OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Timothy Rishton

Timothy Rishton (Lancashire, 1960) és un músic, autor i emissor de concerts clàssic, conegut com a defensor de les qualitats musicals naturals de la música de teclat pre-segle XVIII dels compositors anglesos com per exemple William Smethergell.
Els concerts d'orgue de Rishton tenen un seguiment especialment important a Alemanya i Noruega (tot i que toca a Europa i ocasionalment als Estats Units), mentre que els seus llibres i altres escrits (incloent-hi un parell de dotzenes d'articles tant en revistes acadèmiques com en àrees populars). Es publicant majoritàriament als EUA, Gran Bretanya i Noruega. Ha gravat diversos CDs, especialment de música primerenca.
Nascut en un poble moorland a les Pennines del nord d'Anglaterra, Timothy John Rishton va estudiar als anys 1980 amb l'organista austríac Susi Jeans i a les universitats de reading, Manchester i Bangor i va obtenir un doctorat en música del segle xviii. Va ensenyar música a la universitat de Gal·les a través del mitjà gal·lès (i també va ser director de música a la "Collegiate Church" de Holyhead) abans de traslladar-se a Noruega, on es va convertir en professor associat de música a la "University College Tromsø", ens oficial de música de la diòcesi del nord. -Hålogaland i líder d'un centre de cursos a Soltun Folkehøgskole.
Tim Rishton creu que la música pertany a la comunitat i, per tant, prefereix donar concerts als pobles més que a les sales de concerts de la ciutat. També considera la música com una activitat no competitiva i no participa en competicions.
La major part de la seva obra publicada està escrita en noruec i actualment dedica a una història de la música abans de 1800 per a un editor noruec. Des del 2005 també ha estat director d'estudis en formació continuada de la música a la Universitat Lancaster, Anglaterra.

## Referències

* ↑ List of publications and CDs on official website (http://www.rishton.info/
* ↑ International Who's Who in Music (11th edition) (Cambridge, 1988), p.774
* ↑ Biographical note on cover of Liturgisk Orgelspill (Stavanger: Cantando, 1996)
* ↑ Biographical article in Romsdals Budstikke 19 August 1995, 16-17
* ↑ Biographical article in Åndalsnes Avis, 5 February 1994, 8-9
* ↑ official website (http://www.rishton.info/)

## Bibliografia

* Tim Rishton, Organist, at your service. Waikanae, New Zealand: Pipeline Press, 2024
* Tim Rishton, Bausteine: Werkzeugkasten für Choralgebundene Improvisation. Lyche: 2023
* Tim Rishton, Joyful Noise? The Why, What and How of music in church. Foreword by former Archbishop George Carey. Skipton: Holy Trinity Press, 2006
* Tim Rishton, Liturgisk orgelspill. Stavanger: Cantando, 1996
# Joana de Borgonya i de França

Joana de Borgonya «la Boiteuse» (1293 - París, 1348) fou infanta del Ducat de Borgonya i reina consort de França (1328-1348). Filla del duc Robert II de Borgonya i la princesa Agnès de França. Per línia paterna era neta d'Hug IV de Borgonya i Violant de Dreux, i per línia materna de Lluís IX de França i Margarida de Provença. Fou germana dels ducs Hug V de Borgonya i Eudes IV de Borgonya, així com Margarida de Borgonya, esposa del rei Lluís X de França. El juliol de l'any 1313 es va casar amb el príncep Felip I de Valois, i futur rei de França amb el nom de «Felip VI l'Afortunat». D'aquesta unió nasqueren:
* la princesa Felipa de França (1315)
* el príncep Joan II de França (1319-1364), rei de França
* la princesa Maria de França (1326-1333)
* el príncep Lluís de França (1328)
* el príncep Lluís de França (1330)
* el príncep Joan de França (1333)
* el príncep Felip d'Orleans (1336-1375), duc de Valois i duc d'Orleans, casat el 1344 amb Blanca de França
* la princesa Joana de França (1337)
Durant la Guerra dels Cent Anys fou nomenada lloctinent del Reialme per l'absència constant, des de 1338, del seu marit a la corona atenent les obligacions reials al camp de batalla. Per aquesta labor Joana de Borgonya adquirí una reputació de malvada. Joana de Borgonya morí el 12 de setembre de 1349 a París a conseqüència de l'epidèmia de pesta negra que afectà el Regne de França.

## Referències

* ↑ Knecht, Robert Jean. The Valois: Kings of France, 1328-1589 (en anglès). Hambledon and London, 2004. ISBN 978-1-85285-420-1.
* ↑ Sumption, Jonathan. The Hundred Years War: Trial by fire (en anglès). University of Pennsylvania Press, 1999. ISBN 978-0-8122-3527-2.
* ↑ Medieval Queenship (en anglès). John Carmi Parsons (ed.). Springer, 2016-04-30. ISBN 978-1-137-08859-8.
# Gran Premi d'Hongria del 1992

Resultats del Gran Premi d'Hongria de la temporada 1992 disputat al circuit d'Hungaroring el 16 d'agost del 1992.

## Classificació

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Ayrton Senna | McLaren - Honda | 77 | 1h 46' 19. 216 | 3 | 10 |
| 2 | 5 | Nigel Mansell | Williams - Renault | 77 | + 40.139 s | 2 | 6 |
| 3 | 2 | Gerhard Berger | McLaren - Honda | 77 | + 50.782 s | 5 | 4 |
| 4 | 11 | Mika Häkkinen | Lotus - Ford | 77 | + 54.313 s | 16 | 3 |
| 5 | 20 | Martin Brundle | Benetton - Ford | 77 | + 57.498 s | 6 | 2 |
| 6 | 28 | Ivan Capelli | Ferrari | 76 | + 1 Volta | 10 | 1 |
| 7 | 9 | Michele Alboreto | Footwork - Mugen - Honda | 75 | + 2 Voltes | 7 | |
| 8 | 4 | Andrea de Cesaris | Tyrrell - Ilmor | 75 | + 2 Voltes | 19 | |
| 9 | 17 | Paul Belmondo | March - Ilmor | 74 | + 3 Voltes | 17 | |
| 10 | 33 | Mauricio Gugelmin | Jordan - Yamaha | 73 | + 4 Voltes | 21 | |
| 11 | 8 | Damon Hill | Brabham - Judd | 73 | + 4 Voltes | 25 | |
| Ret | 19 | Michael Schumacher | Benetton - Ford | 63 | Aleró trencat | 4 | |
| Ret | 6 | Riccardo Patrese | Williams - Renault | 55 | Motor | 1 | |
| Ret | 22 | Pierluigi Martini | Dallara - Ferrari | 40 | Caixa canvi | 26 | |
| Ret | 30 | Ukyo Katayama | Larrousse - Lamborghini | 35 | Motor | 20 | |
| Ret | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 14 | Virolla | 9 | |
| Ret | 29 | Bertrand Gachot | Larrousse - Lamborghini | 13 | Col·lisió | 15 | |
| Ret | 10 | Aguri Suzuki | Footwork - Mugen - Honda | 13 | Col·lisió | 14 | |
| Ret | 3 | Olivier Grouillard | Tyrrell - Ilmor | 13 | Col·lisió | 22 | |
| Ret | 16 | Karl Wendlinger | March - Ilmor | 13 | Col·lisió | 23 | |
| Ret | 32 | Stefano Modena | Jordan - Yamaha | 13 | Col·lisió | 24 | |
| Ret | 14 | Eric van de Poele | Fondmetal - Ford | 2 | Virolla | 18 | |
| Ret | 25 | Thierry Boutsen | Ligier - Renault | 0 | Col·lisió | 8 | |
| Ret | 26 | Érik Comas | Ligier - Renault | 0 | Col·lisió | 11 | |
| Ret | 15 | Gabriele Tarquini | Fondmetal - Ford | 0 | Col·lisió | 12 | |
| Ret | 12 | Johnny Herbert | Lotus - Ford | 0 | Col·lisió | 13 | |
| NVQ | 24 | Gianni Morbidelli | Minardi - Lamborghini | | | | |
| NVQ | 21 | Jyrki Järvilehto | Dallara - Ferrari | | | | |
| NVQ | 23 | Alessandro Zanardi | Minardi - Lamborghini | | | | |
| NVQ | 34 | Roberto Moreno | Moda - Judd | | | | |
| NVQ | 34 | Perry McCarthy | Moda - Judd | | | | |

## Altres

* Pole: Riccardo Patrese 1' 15. 476
* Volta ràpida: Nigel Mansell 1' 18. 300 (a la volta 63)
* Aquesta va ser l'última cursa a la Fórmula 1 de l'escuderia Brabham.

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-03. [Consulta: 13 maig 2010].
# Kaytak

El kaytak és una llengua del Caucas, al Daguestan, parlada pels kaytaks, i emparentada al kubatxi i al dargin, dins la divisió dargin del grup dargino-lak de llengües iberocaucàsiques. En el cens de 1926 hi havia 14.430 kaytaks ètnics o 14.469 parlants de kaytak com a llengua materna. Poblen deu auls del districte de Kaytak i el sud del districte de Dakhadaev a la vall de l'Ulu-Čay, en mig dels territoris dels dargins i dels tabasarans. El seu nombre actual es calcula en 25.000.
La llengua és vernacular amb dos dialectes: el mağalis-kaytak al nord o el kara-kaytak al sud; com a llengua literària s'utilitza el dargin, i com a primera llengua literària i segona parlada, i també s'utilitza el rus com a segona literària i segona o tercera parlada.

## Bibliografia

* A. Bennigsen i H. Carrére d'Encausse, Une République soviétique musulmane, le Daghestan, 1956
# Canal alt d'Urgell

El canal alt d'Urgell, també anomenat canal de Tàrrega, i popularment lo canalet', és un canal derivat del canal d'Urgell que beneficia al sector secaner de la comarca d'Urgell. El canal es va començar a construir l'any 1961 i es va inaugurar el 1969.
El canal aprofita les aigües sobrants del canal d'Urgell entre l'octubre i el mes de març. El canal pren aigua del canal principal, aigua amunt de la séquia segona, al nord arriba fins a Claravalls i al sud fins a Tàrrega, Vilagrassa, Anglesola i Verdú.

## Referències

* ↑ «Canalet Tàrrega - Cerca amb Google». [Consulta: 28 setembre 2018].
* ↑ «Canal alt d'Urgell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Pulp (grup de música)

Pulp és un grup de música nascut a la ciutat anglesa de Sheffield a les acaballes dels anys 70, si bé el seu primer disc no es va editar fins a l'any 1983. Del grup destaca el seu carismàtic líder, Jarvis Cocker, un dels paradigmes de la música Britpop. El reconeixement del grup va anar en augment fins a obtenir el màxim ressò a mitjans dels anys 90, coincidint amb els discs His'n'Hers i Different Class.
Al 1983, quan van editar el seu primer disc, la banda estava formada per Jarvis Cocker (veu, guitarra i piano), Simon Hinkler (teclats i veu), Peter Boam (teclats i veu), David Hinkler (teclats i trombó) i Gary Wilson (bateria). La banda va llançar We Love Life el 2001 i després es va fer una pausa d'una dècada, després d'haver venut més de 10 milions de discos.
La formació clàssica de Pulp, formada per Cocker, el bateria Nick Banks, la teclista Candida Doyle, el baixista Steve Mackey, el guitarrista i violinista Russell Senior i el tercer guitarrista Mark Webber, que no tocaven junts des de 1996 es van reunir el 2011 per tocar en diversos festivals i van llançar "After You" el 2013, la seva primera cançó en 12 anys. Després de la mort del baixista Steve Mackey, Cocker, Doyle, Webber i Banks es va reunir per segona vegada el 2022 per tornar a girar.
Pulp apostà també per una estètica de grup molt uniforme i cuidada que posa de manifest la influència que han exercit sobre els seus membres grups com ara Roxy Music o cantants com David Bowie.

## Discografia
### Àlbums

* It - 1983
* Freaks - 1986
* Separations - 1992
* His'n'hers - 1994
* Different Class - 1995
* This is Hardcore - 1998
* We love life - 2001

### Recopilatoris

* Intro (recopilatori de singles) - 1993
* Masters of the Universe (recopilatori de singles) - 1994
* Countdown 1992-1983 - 1996
* Hits - (recopilatori dels millors èxits de la banda) - 2002

## Referències

* ↑ Bianciotto, Jordi. Guía universal del rock de 1990 hasta hoy (en castellà). Teià: Ma Non Troppo, 2008, p. 191. ISBN 9788496222731.
* ↑ «Darren Spooner: Who the hell does he think he is?» (en anglès). The Independent, 23-10-2003. [Consulta: 19 febrer 2025].
* ↑ Swash, Rosie. «Pulp reunite for 2011 concerts» (en anglès). The Guardian, 08-11-2010. [Consulta: 19 febrer 2025].
* ↑ Simpson, Dave. «Reunited Britpop oddballs thrill a new generation» (en anglès). The Guardian, 29-05-2023. [Consulta: 19 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial del grup. (anglès)
* Pàgina del club de fans Arxivat 2009-10-26 a Wayback Machine.. (anglès)
* Discografia a acrylicafternoons.com. (anglès)
* Article sobre Different Class a CommonPeopleMusic.com Arxivat 2007-03-04 a Wayback Machine.. (castellà)
# Gran Premi d'Itàlia del 1959

Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 1959, disputat al circuit de Monza el 13 de setembre del 1959.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retir. | Pos. de sort. | Punts |
| 1 | 14 | Stirling Moss | Cooper - Climax | 72 | 2h 04' 05. 4 | 1 | 8 |
| 2 | 32 | Phil Hill | Ferrari | 72 | + 46.7 s | 5 | 6 |
| 3 | 12 | Jack Brabham | Cooper - Climax | 72 | + 1' 12.5 min. | 3 | 4 |
| 4 | 36 | Dan Gurney | Ferrari | 72 | + 1' 19.6 min. | 4 | 3 |
| 5 | 34 | Cliff Allison | Ferrari | 71 | + 1 Volta | 8 | 2 |
| 6 | 38 | Olivier Gendebien | Ferrari | 71 | + 1 Volta | 6 | |
| 7 | 2 | Harry Schell | BRM | 70 | + 2 Voltes | 7 | |
| 8 | 6 | Jo Bonnier | BRM | 70 | + 2 Voltes | 11 | |
| 9 | 16 | Maurice Trintignant | Cooper - Climax | 70 | + 2 Voltes | 13 | |
| 10 | 26 | Carroll Shelby | Aston Martin | 70 | + 2 Voltes | 19 | |
| 11 | 40 | Colin Davis | Cooper - Maserati | 68 | + 4 Voltes | 18 | |
| 12 | 10 | Giorgio Scarlatti | Cooper - Climax | 68 | + 4 Voltes | 12 | |
| 13 | 4 | Ron Flockhart | BRM | 67 | + 5 Voltes | 15 | |
| 14 | 42 | Ian Burgess | Cooper - Maserati | 67 | + 5 Voltes | 16 | |
| 15 | 28 | Giulio Cabianca | Maserati | 64 | + 8 Voltes | 21 | |
| Ret | 24 | Roy Salvadori | Aston Martin | 44 | Motor | 17 | |
| Ret | 8 | Bruce McLaren | Cooper - Climax | 22 | Motor | 9 | |
| Ret | 22 | Jack Fairman | Cooper - Maserati | 18 | Motor | 12 | |
| Ret | 20 | Innes Ireland | Lotus - Climax | 14 | Frens | 14 | |
| Ret | 18 | Graham Hill | Lotus - Climax | 1 | Embragatge | 10 | |
| Ret | 30 | Tony Brooks | Ferrari | 0 | Embragatge | 2 | |

## Altres

* Pole: Stirling Moss 1' 39. 7
* Volta ràpida: Phil Hill 1' 40. 4 (a la volta 32)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-02-17. [Consulta: 5 juny 2010].
# Gran Premi d'Itàlia del 1963

Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 1963 disputat al circuit de Monza el 8 de setembre de 1963.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 8 | Jim Clark | Lotus - Climax | 86 | 2h 24' 19. 6 | 3 | 9 |
| 2 | 10 | Richie Ginther | BRM | 86 | + 1' 35.0 min. | 4 | 6 |
| 3 | 18 | Bruce McLaren | Cooper - Climax | 85 | + 1 Volta | 8 | 4 |
| 4 | 32 | Innes Ireland | BRP - BRM | 84 | Motor | 10 | 3 |
| 5 | 22 | Jack Brabham | Brabham - Climax | 84 | + 2 Voltes | 7 | 2 |
| 6 | 20 | Tony Maggs | Cooper - Climax | 84 | + 2 Voltes | 13 | 1 |
| 7 | 58 | Jo Bonnier | Cooper - Climax | 84 | + 2 Voltes | 11 | |
| 8 | 30 | Jim Hall | Lotus - BRM | 84 | + 2 Voltes | 17 | |
| 9 | 66 | Maurice Trintignant | BRM | 83 | + 3 Voltes | 20 | |
| 10 | 40 | Mike Hailwood | Lola - Climax | 82 | + 4 Voltes | 18 | |
| 11 | 16 | Phil Hill | ATS | 79 | + 7 Voltes | 14 | |
| 12 | 48 | Bob Anderson | Lola - Climax | 79 | + 7 Voltes | 19 | |
| 13 | 6 | Mike Spence | Lotus - Climax | 73 | Pressió de l'oli | 9 | |
| 14 | 24 | Dan Gurney | Brabham - Climax | 64 | Prob. amb el combustible | 5 | |
| 15 | 14 | Giancarlo Baghetti | ATS | 63 | + 23 Voltes | 25 | |
| 16 | 12 | Graham Hill | BRM | 59 | Embragatge | 2 | |
| Ret | 54 | Jo Siffert | Lotus - BRM | 40 | Pressió de l'oli | 16 | |
| Ret | 2 | Lorenzo Bandini | Ferrari | 37 | Caixa canvi | 6 | |
| Ret | 42 | Masten Gregory | Lotus - BRM | 26 | Motor | 12 | |
| Ret | 4 | John Surtees | Ferrari | 16 | Motor | 1 | |
| NVQ | 50 | Ian Raby | Gilby - BRM | | | | |
| NVQ | 34 | Tony Settember | Scirocco - BRM | | | | |
| NVQ | 28 | Carel Godin de Beaufort | Porsche | | | | |
| NVQ | 62 | Ernesto Brambilla | Cooper - Maserati | | | | |
| NVQ | 46 | Andre Pilette | Lotus - Climax | | | | |
| NVQ | 44 | Roberto Lippi | De Tomaso - Ferrari | | | | |
| WD | 26 | Gerhard Mitter | Porsche | | | | |
| WD | 36 | Ian Burgess | Scirocco - BRM | | | | |
| WD | 52 | Günther Seiffert | Lotus - BRM | | | | |
| WD | 56 | Carlo Abate | Porsche | | | | |
| WD | 60 | Gaetano Starrabba | Lotus - Maserati | | | | |

## Altres

* Pole: John Surtees 1' 37. 3
* Volta ràpida: Jim Clark 1' 38. 9 (a la volta 60)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-03-06. [Consulta: 16 juny 2010].
# Gran Premi d'Itàlia del 1973

Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 1973 disputat al circuit de Monza el 9 de setembre del 1973.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 2 | Ronnie Peterson | Lotus - Ford | 55 | 1h 29' 17. 0 | 1 | 9 |
| 2 | 1 | Emerson Fittipaldi | Lotus - Ford | 55 | + 0.8 s | 4 | 6 |
| 3 | 8 | Peter Revson | McLaren - Ford | 55 | + 28.8 s | 2 | 4 |
| 4 | 5 | Jackie Stewart | Tyrrell - Ford | 55 | + 33.2 s | 6 | 3 |
| 5 | 6 | François Cevert | Tyrrell - Ford | 55 | + 46.2 s | 11 | 2 |
| 6 | 10 | Carlos Reutemann | Brabham - Ford | 55 | + 59.8 s | 10 | 1 |
| 7 | 23 | Mike Hailwood | Surtees - Ford | 55 | + 1' 28.7 min. | 8 | |
| 8 | 3 | Jacky Ickx | Ferrari | 54 | + 1 Volta | 14 | |
| 9 | 29 | David Purley | March - Ford | 54 | + 1 Volta | 24 | |
| 10 | 16 | George Follmer | Shadow - Ford | 54 | + 1 Volta | 21 | |
| 11 | 17 | Jackie Oliver | Shadow - Ford | 54 | + 1 Volta | 19 | |
| 12 | 9 | Rolf Stommelen | Brabham - Ford | 54 | + 1 Volta | 9 | |
| 13 | 20 | Jean-Pierre Beltoise | BRM | 54 | + 1 Volta | 13 | |
| 14 | 12 | Graham Hill | Shadow - Ford | 54 | + 1 Volta | 22 | |
| 15 | 7 | Denny Hulme | McLaren - Ford | 53 | + 2 Voltes | 3 | |
| NC | 25 | Howden Ganley | Iso Marlboro - Ford | 44 | No classificat | 20 | |
| Ret | 15 | Mike Beuttler | March - Ford | 34 | Caixa canvi | 12 | |
| Ret | 21 | Niki Lauda | BRM | 33 | Accident | 15 | |
| Ret | 19 | Clay Regazzoni | BRM | 30 | Encesa | 18 | |
| Ret | 24 | Carlos Pace | Surtees - Ford | 17 | Rodes | 5 | |
| Ret | 26 | Gijs Van Lennep | Iso Marlboro - Ford | 14 | Sobreescalfament | 23 | |
| Ret | 28 | Rikky von Opel | Ensign - Ford | 10 | Sobreescalfament | 17 | |
| Ret | 11 | Wilson Fittipaldi | Brabham - Ford | 6 | Frens | 16 | |
| Ret | 4 | Arturo Merzario | Ferrari | 2 | Suspensions | 7 | |

## Altres

* Pole: Ronnie Peterson 1' 34. 8
* Volta ràpida: Jackie Stewart 1' 35. 3 (a la volta 51)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-21. [Consulta: 1r abril 2010].
# Josep Pallejà i Martí

Josep Pallejà i Martí (Tarragona, Tarragonès, 1873 - Barcelona, Barcelonès, 1945) va ser un arxiver català. Pertanyent al Cos Facultatiu d'Arxivers, Bibliotecaris i Arqueòlegs, va treballar a la Biblioteca Universitària de Barcelona i a l'Arxiu de la Corona d'Aragó, del qual fou secretari. Després de la mort d'Eduardo González Hurtebise, el 1921 fou nomenat director de l'Arxiu del Reial Patrimoni de Catalunya. Ocupà el càrrec fins al 1936. Entre els anya 1926 i 1927 traslladà part del fons documental al pati dels Tarongers del palau de la Generalitat, a la Casa dels Canonges, i també a l'Arxiu de la Corona d'Aragó. Essent cap del Museu Arqueològic de Barcelona, càrrec que ocupava des que fou nomenat el 1921, va demostrar documentalment que Jaume Huguet fou l'autor del retaule del Conestable. El 1926 se li atorgà la Medalla d'Homenatge a Sa Majestat. Fou vocal de la Junta directiva del Col·legi General de Pèrits Titulars Oficials. El 1935, des del seu càrrec d'arxiver, se li va encarregar la gestió del Registre de la Propietat Intel·lectual de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 «Josep Pallejà i Martí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Por R. O. ha sido nombrado Director del Museo Arqueológico provincial de esta ciudad don José Pallejá Martí, jefe de tercer grado del Cuerpo facultativo de archiveros...». La Vanguardia (Hemeroteca), 28-01-1921, pàg. 6 [Consulta: 5 octubre 2018].
* ↑ Conde y Delgado de Molina, Rafael «L'Arxiu del Reial Patrimoni de Catalunya, fons de l'Arxiu de la Corona d'Aragó». Lligall. Revista Catalana d'Arxivística. Associació d'Arxivers - Gestors de documents de Catalunya, Núm. 18, 2001, pàg. 11-64 [Consulta: 5 octubre 2018].
* ↑ «Medalla del Homenaje». La Vanguardia (Hemeroteca), 09-03-1926, pàg. 6 [Consulta: 5 octubre 2018].
* ↑ «La Junta directiva del Colegio General de Peritos Titulares Oficiales ha quedado constituida». La Vanguardia (Hemeroteca), 08-02-1928, pàg. 8 [Consulta: 5 octubre 2018].
* ↑ «Disposiciones oficiales. La «Gaceta» del lunes, entre otras disposiciones, publica las que siguen: instrucción. Disponiendo que el funcionario del cuerpo facultativo de Archiveros, Bibliotecarios y Arqueólogos, don José Palleja y Marti, se encargue del Registro de la Propiedad Intelectual de Barcelona». La Vanguardia (Hemeroteca), 12-11-1935, pàg. 26 [Consulta: 5 octubre 2018].
# Pere Claver Palau i Ferrer

Pere Claver Palau i Ferrer (Sant Jaume dels Domenys, Baix Penedès, 1881 — Palma, Mallorca, 1956) fou un farmacèutic i botànic català que estudià la flora de les Illes Balears.
Palau es llicencià en farmàcia a la Universitat de Barcelona i exercí com a apotecari a Tiana (Barcelona). Fou membre de la Institució Catalana d’Història Natural. El 1945, amb seixanta-quatre anys, es mudà a Mallorca i fou un dels fundadors de la Societat d’Història Natural de les Balears. A partir de 1946 realitzà una tasca important d’exploració botànica i herborització de les Illes Balears, principalment a Mallorca i Cabrera, però també prospectà les Pitiüses, principalment entre 1949 i 1950. Portà a terme aquesta tasca fins a una avançada edat, malgrat la important sordesa que patia. Fou autor d’una vintena d’articles científics, dels quals setze tracten sobre plantes de les Balears i hi descriu en algun cas espècies endèmiques acceptades els primers anys del segle XXI, com ara Allium antonii-bolosii. L’any 1953 realitzà la segona campanya florística, per encàrrec de l'Institut d’Estudis Eivissencs (IEE) i, com a mostra d’agraïment, una variant d'endemisme fou batejada com a variant pugetii (Ranunculus monspeliacus var. pugetii), en honor de Cèsar Puget (1902-1981), alcalde d’Eivissa i president nat de l’IEE. Entre les seves publicacions destaquen Les plantes medicinals baleàriques (1954, reeditat el 1981 i el 1983) i, pòstumament, Catàleg de la flòrula de l’illa de Cabrera i dels illots que l'envolten (1976).
Com a mostra de reconeixement per part d'altres botànics, petites variants d’endemismes baleàrics han estat descrites amb l'epítet palaui (Cerastium diffusum var. palaui, Digitalis minor var. palaui, Rosmarinus officinalis var. palaui).

## Espècies descrites

* Allium antonii-bolosii
* Asparagus acutifolius var. mitis
* Crupina matae
* Helichrysum stoechas var. argentatum
* Linum strictum var. racemosum
* Melilotus indicus var. prostratus
* Scorpiurus oliveri

## Referències

* 1 2 «Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera». [Consulta: 12 gener 2021].
* ↑ «Pere Claver Palau i Ferrer | enciclopèdia.cat». [Consulta: 12 gener 2021].
* ↑ «Palau, Pedro | International Plant Names Index». [Consulta: 12 gener 2021].