OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lluïsa Falcó Esparducer

Lluïsa Falcó Esparducer (Vinaròs, 1953), ceramista i escultora, viu a la Ràpita (el Montsià), on té el taller des de 1976. Enceta la seva formació com a ceramista amb el mestre ceramista Frederic Gisbert, fundador de l'Escola d'Art de Sant Cugat, al seu taller de Barcelona. Posteriorment, estudia amb Enrique Mestre, professor d'unes quantes generacions de ceramistes, a l'Escola d'Arts i Oficis de València, on obté el títol de graduada en Arts i Oficis en l'especialitat de Ceràmica. Continua la formació amb diversos cursos: de torn a l'Escola de Ceràmica de Manises (València) /1975), curs d'esmalts de gres amb Dolors Ros a l'Escola de Ceràmica de la Bisbal d'Empordà (1989), i curs de raku a l'Escola d'Arts i Oficis de la Diputació Provincial de Tortosa amb Martí Royo (1993). L'any 1976 Falcó es va casar amb l'escultor Agustí Vizcarro, amb qui realitza la majoria de les exposicions, però mantenint cadascú la seva individualitat, la seva manera de treballar.
L'any 1979 exposen a la Caja de Ahorros de Pamplona, conjuntament amb Glòria Beltran Rahola. Continua amb exposicions a Bremen, Hamburg, Tortosa, Vinaròs, Barcelona, Balaguer. El 2000 exposa a la Sala de Caja Castilla-La Mancha (Albacete). Un dels seus projectes és Escultura i ceràmica a la cora del riu (2001) una mostra realitzada a la Biblioteca Comarcal Sebastià Joan Arbó d'Amposta. Cap a l'any 2005 tornen a la Sala Caja Castilla-La Mancha a Albacete, on Lluïsa Falcó presenta escultures modulars intercanviables.
En les seves darreres obres, l'artista s'ha decantat pel treball en porcellana, en què ha aconseguit donar-nos una nova visió del paisatge del Delta.

## Referències

* ↑ SALCEDO MILIANI, Antonio, Plural Femení. Dones artistes a les comarques de Tarragona. La consolidació 1951-1975, Diputació de Tarragona, Tarragona, 2016.p.40
* ↑ SALCEDO MILIANI, Antonio, Plural Femení. Dones artistes a les comarques de Tarragona. La consolidació 1951-1975, Diputació de Tarragona, Tarragona, 2016. p.42
* ↑ SALCEDO MILIANI, Antonio, Plural Femení. Dones artistes a les comarques de Tarragona. La consolidació 1951-1975, Diputació de Tarragona, Tarragona, 2016. p.43
# Lucien Goldmann

Lucien Goldmann (nascut el 1913 a Bucarest, va créixer a Botoşani, Romania, mort el 1970 a París), va ser un filòsof francès i sociòleg d'origen judeoromanès. Com a professor de La Sorbona, va ser un influent teòric marxista.

## Pensament de Goldmann

Mentre que molts esquerrans parisencs defensaven incondicionalment la gnoseologia marxista, a les dècades dels anys 1950 i 1960, Goldmann deia que el marxisme estava en crisi i s'havia de renovar radicalment si es volia que sobrevisqués. Va rebutjar la teoria tradicional marxista del proletariat i va debatre amb el moviment estructuralista. De fet, la popularitat d'aquesta tendència a Riba Esquerra (rive gauche) va ser la raó per la qual el nom de Goldmann i la seva feina van quedar eclipsats - malgrat l'aclamació de pensadors tan diversos com Jean Piaget i Alasdair MacIntyre, els qui l'anomenaren «l'excel·lent i més intel·ligent marxista de l'època».

## Estructuralisme genètic

L'estructuralisme genètic és un mode d'abordar l'estudi de la literatura ideat per Goldmann, on va intentar aprofundir sobre la relació entre la literatura i la societat o context històric. Goldmann estudiava les obres literàries per comprovar en quina mesura podien ser indicatives de la visió del món, classe o grup social al qual pertany l'autor. Segons ell, com més nítidament es pugui formar la imatge de tots aquests conceptes analitzant l'obra, més clara serà la seva validesa artística. Les obres no s'han de concebre tan sols com a creacions d'un individu, sinó d'un «subjecte col·lectiu», d'unes estructures mentals trans-individuals, és a dir, de les idees i valors que comparteix un grup. D'acord amb aquests principis, la interpretació d'una obra literària no consisteix a senyalar els seus trets lingüístics immanents. Per entendre-la en el seu més ampli sentit s'ha de recórrer a les estructures socials, que donen sentit a la seva creació en una situació determinada.

## Obres

* Le dieu caché; étude sur la visión tragique dans les Pensées de Pascal et dans le théâtre de Racine. París: Gallimard, 1955.
* The hidden God; a study of tragic vision in the Pensees of Pascal and the tragedies of Racine. Traducció en anglès de Philip Thody. Londres: Routledge, 1964
* Recherches dialectiques. París: Gallimard, 1910
* Ciències humanes i filosofia, Volum 38 de Llibres a l'Abast, Barcelona, Edicions 62, 1966, 145 pàgines, traducció catalana de Sciences humaines et philosophie. Suivi de structuralisme génétique et création littéraire. París: Gonthier, 1966.
* Pour une sociologie du roman. - París : Gallimard, 1973.

## Bibliografia

* Michael Löwy & Sami Naïr, Lucien Goldmann ou la dialectique de la totalité,(francès) Paris, Seghers, 1973.
* Mitchell Cohen, The Wager of Lucien Goldmann: Tragedy, Dialectics, and a Hidden God. Princeton University Press, 1994, 368 pàgines, ISBN 9781400821266 (Resum en línia (anglès), 2013)

## Referències

* ↑ «Lucien Goldmann». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Lynn Thorndike

Lynn Thorndike (Lynn, Massachusetts, 24 de juliol de 1882 — Nova York, 28 de desembre de 1965) va ser un historiador nord-americà, especialista en història de la ciència medieval i de l'alquímia.

## Trajectòria

Thorndike va estudiar a la universitat Wesleyana (Middletown, Connecticut), fins al 1902, i després va estudiar història medieval a la Universitat de Colúmbia, on es va doctorar el 1905, amb una tesi sobre The Place of Magic in the Intellectual History of Europe.
Va començar a ensenyar història medieval a la Northwestern University, el 1907. Es va traslladar a la Case Western Reserve University el 1909, on va romandre fins a 1924. La Columbia University li va oferir una plaça el 1924, i allí va ensenyar fins a la seva jubilació el 1950.
Però Thorndike va continuar publicant deu anys més, i el 1957 va rebre la medalla George Sarton de la "History of Science Society". Va presidir l'"American Historical Association".
Entre els seus llibres destaca el seu monumental treball en vuit volums, A History of Magic and Experimental Science (1923–1958).

## Obres

* The Place of Magic in the Intellectual History of Europe, The Columbia University Press, 1905 (tesis).
* The True Roger Bacon, 1916.
* The History of Medieval Europe, Houghton Mifflin Company, 1917.
* Medieval Europe, its Development & Civilization, George G. Harrap & Company Ltd., 1920.
* Galen: the man and his times, 1922.
* Peter of Abano: A Medieval Scientist, 1923.
* History of Magic and Experimental Science, 1923-1958, en 8 vols. (e.g. Volume I & Volume II).
* A Short History of Civilization, 1926.
* Outline of Medieval and Modern History, 1929.
* Check-list of Rotographs in the History of Natural and Occult Science, 1934.
* University Records and Life in the Middle Ages, Nueva York, Columbia University Press, 1944.
* Dates in Intellectual History: the Fourteenth Century, 1945.
* Traditional Medieval Tracts Concerning Engraved Astrological Images, 1947.
* The Sphere of Sacrobosco and its Commentators, University of Chicago Press, 1949.
* Latin Treatises on Comets Between 1238 and 1368 A. D., University of Chicago Press, 1950.
* The Sixteenth Century, Nueva York, Columbia University Press, 1959.
* Science and Thought in the Fifteenth Century; Studies in the History of Medicine and Surgery, Natural and Mathematical Science, Philosophy, and Politics, 1963.
* Michael Scot, Nelson, 1965.

## Referències

* ↑ Pearl Kibre, "Lynn Thorndike", Osiris, vol.11 (1954), pp.4-22.
* ↑ Marshall Clagett, "Eloge: Lynn Thorndike (1882-1965)", Isis, vol.57(1) (Spring, 1966), pp.85-89.
* ↑ Vegeu online book search Arxivat 2014-01-08 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Boyer, Carl B. & Boyer, Marjorie N., Lynn Thorndike (1882–1965), in: Technology and Culture, Vol. 7, No. 3, Summer, 1966.
* Lynn Thorndike Papers: 1902–1963

## Enllaços externs

* ilab.org
# Aliança Cívica Democràtica

Aliança Cívica Democràtica (txec Občanská Demokratická Aliance, ODA) fou un petit partit polític de la República Txeca, actiu entre els anys 1989 (fundat poc després de la Revolució de Vellut) i 2007.

## Història

El partit fou fundat el 1989 per un grup d'intel·lectuals sorgits del Fòrum Cívic com un partit liberal-conservador, basat en les idees expressades sovint a The Salisbury Review. L'altre motiu va ser personal antipatia a Václav Klaus i el seu partit ODS. A les eleccions legislatives txeques de 1992 va obtenir uns 300.000 vots (5,93%) i va obtenir 14 escons al Consell Nacional Txec. Va formar part de la coalició de dretes que va presidir com a primer ministre Václav Klaus juntament amb l'ODS i els democristians.
A les eleccions legislatives txeques de 1996 va obtenir el 6,36% dels vots i formà novament coalició amb el Partit Democràtic Cívic i els democristians, presidit per Václav Klaus. Tanmateix, aquest govern no va disposar d'una majoria còmoda a la Cambra (99 de 200 diputats), i després dels escàndols financers del partit governant i dels durs atacs del president Václav Havel, la coalició es va ensorrar. L'ODA va participar en el govern provisional de Josef Tošovský fins que es convocaren les eleccions de 1998.
No va participar en les eleccions legislatives txeques de 1998 "per no dividir els vots de la dreta". Va formar part de la Čtyřkoalice (coalició de quatre) amb la Unió Democristiana-Partit Popular Txecoslovac, Unió de la Llibertat i Unió Democràtica com a oposició a la gran coalició del dretà Partit Democràtic Cívic i a l'esquerrà Partit Socialdemòcrata Txec. Tanmateix, es va convertir en el membre més feble, i després que sortissis a la llum els seus problemes de finançament, va deixar de prendre part de l'escenari polític txec. Només tenia un senador, el príncep Karel Schwarzenberg (Ministre de Relacions Exteriors de la República Txeca des de 2007). Va deixar d'existir el 31 de desembre de 2007.
El multimilionari txec Pavel Sehnal va anunciar el desembre de 2016 que va establir una nova Aliança Democràtica Cívica. Els líders de l'AOD original no estaven involucrats amb el nou partit.

### Resultats electorals

* eleccions legislatives txeques de 1992: 5,9% - 14 escons
* eleccions legislatives txeques de 1996: 6,4% - 13 escons
* 1996 Senat: cap escó
* 1998 Senat: 4 escons
* 2000 Senat: 1 escó
* 2002 Senat: cap escó
* 2004 Senat: 1 escó
* Eleccions europees de 2004 (amb la Unió de Demòcrates Liberals, 1,7% - cap escó)
Escons a la Cambra de Diputats
Escons al Senat

## Referències

* ↑ Hans Slomp. European Politics Into the Twenty-first Century: Integration and Division. Greenwood Publishing Group, 2000, p. 55. ISBN 978-0-275-96800-7.
* ↑ «Miliardář Sehnal obnovuje ODA. Kdysi slavná značka se vrací - Seznam Zprávy». Arxivat de l'original el 29 de desembre 2016. [Consulta: 28 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Web oficial
* Petita història del partit Arxivat 2005-03-21 a Wayback Machine. (txec)
# Gal·la Placídia (Àngel Guimerà)

Gala Placidia (Gal·la Placídia, en català normatiu) és una tragèdia en tres actes, original d'Àngel Guimerà, estrenada el 28 d'abril de 1879 al Teatre Principal, en sessió privada. Al cap de pocs dies, la nit del 8 de maig, es presentava al públic al teatre Novetats, de Barcelona, amb un repartiment encapçalat per l'actriu Carlota de Mena.
El 1914, el músic Jaume Pahissa va escriure una òpera (Gal·la Placídia) amb el llibret de Guimerà, estrenada al Liceu. El 1916 va ser publicada la versió en castellà, traduïda per Josep Pujol i Brull.

## Sipnosi

L'acció transcorre l'any 416, i se centra en dos personatges històrics: Ataülf, rei got, i Gal·la Placídia, filla de l'emperador romà Teodosi I el gran.
Vernulf, un jove guerrer de la cort goda d'Ataülf, intenta atacar Gal·la Placídia i és condemnat a mort; però aconsegueix l'indult al confessar que està enamorat d'aquesta. Ataülf segresta Gal·la, que correspon l'amor a Vernulf; i Vernulf ajuda Gal·la a escapar i mata Ataülf. És sorprès, però, pels altres guerrers i mor al costat de Gal·la, que havia tornat a buscar-lo.

## Repartiment de l'estrena

* Gal·la Placidia: Carlota de Mena.
* Llèdia: Dolors Ricart.
* Vernulf: Antoni Tutau.
* Ataülf: Joan Bertran.
* Sigeric: Joan Isern.
* Varogast: Miquel Pigrau.
* Vèlia: Artur Carreras.
* Cèlius: Lluís Llibre.
* Marcius: N. Cussí
* Cavallers, soldats, esclaus.

## Referències

* ↑ Duran, Carola. «Les propostes literàries de la revista La Renaixensa (1871-1880)». A: Josep M. Domingo, Anna Llovera. De realisme: Aproximacions i testimonis. Punctum, 2013, p. 244. ISBN 978-84-940694-9-9.
* ↑ Ciurans, Enric. La naturalesa en el teatre de Guimerà. Una proposta de lectura. Edicions Universitat Barcelona, 2016-07-28, p. 35 i 36. ISBN 978-84-475-4002-0.
# Glaucidium

Glaucidium és un gènere d'ocells de la família dels estrígids (Strigidae).

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.1, 2023), aquest gènere està format per 29 espècies:
* mussolet d'Albertine (Glaucidium albertinum).
* mussolet dels yungas (Glaucidium bolivianum).
* mussolet ferruginós (Glaucidium brasilianum).
* mussolet de Califòrnia (Glaucidium californicum).
* mussolet del Cap (Glaucidium capense).
* mussolet de Java (Glaucidium castanopterum).
* mussolet de Sri Lanka (Glaucidium castanotum).
* mussolet de Guatemala (Glaucidium cobanense).
* mussolet de Costa Rica (Glaucidium costaricanum).
* mussolet cucut (Glaucidium cuculoides).
* mussolet muntanyenc (Glaucidium gnoma).
* mussolet centreamericà (Glaucidium griseiceps).
* mussolet amazònic (Glaucidium hardyi).
* mussolet de Hoskins (Glaucidium hoskinsii).
* mussolet andí (Glaucidium jardinii).
* mussolet nan (Glaucidium minutissimum).
* mussolet de Pernambuco (Glaucidium mooreorum).
* mussolet de la Patagònia (Glaucidium nana).
* mussolet de selva nebulosa (Glaucidium nubicola).
* mussolet de Colima (Glaucidium palmarum).
* mussolet de Parker (Glaucidium parkeri).
* mussolet eurasiàtic (Glaucidium passerinum).
* mussolet perlat (Glaucidium perlatum).
* mussolet del Perú (Glaucidium peruanum).
* mussolet de jungla (Glaucidium radiatum).
* mussolet de Tamaulipas (Glaucidium sanchezi).
* mussolet de Cuba (Glaucidium siju).
* mussolet de Sjostedt (Glaucidium sjostedti).
* mussolet pit-roig (Glaucidium tephronotum).
Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), compten que el gènere consta de 32 espècies, car consideren que una subespècie del mussolet del cap (G. capense castaneum) i un altre del mussolet rovellat (G. brasilianum tucumanum) constitueixen espècies de ple dret. A més', el mussolet de collar, recentment classificat pel COI en el nou gènere Taenioptynx, encara el compten dins de Glaucidium. Segons aquests criterir, doncs, s'haurien d'afegir:
* mussolet castany (Glaucidium castaneum).
* mussolet de collar (Glaucidium brodiei).
* mussolet de Tucumán (Glaucidium tucumanum).

## Referències

* ↑ Entrada «Glaucidium» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Jobling, 2010, «Glaucidium».
* 1 2 «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 251-253. ISBN 978-84-16728-37-4.

## Bibliografia

* Jobling, J. A. Helm Dictionary of Scientific Bird Names (en anglès). Christopher Helm, 2010. ISBN 9781408133262.
# Hamdi Abu Golayyel

Hamdi Abu Golayyel —àrab: حمدي أبوجليل, Ḥamdī Abū Julayyil, pronunciat Gulayyil en dialecte egipci; de nom complet Hamdi Abu-Hàmid Issa, حمدي أبو حامد عيسى, Ḥamdī Abū Ḥāmid ʿĪsà— (prop de l'oasi del Faium, regió d'el Faium, Egipte, 16 d'agost del 1967) és un escriptor egipci. Ha estat guardonat l'any 2008 amb el Premi Naghib Mahfuz, un dels més importants de la literatura àrab.
Tot i ser d'origen beduí, durant la dècada de 1980 va decidir emigrar al Caire per treballar com a obrer de la construcció. És director de l'editorial "The Folk and Popular Culture Studies Series in the Mass/Public Culture Administration" (Govern d'Egipte) i també col·labora amb el diari emiratí Jaridat al-Ittihad al-Imaratiyya (Diari de la Unió d'Emirats).

## Obra literària

Ha publicat dos volums de relats curts:
* Eixams de formigues (اسراب النمل, Asrāb an-naml). El Caire: Hayat Qusur al-Thaqafa, 1997.
* Productes doblegats amb molta cura (اشياء طوية بعناية فائقة, Axyāʾ matwiyya bi-ʿanaya fāʾiqa). El Caire: Al Hay'a al-misriyya al-Shnamma Lil-Kitab, 2000. Traducció anglesa amb el títol Items Folded with Great Care.
La seva primera novel·la, Lladres jubilats (لصوص متقاعدون, Luṣūṣ mutaqāʿidūn', el Caire, Dar Mirit, 2002), és una obra en què descriu la realitat dels barris perifèrics i marginals del Caire.
També ha publicat un treball de no-ficció, Al-Qāhira: xawāriʿ wa-hikayāt. Cairo: Streets and Stories. (Cairo: Maktabat al-usra, 2003).

### Premis literaris

* Jàïzat al-majmua al-qissasiyya (Award for a Short Story Collection), atorgat pel Ministeri de Cultura egipci el 1997.
* Jàïzat al-qissa (Award for Fictional Narrative: Short Story), Akhbar al-yawm, El Caire, 1999.
* Jàïzat al-ibdà al-arabí (Arabic Creative Writing Award), Emirats Àrabs Units, 2000.
* Premi Naguib Mahfuz, 2008. La medalla Naguib Mahfuz s'atorga anualment l'11 de desembre des de 1996 i és un certamen literari de literatura àrab a la millor novel·la contemporània escrita en àrab.

## Referències

* ↑ «حمدي أبو جليل (Author of الفاعل)».
* ↑ Webislam. «El escritor egipcio Golayyel presenta su primera novela en castellano». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 1r juny 2012].
* 1 2 «Hamdi Abu Golayyel - Words Without Borders».
* ↑ Naguib Mahfouz Medal for Literature, official website.
* ↑ Naguib Mahfuz - Viquipèdia

## Enllaços externs

* Abu Golayyel parla del seu llibre Ladrones jubilados en directe i explica el perquè del caràcter dels seus personatges
* Breu biografia de Hamdi Abu Golayyel en àrab
* Versió del llibre Ladrones jubilados en àrab
* Entrevista de Hamdi Abu Golayyel per Elisabetta Ciuccarelli Arxivat 2014-01-06 a Wayback Machine.
# Kiririsha

Kiririsha és una de les deesses principals de la religió elamita, identificada amb el concepte de mare del cel, tot i que, com d'altres divinitats de la regió, no presenta uns atributs tan definits com els déus d'altres mitologies, ja que els elamites, a part d'un politeisme que variava força de regne a regne, tenien un concepte vague de moltes idees lligades als seus déus. A diferència dels seus veïns, doncs, no tenien un catàleg tancat de personificacions encarnades en déus sinó un conjunt de trets que s'associaven a noms que sovint no es podien pronunciar públicament per por a invocar el poder desmesurat d'aquestes figures (fet que ha dificultat la comprensió posterior de molts fenòmens religiosos elamites).
El fet que la deessa suprema del panteó (o una figura molt principal com a mínim) fos femenina s'ha vist com reminiscències de la religió prehistòrica on la deessa mare ocupava el lloc més destacat com a símbol d'engendradora de vida. De fet s'ha traduït el seu nom com "gran deessa" o "gran senyora". Per això es considera que era una deessa de la fertilitat. És la pàredra del déu Napirisha.
Se la venerava especialment a Anxan i Liyan des del III mil·lenni aC. Segons algunes fonts, podria ser una variant del sud d'Elam de Pinikir o Pinigir, honorada més al nord, però els documents semblen referir-se a figures diferenciades. Els assiris es referien a ella com la encarnació elamita d'Ixtar.

## Referències

* ↑ Edwards, F.B.A., I.E.S.; Gadd, C.J.; Hammond, F.B.A., N.G.L.; Sollberger F.B.A., E., eds. (1970). The Cambridge Ancient History, Volum II, Part 2, History of the Middle East and the Aegean Region c.1380-1000 B.C. Cambridge University Press. ISBN 0 521 08691 4
* ↑ Ford, Michael. Maskim Hul: Babylonian Magick. Lulu, 2011. ISBN 9781435763340 [Consulta: 15 gener 2017].
# KirkPatrick Sale

KirkPatrick Sale (Ithaca, 27 de juny de 1937) és un científic independent estatunidenc. Els temes principals de les seves obres són la tecnologia i la societat industrial des d'una perspectiva ecològica i anti-industrial. Sovint descrit com "Neoludisme", es va donar a conèixer als Estats Units després de trencar un ordinador en una presentació pública del seu llibre La rebel·lió ludita. Màquines automàtiques en l'era de la industrialització el 1995.
Per a ell, l'imperi nord-americà no és ni una nació ni una república, sinó un tirà agressiu a l'estranger i despòtic al seu territori. Està a favor d'una nova forma de secessió als Estats Units, que advoca per recuperar la política en l'àmbit local.

## Publicacions
### En anglès

* After Eden: The Evolution of Human Domination, Duke University Press, 2006. ISBN 978-0-8223-3938-0
* The Fire of His Genius: Robert Fulton and the American Dream, Free Press, 2001.
* Why the Sea Is Salt: Poems of Love and Loss, iuniverse, 2001.
* Rebels Against the Future: The Luddites and Their War on the Industrial Revolution: Lessons for the Computer Age, Addison Wesley, 1995.
* The Green Revolution: The American Environmental Movement, 1962-1992, Hill and Wang, 1993.
* The Conquest of Paradise: Christopher Columbus and the Columbian Legacy, Knopf, 1990.
* Dwellers in the Land: The Bioregional Vision. San Francisco: Sierra Club Books, 1985. ISBN 0-87156-847-0
* Human Scale. Nova York: Coward, McCann & Geoghegan, 1980. ISBN 0-698-11013-7
* Power Shift: The Rise of the Southern Rim and Its Challenge to the Eastern Establishment. New York: Random House, 1975.
* SDS, Random House, 1973. Vintage Books edition (paperback) 1974. ISBN 0394478894
* The Land and People of Ghana, Lippincott, 1963, 1972.

### En francès

* La révolte luddite. Briseurs de machines à l'ère de l'industrialisation, edicions L'échappée, col. « Dans le feu de l'action », 2006, 341 p. ISBN 2-915830-08-8
* Le Mythe du Progrès, edicions Non Fides, 2008, 16 p.
* "L'unique espoir est dans la sécession", Entropia N°8, Parangon, printemps 2010.

## Referències

* ↑ Mongillo, John F.; Booth, Bibi. Environmental Activists (en anglès). Greenwood Publishing Group, 2001. ISBN 978-0-313-30884-0.
* ↑ Kelly, Kevin «Interview with the Luddite» (en anglès). Wired. ISSN: 1059-1028.
* ↑ «Kirkpatrick Sale-Steven Levy Debate At New Jersey Institute of Technology Will Address Merits of Technology», 15-04-2008. Arxivat de l'original el 2008-04-15. [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ Applebome, Peter «A Vision of a Nation No Longer in the U.S.» (en anglès). The New York Times, 18-10-2007. ISSN: 0362-4331.
# Komfusió

Komfusió és un grup de música de la Marina Baixa (País Valencià) que fusiona el rock, l'ska, el punk amb ritmes tradicionals, barrejat amb cançons versionades d'autors valencians i amb cançons d'edició pròpia. Es forma l'any 2008 a partir de la unió entre els grups Gatxull de Sella i Inseminació de Callosa d'en Sarrià.
El seu primer treball, Retrobem els orígens (2012), barreja versions de cantautors com Ovidi Montllor, Lluís Llach o Raimon amb composicions del mateix grup; i han comptat amb les participacions de Sant Gatxo, Òwix, Malabarraka, Rapsodes, entre d'altres.

## Discografia

* Retrobem els orígens, 2012, Mésdemil
* Un poble de cançons 2015, Mésdemil

## Referències

* ↑ Raimon, Ovidi i Llach, triple homenatge de Komfusió a Nació Digital, per Jordi Palmer, 3/3/2012
* ↑ «Retrobem els orígens… recuperem la identitat» Enderrock.cat 1 de març de 2012
* ↑ Retrobem els Orígens, web de Mésdemil
* ↑ «Un poble de cançons». enderrock, 30-03-2015. [Consulta: 27 desembre 2015].