OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eremomela de Salvadori

L'eremomela de Salvadori (Eremomela salvadorii) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae originària de l'Àfrica central. El nom commemora l'ornitòleg italià Tommaso Salvadori. Abans es considerava una subespècie d'eremomela ventregroga (Eremomela icteropygialis).

## Distribució i hàbitat

Es troba a l'Àfrica central, distribuït per Gabon, República Democràtica del Congo, Angola i Zàmbia.
L'hàbitat natural són els boscos secs tropicals i les sabanes.

## Referències

* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List v13.1» (en anglès americà). [Consulta: 4 febrer 2023].
# Edifici medieval de Caldes de Malavella

L'edifici medieval de Caldes de Malavella és una obra del municipi de Caldes de Malavella (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'obra inventariada és una part d'un d'edifici d'origen medieval gòtic situat al nucli urbà.
Té la coberta a un sol vessant tot i que, probablement en el seu origen, era a doble vessant.
A la façana que dona al carrer de la Plaça dels Polls, que té una forma lleugerament convexa, es veuen els senyals del que havia estat un emporxat en arcs gòtics, rebaixats i adovellats, que actualment estan tapats. A sobre hi ha una finestra medieval amb llinda de pedra. A l'altra façana, la que dona al carrer dels Polls, sobre la porta hi ha una altra finestra de pedra i, en un costat, hi sobresurt un pou de planta semicircular cobert amb teula àrab.

## Referències

* 1 2 3
# Avaluació de l'Oficina de Drets Humans de l'ONU sobre els problemes de drets humans a Xinjiang

L'Avaluació de l'ACNUDH sobre diverses qüestions preocupants en matèria de drets humans a la Regió Autònoma Uigur de Xinjiang, República Popular de la Xina (oficialment en anglès: OHCHR Assessment of human rights concerns in the Xinjiang Uyghur Autonomous Region, People’s Republic of China) és un informe publicat el 31 d'agost de 2022 per l'Oficina de l'Alt Comissariat de les Nacions Unides per als Drets Humans (ACNUDH) sobre el tracte que reben els uigurs i altres grups majoritàriament musulmans en la Regió Autònoma Uigur de Xinjiang, una regió autònoma de la República Popular de la Xina (RPX).
L'informe conclou que «l'abast de la detenció arbitrària i discriminatòria de membres dels uigurs i altres grups predominantment musulmans, de conformitat amb la llei i la política, en el context de les restriccions i la privació més general dels drets fonamentals de què gaudeixen individual i col·lectivament, pot constituir crims internacionals, en particular crims contra la humanitat».
Tot i els intents del govern de la RPX per intentar impedir la publicació de l'informe, l'aleshores Alta Comissariada de les Nacions Unides per als Drets Humans Michelle Bachelet la va publicar minuts abans que s'esgotés el seu mandat. El govern xinès va dir que l'informe estava basat en la «desinformació i les mentides fabricades per les forces antixineses», i va publicar un contrainforme de 131 pàgines. A més a més, va pressionar per via diplomàtica conjuntament amb Corea del Nord, Veneçuela i Cuba, que van demanar a la cap de l'ONU que no publiqués pas l'informe.
Per l'altra banda, l'informe va ser criticat per alguns activistes per no qualificar els crims de genocidi.

## Referències

* ↑ 324cat. «L'ONU alerta que la Xina podria haver comès crims contra la humanitat contra els uigurs», 01-09-2022. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ Masclans, Núria Vila. «L'ONU sosté que la Xina pot haver comès crims contra la humanitat amb la minoria uigur», 01-09-2022. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ ; Ramzy, Austin «U.N. Says China May Have Committed 'Crimes Against Humanity' in Xinjiang» (en anglès). The New York Times, 31-08-2022.
* 1 2 «L'ONU denuncia possibles violacions dels drets humans per part del govern xinès al Xinjiang». [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «China's treatment of Uyghurs may be crime against humanity, says UN human rights chief», 31-08-2022. Arxivat de l'original el 1 setembre 2022.
* ↑ Wong, Chun Han «Xinjiang Rights Report Ratchets Up Standoff Between the U.S. and China». The Wall Street Journal, 01-09-2022.
* ↑ «UN rights chief under ‘tremendous pressure’ over Xinjiang report». Al Jazeera, 25-08-2022.
* ↑ «For Uyghurs, U.N. Report on China's Abuses Is Long-Awaited Vindication». The New York Times, 01-09-2022.
* ↑ «China: New UN Report Alleges Crimes Against Humanity». Human Rights Watch, 31-08-2022.
# Dena Grayson

Dena Grayson, nascuda Dena Minning (Melbourne, Florida, 5 de gener de 1971) és una metgessa, investigadora i política estatunidenca. Experta en malalties virals, sobretot del virud d'Ebola, té un paper preponderant pel que fa a la informació sobre prevenció de l'epidèmia per coronavirus de 2019-2020.

## Referències

* ↑ «A US doctor predicts a 'massive surge' in coronavirus cases to 'every single state' in the coming weeks, but says this is 'not the end of the world'» (en anglès). Business Insider, 02-03-2020 [Consulta: 5 març 2020].
# Escola d'Amsterdam (arquitectura)

L'Escola d'Amsterdam va ser un moviment arquitectònic lligat a l'expressionisme que es va desenvolupar a la ciutat d'Amsterdam, Països Baixos entre 1915 i 1930.
Es tracta d'un grup d'arquitectes amb inquietuds comunes, units estilísticament amb els arquitectes expressionistes alemanys, amb els qui compartien el gust pel maó vist i un disseny innovador i avantguardista. Així i tot, es contraposaven al coetani moviment De Stijl i el seu ús de nous materials com l'acer i el vidre.
El seu estil artístic estava influït en bona part pel racionalisme de Hendrik Petrus Berlage, del que no obstant això rebutjaven la seva sobrietat, i del que van adoptar principalment la seva ocupació del maó combinat amb el formigó. També van rebre certa influència de l'Art Nouveau, especialment Henry van de Velde i Antoni Gaudí, dels quals van assimilar el seu gust per les formes naturals i els estils exòtics de fora d'Europa.
Els seus principals membres van ser Michel de Klerk, Pieter Lodewijk Kramer i Johan van der Mey, que van contribuir en gran manera al desenvolupament urbanístic de Ámsterdam, amb un estil orgànic inspirat en l'arquitectura tradicional holandesa, en el qual destacaven les superfícies ondades. Les seves principals obres van ser el Scheepvaarthuis (Van der Mey, 1911-1916) i el Eigen Haard Estigues (De Klerk, 1913-1920).

## Referències

* 1 2 3 4 5 Dempsey, 2008, p. 114.

## Bibliografia

* Dempsey, Amy. Estilos, escuelas y movimientos. Barcelona: Blume, 2008. ISBN 978-84-9801-339-9.
# Arxiu d'Indians

L'Arxiu d'Indians (formalment Fundació Arxiu d'Indians/Fundacion Archivo de Indianos) és un establiment del consell de Ribadedeva a Astúries, parròquia de Colombres. La major part de l'establiment està destinat al Museu de l'Emigració d'Astúries. L'edifici fou construït el 1906 per l'emigrant Iñigo Noriega Lago, emigrat a Mèxic que havia fet fortuna; va rebre el nom de "Quinta Guadalupe" per la seva esposa Guadalupe Castro, i és considerat el millor edifici de l'arquitectura indiana del Cantàbric. L'edifici es va destinar a Casa de repòs i hospital a la mort del propietari (a Mèxic); després fou comprada per l'estat espanyol i destinada a centre d'auxili social fins al 1986, i el 1987 fou destinat a seu de la Fundació.
La fundació té com objecte la formació d'un arxiu i un museu centrat en l'emigració espanyola a Amèrica. L'edifici està decorat amb mobiliari d'època i inclou una exposició sobre l'emigració i una biblioteca a més del museu.
El Museu està dividit en tres plantes: la primera dedicada als centres socials de l'emigració a Cuba i Florida, amb una sala monogràfica de l'emigració a Mèxic; la segona al centre asturià de Mèxic, a Iñigo Noriega, els germans Ibàñez Posada (que van construir algunes cases notables a Colombres) i a detalls d'algunes cases indianes a Astúries; en aquesta segona planta hi ha la biblioteca i saló d'actes; i a la tercera planta està dedicada als centres socials de l'emigració a l'Argentina, amb algunes sales monogràfiques sobre els emigrants.

## Referències

* Plan de Dinamización del Producto Turístico en el Bajo Deva, AS-617/10, prospecte turístic del mateix museu.
# Eremomela ventregroga

L'eremomela ventregroga o eremomela comuna (Eremomela icteropygialis) és una espècie d'ocell passeriforme que pertany a la família Cisticolidae pròpia de l'Àfrica subsahariana.

## Descripció

És un ocell petit que fa uns 10 cm de llarg i pesa uns 9 g. El dors és gris, el qual a les ales i cua es torna més fosc i més oliva. Té una estreta llista supraciliar de color gris clar i una franja ocular que li creua l'ull. El pit gris es difumina en un ventre groc llimona. El bec és negrós.
Tots dos sexes són similars, però els exemplars joves tenen el ventre de color més clar que els adults. La crida és un "tchee-tchee-tchuut" agut.

## Distribució i hàbitat

Se la troba a Àfrica, al sud del desert del Sahara.
L'hàbitat natural són els bosquets oberts, sabana i zones d'arbustos secs.
És una espècie comuna a l'àmplia zona on es distribueix la qual abasta uns 7.100.000 km². Es creu que la població és gran.
De vegades, l'Eremomela salvadorii localitzada a Zaire, el Gabon, Angola i Zàmbia, és considerada una espècie diferent,.

## Subespècies

Es reconeixen nou subespècies:
* E. i. alexanderi (Sclater, WL; Mackworth-Praed, CW 1918) - Senegambia al Sudan (Darfur i Kordufan).
* E. i. griseoflava (Heuglin, MT 1862) - Etiòpia a Somàlia, Uganda, Ruanda, oest de Kenya i Tanzània.
* E. i. abdominalis (Reichenow, A 1905) - Kenya fins al nord de Tanzània.
* E. i. polioxantha (harpe, RB 1883) - al sud de Zaire a Tanzània, sud-oest de Zimbàbue, i Transvaal i Moçambic.
* E. i. puellula (Grote, H 1929) - sud-oest d'Angola.
* E. i. icteropygialis ((de Lafresnaye, NFAA 1839) - Namíbia i oest de Botswana.
* E. i. helenorae (Alexander, B 1899) - Franja de Caprivi a Zimbabwe, al sud-oest de Zàmbia i sud de Moçambic.
* E. i. perimacha (Oberholser, HC 1920) - sud de Botswana fins a l'oest de Transvaal i nord-oest de la província del Cap.
* E. i. saturatior (Ogilvie-Grant, WR 1910) - Sud-àfrica (de l'estat lliure d'Orange a la província del Cap.

## Referències

* ↑ «Eremomela ventregroga». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 4/02/2023(català)
* ↑ «Master Lists – IOC World Bird List v13.1» (en anglès americà). [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Results for 'Eremomela icteropygialis'» (en anglès). Xeno-canto. [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ Deutsche Ornithologen-Gesellschaft. Bemerkungen über afrikanische Arten II (en alemany). Journal für Ornithologie, vol.39. Berlín: Friedländer, 1891, pàg.64.
* ↑ Clements, J. F.; Schulenberg, T. S.; Iliff, B.L. Sullivan i C. L. Wood, M. J. «The Clements checklist of birds of the world: Version 6.6» (XLS) (en anglès). Cornell University, 04-12-2011. Arxivat de l'original el 2011-12-04. [Consulta: 4 febrer 2023].

## Bibliografia

* Ian Sinclair, Phil Hockey and Warwick Tarboton, SASOL Birds of Southern Africa (Struik 2002) ISBN 1-86872-721-1
* Kruger National Park

## Enllaços externs

* Image at ADW, Arxivat el 2 de decembre de 2008 en Wayback Machine.
* Yellow-bellied eremomela - Species text in The Atlas of Southern African Birds.(PDF)
# Edifici transformador de la Manresana d'Electricitat

L'Edifici transformador de la Manresana d'Electricitat és una obra del municipi de Manresa (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici contenidor d'un transformador de corrent elèctric. Tipus urbà, de dues plantes i coberta a dues aigües. Tester de línies abarrocades. Una mitgera dona a un pas de vianants amb escala, que separa l'edifici de l'escola Renaixença. Obra de totxo amb façana arrebossada, emmarcada amb estuc imitant obra vista. Façana simètrica amb obertures protegides per marquesines de teula àrab vidriada. El sòcol és de pedra.
# Avaluació externa
## Definició

    L'avaluació externa és l'examen sistemàtic de les activitats i resultats d'una organització d'acord amb estàndards establerts. És realitzada per l'entitat independent i autoritzada.
* Per a l'avaluació externa de centres docents vegeu l'article: Avaluació externa de centres docents
* per a les proves externes als alumnes, vegeu proves d'avaluació externa
* per a la revisió a l'àmbit laboral, consulteu auditoria
Viccionari
# Dennis Hope

Dennis Hope és un empresari nord-americà que està involucrat en la controvertida venda de terrenys extraterrestres. El 1980, va començar el seu propi negoci, al·legant haver trobat una llacuna en el dret internacional que li permet reclamar la plena sobirania de la Lluna. Va ser el primer a vendre "parcel·les lunars" després d'enviar les declaracions als EUA i la llavors Unió Soviètica, diversos governs més i Nacions Unides. Hope ha obtingut fins al moment uns guanys aproximats de 9 milions de dòlars amb les seves vendes.

## Controvèrsia

Segons diu el mateix Hope, el Tractat de les Nacions Unides, signat el 1967 sobre l'Espai Exterior, just dos anys abans que l'home arribés a la Lluna, estableix que els Governs de la Terra no poden reclamar propietat sobre la totalitat o parts de la Lluna, argumentant que no es contempla que una empresa o una persona sí que pugui exercir aquesta reclamació. Un cas similar és el del xilè difunt Jenaro Gajardo Vera, que va inscriure el satèl·lit natural el 1954 a la seva propietat i qui en el seu testament, el 1998, l'hi va deixar al poble xilè amb el següent text ”Deixo al meu poble la lluna, omple d'amor per les seves penes”. Encara que atès que Xile és un país signatari del "Moon Treaty", mitjançant el qual es prohibeix la possessió de la Lluna (o part d'ella) per part d'individus particulars, per tant no té oficialitat.

## Preu de la Lluna

L'actual preu de la Lluna és de 37 dòlars per cada 0.4 hectàrees.

## Enllaços externs

* L'home que ven la lluna (castellà)
* Notícia: "Es ven la lluna" (castellà)
# Escola d'Art Poblenou

L'Escola d'Art Poblenou és una escola de caràcter popular dedicada a la formació d'artistes amb seu al número 40 de la Rambla del Poblenou. En desaparèixer el Ateneo Popular de Educación y Descanso, un grup d'artistes va lluitar per continuar la tasca de l'escola de Josep Baqué. Es reivindicà un espai al barri on es pogués seguir exercint la pintura. Després de molts temptejos s'aconseguí obrir, el 1965, una sala d'art a la Rambla, que va esdevenir un nucli de trobada i una plataforma per tirar endavant els projectes de tota una generació d'artistes del barri. L'escola, fundada pels pintors realistes Alfons Roca Rodó i Miquel Simó, presentà des dels seus inicis un tarannà molt popular. El 2005 encara s'impartien classes de dibuix, pintura, tapís i arts manuals per a totes les edats, amb l'objectiu d'apropar l'art a tothom, partint de la premissa que l'acte creatiu potencia el creixement integral de la persona.

## Referències

* ↑ DDAA. Enciclopèdia, El Poblenou en 135 veus. Arxiu Històric del Poblenou, 2005, p. 52
# Raion d'Alūksne

El raion d'Alūksne és un dels raions en què es dividia Letònia fins a la reforma administrativa i territorial promulgada el 2009.

## Referències

* ↑ Pāvils, G. «District map of Latvia» (en anglès), 2009. [Consulta: 22 febrer 2025].
# Erenumab

L'erenumab (nom comercial Aimovig, fabricat per Amgen i Novartis) és un medicament dirigit al receptor del pèptid relacionat amb el gen de la calcitonina (CGRPR) per a la prevenció de la migranya. Va ser el primer grup d'antagonistes de CGRPR a aprovar l'FDA el 2018. És una forma de teràpia d'anticossos monoclonal en la qual s'utilitzen anticossos per bloquejar els receptors de la proteïna CGRP, que es pensa que tenen un paper important en iniciar les migranyes.

## Referències

* ↑ «Statement On A Nonproprietary Name Adopted By The USAN Council - Erenumab». American Medical Association, 24-11-2015. Arxivat de l'original el 2018-11-04. [Consulta: 4 novembre 2018].
* ↑ World Health Organization «International Nonproprietary Names for Pharmaceutical Substances (INN). Proposed INN: List 115» (PDF). WHO Drug Information, 30, 2, 2016.
* ↑ Goadsby; etal «A Controlled Trial of Erenumab for Episodic Migraine» (en anglès). N. Engl. J. Med., 377:2123–2132, 2017.
* ↑ «FDA Approves First-in-Class Drug Erenumab (Aimovig) for Migraine Prevention».
* ↑ Edvinsson, Lars «CGRP Antibodies as Prophylaxis in Migraine». Cell, 175, 7, 12-2018, pàg. 1719. DOI: 10.1016/j.cell.2018.11.049.
# Avdoninita

L'avdoninita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom del mineralogista rus Vladimir Nikolaevich Avdonin (1925-).

## Característiques

L'avdoninita és un halur de fórmula química K₂Cu₅(OH)₄Cl₈·H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic formant cristalls prismàtics curts a cristalls tabulars plans. També se'n troba formant crostes o de manera pulverulenta. També és conegut com un producte antropogènic, formant pseudomorfismes després d'objectes d'acer. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'avdoninita pertany a «03.DA: Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Cu, etc., sense Pb» juntament amb els següents minerals: melanotal·lita, atacamita, botallackita, clinoatacamita, hibbingita, kempita, paratacamita, belloïta, herbertsmithita, kapellasita, gillardita, haydeeïta, anatacamita, claringbul·lita, barlowita, simonkol·leïta, buttgenbachita, connel·lita, abhurita, ponomarevita, anthonyita, calumetita, khaidarkanita, bobkingita i droninoïta.

## Formació i jaciments

L'avdoninita és un producte de la precipitació a partir dels gasos de les fumaroles. També s'hi forma com una alteració en el mineral massiu de sulfur exposat a la intempèrie. Sol trobar-se associada a altres minerals com: euclorita, paratacamita, belloïta, langbeinita i atacamita.

## Referències

* ↑ «Avdoninite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 setembre 2015].
* ↑ «Avdoninite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 4 setembre 2015].
# Escola del passatge Centelles

L'Escola del passatge Centelles és un edifici modernista de Barcelona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'Escola del passatge Centelles està ubicada a l'illa del districte d'Eixample delimitada pels carrers Mallorca, Provença, Dos de Maig i Cartagena. El passatge connecta aquests dos últims carrers. Aquest edifici entremitgeres té la façana principal afrontada al Passatge Centelles, des de on es produeix l'accés principal.
És una construcció d'una sola planta formada asimètricament per un volum únic on s'ubiquen les aules i un volum petit al lateral esquerre per on es produeix l'accés des de l'exterior. Des d'aquest cos petit s'organitza la connexió a les aules.
El volum gran de la façana té una composició simètrica de tres grans obertures repartides equidistantment a la façana i subdividides en dues finestres cada una. Tant l'emmarcament d'aquestes obertures com el perfil que remata el sòcol són formes ondulades de tal manera que sembla un material emmotllurat inspirat en el món vegetal. Una barana calada amb ornaments de formes vegetals forma el remat de la façana principal que en la part central disposa un gran medalló. Aquest inclou l'escut de la ciutat i una frase referent a l'ús de l'equipament amb lletres tipogràficament creatives.
El volum lateral, significativament més petit, representa un contrapunt a la simetria del volum gran. De totes maneres, aquest volum disposa d'un remat curvilini que l'unifica formalment amb l'altre. La porta, com a únic element d'aquesta part, té un arc carpanell amb una inflexió a la part superior. Cal destacar l'esgrafiat modernista que es troba a sobre d'aquest arc.
El parament de la façana està fet amb un revestiment formalitzat en carreus regulars. Aquesta disposició regular i estàtica dels carreus contrasta amb les formes sinuoses dels emmarcaments i sòcol que aporten moviment a la façana.
La teulada és plana amb terrat i actualment no té cap ús.
L'edifici es considera modernista per l'estil de les decoracions i la profusió de formes curvilínies que són protagonistes de la façana.

## Història

L'actuació respon a un dels primers programes municipals per dotar de locals l'ensenyament als diferents barris de la ciutat.
Actualment és un equipament que serveis d'annex al Centre Cívic de Sagrada Família.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9

## Enllaços externs

* «Escola del passatge Centelles». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Raion de Ludza

El raion de Ludza (letó: Ludzas rajons) és un dels 26 raions en els quals es dividia Letònia fins a la reforma administrativa i territorial promulgada el 2009.

## Referències

* ↑ Pāvils, G. «District map of Latvia» (en anglès), 2009. [Consulta: 22 febrer 2025].
# Arxiu del Bisbat d'Urgell

L'Arxiu del Bisbat d'Urgell, instal·lat al Palau Episcopal de la Seu d'Urgell, és un fons de manuscrits i documents del Bisbat d'Urgell que està format o dividit en l'Arxiu Capitular d'Urgell, l'Arxiu Diocesà d'Urgell (o Arxiu Episcopal), l'Arxiu de la Mitra i els arxius parroquials.
L'arxiu es troba a la part nova del Palau Episcopal, anteriorment el Capitular es trobava a un edifici annex al claustre de la Catedral d'Urgell i l'Episcopal en una dependència del claustre del Palau. Des del 2009 la capella de la Mare de Déu dels Dolors, annexa al Palau, està en obres per acollir l'arxiu.

## Arxiu Capitular d'Urgell

L'Arxiu Capitular d'Urgell (ACU), també conegut com a Arxiu Capitular de la Seu d'Urgell conté 385 metres lineals de fons que abasten els segles IX-XIX. Conté la documentació custodiada pel capítol catedralici (capítol de canonges) format per uns 6.000 pergamins, el més antic data de l'any 815, i l'acta de consagració de la catedral.
En destacada el document de l'any 815 procedent del monestir de Codinet, 152 còdexs procedents de l'antiga Biblioteca Capitular, dels segles X-XVI, el Beatus de la Seu d'Urgell, i 105 incunables. També hi destaquen el fons de la Pietat (1516-1831), protocols notarials de la ciutat dels segles xiii i XIV, enquestes i actes processals des de finals del segle xvi fins al segle xix, i documentació d'antics monestirs com Sant Serni de Tavèrnoles i Santa Cecília d'Elins, de la col·legiata de Castellbò i del convent dominicà de la Seu d'Urgell (1266-1835).

## Arxiu Diocesà d'Urgell

L'Arxiu Diocesà d'Urgell (ADU), també conegut com a Arxiu Diocesà o Episcopal de la Seu d'Urgell conté 650 metres lineals de fons que abasten els segles XIV-XX. Conté els registres episcopals i un fons d'uns 2.000 pergamins procedents de monestirs i parròquies del bisbat.

## Arxiu de la Mitra

L'Arxiu de la Mitra conté la documentació dels serveis del principat d'Andorra.

## Arxius parroquials

Fons de les quatre-centes parròquies del bisbat, abasten els segles XI-XIX.

## Referències

* 1 2 3 «La Seu d'Urgell: Els museus, les biblioteques i els arxius». GGCC. L'Enciclopèdia. [Consulta: 21 maig 2012].
* ↑ «S'inicien les obres d'un nou arxiu del Bisbat d'Urgell». Bisbat d'Urgell, 19-06-2009. Arxivat de l'original el 2015-09-23. [Consulta: 16 maig 2012].
* ↑ «Arxiu Capitular d'Urgell». Cultura.gencat.cat. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2013-10-21. [Consulta: 21 maig 2012].
* ↑ Duran, Eulàlia. Institut d'Estudis Catalans. Repertori de Manuscrits Catalans, 1474-1620, Volum 4, 2008, pàg. 137-138. ISBN 8492583053.
* ↑ «Arxiu Diocesà d'Urgell». Cultura.gencat.cat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 maig 2012].
# Ereta de Baix

L'Ereta de Baix és un paratge del terme municipal de Conca de Dalt, a l'antic terme d'Hortoneda de la Conca, al Pallars Jussà, en territori que havia estat de l'antic poble de Senyús.
Està situada a llevant de Senyús, al costat sud-est del Coll de Pedraficada, al capdamunt -nord- del Forat Negre i al nord de la Solana de Pedraficada.

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació