OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agrupació Excursionista Terra i Mar

L'Agrupació Excursionista Terra i Mar (TIM) fou una entitat excursionista de Sabadell.
L'Agrupació Excursionista Terra i Mar fou fundada el 1926 per un grup de joves vinculats a la Joventut Excursionista Pensament, entre els quals hi havia Pere Carné Serra. Es tractava d'un grup excursionista de la Creu Alta originat el 1921, i format per joves obrers i menestrals, en l'òrbita del Brot Vallesenc, la secció d'excursions del CRF. Aquesta associació, a banda de sortides, començaren a organitzar amb regularitat competicions esportives, especialment curses de fons i altres disciplines atlètiques. Aquest fet fou el motiu pel qual el sector més purament excursionista decidí escindir-se i constituir, el febrer de 1926, l'anomenada Agrupació Excursionista Terra i Mar (TIM), que començà la seva trajectòria sota la presidència de Josep Arnau Roca, i va realitzar la seva primera sortida a Sant Llorenç del Munt. La seva primera seu social fou una secretaria de la Societat Coral Colon, coneguda popularment com 'El Casinet'. L'octubre del 1927 es traslladaren a les dependències de la 'Societat Coral La Americana', d’on posteriorment passarien al Cafè Cervantes, on romangueren fins al 1934 quan anaren al Cafè de les Delícies, al carrer de La Salut, 42-44 on es van estar fins al 1970.
La TIM va arribar a tenir seccions de fotografia, d'esports de muntanya, de cultura física, infantil, artística i femenina. Després d'un interval d'inactivitat amb motiu de la Guerra Civil espanyola, les activitats es reprengueren el 1943 amb la recuperació de les seccions d'esports de muntanya i de fotografia, i la creació d'altres com la de tennis de taula, la de ciències, i la biblioteca.
Els anys 1945 i 1956 organitzà les marxes de regularitat de Catalunya. Durant els anys quaranta i cinquanta, des de l'Agrupació s'obriren noves vies d'escalada a Montserrat, el Pedraforca, Sant Llorenç del Munt, Carançà i el Canigó. Els seus principals components eren Josep Alaix, Florentino Izquierdo, Joan Camps, Jaume Camarasa, Lluís Corominas, Josep Lladó, Andreu Sorolla i Francesc Gual. Al principi dels anys seixanta, amb poc més de 500 associats, tingué un important creixement i el 1970 es fusionà amb el Centre Excursionista del Vallès i el Centre Excursionista Sabadell, formant totes tres associacions l'actual Unió Excursionista de Sabadell.

## Referències

* 1 2 3 «Agrupació Excursionista Terra i Mar». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 3 juliol 2021].
* ↑ Santamaria, Antonio «Els orígens de l'excursionismeː Agrupació Excursionista Terra i Mar». El diari digital de Sabadell – iSabadell, 23-02-2020 [Consulta: 3 juliol 2021].
* ↑ Pérez, Sandra «La UES de Sabadell es reinventa. És el resultat de la fusió del Centre Excursionista del Vallès, el Centre Excursionista Sabadell i l'Agrupació Excursionista Terra i Mar». El Punt Avui, 07-12-2014 [Consulta: 3 juliol 2021].

## Bibliografia

* Nebot i Pich, Noemí «L'excursionisme a la ciutat de Sabadell». Arraona: revista d'història, Núm.: 29, 2005, pàgs. 44-58. ISSN: 0403-2616 [Consulta: 3 juliol 2021].
# Amúsia

L'amúsia o afàsia musical és un terme genèric en psicologia que descriu patologies clíniques humanes que impliquen la pèrdua de capacitat per reconèixer o reproduir sons musicals. La característica principal dels desordres de l’amúsia és que estan ben definits i no poden ser circumscrits com a resultat d’una davallada de les facultats mentals tal com s'observa en la demència, la psicosi o d'altres malaties de discapacitat intel·lectual.
També és considerada un tipus de agnòsia auditiva.

## Context i detecció

S'ha comprovat que la percepció musical està lateralitzada a l'hemisferi dret del cervell, de manera que la superioritat de l’orella esquerra envia la informació al costat dret cerebral. Nogensmenys, el processament de la música com un aprenentatge lingüístic podria dependre de l’hemisferi esquerra.
Des de l’any 1987, el sistema més habitual emprat per a la detecció de l’amúsia és la bateria Montreal d’evaluació d’amúsia (MBEA), que permet analitzar el progrés en un sol pacient al llarg del temps i comparar-lo amb d'altres afectats.

## Referències

* ↑ Särkämö, Teppo; Tervaniemi, Mari; Soinila, Seppo; Autti, Taina; Silvennoinen, Heli M. «Auditory and Cognitive Deficits Associated with Acquired Amusia after Stroke: A Magnetoencephalography and Neuropsychological Follow-Up Study» (en anglès). PLOS ONE, 5, 12, 12-02-2010, pàg. e15157. DOI: 10.1371/journal.pone.0015157. ISSN: 1932-6203. PMC: PMC2996293. PMID: 21152040.
* ↑ Diccionari d'afàsies i patologies del llenguatge: català-castellà-anglès. Palma: Universitat de les Illes Balears, 2011, p. 30. ISBN 978-84-8384-200-3.
* ↑ Deutsch, Diana. Psychology of Music (en anglès). Elsevier, 2013, p. 454-456. ISBN 9781483292731.
* ↑ Guevara, Exequiel «Las Agnosias Auditivas: Una revisión teórica». Las Agnosias Auditivas: Una revisión teórica, 2017, pàg. 3.
* ↑ Jodar Vicente, Mercè; Redolar Ripoll, Diego «Neuropsicologia del llenguatge». Universitat Oberta de Catalunya, n.d, pàg. 11.
* ↑ Peretz, Isabelle; Champod, Anne Sophie; Hyde, Krista «Varieties of Musical Disorders» (en anglès). Annals of the New York Academy of Sciences, 999, 1, 2003, pàg. 58–75. DOI: 10.1196/annals.1284.006. ISSN: 1749-6632.
# Bassa de Can Català

La bassa de Can Català és una antiga bassa que actualment s'aprofita per al tractament terciari natural d'aigües depurades de la depuradora del riu Ripoll al seu pas per Sabadell. Està situada a l'antic meandre i l'horta del mas de Can Català, a la riba esquerra del riu Ripoll, just davant del molí d'en Font. De la masia de Can Català només en queden les runes i és una de les masies de Sabadell que l'Ajuntament no ha conservat.
La bassa actual és una zona humida destinada a aprofitar les possibilitats que ofereixen les plantes aquàtiques, que a part del seu caràcter paisatgístic i ecològic, contribueixen a millorar la qualitat de les aigües que provenen de la planta de depuració de Can Roqueta. Les espècies vegetals són: el canyís (Phragmites sp) i la boga (Typha sp.), i d'altres amb menys densitat, com el jonc (Juncus sp.), el càrex (Carex sp.) i el lliri groc (Iris pseudacorus). Les arrels d’aquestes espècies actuen com a filtre de depuració natural. El cabal màxim d’aigües depurades és de 970 m$^3$/dia, que s'aporten al riu i contribueixen a millorar la qualitat de l’aigua, tant superficial com subterrània. La superfície que ocupa aquesta depuració és de 17.000 m$^2$.
La creació d'aquesta bassa ha fet que es retorni al riu aigua filtrada de qualitat i n'ha fet possible la renaturalització. La recuperació del Ripoll ha fet possible la reaparició de diverses espècies d’aus que hi nidifiquen, com ara l'ànec verd, el cabusset o les polles d’aigua. També s'hi han pogut observar altres espècies com el blauet, el bernat pescaire, les garcetes i l'esplugabous, com també corbs marins a l’hivern. La millora de la qualitat de l’aigua ha fet possible l’augment progressiu de la diversitat biològica i al riu hi podem trobar, a més de les aus, algunes espècies de peixos com bagres, barbs, carpes, gambúsies i perques negres.
Des del punt de vista d'ordenació, l’espai disposa d’una zona de mirador amb pantalla i a la riba contrària del riu hi ha una àrea de pícnic.

## Referències

* ↑ «Can Català Nou (r) | Secció Natura | Unió Excursionista de Sabadell». [Consulta: 2 agost 2023].
* ↑ El Parc Fluvial del Ripoll i els 3 itineraris proposats - PDF Informatiu
# Juan Manuel Lillo Díez

Juan Manuel Lillo Díez (Tolosa, 3 de novembre de 1965), conegut com a Juanma Lillo, és un entrenador de futbol basc. Des de la temporada 2020-2021 és segon entrenador de Pep Guardiola al Manchester City.
Va aconseguir pujar la Unión Deportiva Salamanca en dues temporades consecutives des de la Segona divisió B fins a la Primera divisió espanyola i després d'haver debutat en aquesta categoria amb 29 anys com l'entrenador més jove de la història.
També va ser col·laborador televisiu al canal Gol Televisión. A més va participar en la programació de Win Sports Colòmbia durant la Copa del Món de Futbol de 2014 al Brasil.

## Referències

* ↑ «El Terrassa presenta Juanma Lillo com a nou entrenador per a la temporada que ve». 324cat, 28-06-2004. [Consulta: 14 desembre 2023].
* ↑ «Juanma Lillo és el nou entrenador de l'Atlético Nacional colombià en substitució de Reinaldo Rueda». Esport3, 22-06-2017. [Consulta: 14 desembre 2023].
* ↑ «Juanma Lillo se convierte en segundo entrenador de Guardiola en el City». La Vanguardia, 09-06-2020.
* ↑ «Pep Guardiola revela por qué pesca de nuevo a Juanma Lillo en Manchester City» (en castellà-mx), 04-08-2023. [Consulta: 14 desembre 2023].
* ↑ García, Pedro «Lillo, cesado después del triunfo del Rayo en Salamanca» (PDF). Mundo Deportivo, 26-02-1996.
* ↑ «La plantilla del Salamanca critica la destitución de Lillo». El País, 28-02-1996.
* ↑ Llago, Ricardo. «El ´enfant terrible´ vuelve a la carga». El Periódico Mediterráneo, 24-10-2009.
# Pacífic Camps Coll

Pacífic Camps Coll (Ciutadella de Menorca, 1949) és un pintor menorquí.

## Biografia

Inicià la seva activitat laboral com a mecànic i ferrer, però el 1968 es traslladà a Barcelona per iniciar els seus estudis artístics a l'Escola de Belles Arts de Sant Jordi de Barcelona (1968-71), on s'endinsà dins el món de la pintura i el modelat. Allà també entrà en contacte amb les noves tendències del moment encapçalades per Antoni Tàpies, entre d'altres.
Durant la dècada dels 70 compaginà la seva activitat artística amb el treball en el camp del disseny i la publicitat. Des de l'any 1974 treballa com a coordinador i professor de l'Escola Municipal de Dibuix i Pintura de l'Ajuntament de Ciutadella de Menorca i de la sala municipal d'exposicions El Roser. El 1980 dugué a terme estudis de la tècnica del gravat a Palma i un any després conjuntament amb el pintor i també gravador Pere Pons obriren el primer taller de gravat calcogràfic de Menorca.
El 1990 inicià els seus estudis de pintura i moviment, mostrant el seu interès per la teràpia basada en la creació artística. Ha realitzat gran nombre d'exposicions, a Menorca, Mallorca, Barcelona i Madrid. També ha participat a nombroses mostres col·lectives sempre, amb un destacat èxit. La seva darrera exposició (2003) va ser una de caràcter antològic que es va realitzar de manera simultània a les sales El Roser de Ciutadella i a la Sala de Cultura de Sa Nostra de Maó on es van reunir obres dels seus 35 anys dedicats a la creació artística.
Els crítics l'han qualificat com un artista amb un potentíssim nivell de creativitat i tècnica. Encara que la seva pintura es pot emmarcar dins el llenguatge figuratiu, aquell que interpreta i recrea la realitat, a les seves obres sempre hi ha elements clarament personals, cosa que fa que sempre s'hi trobi un efecte de sorpresa. Es tracta d'un artista que, encara que no abandona la tècnica classicista, fa entrar a les seves creacions l'experimentació i la recerca més enllà dels cànons establerts.
Entre altres distincions que ha rebut per la seva feina, cal destacar: la Medalla al Mèrit de Dibuix al Saló de Primavera de l'Ateneu de Maó (1975), la Medalla de Plata del 2n Saló de Tardor de Ciutadella i la Primera Medalla de Dibuix i Gravat del Saló de Primavera de l'Ateneu de Maó (1976); la Medalla d'Or del 22è Saló de Primavera de l'Ateneu de Maó (1983); Primera Medalla, Premi de Pintura Festes de Gràcia de l'Ajuntament de Maó (1984) i el 2004 el Premi Ramon Llull.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «PACÍFIC CAMPS COLL». [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ «Camps Coll, Pacífic». [Consulta: 26 gener 2025].
* ↑ radiofar. «KÀPSULES D’ART 41 > PACÍFIC CAMPS», 04-06-2024. [Consulta: 26 gener 2025].
# Guaix

Guaix és una pintura opaca soluble a l'aigua, de diferents colors, que ans al contrari de l'aquarel·la, cobreix el suport, generalment paper, cartó o més rarament pergamí. També es diu guaix d'una obra feta amb aquesta tècnica de pintura.
L'opacitat del guaix es fa en barrejar pintura d'aquarel·la transparent amb un blanc opac. A l'inici s'utilitzava calç i goma aràbiga. Des del segle xix va utilitzar-se litopó o òxid de zinc. Al contrari de l'oli, el guaix no és permanent, si entra en contacte una altra vegada amb aigua queda tacat. També permet fer correccions i posar una nova capa de colors clars damunt colors foscs, cosa que és impossible amb l'aquarel·la. Com que és soluble a l'aigua, el guaix s'utilitza sovint en l'ensenyament de les arts.
El mot prové del francès gouache, un derivat del llatí aquatio o de l'italià guazzo. Quan es tracta d'una obra monocroma, es parla d'aiguada.

## Uns guaixos destacats al llarg del temps

* Grand-Reng, fi del segle xvi d'Adrià de Montigny
* La lectura, Pierre Antoine Baudouin, vers 1760
* Autoretrat de Friedrich Schwinge, segle XIX
* Franz Marc, Paisatge amb animals, 1913

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.266. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].
* ↑ «Guaix» (PDF). Xarxa Telemàtica Educativa de Catalunya, s.d.. [Consulta: 7 juliol 2014].
* ↑ Balada i Monclús, Marta. «Els mitjans i les tècniques pictòriques». A: Didàctica de l'expressió plàstica I. vol. 177. Edicions Universitat Barcelona, 2000, p. 65 (Textos docents). ISBN 9788483381618.
# Halton Arp

Halton Christian "Chip" Arp (Nova York, 21 de març de 1927 − Múnic, 28 de desembre de 2013) va ser un astrònom nord-americà. Va ser principalment conegut pel seu Atles de galàxies peculiars de 1966, el qual (realitzat posteriorment) va catalogar una gran quantitat d'interaccions i unions de galàxies. Arp també va ser conegut pel fet que fou un crític de la teoria del big-bang i per defensar una cosmologia no standard, incorporant-hi el que es denomina intrinsic redshift.

## Referències

* ↑ «Big-bang-defying giant of astronomy passes away». Creation. [Consulta: 30 desembre 2013].
* ↑ Batten, Alan H. «Halton C. Arp (1927 - 2013)». BAAS. American Astronomical Society, Vol. 45, 2013, pàg. Núm. 029. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2019. DOI: 10.3847/BAASOBIT2013029 [Consulta: 1r febrer 2019]. Arxivat 2 de febrer 2019 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Halton Arp. . Cambridge University Press. ISBN 0521363144.
* Halton Arp, Seeing Red, Aperion (August, 1998) ISBN 0-9683689-0-5.
* Halton Arp, Catalogue of Discordant Redshift Associations, Aperion (September 1, 2003) ISBN 0-9683689-9-9.
* G. Burbidge, I.M. Burbidge, H.C. Arp, W.M. Napier: Ultraluminous X-ray Sources, High Redshift QSOs and Active Galaxies. Preprint
* Dewey B. Larson, The Universe of Motion, North Pacific Publishers (1984) ISBN 0-913138-11-8.
* J. Kanipe, D. Webb The Arp Atles of Peculiar Galaxies, A Chronicle and Observer's Guide, Willmann-Bell Inc. (2006) ISBN 978-0-943396-76-7.
# Helena Bagué Vilà

Helena Bagué Vilà (Roses, 23 de març de 1984) és una actriu, cantant i mestra catalana. És cofundadora de la companyia d'espectacles infantils El Pot Petit.
És diplomada en Magisteri Musical per la Universitat de Barcelona i va estudiar art dramàtic amb especialitat d'actriu i cantant a l'Escola Superior d'Art Dramàtic Eòlia, on va aprendre de Josep Galindo, Pablo Ley, Carol López i Viv Manning, entre d'altres. Després, amb aquesta última de mentora, va obtenir un màster en Estill Voice Training. També va fer un postgrau de Teatre i Educació a l'Institut del Teatre.
En l'àmbit del teatre, destaca la seva participació en Oxígen de Mar Monegal, Feliçment, jo sóc una dona de Maria Aurèlia Capmany i dirigida per Margalida Estelrich, Sánchez Pernil Aclamat de Joan Yago i Alícia ja no viu aquí de Josep Galindo i Pablo Ley. Entre el 2005 i el 2008, va treballar per a la companyia de teatre d'acció i medieval Drakonia, la qual cosa va comportar que fes nombroses actuacions i animacions arreu d'Espanya.
El 2010, va ser una de les fundadores de la companyia de teatre i animació El Pot Petit. També va formar part del grup de rock Dekrèpits.
Actualment, ensenya a l'Escola Superior d'Art Dramàtic Eòlia, particularment Estill Voice Training i cant particular. També va ser coordinadora del Planter (l'escola de nens de l'Eòlia) entre el 2011 i el 2015, professora de teatre musical a diverses escoles entre el 2010 i el 2015 i conductora d'un taller de cant per a totes les edats al Centre Cívic Casa Elizalde de Barcelona.

## Referències

* 1 2 Delaureans, Iñaki «Connectem amb els nens a través de les nostres cançons» (PDF). Diari de Girona, 14-06-2016 [Consulta: 9 abril 2023].
* 1 2 3 4 «Helena Bagué». Associació d'Actors i Directors Professionals de Catalunya. [Consulta: 9 abril 2023].
* ↑ «Alicia ja no viu aquí». Dossier de premsa temporada alta, 2009 [Consulta: 1r agost 2016].
* ↑ «Alícia ja no viu aquí - Teatralnet - Espectacles de teatre en Barcelona». Teatralnet. Arxivat de l'original el 2016-06-06 [Consulta: 26 desembre 2017]. Arxivat 2016-06-06 a Wayback Machine.
* ↑ Castillón, Xavier. «“El públic familiar és molt important i va creixent”». El Punt Avui, 26-09-2019. [Consulta: 9 abril 2023].
* ↑ Roura, Jordi. «L'edat d'or de la música familiar». Diari de Girona, 20-06-2018. [Consulta: 9 abril 2023].
# Henrik Wergeland

Henrik Arnold Wergeland (Kristiansand, 17 juny de 1808 - Cristiania, 12 de juliol de 1845), va ser un autor i orador noruec, la colossal personalitat del qual va dominar totalment la seva època.

## Biografia

Va estudiar a la Katedralskole i va cursar teologia a la Universitat d'Oslo. El seu pare, Nicolai Wergeland, va ser membre de l'assemblea creadora de la Constitució de Noruega (1814). La primera meitat de segle xix va constituir per Noruega el període de formació del país modern i independent en tots els sentits que seria en el futur. Wergeland, home d'acció, esperit revolucionari, patriota i profeta va viure en aquest període històric, adequadíssim a la seva personalitat. Wergeland era a la vegada racionalista i romàntic, poeta polític i líric, individualista i liberal acèrrim. Volia reformes democràtiques, elevar en tots els sentits el nivell de les classes baixes, incrementar la cultura i col·laborar amb altres països, encara que sempre salvaguardant els interessos de Noruega. Wergeland i els seus compatriotes van tenir com a principal oponent Johan Sebastian Welhaven i la Intelligentsia.
En Wergeland poesia i drama són el fidel reflex de la seva persona i activitat. Com a poeta autodidacte, va ser el més indisciplinat i atrevit, el que més el molestava és que tractessin de minorar la seva originalitat. Els seus primers poemes, Digte, Forste Ring (1829), tot i els seus defectes, estan plens d'atractiu pel seu geni, vitalitat i brillants imatges. Quan Wergeland creava poesia, passava a un estat d'èxtasi que explica el caràcter visionari, imaginatiu i intens dels seus poemes. El 1830 va publicar el seu monumental Skabelsen, Mennesket og Messias (1845), amb idees racionalistes i planificació romàntica. Des de 1830, Wergeland es va perfeccionar constantment (Digte, anden Ring, 1833, Poesier, 1838) fins a arribar en el període 1840-1845 a l'artista prolífic consumat. Spaniolen (1832) és una magnífica obra en vers, difícil i simbòlic, en la qual narra l'actitud d'un espanyol liberal, en el regnat de Ferran VII, que es refugia a Noruega.
Wergeland, poeta de la natura, va deixar una obra social, política i cultural ingent. La base de les seves idees pot trobar-se en l'humanisme clàssic, el platonisme i el liberalisme europeu. Però la seva més profunda inspiració en vida i obra va ser el cristianisme.

## Referències

* ↑ «Henrik Arnold Wergeland | enciclopèdia.cat». [Consulta: 4 agost 2020].

## Bibliografia

* H. Wergeland, Samlede skrifter (Obres completes), 23 vol., 1918-1940
* H. Beyer, H. Wergelands vigtigste arbeider, 1947
* A. Kabell, Henrik Wergeland, 1957
# A la casa del costat

A la casa del costat (també coneguda com a Andra sidan) és una pel·lícula de terror i de misteri sueca del 2020 escrita i dirigida per Oskar Mellander i Tord Danielsson. La pel·lícula es va estrenar a Suècia el 23 d'octubre de 2020. S'ha subtitulat al català amb la distribució d'A contracorriente Films.

## Sinopsi

Quan la Shirin es muda a una casa nova amb el seu nou xicot Fredrik i el seu fill Lucas, de cinc anys, sembla una bona idea viure junts en família. En Lucas encara està lluitant amb la mort recent de la seva mare, de manera que a la Shirin no la sorprèn la seva pregunta sobre si les persones mortes poden tornar. Tanmateix, quan parla de la seva nova amiga de la casa del costat, ella sospita perquè l'altra meitat de la casa fa anys que està deshabitada. A poc a poc, descobreix que la casa guarda un secret terrible i que alguna cosa dolenta persegueix en Lucas.

## Repartiment

* Jakob Fahlstedt com a Polis
* Janna Granström com a Julia
* Dilan Gwyn com a Shirin
* Karin Holmberg com a Katja
* Troy James com a monstre
* Eddie Eriksson Dominguez
* Henrik Norlén com a Peter Lindvall
* Linus Wahlgren com a Fredrik
* Niklas Jarneheim com a Mäklare
* Sovi Rydén

## Referències

* 1 2 «A la casa del costat». FilminCAT. [Consulta: 15 juliol 2022].
* 1 2 Andra sidan a la Base de dades de cinema en català
* ↑ Mack, Andrew. «The Other Side (Andra Sidan): Magnolia Picks up Swedish Horror Flick For U.S. Distribution». Screen Anarchy, 02-03-2021. [Consulta: 17 agost 2021].
* ↑ «Andra sidan». Moviezine. [Consulta: 17 agost 2021].
* ↑ «A la casa del costat». Goita què fan ara. [Consulta: 15 juliol 2022].
# Descansa en pau (pel·lícula)

Descansa en pau (títol original en noruec, Håndtering av udøde) és una pel·lícula de misteri i de terror del 2024, dirigida per Thea Hvistendahl a partir d'un guió de la mateixa Hvistendahl i de John Ajvide Lindqvist, basada en la novel·la homònima de Lindqvist. És protagonitzada per Renate Reinsve, Bjørn Sundquist, Bente Børsum, Anders Danielsen Lie, Bahar Pars i Inesa Dauksta. S'ha subtitulat al català.
Es va exhibir per primer cop al Festival de Cinema de Sundance el 20 de gener de 2024 i es va estrenar als cinemes de Noruega el 9 de febrer de 2024. Va guanyar el Méliès d'Or de 2024.

## Referències

* ↑ «Descansa en pau». Goita què fan, ara!. [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ «Handling the Undead and Christophe Gans, Protagonists of the Méliès d'Or Awards Gala». Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya, 10-10-2024. [Consulta: 19 octubre 2024].