OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ocultisme

L'ocultisme és l'estudi del saber ocult, per als seus iniciats l'autèntic coneixement i per als crítics una pseudociència o conjunt de pràctiques esotèriques sense base científica. Pot incloure màgia, experiències paranormals, astrologia, endevinació i lectures al·legòriques de textos considerats sagrats. Sovint es barreja amb cultes com el gnosticisme o l'adoració al dimoni. Les grans religions tenen en el seu si corrents ocultistes, com la càbala jueva o la teosofia hinduista.
Els seus orígens es troben a la costa oriental del Mediterrani, als corrents del neoplatonisme. Durant l'edat mitjana va associar-se al mal o al coneixement prohibit. Va ressorgir l'interès per l'ocultisme durant el renaixement, amb la troballa de nous manuscrits de l'alquímia, però l'avanç de la ciència empírica dels segles posteriors el va relegar a un segon pla. El romanticisme, amb el seu gust per l'exotisme i la irracionalitat va veure el sorgiment de cercles ocultistes, sovint barrejats amb l'espiritisme. El segle xx, això no obstant, va lluitar contra aquests corrents, considerats una simple superstició.

## Ocultisme nazi

L'ocultisme nazi és una hipòtesi que es troba en una sèrie de teories, especulacions i investigacions sobre la possible relació amb diverses tradicions ocultes i el nazisme.

## Bibliografia

* Underhill, E, Mysticism, Meridian, New York, 1974
* Walker, Benjamin, Encyclopedia of the Occult, the Esoteric and the Supernatural, Stein & Day, New York, 1980

## Referències

* ↑ «Occultism | Definition, History, Practices, & Facts | Britannica» (en anglès), 25-06-2023. [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ «Ocultismo - Definicion.de» (en castellà). [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ «Ocultismo - EcuRed». [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ «occultismo nell'Enciclopedia Treccani» (en italià). [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ Sapere.it. «occultismo su Enciclopedia | Sapere.it» (en italià). Arxivat de l'original el 2024-12-08. [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ https://www.facebook.com/learn.religions. «Types of Western Occult Practices» (en anglès). [Consulta: 4 juliol 2023].
* ↑ «Significado de Ocultismo» (en castellà). [Consulta: 4 juliol 2023].

## Vegeu també

* Antroposofia
* Biaix cognitiu
* Demonologia
* Esoterisme
* Gnosi
* Hermetisme
* New-age
* Societat secreta
# Babi Dewet

Babi Dewet (Rio de Janeiro, 30 de desembre de 1986) és una autora de literatura juvenil brasilera.

## Biografia

Es donà a conèixer publicant fanfics. Un dels seus escrits, Sábado à Noite, inspirat en la banda anglesa McFly, va tenir èxit i Dewet va escriure'n una novel·la. Va publicar-la independentment i vendre-la sota comanda, facturant-ne un miler de còpies en menys d'un any. El 2011, l'editorial Generale va adquirir-ne els drets i va publicar-la de nou. L'autora va completar la història en una trilogia, amb el segon volum publicat al 2013 i el darrer al 2014.
L'any 2015, Babi publica Um ano inesquecível en l'editorial Gutenberg, acompanyada d'altres tres escriptores de literatura juvenil: Paula Pimenta, Bruna Vieira i Thalita Rebouças. Al llibre, cadascuna va escriure un relat inspirat en una estació (el text de Dewet era una història d'amor durant la tardor). Aquest llibre fou un best-seller al Brasil, i Amazon Prime Video va produir 4 pel·lícules basades en el llibre.
El 2016 inicia la col·lecció Cidade da música, que presenta personatges i històries independents en cada volum, ambientats en una conservatori de música. Babi també té un canal de YouTube sobre literatura i música K-pop, tema sobre el que també ha publicat dos llibres.

## Referències

* ↑ Dewet, Babi. «Fanfic "Sábado à Noite!"» (en portuguès). Arxivat de l'original el 2016-01-14. [Consulta: 9 desembre 2019].
* ↑ Pertille, Ana Carolina. «Histórias escritas por fãs ganham o público brasileiro» (en portuguès brasiler). PUC-Campinas, 14-05-2015. Arxivat de l'original el 2023-03-21. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ Rangel, Philip. «Bienal de Minas: Babi Dewet autografa "Sábado à noite 3- Com amor e música"» (en portuguès brasiler). Entrando numa fria, 21-11-2014. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Prime Video divulga detalhes sobre ‘Um ano inesquecível’» (en portuguès brasiler). PublishNews, 12-05-2023. Arxivat de l'original el 2023-05-12. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Babi Dewet fala sobre Allegro em Hip-Hop e a saga Cidade da Música» (en portuguès brasiler). Capricho. Abril, 09-08-2018. Arxivat de l'original el 2024-07-14. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Babi Dewet é destaque na programação do Sesc Geek» (en portuguès brasiler). SESC Ceará, 12-12-2019. [Consulta: 16 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Perfil a Goodreads
# Gonzalo del Castillo Alonso

Gonzalo del Castillo Alonso (Potes, Cantàbria, 1871 - Barcelona, 1946) fou un jurista, polític i professor universitari espanyol.
Era director del diari El Porvenir de Valladolid, des d'on es va oposar a la Llei del Candau de José Canalejas y Méndez i defensà Antoni Maura i Montaner. Després fou catedràtic de dret polític espanyol comparat amb l'estranger de la Universitat de Barcelona, càrrec que va ocupar fins al 1941. Posteriorment fou nomenat vicerector i degà honorari de la Facultat de Dret de la Universitat de Barcelona.
El 1924 fou nomenat per la dictadura de Primo de Rivera regidor de l'ajuntament de Barcelona, on fou delegat de cultura i president de la Comissió de Colònies Escolars. El mateix any fou nomenat representant de la Universitat de Barcelona a l'Assemblea Nacional. De 1925 a 1926 fou nomenat governador civil de Ciudad Real.
Durant la Segona República Espanyola fou membre de Defensa Social i fou candidat del Bloc de Dretes per la ciutat de Barcelona a les eleccions municipals de 1934, però no fou escollit. En produir-se el cop d'estat del 18 de juliol de 1936 fou perseguit i condemnat a mort per un Tribunal Popular al vaixell Uruguay. Es va mantenir ocult a la ciutat fins al 31 d'octubre de 1937, en què va fugir a la zona nacional. El 9 de novembre fou adscrit a la Universitat de Salamanca i s'adherí a les noves autoritats. El 17 de novembre de 1939 fou retornat a la seva càtedra, que va ocupar fins a la seva jubilació en 1941.
Fou pare d'Alberto del Castillo Yurrita, posterior secretari general de la Universitat de Barcelona i deixeble de Pere Bosch i Gimpera.

## Obres

* Programa de derecho político (1940)

## Referències

* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p.141. ISBN 978-84-9850-461-3.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* 1 2 Más Noticias Sobre la Depuración Política Universitaria de Catedráticos de Derecho en España (1936-1943) per Manuel J. Peláez, Patricia Zambrana Moral, Revista de estudios histórico-jurídicos, 2007
* ↑ Universitat de Barcelona. , 2008, p.119.
# Manel Ollé i Albiol

Manel Ollé i Albiol (Ulldecona, Montsià, 1954) és un escriptor i professor de literatura catalana. Llicenciat en Filologia Romànica, té estudis d'Antropologia, ha exercit de docent a l'IES Joaquim Bau de Tortosa, ciutat on resideix, fins a la seva jubilació l'any 2014. Al 2018 li atorguen el Premi del Mèrit de les Lletres Ebrenques.

## Obra

Ha escrit obres literàries on apareix com a teló de fons el seu poble i les Terres de l'Ebre en general: Macianet, el ventallenc ; El llibre de les abelles i L'última vinyeta.
Com a estudiós de l'obra de Frederic Mauri ha escrit: Els ex-libris de Frederic Mauri i 174 ex-libris de Frederic Mauri

### Narrativa

* L'última vinyeta, 2007
* El llibre de les abelles, 2009
* Els ex-libris de Frederic Mauri, 2010
* 174 ex-libris de Frederic Mauri, 2016
* Micalet Verderol, 2018

### Novel·la

* Macianet, el ventallenc, 2018
* L'Escamot de la nit serrada, 2019

### Antologies

* El brogit de l'Ebre, 2018
* Terres d'aigua, 2018
* L'Ebre, un riu literari, 2019

## Premis

* 1994 - Premi Joan Cid i Mulet de Narrativa de Tortosa per L'última vinyeta
* 2013 - Premi Lo Grifonet
* 2015 - Premi Mestre de Mestres

## Referències

* 1 2 «Manel Ollé i Albiol». Beaba.info. [Consulta: 6 desembre 2013].
* ↑ Manel Ollé i Albiol al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
* ↑ «L'escriptor Manel Ollé, Mèrit de les Lletres Ebrenques 2018», 26-10-2018. [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ Felicitem al Mestre de Mestres 2015: Manel Ollé i Albiol
* ↑ «Manel Ollé Albiol, premi ‘Lo Grifonet 2013’ | EbreExprés». ebreexpres.com. [Consulta: 5 octubre 2016].
* ↑ Gabarró, Jordi. «Felicitem al Mestre de Mestres 2015: Manel Ollé i Albiol», 18-03-2015. [Consulta: 5 octubre 2016].
# Lamberton

Lamberton és una població dels Estats Units a l'estat de Minnesota. Segons el cens del 2000 tenia 859 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lamberton tenia 859 habitants, 392 habitatges, i 219 famílies. La densitat de població era de 526,4 habitants per km².
Dels 392 habitatges en un 20,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 48,2% hi vivien parelles casades, en un 5,9% dones solteres, i en un 43,9% no eren unitats familiars. En el 41,3% dels habitatges hi vivien persones soles el 28,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,04 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,79.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 20,1% tenia menys de 18 anys, un 4,3% entre 18 i 24, un 20,3% entre 25 i 44, un 17,6% de 45 a 60 i un 37,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 51 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 80,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 28.603 $ i la renda mediana per família de 38.646 $. Els homes tenien una renda mediana de 30.865 $ mentre que les dones 20.278 $. La renda per capita de la població era de 16.721 $. Entorn del 12,2% de les famílies i el 14% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lamberton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 7 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lamberton». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 7 agost 2010].
# Donovan

Donovan (nascut Donovan Philips Leitch, 10 de maig de 1946) és un cantautor i guitarrista escocès, una «llegenda del folk psicodèlic». Va desenvolupar un estil eclèctic i distintiu que barrejava folk, jazz, pop, rock psicodèlic i música del món (especialment calipso). Ha viscut a Escòcia, Hertfordshire (Anglaterra), Londres, Califòrnia i, com a mínim, des del 2008 al Comtat de Cork, Irlanda, amb la seva família.
Va debutar a dinou anys al festival de música folk de Newport (Rhode Island) al costat de Bob Dylan, Joan Baez i d'altres. És conegut, entre d'altres per himnes com «Sunshine Superman» i «Universal soldier». La seva evolució del folk a la psicodèlia va marcar la dècada dels 60. Era amic dels Beatles, va escriure una part de la lletra de «Yellow Submarine» i ensenyar a Paul McCartney la tècnica del fingerpicking a la guitarra. És un dels múltiples artistes del qual els discs a l'Espanya franquista dels anys 1960 van llançar-se amb unes cançons menys o una portada diferent que l'edició internacional per evitar problemes amb la censura.
El 2017, Narcís Perich va crear una versió de la cançó «Colours» (1965) on va canviar el primer vers «Yellow is the colour of my true love's hair» en «Groc és el color de la llibertat».
Donovan passa llargues temporades a la seva residència d'Artà (Mallorca). El 2018 va actuar a Deià a la casa de Robert Graves

## Referències

* ↑ Cruz, Nando «Donovan: "Els poetes estem al servei dels déus"» (intervista). El Periódico, 08-03-2017.
* ↑ Hill, Michael «Donovan still a Sunshine Superman at 62» (en anglès). USA Today, 10-10-2008.
* ↑ «Donovan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Marín, David «El cantautor Donovan, cap de cartell del MUD». El Punt Avui - Lleida, 26-01-2017, pàg. 26.
* 1 2 «Donovan» (àudio). El Celobert. Catalunya Ràdio, 07-07-2017. [Consulta: 29 juliol 2019].
* ↑ Valiño, Xavier. «La censura en los discos de rock en el franquismo» (en castellà). El confidencial, 10-12-2014. [Consulta: 29 juliol 2019].
* ↑ «Narcís Perich i Òpal canten al groc». Enderrock, 19-12-2017. [Consulta: 29 juliol 2019].
* ↑ Rodas, Gabi «Donovan ofrece un concierto íntimo en la Casa Robert Graves de Deià» (en castellà). Diario de Mallorca, 25-09-2018 [Consulta: 13 agost 2019].
# Manuel Camps i Castellví

Manuel Camps i Castellví (Vilafranca del Penedès, 31 de desembre del 1772 - Barcelona, 1842) fou un tenor, mestre de capella i organista català.
Fou tenor de la Reial Capella i Cambra de Madrid, també fou capellà titular del convent de les Descalces Reials de Madrid, va ser anomenat beneficiat i mestre de capella de Vilafranca del Penedès, càrrec en el qual va estar durant 12 anys. Posteriorment, va ingressar com a tenor en la capella Santa Maria del Mar de Barcelona. Compongué algunes obres de música d'església i l'obra teòrica Escuela elemental del noble arte de la música y canto. Con un verdadero método de enseñanza para el pronto conocimiento del canto llano o gregoriano, reformado y reducido a una sola llave, para el bien y decoro de todo el estado eclesiástico, Barcelona, Imp. de la Viuda e hijos de Gorchs (1834), en la qual parla del cant pla reformat.
Baltasar Saldoni va dir d'ell que era:
| « | un tenor de grandíssima reputació i sense rival entre els contemporanis per la seva gran veu de tenor i un bon mètode de cant. | » |
| — Baltasar Saldoni |||
Algunes de les seves obres religioses es troben a E:AVP, el Archivo de Vilafranca del Penedès a Barcelona, aquestes són: Mi Dios poderoso, Co, 8V, Orq, 1818; Dixit Dominus, Ps, 4V, obs, vns, tps, ac, 1819; Magnificat, 4V, obs, vns, tps, as, 1819; Rosario a dúo, 2Ti, B, vns, ac, 1819; Trisagio a Maria Santissima, 4V, Ora, 1827; Admirad alto numen propio, Vill, 4V, obs, tps, 2vn, ac; Esta víctima escogida, aria y Cn, 4V, obs, tps, vns, ac i Rosario, 4V, obs, tps, vns, as.
A l'arxiu de l'antiga capella de música de Santa Maria guarden vuit obres seves que abracen els anys 1812-1832.

## Referències

* ↑ «Manuel Camps i Castellví». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ DBB. Diccionario Enciclopédico de la música. Barcelona: Central Catalana de Publicaciones, 1947.
* ↑ Joan Cuscó i Clarasó, Josep Soler. Els goigs a Sant Fèlix
DBB. Diccionario Enciclopédico de la música. Barcelona: Central Catalana de Publicaciones, 1947.
# Elena Andreicheva

Elena Andreicheva és una productora i cineasta nascuda a Ucraïna. Es va traslladar al Regne Unit als 11 anys, i més tard va estudiar Física a l'Imperial College de Londres, on es va graduar amb una llicenciatura i després un màster en comunicació científica. Va treballar en la producció de pel·lícules de televisió des del 2006.
És la productora de la pel·lícula documental Learning to Skateboard in a Warzone (If You're a Girl) del 2019, per la qual ella i Carol Dysinger van guanyar l'Oscar al millor curtmetratge documental a la 92a edició dels Premis de l'Acadèmia. El seu vestit de la cerimònia dels Oscars es va fer de manera sostenible i ho va relacionar amb el seu treball "travant la desigualtat i la injustícia".
Va parlar al Festival de la Ciència d'Atenes el 2021 sobre com el cinema documental pot ajudar la gent a entendre la ciència i la tecnologia.
Va ser ajudant de direcció de Rebecca Marshall, en un documental, The Forest in Me, rodat a Sibèria i que conta la vida d'una dona, Agafia Lykova, de setanta anys, que viu a dues setmanes caminant de la gent més propera.
També va ajudar a comprovar els fets del llibre de Nick Rosen, How to Live Off-Grid.
En guanyar l'Oscar, Andreicheva es va convertir en la primera guanyadora d'origen ucraïnès des que el país va aconseguir la independència.

## Referències

* 1 2 «Elena Andreicheva | Science Communication via Documentaries» (en anglès americà). Athens Science Festival. [Consulta: 26 febrer 2022].
* ↑ Schmidt, Ingrid. «Oscars 2020: Stars step out in sustainable looks by Louis Vuitton and Laura Basci» (en anglès americà). Los Angeles Times, 10-02-2020. Arxivat de l'original el 10 febrer 2020. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ Chianne, Breanna. «Learning to Skateboard in a Warzone (If You're a Girl) is the 2020 Oscar Winner for Documentary (Short Subject)». oscar.go.com, 09-02-2020. Arxivat de l'original el 17 febrer 2020. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ Weinberg, Lindsay. «Joaquin Phoenix, Kaitlyn Dever Wear Eco-Friendly Outfits to Oscars» (en anglès). The Hollywood Reporter, 09-02-2020. Arxivat de l'original el 10 febrer 2020. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ Pedersen, Erik. «Oscars: ‘Parasite’ Wins Best Picture – The Complete Winners List» (en anglès). Deadline, 10-02-2020. [Consulta: 10 febrer 2020].
* ↑ Schmidt, Ingrid. «Oscars 2020: Stars step out in sustainable looks by Louis Vuitton and Laura Basci» (en anglès americà). Los Angeles Times, 10-02-2020. [Consulta: 26 febrer 2022].
* ↑ Headlines, Nick Holdsworth for Russia Beyond the. «Stalin, Siberia and salt: Russian recluse's life story made into film» (en anglès). the Guardian, 12-11-2015. [Consulta: 26 febrer 2022].
* ↑ Rosen, Nick. How to live off-grid : journeys outside the system, 2007, p. 357. ISBN 978-1-4464-6388-8. OCLC 973328775.
* ↑ Ukrainian-Born Filmmaker Elena Andreicheva on Oscar Win and Life in Ukraine.
# Frederick Webb Hodge

Frederick Webb Hodge (28 d'octubre de 1864 - 28 de setembre de 1956) va ser un editor, antropòleg, arqueòleg i historiador estatunidenc d'origen anglès.

## Joventut

Va néixer a Plymouth, Anglaterra fill d'Edwin i Emily (Webb) Hodge. Els seus pares es van mudar a Washington, DC quan Frederick tenia set anys. A Washington, va assistir a Cambridge College (Universitat George Washington). Va rebre el doctorat honoris causa de Sc.D pel Pomona College el 1933, LL.D per la Universitat de Nou Mèxic el 1934, i Litt.D. per la Universitat del Sud de Califòrnia el 1943.

## Carrera

Era relacionat amb la Universitat de Colúmbia i el U.S. Geological Survey. Durant l'expedició arqueològica Hemenway Southwestern, va conèixer i es va casar amb Margaret Magill, germana d'Emily Tennison Magill Cushing, esposa del líder de l'expedició, Frank Hamilton Cushing.
Fou director del Museu de l'Indi Americà del Sud-oest a Los Angeles. Va servir com a delegat executiu del Smithsonian Institution, president del Comitè de Direcció Editorial i el Comitè de tractar amb les famílies lingüístiques del Nord de Mèxic. Va ser membre de la Comissió de Nomenclatura Arqueològica, del Comitè de Policia, del National Research Council, i del Laboratori d'Antropologia, School of American Research, Journal of Physical Anthropology, i del Museu de l'Indi Americà a la ciutat de Nova York.
Hodge va treballar per al Smithsonian Institution el 1901 com a assistent executiu encarregat d'Intercanvis Internacionals, però fou transferit al Bureau of American Ethnology el 1905, on hi va treballar fins al 28 de febrer de 1918. Hodge fou l'editor de l'obra monumental d'Edward Sheriff Curtis The North American Indian.
Després de deixar el Bureau, es va traslladar a la ciutat de Nova York i esdevingué editor i director assistent del Museu de l'Indi Americà, Fundació Heye.

## Notes

* ↑ Flint, Richard; Flint, Shirley Cushing. «Hodge, Frederick W.». New Mexico Office of the State Historian. Arxivat de l'original el 2011-04-25. [Consulta: 19 gener 2013].

## Referències

* Handbook on American Indians, 1906, http://www.snowwowl.com/swolfAIHhandbook.html
* Judd, Neil M., M.R. Harrington, S.K. Lothrop, i Gene Meany. 1957. Frederick Webb Hodge, 1864-1956. American Antiquity. 22(4):401-404.

## Enllaços externs

* Guide to the Frederick Webb Hodge Papers, 1888-1931. Collection Number: 9065. Division of Rare and Manuscript Collections. Cornell University Library
* Provides INFO on the Huntington Free Library Native Collection, transferred from The Bronx, New York, to Cornell University, in 2004
* Edward_S._Curtis.The North American Indian
# Ali Stroker

Alyson Mackenzie Stroker (Ridgewood, Estats Units d'Amèrica, 16 de juny de 1987) és una actriu i cantant coneguda pels seus musicals. El 2015 es convertí en la primera persona en cadira de rodes en actuar als escenaris de Broadway.

## Treballs
### Cinema i televisió

| Any | Títol (original) | Paper | Notes |
| 2011 | I Was a Mermaid and Now I'm a Pop Star | Noia festera | Vídeo curt |
| 2012 | The Glee Project | Ali Stroker | 12 episodis |
| 2013 | Glee | Betty Pillsbury | Episodi: I Do |
| 2014 | Cotton | Jeanie | |
| 2014-2015 | Faking it | Wendy | 3 episodis |
| 2017 | Ten Days in the Valley | Tamara | 3 episodis |
| 2018 | Lethal Weapon | Nina | Episodi: Funny Money |
| 2018 | Drunk History | Judith Heumann | Episodi: Civil Rights |
| 2018 | Instinct | Ella | Episodi: Secrets and Lies |
| 2019 | Charmed | Participant en l'audició | Episodi: Witch Perfect |
| 2020 | BoJack Horseman | (veu) | Episodi: Angela |
| 2020 | Helpsters | Basketball Brianna | Episodi: Basketball Brianna/Heart's Fish |
| 2020 | The Bold Type | Olivia | Episodi: Leveling Up |
| 2020 | Christmas Ever After | Izzi Simmons | Pel·lícula nadalenca |
| 2021 | Blue Blood | Det. Allison Mulaney | Episodi: Redemption |
| 2021 | And Just Like That... | Chloe | Episodi: Some of my Best Friends |
| 2021-2022 | Only Murders in the Building | Paulette | 4 episodis |
| 2022 | Ozark | Charles-Ann | 7 episodis |
| 2022 | Alice's Wonderland Bakery | Daisy (veu) | Episodi: Meet the Tweedles/A Very Wonderland Wedding |
| 2022 | Echoes | Claudia | 7 episodis |
| 2022 | Big City Greens | Sunday (veu) | Episodi: Country Side/Junk Mountain |
| 2022 | Blue's Big City Adventure | Ali Stroker | Pel·lícula |

### Teatre

| Any | Títol | Paper | Localització | Notes |
| 2011 | The 25th Annual Putnam County Spelling Bee | Oliva Ostrovsky | Paper Mill Playhouse | Teatre regional |
| 2015 | Spring Awakening | Anna | Wallis Annenberg Center | Teatre regional - Deaf West Theatre |
| 2015-2016 | Spring Awakening | Anna | Brooks Atkinson Theatre | Broadway - Transferència de Deaf West Theatre |
| 2018 | The 25th Annual Putnam County Spelling Bee | Oliva Ostrovsky | Cleveland Play House | Teatre regional |
| 2018 | Annie | Star-to-Be | Hollywood Bowl | Teatre regional |
| 2018 | Oklahoma! | Ado Annie Carnes | St. Ann's Warehouse | Fora de Broadway |
| 2019 | Oklahoma! | Ado Annie Carnes | Circle in the Square Theatre | Broadway |
| 2022 | Ricard III | Anna Neville | Delacorte Theatre | Fora de Broadway |

## Premis i nominacions

| Any | Premi | Categoria | Treball | Resultat |
| 2019 | Premi Tony | Millor actriu de repartiment de musical | Oklahoma! | Guanyadora |
| 2019 | Premis Drama Desk | Millor actriu destacada en un musical | Oklahoma! | Guanyadora |
| 2020 | Premi Grammy | Millor àlbum de teatre musical | Oklahoma! | Nominada |

## Referències

* ↑ «Ali Stroker Makes History As The First Actor In A Wheelchair To Appear On Broadway» (en anglès). Bright Star Musical, 2022. Arxivat de l'original el 19 de desembre 2022 [Consulta: 19 desembre 2022].
* ↑ «Christmas Ever After» (en anglès). Lifetime. [Consulta: 24 març 2021].
# Madison Cawthorn

Madison Cawthorn (Asheville, 1 d'agost de 1995) David Madison Cawthorn és un polític estatunidenc membre de la cambra de representants per Carolina del Nord (11è districte). Membre del Partit Republicà, Cawthorn va ser elegit al Congrés el 2020. És el membre més jove del Congrés dels EUA d'ençà Jed Johnson Jr., i el primer nascut en el anys 1990s.
El 2014, a l'edat de 18 anys, Cawthorn va patir un accident de trànsit que el va deixar parcialment paralitzat, i ara utilitza una cadira de rodes.

## Referències

* ↑ «North Carolina Election Results: 11th Congressional District» (en anglès). .
* ↑ «Madison Cawthorn: America's Youngest Congressman Since 1965». BBC News, 05-11-2020. Arxivat de l'original el 6 novembre 2020. [Consulta: 6 novembre 2020].
* ↑ «Madison Cawthorn: The fighter» (en anglès). , 15-05-2020.

## Enllaços externs

* Congressman Madison Cawthorn Arxivat 2021-01-28 a Wayback Machine. Pàgina web oficial del Congrés dels EUA
* Madison Cawthorn for Congress Arxivat 2021-12-26 a Wayback Machine. Pàgina de la campanya electoral