OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Terra indígena Enawenê-Nawê

La terra indígena Enawenê-Nawê es troba al nord-oest de l'estat brasiler de Mato Grosso, a prop dels municipis de Brasnorte, Juína, Comodoro i Sapezal, en una zona de transició entre el cerrado i el bosc amazònic, habitat per 566 indígenes Enawenê-nawê.

## Demarcació

La demarcació de la terra indígena Enawenê Nawê la va dur a terme la Fundação Nacional do Índio, en un procés gestionat per l'Operação Amazônia Nativa amb la participació dels Enawenê-nawê. Tanmateix, es van excloure zones com la capçalera del riu Preto, abans que estudis més detallats revelessin la seva importància per a aquella gent i basant-se en la informació disponible en els primers contactes, quan el poble estava en migració, ocupava el territori nambikwara i el seu ús es va reduir significativament a causa de l'amenaça enemiga. Només després que els atacs acabessin, el poble Enawenê Nawê va reprendre les seves activitats i ritus tradicionals i va intentar reocupar els territoris originals.
Aprovada el 1996, amb una superfície de 742.088 hectàrees, la terra indígena delimitada està en estudi per revisar els seus límits. Els indis tenen la intenció d'incorporar la zona del riu Preto, que consideren vital per al manteniment de les tradicions del grup.

## Amenaces

La regió delimitada està envoltada d'empreses agrícoles i explotacions ramaderes extensives. Al sud del territori, la vegetació del cerrado es va substituir per plantacions de canya de sucre, cotó i, principalment, de soja, provocant la desaparició de part de la fauna i flora autòctones. Al llarg dels límits nord, oest i sud-est, hi ha una intensa activitat forestal, i una reserva mineral al llarg dels límits nord i nord-est és l'objectiu de la invasió dels miners. A més, les capçaleres dels rius que conformen la zona delimitada es troben majoritàriament fora de la terra indígena i han estat objectiu de la contaminació per pesticides i residus urbans.
A partir del 2008, amb la construcció de plantes hidroelèctriques a la conca del riu Juruena, es va produir una reducció significativa de la disponibilitat de peixos a la regió, cosa que compromet el manteniment de la vida i les tradicions de la població local. El peix és el pilar principal de la dieta dels Enawenê-nawê i té un paper important en la realització del ritual yãkwa.

## Referències

* 1 2 3 Operação Amazônia Nativa. «Enawene Nawe» (en portuguès). Arxivat de l'original el 2012-09-16. [Consulta: 5 juliol 2021].
* 1 2 3 «Enawenê-Nawê: Introdução» (en portuguès). Brasil Escola. [Consulta: 30 agost 2015].
* ↑ Lima Rodgers, Ana Paula. «Enawenê-nawê - Localização» (en portuguès). Povos Indígenas no Brasil. Instituto Sócio-Ambiental, 2010. [Consulta: 9 juny 2012].
* ↑ France Presse. «Ritual de um povo indígena brasileiro, candidato ao patrimônio imaterial da Unesco» (en portuguès). Grupo Globo, 18-11-2011. [Consulta: 23 juny 2012].
* ↑ «Funai visita aldeia Enawenê-Nawê» (en portuguès). FUNAI, 15-09-2005. [Consulta: 13 juny 2012].
* 1 2 «Índios constroem barragens em rios do Mato Grosso em busca de peixes para ritual sagrado» (en portuguès). G1. Grupo Globo, 09-06-2012. [Consulta: 13 juny 2012].
# Ana Baro

Ana Baro (Milà, 2 de desembre de 1992) és una migcampista de futbol femení albanesa que actualment juga al Campionat Nacional Femení d'Albania (Kampionati Kombëtar i Futbollit për Femra) amb el KF Ada Velipojë, amb el qual va participar en la Lliga de Campions l'agost de 2012 marcant els 2 gols de l'equip en la competició. També ha jugat a la Frauen-Regionalliga alemanya amb el TuS Rodenbach.
És membre fundadora de la selecció femenina de futbol d'Albània.

## Referències

* ↑ Profile, a la pàgina oficial de la UEFA
* ↑ Rodenbach's squad is nearly complete: two Albanians arrive. Pàgina oficial del club
* ↑ «Squad». Arxivat de l'original el 2013-02-04. [Consulta: 16 agost 2019].
# Alone (pel·lícula)

Alone és una pel·lícula tailandesa de terror del 2007, dirigida per Banjong Pisanthanakun i Parkpoom Wongpoom, creadors de Shutter.

## Argument

Tracta sobre la Pim viu a Seül amb el seu marit Vee. El dia del seu aniversari rep la notícia que la seva mare ha tingut un ictus i està a l'hospital de la capital, Bangkok. La Pim i en Vee surten immediatament cap a Bangkok, i es queden a l'antiga casa mentre la mare d'en Pim continua a l'hospital. Quan són a la casa, els records de la Pim reapareixen, i es descobreix un trauma relacionat amb la seva germana Ploy. En efecte, la Pim i la Ploy eren bessones siameses, unides per l'abdomen, però la Ploy va morir durant una complicada intervenció quirúrgica que els feren per separar-les. Des d'aleshores, la Pim ha viscut amb un gran sentiment de culpa, que es fa més fort quan és a la casa, i comença a veure el fantasma de la seva germana pertot arreu.

## Repartiment

* Marsha Wattanapanich: Pim i Ploy
* Vittaya Wasukraipaisan: Wee
* Ruchanu Boonchooduang: mare de Pim i Ploy
* Hatairat Egereff: Pim als 15 anys
* Rutairat Egereff: Ploy als 15 anys
* Chutikan Vimuktananda: Pim als 7 anys
* Chayakan Vimuktananda: Ploy als 7 anys
* Namo Tongkumnerd: Wee als 15 anys

## Referències

* ↑ «Alone». imdb.

## Enllaços externs

* Alone - Lloc web oficial
Viccionari
# Aragonès mig-ribagorçà

L'Aragonès mig-ribagorçà o Aragonès de la Ribagorça Mitjana és la varietat dialectal de l'aragonès que es parla a la Ribagorça, a la zona que abasta: Morillo de Liena, Campo, Espluga, Vall de Bardaixí, Vall de Lierp, Seira, Barbaruens i Abi.
El congost de Ventamillo el separa del benasquès. Entra en contacte amb el català ribagorçà a la vall de Bacamorta i a la Ribera, vall lateral del Isàvena, al sud del Turbó. A la Ribera el català ribagorçà s'assembla al parla Serradui, però amb influència de l'aragonès Mig-Ribagorçà.
El lloc més representatiu i conegut és Campo (el campès), encara que també existeixen estudis monogràfics de la Vall de Lierp.

## Fonètica

* Son molts els casos de pèrdua de la -o final que no es pot trobar a l'aragonès:
** sort (sort)
** corp (cos)
** traball (treball)
** any (any)
** rebós (rebost)
** fet (fet)
** uells (ulls)
** cunills (conill)
** polls (polls, pollastres)
* Són alguns els casos de no diftongació de la Ĕ curta llatina, els tres primers es troben també en l'aragonès baix-ribagorçà:
** ben (bé)
** també (també)
** peus (peus)
** terra (terra)
** pedra (pedra)
** tempo (temps)
* Són alguns els casos de no diftongació de la Ŏ curta llatina:
** sort (sort)
** corp (cos)
** forza (força)
* Es conserven més casos de diftongació davant de -Iod que en l'aragonès baix-ribagorçà:
** OCULU > * ollo > uell (ull)
* El grup -it- esta molt castellanitzat.
** mucho, noche, pecho, ascuchá
* El diftongo -ie- de -iello està castellanitzat en -illo:
** Congosto de Ventamillo, crespillo.

## Morfologia

* Els articles són: el, la, es, les.
* Es conserva la conjunció comparativa més, com en benasquès i alguna zona del Sobrarb:
** Magis > mais > més (més)
* Els pronoms personals de 1ª i 2ª de persona del plural són: nusotros i vusotros.
* El morfema personal de 1ª persona plural acaba en -m: cantam.
* Encara que el present del verb estar té diftong (el ye, tu yes), el passat imperfecte no té (el eba en lloc del yera com en aragonès general).

## Bibliografia

* «Campo». Gran Enciclopedia Aragonesa. Consultat el 3 d'octubre de 2013.
* Mascaray Sin, Bienvenido (1994). William F. Somers, ed. El Ribagorzano dende Campo. Tafalla. ISBN 8460516911.
# Alfabet grecoibèric

L'alfabet grecoibèric és una adaptació gairebé directa d'un alfabet grec jònic a les particularitats de la llengua ibèrica i, per tant, no té la característica distintiva de la resta d'escriptures paleohispàniques que presenten alhora signes amb valor sil·làbic, per a les oclusives, i signes amb valor alfabètic, per a la resta de consonants i vocals.
Aquest alfabet s'escriu d'esquerra a dreta i la seva àrea de difusió es concentra a les províncies d'Alacant i Múrcia. El nombre d'inscripcions que l'utilitzen és molt reduït, dues desenes de grafits ceràmics i una desena de ploms, entre els quals destaquen el plom de la Serreta d'Alcoi (Alacant) i el del Cigarralejo (Mula, Múrcia). El plom de La Serreta va aparèixer el 1921 i va ser decisiu en el desxiframent del signari ibèric nord-oriental de Manuel Gómez-Moreno, publicat el 1922. Els contextos arqueològics de les inscripcions en què s'usa són del s. IV aC, però les característiques paleogràfiques en relació al model semblen indicar que l'adaptació es podria haver realitzat a mitjans del s. V aC.
L'alfabet grecoibèric és compost per 16 signes idèntics als del model, excepte pel que fa a la segona vibrant: cinc vocals, només una nasal, una lateral, dues sibilants, dues vibrants, tres oclusives sonores (labial, dental i velar), però només dues de sordes (dental i velar). Per representar la segona vibrant s'afegeix un titlla en rho, es tria eta en lloc d'èpsilon per representar e, i es tria sampi com a segona sibilant.

## Bibliografia

* Gómez-Moreno, Manuel (1922): «De Epigrafia ibérica: el plomo de Alcoy», Revista de Filología Española 9, pp. 341-366.
* Hoz, Javier de (1987): «La escritura greco-ibérica», Veleia 2-3, pp. 285-298.
* Hoz, Javier de (1998): «Epigrafía griega de occidente y escritura greco-ibérica», Los griegos en España, pp. 180-196.
* Rodríguez Ramos, Jesús (2005): «Introducció a l'estudi de les inscripcions ibèriques», Revista de la Fundació Privada Catalana per l'Arqueologia ibèrica, 1, pp. 13-144.
* Untermann, Jürgen (1990): Monumenta Linguarum Hispanicarum. III Die iberischen Inschriften aus Spanien, Wiesbaden.
* Velaza, Javier (1996): Epigrafía y lengua ibéricas, Barcelona.

## Enllaços externs

* (castellà) La escritura greco-ibérica - Jesús Rodríguez Ramos Arxivat 2007-06-10 a Wayback Machine..
# Brigid Brophy

Brigid Brophy (Ealing, 12 de juny de 1929 - Louth, 7 d'agost de 1995) va ser una novel·lista, crítica i activista anglesa. D'ideologia feminista i pacifista, va destacar-se per les seves opinions a favor dels drets dels animals, de reformes socials i en contra de la Guerra del Vietnam i de l'educació religiosa. Gran part de la seva obra gira entorn de l'erotisme i l'estudi psicoanalític.
Se la reconeix com una pionera del Moviment d'alliberament animal en el seu país. Va ser una de les firmants del Manifest humanista.

## Obres destacades
### Novel·les

* Hackenfeller's Ape (1953)
* Flesh (1962)
* In Transit (1969)
* Palace Without Chairs (1978)

### Assaig

* Black Ship to Hell (1962), estudi psicoanalític de l'agressivitat humana
* Mozart the Dramatist (1964)
* Black and White: A Portrait of Aubrey Beardsley (1968)
* Don't Never Forget (1966), col·lecció d'articles
* Baroque'n' Roll (1987), autobiografia

## Referències

* ↑ «Brigid Brophy | enciclopèdia.cat». [Consulta: 7 juny 2020].
* ↑ «Brigid Brophy». Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 8 abril 2020].
# Dionne Warwick

Dionne Warwick (East Orange, 12 de desembre de 1940), nom artístic de Marie Dionne Warrick, és una cantant estatunidenca de soul i pop. Warwick es troba entre els 40 artistes que han produïts els temes de major èxit als Estats Units entre 1955 i 1999, segons la llista Hot 100 de la revista Billboard. És considerada la segona vocalista de l'era del rock (1955-1999) i també figura al llistat dels majors artistes de totes les èpoques de la revista Rolling Stone.

## Carrera professional

Ha treballat amb compositors com Hal David i Burt Bacharach o els germans Gibb, Barry, Robin i Maurice, els Bee Gees.
Alguns dels seus principals èxits són Don't Make Me Over, Anyone Who Had a Heart, Walk on By, Then came you (un duet amb The Spinners) o Heartbreaker.

## Discografia

* 1963 Presenting Dionne Warwick
* 1964 Anyone Who Had a Heart
* 1964 Make Way for Dionne Warwick
* 1965 The Sensitive Sound of Dionne Warwick
* 1966 Here I Am
* 1966 Dionne Warwick in Paris
* 1967 Here, Where There Is Love
* 1967 Dionne Warwick Onstage and in the Movies
* 1967 The Windows of the World
* 1968 Dionne Warwick in Valley of the Dolls
* 1968 Magic of Believing
* 1968 Promises Promises
* 1969 Soulful
* 1969 Dionne Warwick's Greatest Motion Picture Hits
* 1970 I'll Never Fall in Love Again
* 1970 Very Dionne
* 1971 The Dionne Warwick Story: Live
* 1972 Dionne
* 1972 From Within
* 1973 Just Being Myself
* 1975 Then Came You
* 1975 Track of the Cat
* 1977 A Man and a Woman (amb Isaac Hayes)
* 1977 Only Love Can Break a Heart
* 1977 Love at First Sight
* 1979 Dionne
* 1980 No Night So Long
* 1981 Hot! Live and Otherwise
* 1982 Friends in Love
* 1982 Heartbreaker
* 1983 How Many Times Can We Say Goodbye
* 1985 Finder of Lost Loves
* 1985 Friends
* 1985 Without Your Love
* 1987 Reservations for Two
* 1989 Dionne Warwick Sings Cole Porter
* 1993 Friends Can Be Lovers
* 1995 Aquarela Do Brazil
* 1998 Dionne Sings Dionne
* 2000 Dionne Sings Dionne Vol. 2
* 2004 My Favorite Time of the Year
* 2006 My friends & Me

## Referències

* ↑ «Dionne Warwick: ‘Now. A Celebration 50th Anniversary’» (en castellà). Distrito Jazz. Arxivat de l'original el 2022-07-05. [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ Sullivan, James. «Dionne Warwick knows the way to a hit» (en anglès americà). The Boston Globe, 20-06-2019. [Consulta: 28 març 2024].
* ↑ «Dionne Warwick | Biography, Music, Awards, & Facts» (en anglès). Britannica, 11-03-2024. [Consulta: 28 març 2024].
* ↑ «Dionne Warwick | Biography, Music & News» (en anglès americà). Billboard Hot 100. [Consulta: 28 març 2024].
# Aluata de MacConnell

L'aluata de MacConnell (Alouatta macconnelli) és una espècie d'aluata. Aquest mico del Nou Món és originari de Surinam, Guyana, l'illa de Trinitat, la Guaiana Francesa, Veneçuela i el Brasil. Aquest tàxon fou anomenat en honor de l'explorador britànic Frederick Vavasour McConnell.

## Referències

* ↑ Entrada «Alouatta macconnelli» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Groves, Colin. Wilson, D. E.; Reeder, D. M. (editors). Mammal Species of the World (en anglès). 3a edició. Johns Hopkins University Press, 2005, pàg. 148-152. ISBN 0-801-88221-4. (anglès)
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 253–254. ISBN 978-0801893049.
# Aran Benllyn

L'Aran Benllyn és una cimera subsidiària d'Aran Fawddwy al sud d'Eryri, al nord de Gal·les. És el segon cim més alt de la serra d'Aran.
Neix des de la riba sud de l'estany de Llyn Tegid i arriba a la punta nord de la carena principal d'Aran. Entre l'Aran Benllyn i l'Aran Fawddwy hi ha un altre cim: l'Erw y Ddafad-ddu.
El cim té uns quants afloraments rocosos i està marcat per un petit cairn. Les vistes inclouen: el Llyn Tegid al nord, el Foel y Geifr a l'est, l'Erw y Ddafad-ddu al sud i el Rhobell Fawr i el Cadair Idris a l'oest.
Al nord-est del cim hi ha un llac, el Llyn Lliwbran.

## Referències

* ↑ Marsh, Terry. The Summits of Snowdonia (London: Robert Hale, 1984)
* ↑ Marsh, Terry. The Mountains of Wales (London: Hodder and Stoughton, 1985)
* ↑ Nuttall, John & Anne (1999). The Mountains of England & Wales - Volume 1: Wales (2nd edition ed.). Milnthorpe, Cumbria: Cicerone. ISBN 1-85284-304-7.
# Alfabet persa

L'alfabet persa és l'alfabet que s'empra per escriure el persa. És una varietat de l'alfabet àrab amb 32 caràcters principals.

## Alfabet principal

| Aïllada | Inicial | Mitjana | Final | Nom | Transliteració | Realització fonètica | Llenguatge corrent |
| ﺍ | — | — | ﺎ | alef | â, a, e, o, ’ | /ɒː, a, e, o, ʔ/ | a |
| ﺏ | ﺑ | ﺒ | ﺐ | be | b | /b/ | b |
| پ | ﭘ | ﭘ | پ | pe | p | /p/ [ph] | p |
| ﺕ | ﺗ | ﺘ | ﺖ | te | t | /t/ [th] | t |
| ﺙ | ﺛ | ﺜ | ﺚ | se | s | /s/ | s |
| ﺝ | ﺟ | ﺠ | ﺞ | jim | j | /ʤ/ | j |
| چ | ﭼ | ﭼ | ﭻ | ce | c | /ʧ/ [ʧh] | tx |
| ﺡ | ﺣ | ﺤ | ﺢ | he jimi | h | /h/ [h, ɦ] | h |
| ﺥ | ﺧ | ﺨ | ﺦ | xe | x | /x/ [χ] | kh |
| ﺩ | — | — | ﺪ | dâl | d | /d/ | d |
| ﺫ | — | — | ﺬ | zâl | z | /z/ | z |
| ﺭ | — | — | ﺮ | re | r | /r/ [ɾ] | r |
| ﺯ | — | — | ﺰ | ze | z | /z/ | z |
| ژ | — | — | ژ | že | ž | /ʒ/ | g |
| ﺱ | ﺳ | ﺴ | ﺲ | sin | s | /s/ | s |
| ﺵ | ﺷ | ﺸ | ﺶ | šin | š | /ʃ/ | sh |
| ﺹ | ﺻ | ﺼ | ﺺ | sâd | s | /s/ | s |
| ﺽ | ﺿ | ﻀ | ﺾ | zâd | z | /z/ | z |
| ﻁ | ﻃ | ﻄ | ﻂ | tâ | t | /t/ [th] | t |
| ﻅ | ﻇ | ﻈ | ﻆ | zâ | z | /z/ | z |
| ﻉ | ﻋ | ﻌ | ﻊ | eyn | ‘ | /ʔ/ [ʔ, Vˁ] | a, e |
| ﻍ | ﻏ | ﻐ | ﻎ | qeyn | q | /q/ [ɢ, q] | gh |
| ﻑ | ﻓ | ﻔ | ﻒ | fe | f | /f/ | f |
| ﻕ | ﻗ | ﻘ | ﻖ | qâf | q | /q/ [ɢ, q] | gh |
| ک | ﻛ | ﻜ | ﮏ | kâf | k | /k/ [kh, ch] | k |
| گ | ﮔ | ﮕ | ﮓ | gâf | g | /g/ [g, ɟ] | g |
| ﻝ | ﻟ | ﻠ | ﻞ | lâm | l | /l/ | l |
| ﻡ | ﻣ | ﻤ | ﻢ | mim | m | /m/ | m |
| ﻥ | ﻧ | ﻨ | ﻦ | nun | n | /n/ | n |
| و | — | — | و | vâv | v, u, w | /v, u, w/ | v, u |
| ﻩ | ﻫ | ﻬ | ﻪ | he | h | /h/ [h, ɦ] | h |
| ﻯ | ﻳ | ﻴ | ﻲ | ye | i, y | /iː, j/ | i, y |

## Referències

* ↑ Sistema de transliteració Unipers Arxivat 2012-12-31 a Wayback Machine.
* ↑ Transcripcions API: fonemes seguits eventualment de llur realització fonètica per ordre de freqüència.
* 1 2 [ɦ] entre vocals.
* ↑ Les seqüències /VʔC/ són realitzades [VˁC].
* ↑ [ch] davant de vocal anterior (incloent-hi /a/). Les oclusives no sonores són totes aspirades.
* ↑ [ɟ] davant de vocal anterior (incloent-hi /a/).
# Aluminooxirossmanita

L'aluminooxirossmanita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de la turmalina.

## Característiques

L'aluminooxirossmanita és un ciclosilicat de fórmula química ◻Al₃Al₆(Si₅AlO$_{18}$)(BO₃)₃(OH)₃O. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada el 2022. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7.
Les mostres que van servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troben conservades a les col·leccions mineralògiques del Museu Nacional d'Història Natural, l'Smithsonian, situat a Washington DC (Estats Units), amb el número de registre: nmnh 173824, al museu mineralògic i geològic de la Universitat Harvard, a Cambridge (Estats Units), amb el número d'exemplar: 134790, i al Museu Mineralògic Fersmann, de l'Acadèmia de Ciències de Rússia, a Moscou (Rússia), amb el número de mostra: 93533.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la pedrera Hengl, situada a Eibenstein an der Thaya, dins el districte de Waidhofen an der Thaya (Baixa Àustria, Àustria), on es troba al nucli rosa d'un cristall de turmalina envoltat per una vora de color verd fosc. Aquesta pedrera austríaca és l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Alumino-oxy-rossmanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 març 2022].
# Arancino

L'arancino (arancinu o arancina en sicilià, segons la regió, en plural arancini o arancine respectivament) és una especialitat de la cuina siciliana. Es tracta d'una bola d'arròs fregida, d'un diàmetre entre 8 i 10 cm, i en la recepta tradicional farcida de ragú, mozzarella i pèsols. El seu nom deriva de la forma i color típics, que recorda a una taronja (arancia en italià o arancìu en sicilià). Cal dir que en la part oriental de l'illa, en comptes de tenir una forma esfèrica, pot ser cònica.

## Història

Sembla que hauria estat importat pels àrabs, que acostumaven a menjar arròs amb safrà (el que li dona el color taronjós) condimentat amb herbes i carns. L'empanat cruixent, assegurava una conservació òptima tant de l'arròs com dels condiments, i de fàcil transport. Potser des de llavors, aquest àpat s'ha caracteritzar com un menjar per emportar, possiblement en anar a treballar al camp.
El 13 de desembre de cada any és tradició a Palerm festejar el dia de Santa Llúcia, en què hom s'abstindria d'ingerir aliments amb base de farina i optant doncs pels arancini (de tota mena i dimensions) i cuccìa.

## Preparació

Es cou l'arròs al dente per tal d'arrodonir-lo i es barreja amb mantega i formatge pecorino i, a continuació, es deixa refredar en un marbre. Formats de disc d'aquesta pasta es troben al centre de cada porció de farciment i embolcall. A continuació es passen amb ou batut i pa ratllat per a ser llavors fregits.
A Palerm i Catània s'utilitza generalment safrà per donar-li un color daurat a l'arròs, molt compacte i ben separat del farciment, al contrari del que passa a la zona de Messina, on s'utilitza salsa en lloc del safrà —més car.

## Tipologia

Els arancini més difosos a Sicília són aquells amb carn (amb ragú, pèsols i carrotes), com també amb mantega (amb mozzarella, pernil i beixamel) o espinacs (condimentats també amb mozzarella). Altres varietats poden tenir albergínia, marisc o peix i, fins i tot, xocolata. Per tal de diferenciar els diferents gustos abans de menjar-los, poden elaborar-se en diferents formes.

## Curiositats

El personatge de ficció Comissari Montalbano, protagonista d'una sèrie de novel·les de l'escriptor Andrea Camilleri al llibre Gli arancini di Montalbano, ha estat un dels principals difusors d'aquest plat internacionalment.
# Acantisita bec d'alena

L'acantisita bec d'alena (Acanthisitta chloris) és una espècie d'ocell de la família dels acantisítids (Acanthisittidae) endèmic de Nova Zelanda i únic del gènere Acanthisitta Lafresnaye, 1842.

## Descripció

* Amb uns 8 cm de llarg i 6 – 7 grams de pes és el més petit dels ocells neozelandesos.
* Mascle de color general groc verdós per sobre, amb carpó verd, flancs grocs i parts inferiors blanques. Cella blanca.
* Femella amb dors marró clar ratllat de fosc. Carpó marró groguenc.
* Joves semblants a les femelles amb el pit virat.

## Hàbitat i distribució

Aquest ocells habita boscos, matoll i terres de conreu de Nova Zelanda, a l'Illa del Nord i del Sud, Stewart, i les illes Great Barrier i Little Barrier.

## Llista de subespècies

S'han descrit dues subespècies:
* Acanthisitta chloris chloris (Sparrman, 1787). Illa del Sud, Stewart i Codfish.
* Acanthisitta chloris granti, Mathews et Iredale, 1913. Illa del Nord i Great i Little Barrier.

## Referències

* ↑ «Acantisita bec d'alena». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
* ↑ B. Heather i H. Robertson. (2005). The Field Guide to the Birds of New Zealand. Penguin Books. ISBN 978-0-14-302040-0
* ↑ T. Lindsey i R. Morris. (2000). Field Guide to New Zealand Wildlife. HarperCollins Publishers. ISBN 978-1-86950-300-0
# Aranyera menuda

L'aranyera menuda (Arachnothera longirostra) és una espècie d'ocell de la família dels nectarínids (Nectariniidae) que habita boscos i terres de conreu del sud-oest, nord-est i est de l'Índia, sud-est del Nepal, Bangladesh, sud-oest de la Xina, Sumatra, i les illes d'al voltant, Borneo, illes Natuna i Java.

## Taxonomia

Fins fa poc es considerava que l'aranyera flamígera (Arachnothera flammifera) era part d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ «Aranyera menuda». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 15/12/2021(català)
* ↑ MA Rahman, DFA Gawin i C Moritz. 2010. Patterns of genetic variation in the Little Spiderhunter (Arachnothera longirostra) in southeast Asia. Raffles Bulletin of Zoology 58: 381–390