 2024].
* ↑ Julià, Clara. «Roberto Íñiguez, nuevo entrenador del Spar Girona» (en castellà). Mundo Deportivo, 24-12-2023. [Consulta: 8 gener 2024].

## Enllaços externs

* Roberto Íñiguez - Prodep (anglès)
# Elena Guiu i Lapena

Elena Guiu i Lapena (Vilella de Cinca, 2004) és una atleta aragonesa que competeix en els 100 metres llisos. L'any 2022, al Campionat del Món d'Atletisme sub-20 celebrat a Cali, Guiu es va convertir amb 17 anys en la primera finalista estatal, d'ençà de l'atleta d'origen estatunidenc Sandra Myers, en els 100 metres llisos en qualsevol categoria, on va ser vuitena amb un temps d'11,52, després de classificar-se per a la final amb un temps d'11,46.

## Referències

* ↑ «A día de hoy, he llegado a competir a nivel internacional, sueño hecho realidad» (en castellà), 18-05-2022. [Consulta: 6 agost 2022].
* ↑ «Berta Segura acaba sisena en els 400 metres al Mundial sub-20». Esport3, 05-08-2022. [Consulta: 6 agost 2022].
* ↑ «Histórica Elena Guiu: primera finalista española en los 100 metros» (en castellà). As, 04-08-2022. [Consulta: 6 agost 2022].
* ↑ «Elena Guiu, primera española en una final de los 100 metros lisos en un Mundial» (en castellà). Marca, 04-08-2022. [Consulta: 6 agost 2022].
# BGI Group

BGI Group, abans Beijing Genomics Institute, és una empresa xinesa de genòmica amb seu a Yantian, Shenzhen. L'empresa es va formar originalment el 1999 com a centre d'investigació genètica per participar en el Projecte Genoma Humà. També seqüència els genomes d'altres animals, plantes i microorganismes.
BGI s'ha transformat d'un petit institut d'investigació, destacat per la descodificació de l'ADN dels pandes i les plantes d'arròs, en una empresa diversificada activa en la clonació d'animals, proves de salut i investigació per contracte. La investigació anterior de BGI va ser continuada per l'Institut de Genòmica de Beijing. BGI Research, la divisió sense ànim de lucre del grup, treballa amb l'Institut de Genòmica i opera el China National GeneBank sota un contracte amb el govern xinès. BGI Genomics, una filial, va començar a cotitzar a la borsa de Shenzhen el 2017. L'empresa compta amb el suport de diversos fons d'orientació del govern de la Xina i empreses estatals xineses.
A partir del 2021, van sortir a la llum detalls sobre múltiples controvèrsies que involucraven el Grup BGI. Aquestes controvèrsies inclouen la suposada col·laboració amb l'Exèrcit Popular d'Alliberament (PLA) i l'ús de dades genètiques de proves prenatals. BGI va negar que comparteixi dades de genètica prenatal amb el PLA.

## Referències

* ↑ Megan Molteni «A Chinese Genome Giant Sets Its Sights on the Ultimate Sequencer». Wired, 18-05-2017.
* ↑ Aaron Saenz. «BGI – China's Genomics Center Has A Hand in Everything». Singularity Hub. Singularity University, 11-11-2010. Arxivat de l'original el 3 December 2018. [Consulta: 2 desembre 2018].
* ↑ Shu-Ching Jean Chen «Genomic Dreams Coming True in China». Forbes Asia, 02-09-2013.
* ↑ Puglisi, Anna; Rask, Chryssa. «China, Biotechnology, and BGI» (en anglès americà). Center for Security and Emerging Technology, 01-05-2024. Arxivat de l'original el May 10, 2024. [Consulta: 20 setembre 2024].
* ↑ Deng, Iris «BGI denies it shared genetic data of pregnant women with China's military and vows to continue overseas push». South China Morning Post, 12-07-2021.
# Kyokushin kaikan

El karate kyokushin kaikan (en japonés 極真会館) és un estil japonès de karate, creat el 1964 pel mestre Masutatsu Oyama. Amb el temps aquest estil ha crescut i actualment té prop de 12 milions de practicants arreu del món.
Sosai Masutatsu Oyama (10è Dan) fundador i creador de l'estil de karate kyokushinkai, va néixer a Corea el 1923. Als 9 anys va començar practicant kempo xinès (conegut com a kung fu/wu-Shu), més tard, després de traslladar-se al Japó, va entrenar lluita i boxa occidental, a més de judo, posteriorment va ingressar al dojo del mestre Gigo Funakoshi, fill i alumne de Gichin Funakoshi, on va aprendre l'estil de karate shotokan progressant ràpidament arribant al 2n Dan als 17 anys i 4 ° Dan als 20 anys. En el judo també arribà al 4 dan, i en l'art marcial de l'aikido, conegut com el Daito Ryu Aikijujutsu l'1 Dan.
Segons el mestre Oyama, va ser el mestre Funakoshi, qui li va redreçar moralment, fent-li veure la diferència entre ser un lluitador i arribar a ser un guerrer del budo.
Així mateix, va ser alumne del mestre coreà de l'estil de karate goju ryu, so nei chu, qui el va animar a seguir amb el seu entrenament en solitari. Així que es va retirar a les muntanyes per enfortir les seves habilitats i temperar el seu esperit. Després de 3 anys de durs entrenaments físics i exercicis de meditació segons els preceptes de la filosofia zen, en el qual practica trencant pedres de riu, arbres, lluita amb animals salvatges i meditació sota aigües extremadament fredes. Torna amb la finalitat d'arribar a ser el més poderós karateka al Japó.
El 1947, després del seu retorn a la civilització, es va inscriure en el primer campionat nacional d'arts marcials del Japó, guanyant aquest campionat. Així decideix dedicar la seva vida íntegrament al karate. La seva fama s'estén ràpidament, viatja als EUA i durant un any realitza demostracions i combats, amb lluitadors, boxadors, etc., arribant a combatre amb 270 persones diferents. La majoria dels combats no duraven més de 3 minuts, els guanyava d'un sol cop o cop de puny, per això va arribar a ser conegut com a "Godhand", o mà de déu.

## Practicants famosos

* Masutatsu Oyama
* Terutomo Yamazaki (山崎照朝, Yamazaki Terutomo)
* Shihan Daniel Sanchez WKB
* Alejandro Navarro
* Jonathan Tineo
* Vicente Sanchez
* Andy Hug
* Francisco Filho
* Ivan Lopez Sevi
* Manuel la rata zafra
* Dolph Lundgren (shinkyokushin)
* Bas Rutten
* Gonzalo Rincón Tapias
* Michael Jonathan Rico Sanchez
* Michel Jai White
* Franco Olivera
* Julio Olivera
* Liliane Pierron
* Germán Carú
* Georges Saint Pierre
* Sergio "Patxi" Lopez

## Referències

* ↑ «Un poco de historia - "One world, one Kyokushin"». [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ «Hukutsu Dojo :: Karate Kyokushin ::». Arxivat de l'original el 2022-01-20. [Consulta: 14 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Kyokushin a Espanya(castellà)
# Diaforètic

Un diaforètic és aquell medicament o substància que provoca diaforesi, és a dir, activa la perspiració. En el món vegetal, tenen acció diaforètica la til·la (tell de fulla gran), el càlam (botànica), el canyeller i la galega.
# Campionat d'Espanya de ral·lis motociclistes

El Campionat d'Espanya de ral·lis motociclistes (en castellà, Campeonato de España de Rally), regulat per la federació espanyola de motociclisme (RFME, Real Federación Motociclista Española), va ser la màxima competició de la disciplina motociclista dels ral·lis que es va disputar a l'estat espanyol. Instaurat el 1984, el campionat es va celebrar regularment fins al 1995. Els ral·lis en motocicleta, basats en el mateix concepte que els automobilistes, premien la regularitat d'un sol pilot (o d'un equip de dos) al llarg d'un llarg recorregut per carreteres normalment obertes al trànsit que es tanquen per a l'ocasió. Els participants surten d'un en un i han de completar l traçat en un temps preestablert. El recorregut consta de trams cronometrats i seccions d'enllaç. Alguns ral·lis destacats que es varen celebrar a Catalunya fins a la dècada del 1980 varen ser la Volta a Catalunya i la Volta al Vallès.
Cal no confondre aquest campionat amb la Copa d'Espanya de Motoral·li, un complement del Campionat d'Espanya de Raids TT que es va celebrar entre el 2005 i el 2007.

## Llista de guanyadors

| Edició | Any | Campió | Motocicleta | Categoria |
| I | 1984 | Jordi-Lluís Boquet | BMW | +125 a 1300cc |
| II | 1985 | Xavier Boquet - Jordi-Lluís Boquet | BMW | +125 a 1300cc |
| III | 1986 | Lluís Garriga | Yamaha | +125 a 1300cc |
| IV | 1987 | Jordi Vila | BMW | +125 a 1300cc |
| V | 1988 | Jordi Vila - S. Pascual | Yamaha | +125 a 1300cc |
| VI | 1989 | J. Román - J. Jardí | ? | +500cc |
| VII | 1990 | Ramon Galí - J. Macia | Husaberg | 250 a 1200cc Sènior |
| VIII | 1991 | Ignasi Bultó - Álvaro Bultó | Cagiva | Sènior |
| IX | 1992 | Borja Gibernau - Joan Bultó | Marsimoto-KTM | Sport |
| X | 1993 | Felip Escriche | Kawasaki | Grup A Sènior |
| XI | 1994 | Àlex Samsó | Kawasaki | Grup A Sènior |
| XII | 1995 | Josep Maria Busquets | Yamaha | - |
* ↑ En cas d'haver-se'n convocat més d'una, es llisten només els campions en la categoria superior.

## Referències

* «RFME Campeonatos de España Rally TT / Bajas TT / Rally / Raids» (PDF) (en castellà). rfme.com. RFME, 13-12-2022. [Consulta: 3 març 2023].