OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hermann Schacht

Hermann Schacht (15 de juliol de 1814 a Ochsenwerder 20 d'agost de 1864 a Bonn) va ser un botànic alemany.

## Biografia

Hermann Schacht estudià Ciències Naturals a Jena i va ser ajudant de Schleiden. El 1856 i 1857 va fer una expedició botànica a Madeira. El 1860 va ser nomenat professor de botànica a la Universitat de Bonn.

## Obres

Schacht va fer recerca gairebè exclusivament sota el microscopi i va apreciar estructures microscòpiques dels nematodes:
* Entwickelungsgeschichte des Pflanzenembryos (Amsterdam 1850)
* Das Mikroskop und seine Anwendung (Berlin 1851, 3. Auflage 1862)
* Die Pflanzenzelle (Berlin 1852; in neuer Bearbeitung unter dem Titel Lehrbuch der Anatomie und Physiologie der Gewächse, Berlin 1856-59, 2 Bände)
* Die Prüfung der im Handel vorkommenden Gewebe durch das Mikroskop (Berlin 1853)
* Der Baum, Studien über Bau und Leben der höhern Gewächse (Berlin 1853, 2. Aufl. 1860)
* Beiträge zur Anatomie und Physiologie der Gewächse (Berlin 1854)
* Madeira und Tenerife mit ihrer Vegetation (Berlin 1859)
* Grundriß der Anatomie und Physiologie der Gewächse (Berlin 1859)
* Die Spermatozoen im Pflanzenreich (Braunschweig 1864)

## Bibliografia

* ADB|30|482|486|Schacht, Hermann|Ernst Wunschmann|ADB:Schacht, Hermann
# Hertzainak

Hertzainak va ser un grup de música punk rock de Gasteiz. Van ser integrants del que es va conèixer com rock radical basc.

## Trajectòria

Van començar fent una versió en euskera del grup The Clash. En els seus primers treballs barrejaven la provocació del punk amb els ritmes ballables del reggae i l'ska, mantenint sempre com a fons de moltes de les seves lletres la situació política del País Basc. Com a exemple, «Pakean utzi arte» va ser composta en record de Javier San Martín Goikoetxea «Piti», militant dels Comandos Autònoms Anticapitalistes i amic de la gent propera al grup.
La seva primera actuació va ser la nit de cap d'any de 1981, a Vitòria. A la primavera de 1982, Xabier Montoia «Gama» va deixar el grup per formar M-ak i en el seu lloc va entrar Iñaki Garitaonaindia «Gari».
El 1993, en un concert celebrat al poliesportiu d'Anoeta de Sant Sebastià, van acomiadar-se com a grup. No obstant això, els seus músics van seguir actuant: Txanpi i Kike es van unir a Doctor Deseo, Gari va prosseguir la seva carrera en solitari i Josu Zabala als grups Zazpi Eskale i Gu eta Gutarrak.
La cançó «Arraultz bat pinu batean», sota l'influx de Karra Elejalde, va donar peu, posteriorment, a un moviment cultural anomenat Euskadi tropikala reivindicat per grups com Potato i Lendakaris Muertos.

## Discografia
### Àlbums

* Hertzainak. Soñua, 1984.
* Hau dena aldatu nahi nuke. Soñua, 1985.
* Salda badago. Elkar, 1988.
* Amets prefabrikatuak. Oihuka, 1990.
* Zuzenean. Aketo, 1991.
* Denboraren orratzak. Oihuka, 1992.

### Maxis

* Aitormena. Oihuka, 1989.
* Une etengabeak. Oihuka, 1990.
* Mundu berria daramagu bihotzean. Aketo, 1991.

### Senzills

* Eh txo! / Sigarrillos amariyos. Soñua, 1984.
* Hertzainak / Galtzailea. Soñua, 1985.
* Rokanrol batzokian / Itxoiten nago. Soñua, 1985.
* Ez dago ilusio falsurik / Esaiok. Elkar, 1988.
* Bi minutuero / 564. Oihuka, 1989.
* Amets prefabrikatuak / Bi minutuero. Oihuka, 1990.
* Aitormena / Amets prefabrikatuak. Aketo, 1991.
* Irauten / Zoratzen naizela. Oihuka, 1992.

## Referències

* ↑ Espinosa, Pedro. Hertzainak : la confesión radical, 2013. ISBN 978-84-15862-07-9.
* ↑ «Hertzainak resucitan a Oskorri» (en castellà), 26-09-2019. [Consulta: 24 maig 2021].
* ↑ Marín, Iker. «Reggae y ska, los ritmos que nos convirtieron en una Euskadi Tropical» (en cas), 09-11-2016. [Consulta: 8 agost 2021].
* ↑ Ansa, Urko. «Hertzainak (Reedición 35 Aniversario)» (en castellà). MondoSonoro, 28-02-2020. [Consulta: 24 maig 2021].
# Histoire de la sexualité

Histoire de la sexualité (literalment en català: "Història de la sexualitat") és un estudi en tres toms sobre la sexualitat en el món occidental, escrit pel filòsof i historiador francès Michel Foucault. El primer tom, La volonté de savoir [La voluntat de saber], es va publicar per primera vegada el 1976 per edicions Gallimard. El va seguir L'usage des plaisirs [L'ús dels plaers] i Le souci de soi [La cura d'un mateix].
El tom I analitza les idees de Foucault quant a la "hipòtesi repressiva", la idea que la societat occidental hauria suprimit la sexualitat des del segle xvii fins a mitjan segle xx. Argumenta que aquesta hipòtesi és una il·lusió i que, en realitat, els debats sobre la sexualitat van proliferar durant aquest període. Continua argumentant que, en aquest moment, els especialistes comencen a estudiar la sexualitat de manera científica, tot classificant els diferents tipus de sexualitat i animant la gent a confessar els seus sentiments i conductes sexuals, tot plegat amb el desig de conèixer la "veritat" sobre el sexe.
Foucault estava interessat en la creació del subjecte i la manera com es constitueix l'individu. En Histoire de la sexualité, argumenta que en el món occidental, durant els segles xviii i xix, la identitat de les persones comença a estar cada vegada més lligada a la seva sexualitat.

## Referències

* ↑ Foucault, Michel: L'Herméneutique du sujet. París: Gallimard, 2001. ISBN 2020308002
* ↑ McGee, R. Jon; Warms, Richard L. Anthropological Theory: An Introductory History. Nova York: McGraw Hill, 2011.

## Enllaços externs

* La volonté de savoir
* La volonté de savoir (Google llibres)
# Hoopte

Hoopte (en baix alemany Hoopt) és un poble del municipi de Winsen an der Luhe al districte d'Harburg a Baixa Saxònia a Alemanya. El 2011 tenia 853 habitants. Fins a la reorganització administrativa del 1972 i la fusió amb Winsen era un municipi independent. És un poble estirat que quasi només té un carrer, l’Elbdeich (dic de l'Elba) des de Fliegenberg cap a l'aiguabarreig de l'Ilmenau a l'Elba, a la frontera amb Stöckte, on hi ha un petit port. Terra endins es troben els camps de conreu al maresme desguassat per una xarxa densa de wetterns.
El primer esment escrit data de 1291. A l'edat mitjana hi havia un gual a l'Elba cap als Vierlande on la ciutat d'Hamburg tenia un magatzem de duana (=Tollenspiecker). Aquest gual, predecessor de l'actual transbordador tenia un paper important a l'Ossenweg, una ruta comercial entre Jutlàndia i l'actual Baixa Saxònia. La principal activitat econòmica és l'agricultura, unes especialitats són espàrrecs i maduixes.

## Punts d'interès

* La resclosa antimarejada a la desembocadura de l'Ilmenau a la frontera amb Stöckte
* És el punt final (o inicial) de la ruta ciclista de l'Ilmenau (Ilmenauradweg) d'uns 125 quilòmetres d'Hoopte cap a Bad Bodenteich
* El pont transbordador Hoopte-Tollenspiecker (Kirchwerder)
* A la temporada adient, els diners amb stint, l'Osmerus eperlanus, una espècie de peix de riu de la família dels osmèrids típica de l'Elba i gastronòmicament molt estimat.
* El carrer Elbdeich
* L'embarcador del transbordador amb estelada

## Referències

* ↑ «Plattdeutsch auf Ortstafeln (Baix alemany als rètols)» (en baix alemany, alemany). Bremen: För Platt e.V., s.d.. Arxivat de l'original el 2015-02-15. [Consulta: 1 octubre 2014 (2014-10-01)].
* ↑ Statistisches Bundesamt. Historisches Gemeindeverzeichnis für die Bundesrepublik Deutschland. Namens-, Grenz- und Schlüsselnummernänderungen bei Gemeinden, Kreisen und Regierungsbezirken vom 27. Mai 1970 bis 31. Dezember 1982. Stuttgart i Magúncia: W. Kohlhammer GmbH, 1983, p. 228. ISBN 3-17-003263-1.
* ↑ «Hoopte» (en alemany). Web oficial de la ciutat de Winsen. [Consulta: 30 setembre 2014].
* ↑ Tilgner, Daniel. «Zollenspiecker». A: Hamburg von Altona bis Zollenspieker: Das Haspa-Handbuch für alle Stadtteile der Hansestadt (Hamburg de A d’Altona cap a Z de Zollenspiecker: el manual de l’Haspa de tots els barris de la ciutat hanseàtica) (en alemany). Hamburg: Hoffmann & Campe, 2002, p. 588-589. ISBN 3-455-11333-8.
* ↑ «Ilmenauradweg», Reiseland Niedersachsen
* ↑ «Kurs Elbe bis Wittenberge: Hoopte» (en alemany). Bleckede: Projektbüro Kurs Elbe, s.d.. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 1r octubre 2014].
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Hoopte
# Abellerol frontblanc

L'abellerol frontblanc (Merops bullockoides) és una espècie d'ocell de la família dels meròpids (Meropidae), que habita zones de sabana i bosc obert de bona part d'Àfrica occidental i meridional.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
# Szidonia Vajda

Szidonia Vajda (nascuda el 20 de gener de 1979), és una jugadora d'escacs romanesa-hongaresa, que té els títols de Gran Mestre Femení i de Mestre Internacional. És la germana del GM Levente Vajda.
A la llista d'Elo de la FIDE del febrer de 2023, hi tenia un Elo de 2294 punts, cosa que en feia el jugador número 144 (absolut, en actiu), i la 6a millor jugadora femenina d'Hongria. El seu màxim Elo va ser de 2418 punts, a la llista de gener de 2008 (posició 2212 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

El 1995, a Verdun, va guanyar el Campionat d'Europa d'escacs de la joventut en la categoria femenina Sub-16. Ha estat dos cops Campiona femenina d'Hongria, els anys 2002 (empatada amb Nikoletta Lakos) i 2004.
El 2009 va guanyar el primer Memorial Teller Ede a Paks.

### Participació en competicions per equips

Va formar part de l'equip femení romanès que va obtenir la medalla de bronze al 3r Campionat d'Europa d'escacs per equips a Batumi 1999 i posteriorment ha jugat representant Hongria a les Olimpíades d'escacs de 2002, 2004, 2006 i 2008.

## Notes i referències

* 1 2 «Nota biogràfica de Szidonia Vajda» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 18 octubre 2013].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Hongria"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 3 març 2023].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Szidonia Vajda «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2013-10-19. [Consulta: 18 octubre 2013].
* ↑ «1st Teller Ede Memorial WGM» (en anglès). FIDE. [Consulta: 19 octubre 2013].
* ↑ «3rd European Team Chess Championship (women): Batumi 1999». OlimpBase. [Consulta: 19 octubre 2013]. (anglès)
* ↑ «Women's Chess Olympiads: Szidónia Vajda». OlimpBase. [Consulta: 29 abril 2011]. (anglès)
# Marià Serra i Esturí

Marià Serra i Esturí (Vic, Osona, 1867 - 1931) va ser un periodista català, canonge de la Catedral de Vic (1913).

## Biografia

En acabar els estudis eclesiàstics al Seminari de la seva ciutat, s'ordenà prevere (1891). Aquell mateix any entrà de mestre en la institució que l'havia format. Va ser el primer professor d'Estètica que va impartir aquesta assignatura al Seminari, amb el títol Nocions d'estètica i repàs de perceptiva literària, amb exercicis pràctics (1913-1917). El 1896 obtingué la llicenciatura en Teologia al Seminari de València.
Col·laborà en molts periòdics de Vic i Catalunya, com ara l'Almogàver, La Veu del Montserrat, Gazeta de Vich, Revista de Vich, Ilustració Catalana, La Veu de Catalunya, Catalunya Social, La Paraula Cristiana o Full Dominical. Destaquen les seves composicions poètiques i els seus articles socials-apologètics a La Veu del Montserrat.
És autor d'una biografia del bisbe Fra Anton Colomer, llegida en les sessions del Círcol Literari de Vic. En els seus articles periodístics, molt sovint signats amb el pseudònim Miquel Dausa, li agrada apropar-se a les figures vigatanes, com sant Miquel dels Sants, sant Antoni Maria Claret, Verdaguer, Torras i Bages. És autor de Frederic Ozanam. Compendi Biogràfic (Jeroni Portavella, Vic, 1923). Va publicar una biografia del Bisbe Corcuera (inclosa en la Gazeta de Vich), una Vida de Sta. Teresa de l'Infant Jesús (en dues edicions) i una aproximació a El Canonge Passarell (1912-14). Conjuntament amb Joan Lladó va escriure una Biografia del Ilm. y Rvm. Dr. D. Joseph Torras y Bages, bisbe de Vich (1916).
Traduí de la Vulgata llatina El Sant Evangeli de N.S. Jesucrist y els Fets dels Apòstols; traducció de la Vulgata llatina per D. Marian Serra y Esturí; ab una exhortació del Ilm. Dr. D. Joseph Torras y Bages (1912 i 1924) i un tractat de Patrologia de J. Tixeront. Va ser, a més, examinador prosinodal, censor d'ofici (1880).

## Fonts

* Biografias. Llibre manuscrit de registre d'ordenats, en tres volums. Arxiu de la Cúria del Bisbat de Vic.

## Bibliografia

* ROVIRÓ I ALEMANY, Ignasi. Diccionari de filòsofs, teòlegs i mestres del seminari de Vic (1749 – 1968). Temple Romà, Vic, Patronat d'Estudis Osonencs, 2000, Osona a la butxaca 22 – 23.
* SALARICH I TORRENTS, Miquel S., S. YLLA-CATALÀ I GENÍS, Miquel. Vigatans il·lustres. Vic, Patronat d'Estudis Osonencs, 1983, Osona a la Butxaca, 5-6.
# Don Furcio Buscabollos

Don Furcio Buscabollos és un personatge creat per Guillem Cifré, protagonista d'una sèrie d'historietes humorístiques el títol complet de les quals era inicialment Las tremebundas fazañas de Don Furcio Buscabollos, però aviat van acabar resumint la capçalera al nom del personatge.
Va aparèixer per primera vegada a la revista Pulgarcito el 1947 i es va publicar també a Super Pulgarcito (1949), Ven y Ven, Suplemento de Historietas de El DDT (1959), Tío Vivo (1961) i a les contraportades de la col·lecció Jabato Color (1969).
Sembla que Rafael González va intervenir com a principal instigador de la seva realització. El dibuixant va manifestar en diverses ocasions que, de totes les seves creacions, aquesta era la seva preferida.

## Argument

La sèrie, de caràcter humorístic, està ambientada a finals de l'Edat Mitjana (sense cap pretensió de versemblança) i els seus protagonistes són el cavaller Don Furcio Buscabollos i la seva egua Isabelita. Don Furcio és baixet, calb i amb un llarg bigoti, que recorda al de Salvador Dalí. Sol anar proveït d'armadura, i s'expressa en una estranya mescla de castellà clarament arcaic i italià macarrònic. Isabelita està proveïda del do de la parla, gens usual per a una egua, i camina gairebé sempre sobre les seves potes posteriors; porta guants blancs i corretjam al cap. És la serventa de Don Furcio i també la seva confident i escudera.
Com un ressò del Quixot de la Manxa, l'aspiració de Don Furcio és "desfacer" embolics que troba en el seu camí, imbuït de les regles de cavalleria, obtenint com el Quixot, malgrat comptar amb el sentit comú de Isabelita, gairebé sempre resultats catastròfics. Don Furcio, en el compliment dels seus deures com a cavaller, ajudava infants en dificultats, perseguia “malandrines” i malfactors, i salvava a dames en destrets... o aquesta era la seva intenció, ja que l'èxit no acostumava a acompanyar-lo.
La versemblança històrica no era un aspecte important a la sèrie i els anacronismes eren constants: dins les seves vinyetes hi podien aparèixer aparadors de tendes absolutament moderns, trens, ràdios o afaitadores elèctriques. Isabelita, l'euga parlant i submisa i al mateix temps escudera del cavaller, es preocupava sempre pel seu senyor i intentava posar una mica de sentit comú a la vida de l'ingenu i agosarat Don Furcio. L'economia de la casa no era gaire bona: a vegades, el molt “noble” Don Furcio es trobava a la presó per la muntanya de deutes que havia acumulat.

## Referències

* 1 2 3 «Don Furcio Buscabollos» (en castellà). Tebesofera. [Consulta: 4 gener 2020].
* 1 2 3 4 5 «Don Furcio Buscabollos». Humoristan. [Consulta: 4 gener 2020].
* 1 2 «Caballeros con armadura y animales parlantes: Don Furcio Buscabollos, Otros Tiempos y La Fauna de Bruguera.» (en castellà). [Consulta: 4 gener 2020].

## Enllaços externs

* Don Furcio Buscabollos a Humoristan
* Don Furcio Buscabollos de la sèrie "L'humor en el còmic" per "La Ciberniz"
* Les tremebundas fazañas de Don Furcio Buscabollos a "Kioscopedia"
# Abeurador (Tivissa)

L'Abeurador és una obra de Tivissa (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

En una casa de la pujada de l'Empedrat hi ha adossat un abeurador que s'allarga a tota la façana. Està format per dues grans piques de pedra rectangulars, que comuniquen entre sí. L'aigua brolla de tres tubs metàl·lics adossats a una paret baixa, sobre una de les piques. A l'altra, hi ha brolladors tallats en pedra, dels quals no en surt aigua.

## Referències

* ↑ «Abeurador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].
# Abolició de la monarquia

L'abolició de la monarquia implica la final dels elements monàrquics dins del govern, normalment hereditaris.
En el segle xxi, alguns països que són monarquies estan tenint moviments republicans significatius, com a Espanya i Austràlia.

## Segle xix expansió i col·lapse de les monarquies colonials

Itàlia Entre 1859 i 1861, quatre monarquies en Europa del sud van deixar d'existir (Parma, Modena, Toscana i Les Dues Sicilies) quan totes elles esdeveniren part del nou Regne d'Itàlia.
Espanya La monarquia d'Espanya va ser abolida de 1873 a 1874 per la Primera República espanyola, però llavors, aquesta va ser restaurada fins al 1931.

## segle XX el final de les monarquies a arreu del món

Etiòpia L'emperador Haile Selassie fou desposseït de la corona el 1974 arran d'un cop marxista, acabant amb gairebé 3000 anys de monarquia a Etiòpia.
Portugal La monarquia de Portugal també va desaparèixer el 1910 (dia 5 d'octubre), dos anys després de l'assassinat del rei Carles I, acabant amb el regnat de Manuel II, qui va morir dins exili a Anglaterra (1932), sense incidents.
Sikkim El rei Palden Thondup Namgyal de Sikkim va perdre el seu tron el 1975 quan el país esdevení un estat de l'India que seguint el mandat d'un referèndum.
Espanya Dins Espanya, la monarquia tornà a ser abolida el 1931 per la Segona República espanyola (1931–1939). Dins 1947, General Franco va declarar Espanya un regne, i va designar Juan Carles de Borbó com el seu successor el 1969. El Príncep d'Espanya esdevení rei a la mort de Franco el 1975, i la monarquia constitucional va ser restaurada el 1978 sota la seva figura.
Molts altres monarquies continuen existint en el segle xxi, sense haver estat mai abolides.

## Vegeu també

* Llista d'Abdicacions per Data
* Llista d'estats extints

## Notes

Plantilla:NoteFoot

## Referències

* ↑ «Royal families: The countries that feel the strongest about abolishing their monarchies». QZ, 18-05-2018. [Consulta: 12 gener 2020].
* ↑ «Does the monarchy have a future?». Dhaka Tribune, 11-01-2020. [Consulta: 12 gener 2020].
# Abrasió (geologia)

L'abrasió en geologia és el gratat mecànic d'una superfície de roca per la fricció entre les roques i les partícules en moviment durant el seu transport a càrrec del vent, una glacera, les onades, la gravetat, les aigües en moviment ràpid o l'erosió. Després de la fricció, el moviment de les partícules trenquen i debiliten els residus des del costat de la roca. Aquestes partícules poden quedar dissoltes en l'aigua.
La intensitat de l'abrasió depèn de la duresa, la concentració.la velocitat i la massa de les partícules en moviment.

## Plataforma d'abrasió

Les plataformes d'abrasió són plataformes litorals on l'acció abrasiva de les onades és un procés prominent. Consisteix en l'erosió continuada que arriba a formar la base d'un penya-segat degut al moviment de les onades.
# Abundància natural

L'abundància natural (AN) és la quantitat present en la natura de cada isòtop d'un element químic expressada en percentatge. La massa atòmica dels elements és una mitjana ponderada de la massa atòmica de cada isòtop, segons la seva abundància natural. L'abundància de cada isòtop varia per a cada planeta, però es manté relativament constant durant el temps.
Cal no confondre l'abundància natural d'un isòtop, amb l'abundància d'un element químic a l'escorça terrestre.
Per exemple, es pot calcular la massa atòmica del liti a partir de les següents dades; El liti consta de dos isòtops estables;
* El Li-6 (7,59% d'abundància natural) i massa atòmica 6,015 uma
* El Li-7 (92,41% d'abundància natural) i massa atòmica 7,016 uma
Així doncs el càlcul serà el següent:
$M={\frac {\sum (abund{\grave {a}}ncia\cdot massa\ at{\grave {o}}mica)}{100}}={\frac {7,59\cdot 6,015+92,41\cdot 7,016}{100}}=6,94uma$
El valor resultant, 6,94 uma és la massa atòmica del Liti i s'acosta més al valor del Li-7, ja que és el més abundant (aproximadament 92 de cada 100 àtoms de liti que es troben a la terra són de Li-7).

## Dades d'exemple

| Isòtop | Massa atòmica (uma) | Abundància natural (%) |
| ¹H | 1,008 | 99,985 |
| ²H | 2,014 | 0,015 |
| ⁶Li | 6,015 | 7,59 |
| $^7$Li | 7,016 | 92,41 |
| ¹⁴N | 14,003 | 99,632 |
| $^{15}$N | 15,000 | 0,368 |
# Aburakago

L'Aburakago és en la mitologia japonesa l'anomenat nen de l'oli. Se'l troba a les cerimònies de les llànties d'oli. Existeix molt poca informació sobre aquest estrany yōkai. El aburakago apareix en forma de nen i tendeix a gravitar al voltant de llànties, reclamant oli. Sempre apareix acompanyat d'una o més boles de foc, possiblement hitodama.
Amb freqüència succionen oli de les llànties per moure's amb més rapidesa. Alguns diuen que els aburakago són manifestacions dels lladres de l'oli, com a fantasmes que tornen al que eren el seu hàbit diaris en vida.

## Referències

* 1 2 Michaela Haustein: Mythologien Der Welt. Stuttgart 2011, S. 3.
* 1 2 Hiroko Yoda, Matt Alt: Japandemonium Illustrated..., Mineola 2017, S. 112.
* ↑ Richard Freeman: The Great Yokai Encyclopaedia, Bideford 2010, S. 40.
# Acadèmia Nacional de Lletres de l'Uruguai

L'Acadèmia Nacional de Lletres de l'Uruguai (en castellà i oficialment, Academia Nacional de Letras del Uruguay) agrupa a acadèmics, escriptors i altres personalitats considerades expertes en l'ús de la llengua castellana a l'Uruguai. Establerta a Montevideo el 10 de febrer de 1943, pel Decret Llei Nº 10.350, el seu lema, ideat per Daniel Castellanos, és Vetera servat, fovet nova (en llatí "conserva les coses antigues i promou les noves").
Instal·lada en sessió solemne dirigida pel llavors president de l'Uruguai, Juan José de Amézaga, el 29 d'octubre de 1943, inicialment va estar integrada per Antonio María Barbieri, Víctor Pérez Petit, Raúl Montero Bustamante, Emilio Frugoni, Álvaro A. Vasseur, Juana de Ibarbourou, Emilio Oribe, Alberto Zum Felde i Carlos Martínez Vigil.

## Organització de l'Acadèmia

Està integrada per les següents categories d'acadèmics:
* Acadèmics d'Honor.
* Acadèmics de Número: en total són 19 i conformen l'organisme directiu permanent de l'Acadèmia.
* Acadèmics Emèrits.
* Acadèmics Corresponents.

## Informació

Des de 1978 les butaques dels acadèmics de número porten els noms de personalitats de les lletres uruguaianes del segle xix (l'anomenada generació del 900). Aquests són José Manuel Pérez Castellano, Dámaso Antonio Larrañaga, Bartolomé Hidalgo, Francisco Esteban Acuña de Figueroa, José Pedro Varela, Francisco Bauzá, Eduardo Acevedo Díaz, Juan Zorrilla de San Martín, Javier de Viana, Carlos Reyles, José Enrique Rodó, Carlos Vaz Ferreira, Julio Herrera y Reissig, Florencio Sánchez, María Eugenia Vaz Ferreira, Horacio Quiroga, Raúl Montero Bustamante, Delmira Agustini i Ernesto Herrera.

## Associació

Pertany a l'Associació d'Acadèmies de la Llengua Espanyola des de 1960, decisió adoptada durant el III Congrés d'aquesta entitat. El 2001, per acord de la Reial Acadèmia Espanyola, passa de ser acadèmia associada a acadèmia corresponent.

## Referències

* 1 2 «Academia Nacional de Letras de Uruguay» (en castellà). Reial Acadèmia Espanyola. [Consulta: 18 juny 2011].
* ↑ «La Academia Nacional de Letras del Uruguay» (en castellà). Cultura Educativa. culturaeduca. [Consulta: 18 juny 2011].

## Enllaços externs

* Acadèmia Nacional de Lletres de l'Uruguai Arxivat 2011-03-19 a Wayback Machine. (castellà)