OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Algorisme QMR

L'algorisme QMR va ser creat per resoldre el sistema lineal $Ax=b$ on $A$ és una matriu quadrada que no requereix ser simètrica.

## Introducció

L'algorisme QMR, de l'anglés Quasi-Minimal Residual es deu a Roland W. Freund i Noël M. Nachtigal, els quals el 1991 van publicar aquest algorisme, el qual es basa en la biortogonalització de Lanczos, una extensió per a matrius no simètriques de la ortogonalització simètrica de Lanczos.

### Biortogonalització de Lanczos

El procés de Biortogonalització per a matrius no simètriques de Lanczos, consisteix a construir dues bases ortogonals als subespais ${\mathcal {K}}_{m}\left(A,v_{1}\right)=\mathrm {span} \left\{v_{1},Av_{1},\ldots ,A^{m-1}v_{1}\right\}$ i ${\mathcal {K}}_{m}\left(A^{T},w_{1}\right)=\mathrm {span} \left\{w_{1},A^{T}w_{1},\ldots ,\left(A^{T}\right)^{m-1}v_{1}\right\}$.
Per construir aquestes bases biortogonals en els subespais ${\mathcal {K}}_{m}\left(A,v_{1}\right)$ i ${\mathcal {K}}_{m}\left(A^{T},w_{1}\right)$ s'utilitza l'algorisme que es mostra a continuació:
Després d'usar aquest algorisme es garanteix en aritmètica exacta que $\left(v_{i},w_{j}\right)=0$ si $i\neq j$ i $\left(v_{i},w_{j}\right)=1$ si $i=j$. Ara amb els valors $\alpha _{j}$, $\beta _{j}$ i $\delta _{j}$ obtinguts per l'algorisme anterior anem a construir la matriu $T_{m}$ com una matriu tridiagonal de la següent forma:
$T_{m}=\left({\begin{array}{ccccc}\alpha _{1}&\beta _{2}&0&\ldots &0\\\delta _{2}&\alpha _{2}&\beta _{3}&&0\\0&\ddots &\ddots &\ddots &\vdots \\0&\ldots &\delta _{m-1}&\alpha _{m-1}&\beta _{m}\\0&\ldots &0&\delta _{m}&\alpha _{m}\end{array}}\right)$

### Algorisme Quasi-Minimal Residual

Es construeix la matriu ${\overline {T}}_{m}$ a partir de la qual es va obtenir en la biortogonalització de Lanczos de la següent forma:
${\overline {T}}_{m}=\left({\begin{array}{c}T_{m}\\\delta _{m+1}e_{m}^{T}\end{array}}\right)$
Una altra tècnica que s'utilitza en l'algorisme és la factorització QR, la qual s'obté aplicant les rotacions $\Omega _{i}$ obtingudes de la següent forma:
$\Omega _{i}=\left({\begin{array}{ccc}I_{i-1}&0&0\\0&{\begin{array}{cc}c_{i}&s_{1}\\-s_{i}&c_{i}\end{array}}&0\\0&0&I_{n-(i+1)}\end{array}}\right)$
on $c_{i}$ i $s_{i}$ s'aconsegueixen de la següent forma:$s_{i}={\frac {a_{i+1,i}}{\sqrt {\left(a_{ii}^{(i-1)}\right)^{2}+a_{i+1,i}^{2}}}},\quad c_{i}={\frac {a_{ii}^{(i-1)}}{\sqrt {\left(a_{ii}^{(i-1)}\right)^{2}+a_{i+1,i}^{2}}}}$
on els termes $a_{ii}^{(i-1)}$$a_{i+1,i}$ corresponen a les respectives entrades de la matriu després d'aplicar-se les rotacions $\Omega _{1},\ldots ,\Omega _{i-1}$.

## Referències

* R. W. Freund, N. M. Nachtigal «QMR: a quasi-minimal residual method for non-Hermitian linear systems». Numerische Mathematik, 60, 1991.
* Yousef Saad. Iterative methods for sparse linear systems, 2000.

## Enllaços externs

* Implementacions dels mètodes QMR i TFQMR
* Altres algorismes per a sistemes lineals programats en c++ i anàlisi numèrica
# Amazona de Puerto Rico

L'amazona de Puerto Rico (Amazona vittata) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habitava boscos de Puerto Rico, on únicament sobreviu una petita població.
Mesurang de 28 a 30 cm, és de color verd amb la testa vermella i la circumferència dels ulls blancs. S'han descrit dues subespècies, tot i que queda un dubte sobre els caràcters distintius de la subespècie gracilipes de l'illa de Culebra, extingida des del 1912. Els seus parents més propers podrien ser l'Amazona cubana (Amazona leucocephala) i la Hispaniola Amazon (Amazona ventralis).

## Referències

* ↑ BirdLife International. «Amazona vittata», 2013. [Consulta: 25 juliol 2013].
# Màscares (pel·lícula de 2009)

Màscares és una pel·lícula documental dirigida el 2009 per Elisabet Cabeza i Esteve Riambau, protagonitzada per Josep Maria Pou i produïda per Oberon Cinematografica.

## Argument

Els actors, com els mags, no revelen els seus trucs. Josep Maria Pou va fer una excepció en permetre que una càmera filmés el procés de preparació d'una obra en la qual interpretava a Orson Welles. Com es passa de la comèdia a la tragèdia? De l'heroi a l'antiheroi? Què succeeix a la vida d'un actor quan deixa d'interpretar un personatge per ficar-se en la pell d'un altre?

## Comentari

Màscares es planteja respondre aquests interrogants a partir d'una ocasió excepcional. Durant dos anys, Josep Maria Pou va recórrer els escenaris catalans i espanyols interpretant La cabra, un drama d'Edward Albee. L'èxit de públic va ser rotund i el seu treball recompensat amb el Premi Nacional de Teatre, entre molts altres guardons. El seu pròxim projecte era Su seguro servidor: Orson Welles, una obra sobre el director de Ciutadà Kane escrita per Richard France.
Els assajos d'aquesta obra, dirigida i adaptada per Esteve Riambau i estrenada al Festival Grec 2008, són un pretext ineludible per aprofundir en la professió d'actor a través d'un procés que normalment es desenvolupa portes endins. L'acció de Màscares transcorre entre el teló que cau després de l'última representació de La cabra i el que s'alça per a l'estrena de Su seguro servidor: Orson Welles, al teatre Romea de Barcelona.
Dins d'aquest marge, que transita lliurement entre la realitat i la ficció com ja ho feia La doble vida del faquir, el primer llargmetratge d'Elisabet Cabeza i Esteve Riambau, Josep Maria Pou posa en evidència la tècnica i les rutines del teatre; les fronteres entre la vida personal i la imatge que, com a actor, projecta davant els altres.
Peter Brook afirma que «el fet que la màscara et doni la possibilitat d'amagar-te anul·la la necessitat d'ocultar-se». La pel·lícula pretén corroborar aquesta paradoxa a partir d'un material dramàtic de primer ordre, ja que si, com deia Shakespeare, el món és un escenari i tots nosaltres mers actors, hi ha qui de la màscara n'ha fet la seva vida.

## Referències

* ↑ «Pou posant-se la màscara de Welles». El Punt Avui, 05-10-2009 [Consulta: 19 març 2017].
* ↑ Croyden, Margaret. Conversations with Peter brook. 1970-2000. Nova York: Theatre Communications Group, 2009.
# Arcanoteri

L'arcanoteri (Arcanotherium savagei) és una espècie de proboscidi extint que visqué al nord d'Àfrica entre l'Eocè superior i l'Oligocè inferior. Se n'han trobat restes fòssils al sud de Líbia. Es tracta de l'única espècie del gènere Arcanotherium. Aquest parent dels elefants moderns era un proboscidi de mida intermèdia entre Numidotherium koholense i Barytherium grave i tenia les dents postcanines menys lofodontes que aquestes altres espècies. Entre el 1995 i el 2009 fou classificat en el si del gènere Numidotherium.

## Referències

* ↑ Delmer, 2009, p. 563.

## Bibliografia

* Delmer, C. «Reassessment of the generic attribution of Numidotherium savagei and the homologies of lower incisors in proboscideans» (en anglès). Acta Palaeontologica Polonica, 54, 4, 2009, pàg. 561-580. DOI: 10.4202/app.2007.0036.
Gèneres de proboscidis :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Mammalia
Superordre: Afrotheria
Clade: Tethytheria :
# Coll de Jau (estació d'esquí)

L'estació d'esquí abandonada del Coll de Jau és a l'extrem nord-oest del terme de Mosset), a prop del límit amb el terme de Conòsol, del País de Sault (Llenguadoc - País de Foix, Occitània).
Tenia tan sols dues pistes i un telesquí i era la més petita d'Europa. Les seves cotes eren 1420 - 1520 m. Començà les seves activitats vers 1970, i estigué en funcionament fins al 2000. En tancar-se, la va adquirir l'ajuntament de Mosset pel preu simbòlic d'un euro. Se n'aprovà una remodelació i actualització l'any 2006, però no arribà a posar-se en funcionament. Havia de tenir tres accessos, dos per la carretera actualment existent, la D - 14, i un tercer des del Capcir, passant pel Coll de Censà. L'edifici existent avui dia serveix de refugi muntanyenc.

## Bibliografia

* Becat, Joan. «97 - Mosset». A: Atles toponímic de Catalunya Nord. I. Aiguatèbia - Montner. Perpinyà: Terra Nostra, 2015 (Biblioteca de Catalunya Nord, XVIII). ISBN ISSN 1243-2032.
* Ponsich, Pere; Lloret, Teresa; Gual, Raimon. «Mosset». A: Vallespir, Conflent, Capcir, Baixa Cerdanya, Alta Cerdanya. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1985 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 15). ISBN 84-85194-60-8.

## Referències

* ↑ «Coll de Jau (estació d'esquí)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Lloc on era l'estació d'esquí en els ortofotomapes de l'IGN
# Amazona de la Hispaniola

L'amazona de la Hispaniola (Amazona ventralis) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita zones boscoses i conreus de la Hispaniola, la Gonâve i altres illes properes més petites.
# Congost d'Olt

El congost d'Olt és un congost format pel riu Olt que talla els Alps de Transsilvània al sud de la Romania central. Part del congost es troba envoltat de fonts termals i s'ubica a la depressió de Brezoi-Titesti.
En les muntanyes circumdants creixen nogueres, roures i roses salvatges. Per arribar-hi, es pot agafar l'autopista i els ferrocarrils entre les poblacions de Râmnicu Vâlcea i Sibiu.

## Història

El congost va ser important quan Roma va ocupar la zona durant el segle I aC al segle II dC, construint carreteres i fortificacions al llarg de l'Olt al nord del Danubi. Aquesta línia de fortificacions era coneguda com el Limes Alutanus, que antigament marcava la frontera oriental de la Dàcia romana. S'han trobat restes d'aquests castres romans a diversos pobles, inclosos els de Boița, Câineni, i Călimănești.
Del segle xiv al XVIII es van construir diversos monestirs a la zona. Un d'ells, el monestir de Turnul del segle xvii, fins i tot tenia cel·les tallades als penya-segats pels ermitans del monestir de Cozia del segle xiv, conegut pels seus frescos exteriors.
L'ermita d'Ostrov, també a la zona, data del segle xvii, mentre que l'ermita de Cornet es va construir durant els segles XVII i XVIII. També hi ha dues fortaleses, que daten del segle xvi, situades a Turnu Roșu i Boița.

## Referències

* 1 2 "Olt Defile." Encyclopædia Britannica. 2006.
# Associació d'Autors Nigerians

L'Associació d'Autors Nigerians (anglès Association of Nigerian Authors, ANA) representa als escriptors creatius de Nigèria a casa i a l'estranger. Va ser fundada el 1981 pel novel·lista Chinua Achebe com a president. L'actual president és Wale Okediran. L'associació té sucursals a tots els estats de Nigèria.
El governador de l'estat del Níger Mu'azu Babangida Aliyu ha estat patrocinador de l'associació. El gener de 2008, va dir a la delegació de l'Associació d'Autors Nigerians a l'Estat del Níger: Crec que l'estat del Níger serà l'estat més publicat el 2008. Us publicarem ... L'estat només havia publicat vint títols el 2008. Parlant a l'octubre de 2009 en una convenció de l'Associació d'Autors Nigerians, Aliyu va dir que més del 90% dels polítics nigerians tenen intencions criminals, gastant enormes quantitats de diners per al seu benefici públic.

## Premis que ha esponsoritzat

En 2004 va patrocinar els següents premis:
* Premi de literatura infantil ANA/ATIKU ABUBAKAR Sola Alamutu i Dawodu Peju: Cate Saves the Ikopi Rainforest (guanyador); Lawal–Solarin, Tunde: Lanre and the Queen of the Stream; Olajire Olanlokun: Children Poetry for Pleasure.
* Premi dramàtic ANA/NDDC (En honor de J. P. Clark) Yahaya Dangana: The Royal Chambers (guanyador); Chetachukwu Isaacs-Iroegbu: Ezewanyi; Leke Ogunfeyimi: Sacrifice the King.
* Premi ANA/NDDC (En honor de Gabriel Okara) Ohaeto Ezenwa: Chants of a Minstrel (guanyador); Emeka Agbayi: Stars Die; Segun Akinlolu: King’s Messenger.
* Premi de prosa ANA/NDDC (En memòria de Ken Saro-Wiwa) Arthur-Worey: Fola: The Diaries of Mr Michael (guanyador); Philip Begho: Jelly Baby; Brisibe-Dorgu: Gesiere: Love So Pure.
* Premi ANA/Spectrum Tayo Olafioye: Tomorrow Left Us Yesterday (guanyador); Ifeoma Chinwuba: Merchants of Flesh; Toni Kan: Ballads of Rage.
* Premi ANA/Cadbury Simbo Olorunfemi: Eko Ree (guanyador); Nnadi Amu: Pilgrim’s Passage; Joe Ushie: Hill Songs.
* Premi per a dones escriptores ANA/NDDC FLORA NWAKPA Njere Chydy: Ordinary Women. (Els jutges van assenyalar que no hi ha submissió superlativa per a la categoria, per tant, no cal esmentar cap entrada.)
* Periodisme literari ANA, 2004 Ohai Chuks (Daily Independent, guanyador); Sumaila Umaisha (New Nigerian, guanyador).

## Referències

* ↑ B M. Dzukogi. «Day Gov Babangida hosted writers in Minna». Daily Sun, 27-01-2008. Arxivat de l'original el 6 febrer 2010. [Consulta: 8 desembre 2009].
* ↑ Ayegba Israel Ebije. «Nigerian Politicians Are Criminals - Gov Babangida Aliyu». Online Nigeria Daily News, 31-10-2009. Arxivat de l'original el 25 febrer 2012. [Consulta: 8 desembre 2009].
* ↑ Ajayi, Segun «ANA 2004: New laureates emerge from Lokoja». Daily Sun, 09-11-2004 [Consulta: 8 octubre 2009].

## Enllaços externs

* Web oficial de l'ANA Arxivat 2014-02-07 a Wayback Machine.
* ANA Official Listserve Arxivat 2012-07-17 a Wayback Machine. fòrum de discussió d'autors a Nigèria
# Amazona diademada

L'amazona diademada (Amazona diadema) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita boscos del nord-oest del Brasil amazònic, entre el riu Negro i el riu Solimões.
Antany es considerava com una subespècie aïllada de l'amazona galtagroga (Amazona autumnalis), una espècie molt estesa a Sud-amèrica; les diferències en el plomatge són lleus i l'anàlisi molecular podria demostrar que el seu estatut d'espècie no està segur.

## Referències

* ↑ «Amazona diademada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ del Hoyo, Josep; Et alii. HBW and BirdLife International illustrated checklist of the birds of the world (en anglès), 2014. ISBN 978-84-96553-94-1.
* ↑ Forshaw, Joseph; Knight, Frank. Vanished and Vanishing Parrots: Profiling Extinct and Endangered Species. Csiro Publishing, 2017, p. 282–284. ISBN 978-0-643-10649-9.
# Múnter

Múnter és un agregat al municipi de Muntanyola a la comarca d'Osona.
Múnter, pronunciat a la comarca Munta, apareix el 929 amb el nom de villa de Montari, i en altres documents Montabri. S'estén per la Plana, entre Tona i Malla, i arriba fins a dalt de la serra, a l'indret de Cal Ros. En aquest petit terme, originat en una vila rural, fou erigida abans de 929 una església dedicada a sant Esteve, i en un petit pujol que hi ha a prop s'alça un castell, que esdevingué el centre jurisdiccional del terme. El castell i la jurisdicció de Múnter, a mitjan segle xiii, eren de Bernat de Riera, ciutadà de Vic; d'aquest passà als Montcada, i a partir de 1293, a la família Brull. Per successió familiar, el segle xv passà als Alta-riba de Riudeperes i als seus descendents, creats comtes de Múnter el 1698. Actualment, encara té aquest títol la família marquesal dels Sentmenat.
Múnter fou sempre un terme petit, que comptava amb dotze famílies l'any 1370, 11 el 1553 i 14 el 1782; aquest darrer més o menys, és el mateix cens que té en l'actualitat.
L'església de Sant Esteve de Múnter fou renovada el segle XII i transformada i abarrocada el segle xvii. Té encara l'absis romànic ben conservat, així com bona part dels murs de la nau i la base del campanaret. Del castell, situat sobre el mas del Castellar, resten uns quants murs que demostren que fou construït el segle xiii.
Entre els masos més antics hi ha el de Matavaques, la Fàbrega, el Vilar, el Camp i Comelles. En aquest darrer mas, situat prop del límit amb Tona, consta des del 1640 que hi ha una capella dedicada a la Mare de Déu de la Bona Sort. El mas té una antiga torre de defensa, i la capella guarda encara una bona part del retaule, del segle xvii.

## Bibliografia

* Gran geografia comarcal de Catalunya, vol. I, pàg. 102 (ISBN 84-85194-15-2)
# Aliatge de Newton

L'aliatge de Newton és un aliatge fusible constituït per un 58,33% de plom, un 33,33% de bismut, Bi, i un 8,34% de cadmi, Cd, que fon a 95 °C. Fou preparat per primer cop pel físic i matemàtic anglès Isaac Newton el 1701, conjuntament amb altres aliatges fusibles resultants de mescles de bismut, plom i estany, Sn, que molt sovint també s'anomenen aliatges o metalls de Newton, i de proporcions molt semblants al metall de d'Arcet o al metall de Rose, amb els quals es confonen.

## Referències

* ↑ Cardarelli, F. Materials handbook: a concise desktop reference. Springer, 2008. ISBN 9781846286681.
* ↑ Newton, I «Scalum graduum Caloris». Phil. Trans., 270, 1701, pàg. 824-829.
* ↑ Jensen, W.B «Onion's Fusible Alloy». J. Chem. Educ., 87, 2010, pàg. 1050-1051.
# Opechankanough

Opechankanough (1566?-1644) fou el darrer rei dels powhatan. Era germà petit de Wahunsonacock, el 1608 va capturar l'explorador anglès John Smith. Fou hostil als anglesos, i a la mort del seu germà va dirigir un atac a Jamestown per tal que s'apoderessin dels seus camps de tabac el 1622, que esdevingué massacre. Aleshores fou nomenat gran cap. El 1644 va dirigir un altre atac contra els colons, tot matant-ne 300, però fou fet presoner i va morir d'una ferida.
# Ahmed Boukhari

Ahmed Boukhari (àrab: أحمد البوخاري) (Safi, 1938 - Casablanca, 16 de febrer de 2025) va ser un antic agent de Cab-1, la cèl·lula política de la DST, el servei secret intern marroquí. Va afirmar haver participat en l'operació que va planejar el segrest i la liquidació de Mehdi Ben Barka..

## Biografia

Tot i que no estava present en l'escena del crim havia de processar tota la informació sobre l'operació. Afirmà que hi van estar involucrats agents de la CIA, un tal Coronel Martin. Boukhari va afirmar en les seves confessions que el cos de Ben Barka va ser traslladat en secret al Marroc i que fou dissolt en un bany d'àcid. No obstant això, els diaris progovernamentals al Marroc van afirmar que Boukhari és un frau i un mentider. La pel·lícula J'ai vu tuer Ben Bark es basa en els seus llibres.
Boukhari va escriure dos llibres, un sobre l'afer Ben Barka titulat Le Secret i un altre Raisons d'état (publicat en 2005), en què relata les operacions de la DST des de la dècada de 1960 fins a la de 1980 durant la repressió dels diversos moviments dissidents, principalment de l'esquerra socialista. Segueix essent l'única informació privilegiada que s'ha publicat mai sobre la DST.
A causa de les seves revelacions, Boukhari va tenir problemes amb la justícia al Marroc, incloent demandes per difamació per part d'exempleats de la DST i del Ministeri de l'Interior marroquí, els quals són citats pel nom al seu llibre, així com altres afers comuns, com ara xecs rebutjats, que es van al·legar per ser utilitzats en contra seva per tal de sentenciar-lo en un assumpte no polític.
Les autoritats marroquines es van negar a emetre cap passaport a Boukhari, qui el va demanar el 2001, per tal de poder testificar a França davant del jutge que investiga la desaparició de Ben Barka. Finalment, després d'una demanda al tribunal administratiu li va ser lliurat un passaport a principis de 2006.

## Referències

* ↑ «Ahmed Boukhari, ancien agent du CAB-1 et auteur, n’est plus , H24info» (en francès), 17-02-2025. [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ «Ahmed Boukhari sera auditionné». La Gazette du Maroc, 06-01-2003.
* ↑ «"Boukhari est un menteur"». Maroc Hebdo, 20-07-2001 [Consulta: 11 juliol 2014].
* ↑ «Ahmed Boukhari convoqué de nouveau en France». Aujourd'hui le Maroc, 16-12-2001 [Consulta: 11 juliol 2014].
* ↑ «Ahmed Boukhari obtient finalement son passeport». Aujourd'hui le Maroc, 29-12-2005 [Consulta: 11 juliol 2014].
# America First Field

L'America First Field, fins 2022 anomenat Rio Tinto Stadium, és un estadi de futbol de Sandy, dins de l'àrea metropolitana de Salt Lake City a l'estat d'Utah, Estats Units. Va canviar de nom a la demanda del principal esponsor America First Credit Union.
És la seu del Real Salt Lake, club de la Major League Soccer. L'estadi fou inaugurat el 9 d'octubre de 2008 i té una capacitat de 20.000 espectadors. Va costar 115 milions de dòlars.

## Referències

* ↑ «America First Field» (en anglès). StadiumDB. [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ «America First Field» (en eni). [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ «El estadio de Real Salt Lake pasará a llamarse America First Field» (en castellà). [Consulta: 18 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial del Rio Tinto Stadium Arxivat 2009-04-03 a Wayback Machine.
# Correios de Moçambique

L'Empresa Nacional dos Correios de Moçambique, E. P., o Correios de Moçambique, E. P., és una empresa estatal de Moçambic que presta el servei de correus.

## Història

Després de la independència va continuar durant un temps exercint el servei de correus la sucursal moçambiquesa de l'empresa colonial portuguesa CTT fins 1981. Aleshores el govern moçambiquès va fundar l'empresa de telecomunicacions Telecomunicações de Moçambique (TDM). La nova empresa es va fer càrrec de totes les oficines i instal·lacions de la CTT i va instal·lar la seva seu i oficina principal al centre de Maputo.
En 1992 es va convertir en empresa pública (Empresa Pública, E.P).
Des de 2015 és director de l'empresa Valdemar Sérgio Jessen en qualitat de Presidente do Conselho de Administração.

## Serveis i infraestructures

Correios de Moçambique té sucursals a totes les províncies de Moçambic, i en la majoria de les capitals dels districtes es pot trobar una sucursal de l'empresa.
La companyia ofereix serveis de correus convencional (lliurament de cartes estàndard, faxos, telegrames, paquets). El servei de correus estàndard és molt important a Moçambic i també perd més terreny.
En els darrers anys l'empresa s'ha orientat a obrir nous sectors de mercat. Així es funda Correios de Moçambique una banca postal que aprofita la infraestructura de sucursals ben desenvolupada i amb més personal a Moçambic per donar una participació en els serveis financers. Aquesta banca postal també concedeix microcrèdits.
En 2014 va fundar la filial postal PostBus capaç d'oferir més i millors connexions de transport, i transport de mercaderies a Moçambic. Del 2 d'octubre de 2014 al març de 2015 el servei de PostBus va portar 14.000 passatgers.

## Referències

* 1 2 «DOS CTT AOS CORREIOS DE MOÇAMBIQUE». Jornal Domingo, 19-01-2014. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 9 febrer 2017].
* ↑ «PM empossa dois novos PCAs». Folha de Maputo, 27-08-2015.
* 1 2 Horácio João. «Correios procuram livrar-se da crise». Jornal Notícias, 20-03-2015.
* ↑ «Correios de Moçambique cria instituição bancária». A Verdade, 01-04-2013. Arxivat de l'original el 2017-02-11. [Consulta: 9 febrer 2017].
* ↑ Portal do Governo. «Correios de Moçambique exploram novas áreas / Notícias / Imprensa / Início - Portal do Governo de Moçambique», 29-09-2014. Arxivat de l'original el 2017-02-11. [Consulta: 9 febrer 2017].
* ↑ «Correios de Moçambique: PostBus já transportou mais de 14 mil passageiros». Jornal Notícias, 02-03-2015.

## Enllaços externs

* Web oficial (port.)
* Entrevista amb el director José Luis Rego (port.)