OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lily

Lily, és un personatge de ficció i una sèrie de còmics, creada per Robert Segura, es va publicar per primera vegada el 1970, al número 444 de la revista Lily (malgrat portar el número 444 a la portada, era el número 1, doncs, substituïa la revista Sissi Juvenil).

## Argument i trajectòria editorial

El personatge de Lily donava nom a la revista Lily durant molts anys, n'era la protagonista de la portada amb quatre o cinc vinyetes per explicar una història curta, posteriorment va passar a l'interior on es varen publicar historietes més llargues, de tres o quatre pàgines del personatge. A la portada hi havia la fotografia d'algun cantant o actor i a la historieta de Lily, la protagonista solia desviure's per aconseguir un autògraf del famós de la portada.
Lily, es una adolescent, rossa, esvelta, moderna atractiva, pendent de les últimes tendències de moda i dels cantants pop del moment, el seu gran objectiu és d'obtenir-ne un autògraf. Aquesta obsessió la porta a fer quasi qualsevol cosa per poder estar a prop seu. Viu amb els seus pares Don Roge, la seva mare i amb Cholo, el seu germà més petit. El seu grup d'amics, tots comparteixen amb ella l'entusiasme per la moda i la música pop, tot acompanyant-la en les seves aventures per tal d'aconseguir un autògraf. Endodoncia, és la tieta que tan sols surt en algunes historietes.
La revista i el personatge de Lily estava pensada per a nenes i preadolescents que varen sorgir amb la modernitat dels anys seixanta així aquest personatge va ser un dels més populars de l'editorial Bruguera entre els anys setanta i vuitanta, que va entusiasmar una llarga comunitat de fans. Aquest èxit pot venir perquè Robert Segura, li donava una frescor en el traç del dibuix, una extraordinària expressivitat en els personatges especialment en els femenins i la senzillesa a l'hora de fer els guions tot introduint-hi un gag referent al famós (personatge real) que sortia a la portada i del qual hi solia haver un reportatge o un pòster central a l'interior de la revista.

### Curiositat

Robert Segura, en una pàgina de còmic publicada al TBO (Ediciones B) número 97, a la sèrie ¿Que pasa, papá?, recupera com a pàgina especial personatges de l'època de l'editorial Bruguera. Entre els quals hi ha Lily, però ja no és una adolescent sinó una noia més madura i molt atractiva.

## Referències

* 1 2 3 4 Giral, Antoni. Los Tebeos de Nuestra Infancia:La Escuela Bruguera (1964-1986). Ediciones El Jueves,S.A., 2008. Pag 186 a 189. ISBN 978-84-9741-589-7. (castellà)
* 1 2 3 «Lily». Humoristan. [Consulta: 20 maig 2005].(castellà)
* ↑ «Lily» (en castellà), 15-07-2011. [Consulta: 6 maig 2020].
# Mulie Jarju

Mulie Jarju (Gàmbia, 1957) és un actor espanyol d'origen gambià. A finals de la dècada del 1980 va marxar del seu país amb la intenció d'establir-se a Austràlia, però decidí primer passar per Europa i va anar a Espanya. Es va establir a Mataró, on va aprendre català i castellà i va fer d'actor afeccionat. Va conèixer Montxo Armendáriz, qui el va contractar per interpretar un immigrant il·legal a Las cartas de Alou, amb la que va guanyar la Conquilla de Plata al millor actor al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1990. Després d'aparèixer en algunes sèries de televisió d'ècit com Farmacia de guardia i Los ladrones van a la oficina, Cap el 1995 va participar en El techo del mundo i es va establir a Madrid. Ha aparegut en sèries de televisió com Policias, El comisario, Los Serrano o Hospital Central.

## Filmografia

* Las cartas de Alou (1990)
* El techo del mundo (1995)
* Siempre hay un camino a la derecha (1997)
* El traje (2002)
* Palmeras en la nieve (2015)
* Gigantes (2019)
* Adú (2020)

## Referències

* ↑ "En España se hace un cine en el que no existen los negros". Mulie Jarju a spanishembassy.org.uk
* ↑ Alou da las cartas y pintan oros, ABC, 27 de setembre de 1990
* ↑ Desconchón en el Festival de San Sebastián, ABC, 30 de setembre de 1990
* ↑ Mulie Jarju a ikagozatalents.com
# Vanantsi

Els Vanantsi o Vanandatsi van ser una família de nakharark (nobles) d'Armènia amb feu hereditari al districte de Vanand a la província de l'Airarat.
Aravand Vanantsi era nakharar a la regió del Vanand cap a l'any 445. El nakharar Tathul va participar en la rebel·lió nacional del 451, quan Vardan II Mamikonian es va revoltar contra el rei persa Yezdegerd II. Vren, de la mateixa família, governava durant la dècada del 480. S'esmenten fins al segle vii.

## Referències

* ↑ «-Armenian Princely Families-». Arxivat de l'original el 2020-07-31. [Consulta: 5 desembre 2021].
* ↑ Adontz, Nicolas. Armenia in the period of Justinian: the political conditions based on the Naxarar system. Lisboa: Calouste Gulbenkian Foundation, 1970, p. 317.

## Bibliografia

* René Grousset, Histoire de l'Arménie des origines à 1071. París: Payot, 1947 (reimpr. 1973, 1984, 1995, 2008), 644 pàgs
* Cyril Toumanoff, "Introduction to Christian caucasian history vol II: States and Dynasties of the Formative Period". A: Traditio, Vol. 17 (1961) Publicat per Fordham University .
# Ghimbav

Ghimbav (en alemany: Weidenbach; en hongarès: Vidombák) és una ciutat del comtat de Brașov, Transsilvània, al centre de Romania. Es troba al centre de Romania, a 8 km a l'oest de Brașov.

## Història

La ciutat fou mencionada per primera vegada en una carta escrita el 1420 pel rei Sigismund d'Hongria. Va aconsellar als habitants de Weidenbach / Ghimbav que unissin les seves forces junt amb les persones que vivien en altres tres pobles saxons veïns (Petersberg / Sânpetru, Honigberg / Hărman i Brenndorf / Bod) i que contribuïssin a la construcció de la fortalesa de pedra de Brașov.
Els otomans van envair Ghimbav el 1422. El 1469 un important incendi va danyar la ciutat. El 1611 el príncep hongarès Gabriel Báthory va incendiar diversos pobles de Burzenland (Țara Bârsei); Ghimbav era un d'ells.
L'església local i el campanar es van construir cap al 1300. Al segle xv es va construir una fortalesa al voltant de l'església. Va ser copejat per un llamp el 1642 i va patir danys importants. El 1666 es va traslladar l'ajuntament a l'interior de la fortalesa i a diverses altres cases. Aquestes cases van ser enderrocades el 1940. Les muralles defensives es van arruïnar parcialment al segle xx.

## Clima

Ghimbav té un clima continental càlid i estiu humit (Dfb a la classificació climàtica de Köppen).

## Indústria

IAR, un constructor romanès d'helicòpters i avions petits, es troba a Ghimbav. Entre altres avions, construeix l'helicòpter de transport militar Eurocopter / IAR Puma.
Premium AEROTEC, filial d'EADS, també ha construït una fàbrica a Ghimbav.

## Referències

* ↑ (alemany)Lage und geschichtlicher Überblick - www.siebenbuerger.de „Locație și prezentare generală istorică ”
# Licor de crema d'arròs

El licor de crema d'arròs és un licor destil·lat 100% d'alcohol d'arròs amb aromes de canyella i llimona de sabor suau. Es pren sol i fred o amb gel, normalment a una temperatura d'entre uns 5 i 8°C, després dels àpats i per a acompanyar les postres o el cafè. S'aconsella mantenir-lo entre els 5 i els 25°C i un cop oberta l'ampolla, consumir-ho preferentment abans dels 6 mesos.
El licor de crema d'arròs té un color blanc abrillantat i s'aprecia una densitat elevada amb un toc oliós. Així mateix, desprèn un aroma intens però delicat a la barreja de canyella, l'alcohol de l'arròs i de vegades també llimona. Pel que fa al sabor, continu i durador, es tracta d'una crema suau, dolça i densa però sense perdre les seves propietats líquides.

## Elaboració

El procés dura aproximadament uns 20 dies des de que es porta la matèria primera al primer bioreactor. En aquest es degrada el midó que hi ha present en l'arròs mitjançant l'ús d'enzims específics. Aquest midó es transformat en sucres fermentables que són transferits a un tanc biològic. En aquest tanc, es fan créixer els llevats que fermentaran els sucres produint alcohol; aquest darrer procés, dura aproximadament 3 dies. Seguidament, el producte surt del bioreactor per a entrar en el destil·lador, per tal d'augmentar la concentració d'alcohol que inicialment es troba entre els 8 i 10 graus. Finalment, es porta a l'àrea de preparació de la crema per a obtenir el producte final, aquesta fase consisteix en afegir la base lactea amb els aromes escollits.

## Referències

* ↑ Baraza Curtichs, Pol. «Els 18 licors i aiguardents que són a l'ADN dels Països Catalans». Vilaweb, 12-08-2023. [Consulta: 16 agost 2023].
* ↑ «Néctares de arroz» (en castellà). El Periódico, 03-01-2014. [Consulta: 16 agost 2023].
* ↑ «Licor Crema de arroz Tartana» (en castellà). Familia Serra. [Consulta: 19 octubre 2023].
* ↑ El mundo del vino, ISABEL PALOMAR CABÚS. «LICOR CREMA DE ARROZ SEGADORS». Vinosivins. [Consulta: 18 octubre 2023].
* ↑ «ASÍ SE CREÓ EL ÚNICO LICOR DE CREMA DE ARROZ DEL PAÍS ¡100% TOLIMENSE!» (en castellà). El Nuevo Día. [Consulta: 16 octubre 2023].
# Esino Lario

Esino Lario és una localitat i comune italiana de la província de Lecco, regió de Llombardia, amb 798 habitants. Està situada a 60 quilòmetres al nord de Milà i a 15 al nord-oest de Lecco.
La municipalitat d'Esino Lario està composta per les fraccions de Bigallo i Ortanella.
Esino Lario limita amb les municipalitats de Cortenova, Lierna, Mandello del Lario, Parlasco, Pasturo, Perledo, Primaluna, Taceno i Varenna.
El poble va ser seleccionat per acollir al juny de 2016 Wikimania, la conferència anual del moviment Wikimedia. És la primera vegada que la ubicació de l'esdeveniment abasta un poble sencer.

## Enllaços

* Cova de Moncodeno

## Referències

* ↑ «Clamoroso: Esino Lario capitale di Wikipedia. Battuta Manila!!!» (en italià). Lecco News [Consulta: 23 febrer 2015].
# Chimo Bayo

Joaquín Isidoro Bayo Gómez, conegut popularment amb el nom de Chimo Bayo (València, 25 d'octubre de 1961) és un discjòquei, productor musical i showman conegut per ser una de les figures més populars de la Ruta del bakalao.

## Trajectòria professional

Chimo Bayo va iniciar-se en el món de la música electrònica durant la dècada del 1980 després de patir un accident que va estroncar la seva carrera com a pilot de motocròs.
Va especialitzar-se en el gènere del bakalao amb un ús característic de bases elctròniques i veus repetitives. Tot i que es considera el màxim exponent de la Ruta del bakalao, en realitat mai en va formar part directament i punxava en un circuit paral·lel.
L'any 1987 va editar el seu primer disc, Ráyate, del qual en va vendre més de 20.000 còpies. El seu primer èxit va ser el senzill Así me gusta a mí publicat l'any 1991, del qual en va vendre més d'un milió de còpies a tot el món.
Arran de la seva popularitat va realitzar diverses gires per Europa i per Àsia, destacant una actuació davant de més de 55.000 persones al Tokyo Dome l'any 1992.
L'any 2016 Chimo Bayo publicà la seva primera novel·la, junt amb la periodista Emma Zafón "No iba a salir y me lié", plasmant en el llibre les seves vivències de la Ruta Destroy en forma d'obra de ficció. I l'any 2018 llençaria al mercat el vi Hu Ha amb Bodegas Arráez. També ha aparegut en algunes campanyes publicitàries, com ara la promoció de la tercera temporada de la sèrie de Netflix Narcos o un anunci radiofònic dels plans de pensions de Bankia.
Actualment continua en actiu oferint sessions de música techno privades.

## Discografia

LP
* 1987: Ráyate
EP
* 1991: Así me gusta a mi
* 1992: Bombas bombas
* 1992: Química
* 1993: La tía Enriqueta
* 1995: Vamos al espacio exterior
* 1996: Búscala
* 2007: Remixes 2007
Recopilatoris
* 2007: Génesis

## Referències

* 1 2 3 4 «Chimo Bayo» (en castellà). [Consulta: 16 desembre 2020].
* 1 2 «Chimo Bayo» (en castellà). [Consulta: 16 desembre 2020].
* 1 2 3 4 Zafra, Ignacio «Chimo Bayo, de rey de la pista a hombre de negocios» (en castellà). El País [Madrid], 23-12-2018. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «El día que Chimo Bayo conquistó Japón» (en castellà), 29-10-2018. [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ «Chimo Bayo plasma la Ruta del Bakalao en su primera novela, "No iba a salir y me lié"». Levante-EMV, 11-10-2016 [Consulta: 9 març 2021].
* 1 2 Pitarch, Sergi. «Chimo Bayo, el icono de la Ruta del Bakalao, resucita con el vino 'Hu Ha', un libro y sesiones de techno privadas» (en castellà), 26-01-2019. [Consulta: 16 desembre 2020].

## Bibliografia

* Bayo, Chimo; Emma Zafón. No iba a salir y me lie (en castellà). 1ª. Barcelona: Roca, 2016. ISBN 9788416700134.
# Nathalie Schneyder

Nathalie Schneyder (San Francisco, 25 de maig de 1968) és una exnedadora estatunidenca, especialitzada en natació sincronitzada, que va competir durant la dècada de 1990.
El 1996 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Atlanta, on guanyà la medalla d'or en la competició per equips. En el seu palmarès també destaca la medalla d'or en la competició per equips del Campionat del Món de natació de 1991 i 1994.

## Referències

* ↑ «Nathalie Schneyder Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d'abril 2020. [Consulta: 14 setembre 2019].
* ↑ «The History of FINA Volume IX». Arxivat de l'original el 24 setembre 2015. [Consulta: 14 setembre 2019].
# Víktor Kupréitxik

Víktor Davidóvitx Kupréitxik (rus: Ви́ктор Давыдо́вич Купре́йчик, belarús: Віктар Давыдавіч Купрэйчык, Víktar Davidàvitx Kuprèitxik; Minsk, 3 de juliol de 1949 - 22 de maig de 2017) va ser un jugador d'escacs belarús que tingué el títol de Gran Mestre des de 1980.

## Resultats destacats en competició

Al començament de la seva carrera, va guanyar la medalla d'or individual al 15è Campionat del Món d'Estudiants per equips a Ybbs el 1968. Va guanyar el Campionat d'escacs de Belarús els anys 1972 i 2003.
Va quedar primer al Torneig de Mestres de Wijk aan Zee de 1977, Kirovakan 1978 (exaequo), Obert de Reykjavík 1980, Plòvdiv 1980, Medina del Campo 1980, i el Hastings International Chess Congress el 1981/82. El 1986 compartí el primer lloc amb Artur Iussúpov al Campionat Obert del Canadà, a Winnipeg. El 2002 Kupreichik va guanyar el Grup B de la primera edició de l'Obert Aeroflot. El 2010, va guanyar el Campionat d'Europa d'Escacs Ràpids.
Fou un jugador molt combatiu, que sovint ha liderat torneigs en les primeres rondes, però després ha perdut pistonada en les darreres; per exemple, als Campionats soviètics de 1979 i 1980, va guanyar 5 partides consecutives, però només va acabar 6è les dues vegades.
La seva neboda és Anastasia Sorokina.

## Referències

* 1 2 3 «Nota biogràfica de Víktor Kupréitxik» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 30 gener 2017].
* ↑ 15th World Student Team Chess Championship: Ybbs 1968 – Individual Medals OlimpBase
* ↑ Crowther, Mark. «Belarusian Championship 2003» (en anglès). The Week in Chess 439, London Chess Center, 07-04-2003. Arxivat de l'original el 2009-01-09. [Consulta: 11 novembre 2011].
* ↑ Litmanowicz, Władysław & Giżycki, Jerzy (1986, 1987). Szachy od A do Z. Wydawnictwo Sport i Turystyka Warszawa. ISBN 83-217-2481-7 (1. A-M), ISBN 83-217-2745-X (2. N-Z)
* ↑ Byrne, Robert «Chess Kupreichik of Soviet Union Finishes First in Hastings». The New York Times, 16-03-1982.
* ↑ Tournament report abril 2002. Aeroflot Open Group B. FIDE.
* ↑ «GM Viktor Kupreichik Wins European Seniors' Individual Rapid Championship». Chessdom. Arxivat de l'original el 29 de juliol 2020. [Consulta: 10 abril 2010].
* ↑ The Soviet Championships, Cafferty & Taimanov, Cadogan (1998) - pàgs. 183, 186
* ↑ «Anastasia Sorokina: Maybe it`s a right time to start my chess player career again». FIDE, 24-04-2014. [Consulta: 4 gener 2016].
# Mar Regueras

Mar Regueras (castellà: María del Mar Regueras Serrano) (Barcelona, 11 d'abril de 1970) és una actriu de cinema, teatre i televisió catalana.

## Trajectòria

Es va llicenciar a l'Institut del Teatre de Barcelona i va cursar estudis cinematogràfics amb Francisco Pi. També es va formar a l'Institut Superior de Dansa de Barcelona (clàssica, contemporània, jazz..) i va ser entrenadora Nacional de Gimnàstica Rítmica. I va aprendre domatge clàssic al Centre d'Ensinistrament Víctor Álvarez.
En els seus principis, Mar va participar en el mític concurs El Gran Juego de la Oca, com una de les "Oquettes" del programa. Si bé va participar en diversos programes de TVE, com Grand Prix, Música sí o El semàforo, també ho va fer en alguns programes de la televisió autonòmica catalana TV3.
Iniciada en el teatre, la seva primera incursió com a actriu en televisió va ser amb un paper recurrent en la sèrie El comisario, de Telecinco. En cinema va debutar amb Mi casa es tu casa.
Va aconseguir una candidatura en la XVII edició dels Premis Goya, com a Millor actriu secundària pel seu paper en la pel·lícula Rancor.
Va tenir una relació amb Toni Cantó de la qual va néixer la seva filla, Violeta, l'1 de novembre de 2006.

## Filmografia
### Cinema

* 2007: Els Totenwackers
* 2006: GAL
* 2005:
** Ninette
** Volando voy
* 2003:
** Sin hogar
** La flaqueza del bolchevique
* 2002: Rencor
* 2001: Mi casa es tu casa

### Televisió

* 2017:
** Servir y proteger. La 1. Com a Natalia Contreras
** Cámbiame. Telecinco. Convidada
* 2015: Sin identidad. Antena 3. Com a Miriam Prats
* 2015: La dama velada. RAI i Telecinco. Com a Matilde Grandi
* 2012: Hospital Central. Telecinco. Com a Manuela Rubio
* 2011:
** Tita Cervera. La baronessa. Telecinco.
** Los misterios de Laura (Capítols. 18 i 19, personatge esporàdic). La 1.
** Ángel o demonio (Capítol. 6, personatge esporàdic). Telecinco.
* 2008: Buscant l'home perfecte. Telefilm. Com a Virginia
* 2007-2009: Herederos. La 1. Com a Julia Orozco Argenta
* 2006: Àngels i Sants. TV3.
* 2005: Lobos. Antena 3. Com a Mara Llop
* 2004-2005: De moda. FORTA.
* 2003: Sin hogar. Telefilme.
* 1999-2002: El comisario. Telecinco. Com a Lola Écija
* 1999: A las once en casa. La 1.
* 1997-1998: Música sí. La 1. Presentadora
* 1996-1997: Grand Prix. La 1 Copresentadora
* 1993-1994: El Gran Juego de la Oca. Antena 3. Oquette Verd

### Teatre

* 2010-2012: La guerra dels Rose
* 2000: Top Dogs
* 1999: Chicago
* 1993-1994: Golfus de Roma
* 1992: Cabaret

## Referències

* ↑ Biografía de Mar en su propia página web
* ↑ «Trayectoria cinematográfica de Mar». Arxivat de l'original el 2012-11-10. [Consulta: 4 setembre 2017].
* ↑ «Trayectoria televisiva de Mar». Arxivat de l'original el 2012-11-10. [Consulta: 4 setembre 2017].
* ↑ «Trayectoria teatral de Mar». Arxivat de l'original el 2012-11-10. [Consulta: 4 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Pàgina web de Mar Regueras
# Jacques Chaban-Delmas

Jacques Chaban-Delmas (París 1915 – 2000) fou un polític francès. Fou general de brigada de la Resistència (1944) i tingué una participació destacada en l'alçament de París contra l'ocupació nazi. Esdevingué diputat radical per la Gironda (1946) i alcalde de Bordeus del 1947 al 1995, fou cap dels grups republicans socials de l'Assemblea Nacional francesa (1953-56).
Posteriorment fou ministre de defensa (1957-58), president de l'Assemblea Nacional (1958-69, 1978-81 i 1986-88) i Primer Ministre de França del 1969 al 1972). L'any 1974 fou candidat neogaullista a la presidència de la República i el 1976 s'adherí al RPR creat per Jacques Chirac.
Publicà les memòries L'ardeur (1975) i Mémoires pour Demain (1997).
A Bordeus li és dedicat un monument que es troba prop de la catedral. Porten el seu nom l'estadi (antigament Stade du Parc Lescure) i un dels ponts sobre el riu Garona.
# Çiğdem Sezgin

Çiğdem Sezgin (Istanbul, 20 de setembre de 1972) és una directora de cinema, guionista, i productora de cinema turca.

## Biografia

Sezgin, que va començar la seva formació a la Facultat d'Economia de la Universitat d'Istanbul, se'n va anar i es va traslladar al Departament de Cinema i Televisió de la Facultat de Belles Arts de la Universitat de Marmara Departament de Cinema i Televisió. Després de completar la seva formació a la Universitat de Màrmara, va començar la seva carrera com a ajudant de direcció a la pel·lícula "Batık Aşklar Müzesi" dirigida per Adnan Azar el 1994. Va treballar com a ajudant de direcció i productora en moltes pel·lícules i sèries de televisió Sezgin va guanyar el premi al "Millor director" al Festival de Cinema de la Badia Dorada d'Antakya el 2015 amb la pel·lícula Kasap Havası, que va dirigir i escriure el guió, Va guanyar el premi "Special Newcomer" al Festival Internacional de Cinema de Mannheim-Heidelberg.

## Filmografia

Pel·lícula :
| Any | Pel·lícula/Sèrie | Com | Com | Com | Com | Notes |
| Any | Pel·lícula/Sèrie | Director | Guionista | Ajudant de direcció | Productor | Notes |
| 2015 | Kasap Havası | Sí | Sí | | Sí | Pel·lícula |
| 2010 | Karadağlar | | | Sí | | Sèrie de televisió |
| 2005 | Üç Kadın | Sí | | | | Sèrie de televisió |

## Premis i nominacions

| Any | Premi / Festival | Pel·lícula | Categoria | Conclusió | Notes |
| 2016 | Festival Internacional de Cinema de Mannheim-Heidelberg | Kasap Havası | "Special Newcomer" | Guanyador | |
| 2015 | Festival de Cinema Altın Koza d'Adana | Kasap Havası | | Nominat | |
| 2015 | Festival de Cinema Altın Defne d'Antakya | Kasap Havası | "En İyi Yönetmen" | Guanyador | |
| 1997 | 19. İFSAK Ulusal Kısa Film ve Belgesel Yarışması | Tokadı Haketmedim | "İkincilik Ödülü" | Guanyador | curtmetratge |

## Referències

* 1 2 «Çiğdem Sezgin». kameraarkasi.org, 5 Aralık 2016.
* ↑ «Kıstırılmış İnsan Portreleri». milliyet.com.tr, 5 Aralık 2016.
* 1 2 «Antakya 3. Altın Defne Film Festivali'nin Ödülleri Sahiplerini Buldu». haberler.com, 23 Kasım 2016.
* 1 2 «Çiğdem Sezgin'in ilk filmi "Kasap Havası" 65. Mannheim-Heidelberg Film Festivalinden "Special Newcomer" ödülü ile dönüyor.». perasinema.com.
* ↑ «İlk 15’e kalmak büyük mutluluk…». aksam.com.tr.

## Enllaços externs

* Çiğdem Sezgin a Beyazperde.com
# Petr Matoušek

Petr Matoušek (Teplice nad Bečvou, 19 de desembre de 1949 - 17 de febrer de 2025) va ser un ciclista txecoslovac, d'origen txec. Va guanyar dues medalles als Campionats del Món de contrarellotge per equips. Va participar en dues edicions dels Jocs Olímpics.

## Palmarès

* 1972
** Campió de Txecoslovàquia en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Uniqa Classic
* 1973
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Algèria
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Ciclista Bergamasca
* 1981
** 1r a la Volta a Iugoslàvia i vencedor de 2 etapes

## Referències

* ↑ «Český Svaz Cyklistiky | Zemřel Petr Matoušek». [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ «Černý den české cyklistiky. Zemřel šampion Petr Matoušek, dvojnásobný medailista z MS» (en txec). [Consulta: 24 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it