OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alzina de Can Ramoneda

L'Alzina de Can Ramoneda (Quercus ilex) és un arbre que es troba al municipi de Sentmenat (el Vallès Occidental), el qual és una alzina que sorprèn els automobilistes que circulen per la carretera de Sentmenat a Castellar del Vallès.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 3,01 m.
* Alçada: 16,9 m.
* Amplada de la capçada: 18 x 22 m (amplada mitjana capçada: 20 metres)
* Altitud sobre el nivell del mar: 234 m.

## Entorn

Està situada al costat de la masia de Can Ramoneda i és el darrer vestigi d'un gran alzinar que va existir al voltant de la susdita masia i que va ésser tallat a començament del segle xx.

## Aspecte general

És una alzina de postal, en molt bon estat, de tronc recte i gruixut com una columna, coronat amb un rosari de branques que s'obren en ventall als quatre punts cardinals, forjant un para-sol que convida al repòs i al capteniment. És, sens dubte, un dels arbres més estètics de la comarca.

## Accés

És accessible en vehicle, ja que es troba al costat de la carretera C-1415a, a la sortida de Sentmenat en direcció a Castellar del Vallès. Des de Sentmenat, prenem la susdita carretera en direcció a Castellar del Vallès i, recorreguts uns vuit-cents metres (tot just després de passar per davant d'un col·legi) veurem l'alzina a mà dreta, ran de carretera. Coordenades UTM: 31T X0427284 Y4607710.

## Referències

* 1 2 3 4 Vicens i Llauradó, Albert, 2013. Excursions pels arbres singulars del Vallès Occidental. Col·lecció Llibres de muntanya, 33. Farell Editors, Sant Vicenç de Castellet. ISBN 9788492811526. Pàgs. 89-90.
* ↑ Geocaching (català)

## Enllaços externs

* Consorci de Turisme del Vallès Occidental Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)
* Wikiloc (català)
# Aisne (belga)

L'Aisne és un riu belga de 61,7 km que neix a Odeigne i que es desemboca a l'Ourthe a Bomal, a la província de Luxemburg
El riu té un desnivell apreciable: de 610 m a la font a 190 a l'aiguabarreig amb l'Ourthe en una vall molt turística amb càmpings i restaurants gastronòmics. A la vall de l'Aisne hi ha una línia tramviària històrica.
El riu rega Erezée, Amonines, Blier i la ciutat de Durbuy.
# Aeroport Internacional Juanda

L'Aeroport Internacional Juanda (JIA) (indonesi: Bandar Udara Internasional Juanda) (codi IATA: SUB, codi OACI: WARR), és un aeroport internacional situat a Sedati (Sidoarjo). Actualment és el tercer aeroport més transitat d'Indonèsia (després de Sukarno-Hatta i Ngurah Rai). Aquest aeroport se situa a aproximadament 12 km de Surabaya i dona servei a la Gerbangkertosusila, l'àrea metropolitana de Surabaya més la seva àrea urbana ampliada. L'Aeroport Internacional Juanda és operat per PT Angkasa Pura I. L'aeroport fou anomenat en honor de l'antic primer ministre d'Indonèsia Djuanda Kartawidjaja, que havia proposat el desenvolupament d'aquest aeroport. El 2013, l'aeroport serví unes 400 aeronaus al dia.
Actualment és un aeroport de connexió per a Citilink, Garuda Indonesia, Indonesia AirAsia, Lion Air i Sriwijaya Air, juntament amb l'Aeroport Internacional Sukarno-Hatta. L'Aeroport Internacional Juanda esdevindrà un dels principals aeroports indonesis per als cels oberts de l'ASEAN.
El 2014, Airport Council International classificà l'Aeroport Internacional Juanda en desè lloc en el seu rànquing de qualitat de servei, entre 79 aeroports amb capacitat per a entre 5 i 15 milions de passatgers a l'any. Al primer trimestre del 2015 pujà al setè lloc de la classificació.

## Referències

* ↑ «Soekarwo : Bandara Juanda Butuh Double Runway» (en indonesi), 09-01-2014.
* ↑ Home. «Kemenhub; Lima Bandara Disiapkan Untuk Asean Open Sky» (en indonesi). Arxivat de l'original el 3 de juny 2016. [Consulta: 19 maig 2016].
* ↑ Feby Dwi Sutianto. «Layanan Bandara Ngurah Rai Terbaik No.7 Dunia» (en indonesi), 24-04-2015.
* ↑ «Bandara Ngurah Rai Peringkat Ketiga Terbaik Dunia» (en indonesi), 06-06-2015.
# Alzinar amb marfull

L'alzinar amb marfull (Viburno tini-Quercetum ilicis subass. pistacietosum) és un bosc esclerofil·le dominat per les alzines a l'estrat arbori, però amb un doble estrat arbustiu on abunden els arbusts i les lianes. Contràriament, l'estrat herbaci hi és escàs, a causa de l'ombra permanent que generen els estrats superiors.
A Catalunya, es desenvolupa en els indrets secs i assolellats de les terres baixes amb clima mediterrani marítim subhumit i temperat. A Mallorca és més escàs, només es troba en alguns indrets humits de la Serra de Tramuntana. Al País Valencià gairebé no s'hi fa.
Fitosociològicament forma part de l'aliança Quercion ilicis que reuneix les diferents associacions d'alzinars.
# Aixanti (dialecte)

L'aixanti, aixanti-twi o asante és un dialecte de la llengua àkan que parlen els aixantis, que viuen sobretot a Ghana, però també a altres països com Costa d'Ivori, Togo i Libèria. Segons l'ethnologue, l'axixanti és un dialecte del twi, juntament amb l'akuapem, que al seu torn és un dialecte de l'àkan. En el glottolog, l'akuapem i l'asante són considerats dialectes de l'àkan.
L'aixanti és un dels tres dialectes literaris de l'àkan que es parla al sud de Ghana. És la llengua principal de la regió Aixanti. S'entén amb l'akuapem.

## Geolingüística

Segons el joshuaproject, hi ha el següent nombre d'aixantis:
* Canadà - 1.300 aixanti-twis
* Costa d'Ivori - 310.000 aixanti-twis
* Dinamarca - 1.800 aixanti-twis
* Ghana - 3.820.000 aixanti-twis
* Libèria - 47.000 aixanti-twis
* Països Baixos - 18.000 aixanti-twis
* Noruega - 1.800 aixanti-twis
* Togo - 72.000 aixanti-twis
* Regne Unit - 25.000 aixanti-twis
* Estats Units - 75.000 aixanti-twis

### Aixantis a Costa d'Ivori

Els 318.000 aixantis de Costa d'Ivori viuen a l'est del país, a la zona que envolta la ciutat d'Abengourou, a les regions d'Indénié Djuablin i de Comoé Meridional, entre Apromponou (al nord) i Ayamé, al sud.

### Aixantis a Ghana

La majoria dels 4.240.000 aixantis ghanesos tenen el seu territori a gairebé la totalitat de la regió Aixanti i a les zones limítrofes de les regions veïnes.

### Aixantis a Libèria

Els 47.500 aixantis liberians viuen a la capital, Monròvia, i les zones veïnes.

### Aixantis a Togo

Els 72.000 aixantis togolesos viuen a la zona de la capital, Lomé.

## Referències

* 1 2 «Akan». joshuaproject. [Consulta: 26 octubre 2015].
* ↑ «OFMTV.com Akan-Twi dictionary». Arxivat de l'original el 30 d'abril 2017. [Consulta: 26 octubre 2015].
* ↑ «Dialect: Asante». glottolog. [Consulta: 26 octubre 2015].
* ↑ «Akan». joshuaproject. [Consulta: 26 octubre 2015].
* ↑ «People name: Ashanti of Cote d'ivoire». [Consulta: 26 octubre 2015].
* ↑ «People name: Ashanti of Ghana». peoplegroups. [Consulta: 26 octubre 2015].
* ↑ «People name: Ashanti in Liberia». peoplegroups. [Consulta: 26 octubre 2015].
* ↑ «People name: Akan of Togo». peoplegroups. [Consulta: 26 octubre 2015].
# Evelyn Reed

Evelyn Reed (Haledon, 31 d'octubre de 1905 - 22 de març de 1979) va ser una filòsofa, crítica social, escriptora científica i defensora dels drets de les dones americana. El seu llibre Woman's Evolution desafia la visió androcèntrica de l'evolució de l'home en la història. A través de la seva recerca antropològica, estableix que les dones o les mares creen les habilitats socials necessàries per a l'evolució dels homínids.

## Biografia

Va néixer al poble de Haledon a Nova Jersey però de molt jove es va traslladar a Nova York a viure amb la seva tieta. En acabar els estudis secundaris, va ingressar a acadèmies d'art i es va convertir en pintora. Va ser part del cercle artístic i intel·lectual novaiorquès dels anys 20 i 30. A finals dels anys trenta s'havia acostat al marxisme i ja ajudava a distribuir el diari The Militant del Socialist Workers Party (SWP).
El gener de 1940 va viatjar a Mèxic per conèixer Lev Trotski i Natàlia Sedova. A Coyoacán, va conèixer també el líder trotskista nord-americà James P. Cannon, president del Socialist Workers Party. Reed es va unir aquest mateix any al grup i va ser part important del partit fins a la seva mort. Com a membre del partit, va assumir un lloc com a redactora a The Militant. Adoptà Evelyn Reed com a nom seu en honor del periodista revolucionari John Reed.
Com a participant activa en el Moviment d'alliberament de la dona dels 60 i 70, Reed va ser membre fundadora del Women's National Abortion Action Coalition el 1971. Durant aquests anys va participar en xerrades i debats sobre els drets de les dones en diferents ciutats dels Estats Units, Canadà, Austràlia, Nova Zelanda, Japó, Irlanda, Regne Unit i França. Va ser elegida al Comitè Nacional del Partit Socialista dels Estats Units.
Inspirada pels treballs sobre dones i la família de Friedrich Engels i Aleksandra Kollontai, Reed va ser autora de llibres sobre feminisme marxista, l'origen de l'opressió cap a les dones i la lluita per la seva emancipació. Algunes de les obres més destacables de Reed són:Problems of Women's Liberation, Woman's Evolution: From Matriarchal Clan to patriarchal Family, Is Biology Woman's Destiny?, i Cosmetics, Fashions, and the Exploitation of Women(amb Joseph Hansen i Mary-Alice Waters).
Va ser nominada com a candidata a presidenta dels Estats Units pel Partit Socialista dels Estats Units en les eleccions presidencials de 1972. Va aparèixer en les paperetes de només tres estats (Indiana, Nova York i Wisconsin) i va rebre un total de 13.878 vots. La candidata principal del partit va ser Linda Jenness, que va rebre 37.423 vots.
Evelyn Reed va morir a Nova York, el 22 de març de 1979.

## Obres

* The Myth of Women's Inferiority, 1954
* The Matriarchal-Brotherhood. Sex and labor In Primitive Society, 1954
* Anthropology Today, 1957
* New Light on the Origins of Man, 1963
* A Study of the Feminine Mystique, 1964
* Is “Man” an “Aggressive Ape”?, 1970
* La mujer: ¿Casta, clase o sexo oprimido?, 1970
* Feminism and “The Female Eunuch”, 1971
* Is Biology Woman's Destiny?, 1971

## Referències

* 1 2 «MIA - Evelyn Reed». [Consulta: 19 gener 2019].
* ↑ «The Evelyn Reed Internet Archive». [Consulta: 19 gener 2019].
# Aeroport Internacional Lanseria

L'Aeroport Lanseria (IATA: HLA, OACI: FALA) és un aeroport internacional de propietat privada situat al nord de Randburg i de Sandton, al nord-oest de Johannesburg, Sud-àfrica. Construït el 1974, és utilitzat principalment per avions regionals, executius i diplomàtics però pot donar cabuda a avions de la mida d'un Boeing 757. A mitjans de la dècada del 1990, la propietat de l'aeroport va ser requerida a augmentar les mesures de control de passategrs i de càrrega, ja que algunes companyies implicades en operacions de tràfic d'armes, i relacionades amb UNITA i Viktor Bout, van utilitzar l'aeroport regularment. L'any 2006 va començar a operar-hi la companyia Kulula.com, i des d'aleshores s'ha convertit en un centre de connexions low cost de Johannesburg: l'any 2010 ja va rebre més d'un milió de passatgers en aquesta categoria de vols.

## Companyies i destinacions

| Aerolínia | Destinació |
| Kulula.com | Ciutat del Cap, Durban |
| Mango Airlines | Ciutat del Cap |
| FlySafar | Ciutat del Cap, Durban |

## Referències

* ↑ Minnaar, Anthony de V. Policing the Ports: Reducing Illicit Trafficking in South Africa. Institute for Security Studies, 2003, p. 65-67. ISBN 9781919913292.
* ↑ Smillie, Ian. Blood on the Stone: Greed, Corruption and War in the Global Diamond Trade. Anthem Press, 2010, p. 70-71. ISBN 9780857289872.
* ↑ «kulula.com extends network to include Lanseria Airport» (en anglès). Kulula.com, 03-03-2006. Arxivat 25 de setembre 2020 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-09-25. [Consulta: 3 maig 2020].
* ↑ Gross, Sven; Lück, Michael. The Low Cost Carrier Worldwide (en angles). Routledge, 2016. ISBN 9781317025054.

## Enllaços externs

* Página oficial de l'Aeroport Internacional Lanseria
# Al·legoria de la disbauxa i el plaer

L'Al·legoria de la disbauxa i el plaer és una obra de l'holandés Hieronymus Bosch creada entre el 1490 i el 1500. A hores d'ara s'exhibeix a la Yale University Art Gallery de New Haven, a Connecticut (Estats Units).
Aquest és el plafó esquerre d'un tríptic, les diferents parts del qual ara s'han separat. Els altres plafons del Tríptic del vagabund són El vaixell dels bojos i La mort i l'avar.

## Història de l'obra

El 1972, l'historiador i crític d'art Filedt Kok plantejà la hipòtesi, basant-se en extraordinàries semblances en el disseny, que quatre de les obres de H. Bosch podrien formar part d'un sol conjunt (potser un tríptic):El vagabund, L'Al·legoria de la disbauxa i el plaer, El vaixell dels bojos i La mort de l'avar. Llavors, la hipòtesi no va tenir gaire èxit, sobretot perquè el primer plafó es va atribuir a una fase posterior de la vida de l'artista; i la darrera, per la presència de la figura monumental en primer terme.
Tanmateix, l'anàlisi dendrocronològica feta anys més tard confirmà aquesta hipòtesi, i posà de manifest fins a quin punt la fusta de les quatre obres era compatible amb el fet de pertànyer a un únic grup, datable de cap al 1494. Abans d'aquestes anàlisis, els historiadors havien datat l'obra entre el 1500 i el 1510.

## Descripció i anàlisi

El tríptic originari es componia d'El vaixell dels bojos a l'esquerra amb l' Al·legoria de la disbauxa i el plaer a sota i La mort de l'avar a la dreta. El plafó central ha desaparegut, si mai va existir (també podria haver estat un díptic), i El vagabund devia ser al darrere del plafó esquerre, tallat longitudinalment per tal d'obtenir-ne dos panells.
L'Al·legoria de la disbauxa i el plaer devia tenir la intenció de simbolitzar una condemna de la gola, i el plafó dret de l'avarícia. El fragment mostra un home obés muntant un barril que sura en un llac, envoltat de gent que l'empeny o destil·la el líquid al recipient. Al davall, un home nada duent al cap un recipient ple de carn. A la riba, la roba de les figures de bany s'ha deixat amuntonada, mentre que a la dreta, dessota una tenda de campanya, una parella es lliura als jocs sexuals, probablement per embriaguesa.

## Notes i referències

* ↑ «Allegory of Gluttony and Lust - Hieronymous Bosch». [Consulta: 11 març 2010].(anglés)
* ↑ Varallo, p. 124.
* ↑ «Bosch, Il venditore ambulante» (en espanyol). Ciudad de la Pintura. [Consulta: 18 novembre 2008].
# Teresa Arroniz i Bosch

Teresa Arroniz i Bosch (Cartagena, 15 d'octubre de 1827 - Madrid, abril de 1890) va ser una escriptora i periodista espanyola.

## Biografia

Era filla de Francisco i Mariana. El seu oncle patern va ser alcalde de la ciutat i capità general del Departament Marítim. La família materna era originària de Tossa de Mar, propietària d'una flota d'almenys 23 vaixells velers dedicats a l'activitat mercantil de cabotatge marítim.

## Activitat periodística i literària

Va col·laborar en publicacions periòdiques com La Correspondencia de España, El Diario Español, La España, La Il·lustración Católica, Revista de España, El Campo o El Grano de Arena, de Sevilla, El Fénix Cartaginés o Brisas del Mediterráneo, de Cartagena', entre d'altres. En alguns casos va usar el pseudònim «Gabriel de los Arcos». En 1862 va escriure una crònica oficial de les festes celebrades a Múrcia en visitar la ciutat la reina Isabel II.
És autora d'obres en prosa com les novel·les El testamento de D. Juan I (1855), una novel·la històrica amb la qual es donà a conèixer, La condesa de Alba-Rosa, una novel·la costumista (1873), Julieta (1874), Mari-Pérez (1876), El abanico de oro (1879), Inés de Villamor (1879), La bola negra (1881-1882), El crisol roto (1883) o La corona de ilusiones (1883). Va publicar algunes de les seves novel·les en forma de fulletó, a la premsa local o nacional, entre les quals, La ley del hierro, a El Eco de Cartagena, o Vidrio y perlas, el 1865, a la revista madrilenya La España. Se li atribueixen també novel·les que no han estat trobades, com ara Ojo por ojo, El cura de Santo Ángel, De Cádiz a Gibraltar, La madeja enredada, Julieta, Las tres coronas, Gabriela, Los pescadores, signades segurament amb el seu pseudònim.
Va arribar a ser premiada per la Reial Acadèmia Espanyola, per la seva obra Mari-Pérez, amb una dotació de mil cinc-centes pessetes. També publicà una estimable obra poètica, dispersa en la premsa de l'època, que no es va arribar a aplegar mai en un volum.

## Referències

* 1 2 3 Simón Palmer, Carmen. «Teresa Arróniz y Bosch». Real Academia de la Historia. [Consulta: 15 agost 2022].
* 1 2 3 4 5 6 Ayala Aracil, María de los Ángeles «El testamento de D. Juan I, novela histórica de una escritora olvidada: Teresa Arróniz y Bosch». Anales de Literatura Española. Universidad de Alicante, 23, 2011, pàg. 363-379. ISSN: 0212-5889.
* 1 2 3 Pérez Adán, Luís Miguel. «Teresa Arróniz y Bosch» (en castellà). La Verdad, 01-06-2018. [Consulta: 15 agost 2022].
* 1 2 Ossorio y Bernard, Manuel «La España Moderna (Madrid)». Apuntes para un diccionario de escritoras españolas del siglo XIX, 9-1889, pàg. 169-194.
* ↑ Ossorio y Bernard 1889, p. 176 ; Ayala Aracil 2011, p. 366.

## Bibliografia

* (1903). Ossorio y Bernard, Manuel. «Arroniz y Bosch (Teresa)». A: Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta y litografía de J. Palacios, 1903.
# Aixec de béns

L'aixec de béns o alçament de béns és un delicte socioeconòmic que consisteix en qualsevol acció d'un deutor dirigida a la sostracció o ocultació, de tot o part del seu patrimoni, dirigida a fer que el creditor trobi dificultats per a trobar elements patrimonials amb els quals poder cobrir el seu deute. La pretensió de la persona que fa l'alçament de béns és salvar tot el seu patrimoni o algun bé d'aquest, en benefici propi o en el d'alguna altra persona, obstaculitzant d'aquesta manera l'execució que podrien seguir els creditors. A Espanya, l'aixec de béns està penat segons el que dictamina l'article 257 del Codi Penal, dins del capítol referit a les insolvències punibles.

## Referències

* ↑ «Aixec de béns». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Soto Nieto F. Alzamiento de bienes, aspectos varios de su dinámica delictiva. Diario La Ley nº 5555, 30 de mayo de 2002.
* ↑ Delitos socioeconómicos Vicente Magro Servet ISBN 9788415145158 El derecho editores 2010

## Vegeu també

* Fallida
# BTX

BTX té els següents significats:
* Berri Txarrak, grup de rock alternatiu de Navarra
* B't X (de l'acrònim en japonès ビート・エックス, romanitzat Bīto Ekkusu), manga i anime de ciència-ficció creat per Masami Kurumada
* BTX (química) (de l'acrònim de Benzè, Toluè i Xilè), barreja de compostos orgànics volàtils present en el petroli
* Batracotoxina, alcaloide esteroidal cardiotòxic i neurotòxic que es troba en certes espècies de granota
* Toxina botulínica (del seu nom en angles Botulinum ToXin), neurotoxina elaborada pel bacteri Clostridium botulinum
* Bildschirmtext, sistema de videotext interactiu històric desenvolupat a Alemanya
* BTX (factor de forma) (de l'acrònim en anglès balanced technology extended), Factor de forma (placa mare) d'ordinador
* Btx., abreviatura de batxillerat, etapa del sistema educatiu secundari
# Zegris

Zegris és un gènere de lepidòpters papilionoïdeus de la família dels pièrids (Pieridae). Es troba a la zona paleàrtica, amb una espècie, Zegris eupheme, present als Països Catalans.

## Taxonomia

El gènere Zegris inclou cinc espèciesː
* Zegris eupheme (Esper, 1804) - Europa, Nord d'Àfrica, Orient Mitjà, Àsia central.
* Zegris fausti Christoph, 1877 - Turquestan, Iran, Iraq, Afganistan, Pakistan.
* Zegris meridionalis Lederer, 1852 - Nord d'Àfrica.
* Zegris pyrothoe (Eversmann, 1832) - Sud-est de Sibèria, Turan, Kazakhstan, oest de la Xina.
* Zegris zhungelensis Huang & Murayama, 1992 - Xinjiang.

## Galeria

* Zegris eupheme
* Zegris eupheme
* Zegris eupheme
* Zegris fausti

## Referències

* ↑ «Funet» (en anglès). [Consulta: 16 abril 2016].

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual: Zegris (castellà)
# Al·legoria de la gola i la luxúria

L'Al·legoria de la gola i la luxúria és un oli sobre fusta de Hieronymus Bosch, realitzat c. el 1490–1500. Actualment es troba en la Galeria d'Art de la Universitat Yale, a New Haven, Connecticut (Estats Units).
Aquest plafó és l'ala inferior interior esquerra d'un tríptic amb frontisses que fou més tard desmembrat. Les altres parts identificades són El vaixell dels bojos, que formava el plafó superior interior esquerre, i La mort d'un avar, que era al plafó dret; El caminant, el va pintar a la part posterior del plafó dret. El plafó central, si va existir, perquè podria haver estat també un díptic, es desconeix.
L'Al·legoria representa una condemna de la gola, de la mateixa manera que el plafó dret condemna l'avarícia. El fragment mostra un home obés dalt d'una bota en una espècie de llac. Està envoltat d'altres persones, que l'espenten o aboquen un líquid de la bota. A baix, un home nada duent al cap un recipient amb carn. La roba del nadador és a la riba, al fons. A la dreta, sota una tenda, una parella beu i es dedica a efusions sexuals, potser per l'embriaguesa. En l'Antiguitat i en l'època medieval, la gola i la luxúria estaven íntimament unides: "Sine cerere et allibero friget Venus" ('sense pa i vi Venus es refreda'), indicant que l'una portava a l'altra, com també recorda la recurrent imatge de l'orgia precedida per un banquet.

## Referències

* ↑ «Allegory of Gluttony and Lust - Hieronymous Bosch». Arxivat de l'original el 19 d'abril de 2010. [Consulta: 11 març 2010].
* ↑ «Page at the museum's official website». Arxivat de l'original el 2014-09-17. [Consulta: 16 setembre 2014].
* ↑ «Al·legoria de la gola i la luxúria (1500), de H. Bosch».
# Ajagut

L'ajagut és quan els cereals vinclen la seva tija. És un fenomen que acostuma a ser degut a l'excés de nitrogen unit a altes precipitacions i vents forts.
Si l'ajagut passa en la fase herbàcia abans de la floració aquesta ocorre en condicions defectuoses si passa després de florir el gra resta petit i malformats. La sega del cereal ajagut es fa difícil.
En general, l'ordi és més sensible a l'ajagut que el blat.
Per combatre l'ajagut es fan servir varietats de tija (palla) curta.

## Referències

* ↑ «Ajagut». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El cultivo de la cebada (1a parte)». Infoagro. [Consulta: 28 desembre 2015].
# Michel Meslin

Michel Meslin (París, França, 29 de setembre de 1926 - Idem, 12 d'abril de 2010) va ser un historiador i professor universitari especialitzat en la història de les religions i l'antropologia religiosa.
Malgrat ser professor convidat a nombroses univerisitats europees i americanes (Laval de Québec, de Montréal, de Friburg, de Lausana, de Chicago, de Madrid i de Mèxic), va desenvolupar la major part de la seva carrera a la Universitat de la Sorbona, de la qual va ser rector entre 1989 i 1993. Durant el seu mandat contribuí activament a la creació de la càtedra de català, raó per la qual fou guardonat per la Generalitat de Catalunya amb la Creu de Sant Jordi de 1992. També fundà l'Institut de Recherches pour l'étude des religions (IRER).

## Obres

* Les Ariens d'Occident (1967)
* La Fête des Kalendes de janvier dans l'Empire romain (1970)
* Le Christianisme dans l'Empire romain (1970)
* Pour une science des religions, Le Seuil, (1973)
* L'Homme romain (1978)
* Histoire de l'Église par elle-même Fayard, 1978, avec Jacques Loew.
* Le Merveilleux : l'imaginaire et les croyances en Occident, Paris, Bordas, 1984
* L'Expérience humaine du divin París, Le Cerf, 1988.
* Les Religions, la médecine, et l'origine de la vie Odile Jacob, 2001, amb Ysé Tardan-Masquelier i Alain Proust.
* Quand les hommes parlent aux dieux : histoire de la prière dans les civilisations Bayard, 2003
* La Quête de guérison : médecine et religions face à la souffrance, Bayard, 2006 avec Ysé Tardan-Masquelier.
* Des mythes fondateurs pour notre humanité, Complexe, 2007
* L'Homme et le religieux, Honoré Champion, 2010

## Referències

* ↑ «Who's Who in France».