OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Atles de la cacera de bruixes a Catalunya

L'atles de la cacera de bruixes a Catalunya és el recull més complet, de casos sobre bruixeria a Catalunya, que s'ha fet a Europa, fins al moment de la seva publicació. L'atles inclou un mapa interactiu i un cens, amb més de 700 fitxes inèdites amb informació sobre les dones jutjades per bruixeria a Catalunya, Catalunya del Nord i Andorra, corresponent a diversos períodes històrics, compresos entre el segle xv i el segle xviii.
L'atles va ser publicat, originalment, a Internet, el mes de març de 2021, per la revista Sapiens, amb motiu d'un número especial que reunia les investigacions dels historiadors Agustí Alcoberro i Pau Castell, especialistes en la cacera de bruixes a terres catalanes. Catalunya va ser un dels llocs d'Europa on més dones van ser acusades de bruixeria i on es va signar la primera llei contra la bruixeria, esdeveniment que es va produir a la seu del tribunal del Sant Ofici de la inquisició de Barcelona.
Aquestes investigacions revelen de què s'acusava les bruixes, qui les defensava i quin era el perfil de la dona acusada com a bruixa. Clàudia Pujol, directora aleshores de la revista Sapiens, va destacar la importància dels processos de cacera de bruixes i la seva relació amb la cultura catalana, així com la necessitat de recuperar la memòria de les víctimes i com la iniciativa d'aquest atles pretenia dignificar aquestes dones. Pujol, a més, va vincular la reivindicació de les bruixes amb el moviment feminista.
Així, la publicació d'aquest atles va estar acompanyada d'un manifest que reivindicava aquestes dones, injustament criminalitzades i executades, al qual es van adherir especialistes de totes les universitats del país, juntament a altres persones, moltes d'elles, referents en molts diversos àmbits. La campanya va arrencar amb un vídeo protagonitzat per les actrius Itziar Castro, Aina Clotet, Anna Ycobalzeta i Agnès Busquets; les escriptores Maria Barbal i Esther Vivas, i l'advocada Carla Vall.

## Referències

* 1 2 3 NacióDigital. «La revista «Sàpiens» publica l'atles de la cacera de bruixes a Catalunya | NacióDigital». [Consulta: 23 maig 2021].
* 1 2 TV3. «"No eren bruixes, eren dones": la història de les "bruixes" executades a Catalunya». [Consulta: 23 maig 2021].
* ↑ Digital, Pallars. «La revista «Sàpiens» publica l'atles de la cacera de bruixes a Catalunya | Pallars Digital». [Consulta: 23 maig 2021].

## Enllaços externs

* «Atles de la cacera de bruixes». [Consulta: 23 maig 2021].
* «Manifest. No eren bruixes». [Consulta: 23 maig 2021].
# Manuel Benavente Montalvo

Manuel Benavente Montalvo (Múrcia, 1 de gener de 1865 – 3 de juny de 1920) va ser pianista i compositor.

## Biografia

Va rebre les seves primeres lliçons de solfeig del tenor còmic de sarsuela Pascual Turpín,i va estudiar piano amb el sacerdot José Ferrer i el professor Adolfo Gascón Leante. Junt amb aquests i els de la composició, va rebre estudis de matemàtiques.
En 1887 es va establir com a professor de matemàtiques i de música al col·legi Sant Luis Gonzaga que el seu germà Antonio dirigia en Villada, Palència. Va tornar a Múrcia en 1893, després de ser nomenat professor de matemàtiques al col·legi de la Purísima Concepción de la capital murciana.
En 1894 va ser nomenat professor de la mateixa disciplina a l'Acadèmia de Bellas Artes de la Sociedad de Amigos del País, càrrec que va ocupar fins a la seva mort. Va deixar diversos escrits als diaris locals de Murcia: Diari de Murcia, Criterio Murciano i El Independente. En aquest últim periòdic va publicar 13 sonets sobre músics murcians. Va rebre diversos premis de composició en diferents certàmens locals en els que va participar amb obres preferentment per a piano, instrument en el que també va destacar com a concertista. Allunyat de la vida social de l'època, només apareixia per a interpretar algun concert al casino i a les sales de la capital. Destaca entre la seva producció l'obra pianística (valsos, polques, marxes, etc.), enmarcada a l'estètica típica de la música de saló, junt amb algunes obres religioses i marxes militars.

## Obres
### Música simfònica

* Marxa triomfal

### Banda

* El club de los embusteros
* El Harén
* La despedida
* Laura
* Los alabarderos

### Cançons

* Adiós, Carmela, Ti
* Amor al arte, Bar, p.
* Ave María, T
* Balada, Ti
* Gozos a San Luis Gonzaga, 3V, órg
* Himno a San Luis de Gonzaga, 3V, vns, cb, va, p
* Labor omnia vincit, Bar, p.
* Melodía, T
* Motete a la Virgen, 3V, órg.

### Piano

* Al borde del arroyo
* Alborada
* Capricho morisco
* Estudio
* Fuensanta (Lira murciana) i altres danses
* Gavota
* Impromptu
* Laura
* Marcha Patria
* Polonesa
* Romanza sin palabras
* Tristeza

## Bibliografia

* DBB; DML; Reseña histórica de la Real Sociedad Económica de Amigos del País de Murcia, Murcia, 1927.
* Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana 2. Sociedad General de Autores y Editores (SGAE).
* Romança per a P; Inventari dels Fons Musicals de Catalunya Universitat Autònoma de Barcelona.
# Aliança de Forces Patriòtiques

L'Aliança de Forces Patriòtiques (portuguès: 'Aliança de Forças Patrióticas, AFP) era una aliança política de Guinea Bissau. Va consistir en la Unió pel Canvi (UM), Fòrum Cívic Guineà-Socialdemocràcia (FCG-SD), el Front Democràtic Social (FDS) i el Partit Solidaritat i Treball (PST).

## Història

L'Aliança es va formar al setembre de 2008 per tal de participar en les eleccions parlamentàries de novembre de 2008. Tanmateix només va rebre l'1,3% dels vots i no va poder obtenir escó.
Va recolzar Manuel Serifo Nhamadjo al eleccions presidencials de març de 2012. Nhamadjo va acabar en tercer lloc amb un 16% dels vots. Arran del cop d'estat d'abril de 2012 el FCG-SD i el FDS es van unir a la procolpista Fòrum Democràtic de l'Oposició, mentre que el PST es va unir al Front Nacional Anticolpista.

## Referències

* 1 2 3 Peter Karibe Mendy (2013) Historical Dictionary of the Republic of Guinea-Bissau, Scarecrow Press, p27
# Artista faller

L'artista faller és l'ofici que s'encarrega de la creació de les Falles. És un professional amb un conjunt d'habilitats les quals fan possible la producció de les obres d'art efímeres i satíriques que es planten cada any a moltes localitats del País Valencià i més enllà dins de la celebració de la festa coneguda com les Falles. Entre aquestes destreses s'inclouen l'escultura, la pintura, l'arquitectura, la fusteria i el domini de tècniques artesanals com la manipulació del cartró pedra, la cera o el suro blanc.
Habitualment disposen d'un espai conegut com a obrador o taller faller on durant tot l'any desenvolupen els ninots, remats i grans volums que formen la Falla i que es veuran al carrer en Març. A més de la part purament artesanal moltes d'aquestes instal·lacions disposen d'estudis on l'artista pensa i dissenya donant com a resultat l'esbós de la Falla, primera aproximació del que després evolucionarà i es definirà amb major detall al llarg de l'exercici.
A més de dedicar-se a la realització de cadafals fallers, l'artista faller també rep encàrrecs per fer decorats per a pel·lícules, fires i parcs d'atraccions, aparadors comercials, escenografies teatrals i treballs artístics diversos.

## Referències

* ↑ «Artistes fallers - Falles, un patrimoni comú». Ajuntament de València. Arxivat de l'original el 2019-04-25. [Consulta: 25 octubre 2019].
* ↑ «Las Fallas por dentro: la profesión del artista fallero» (en castellà). 20minutos, 11-03-2017. [Consulta: 25 octubre 2019].
* ↑ Esbrí, Iván. «El taller de l'artista faller: un patrimoni desconegut». Comissió fallera Joan Ramon Jiménez, 02-02-2018. [Consulta: 28 octubre 2019].
* ↑ «Fent Falles - Documental del Gremi d'Artistes de València». Gremi Artesà d'Artistes Fallers. [Consulta: 24 octubre 2019].
* ↑ «Los artistas se abren camino en otros mercados» (en castellà). Las Provincias, 19-12-2018. [Consulta: 24 octubre 2019].

## Enllaços externs

* Documental Falles - Universitat VIU
* Tallers i artistes fallers - Publicaciones Bayarri
* Procés Creatiu, el documental
# Atles dels Ocells Nidificants de Catalunya

L'Atles dels ocells nidificants de Catalunya 1999-2002 és un llibre fruit d'un projecte d'investigació de l'Institut Català d'Ornitologia que va tenir com a objectiu l'establiment de la distribució de les poblacions d'ocells que nidifiquen a Catalunya i la mesura dels canvis que s'havien produït des del primer atles dels ocells de Catalunya que cobria el període 1975-1983. El llibre es va publicar el 2004 per l'editorial Lynx.
A l'Atles dels ocells nidificants de Catalunya s'inclou informació sobre la distribució de les espècies reproductores de Catalunya entre els anys 1999-2002 en un reticle de quadrats UTM de 10x10 km, successor de l'anterior atles de 1983 Atles dels ocells nidificants de Catalunya i Andorra. En comparar les dues obres es pot valorar quines espècies han desaparegut, quines són de nova implantació, així com les pautes de variació de la resta. A més, s'han realitzat mapes d'abundàncies relatives a partir de la informació obtinguda mitjançant censos en quadrats UTM d'1x1 km i de les capes d'informació geogràfica de caràcter ambiental. Aquestes anàlisis han permès obtenir informació preliminar sobre les variables ambientals que expliquen la distribució i abundància de les espècies. Un nova edició es va projectar des de 2014, en l'elaboració del qual un miler de voluntaris van participar.

## Edicions

* Atles dels ocells nidificants de Catalunya i Andorra (1983)
* Atles dels ocells nidificants de Catalunya 1999-2002
* Nou Atles dels ocells nidificants de Catalunya (iniciat el 2014)

## Referències

* ↑ Estrada, Joan. Atles dels ocells nidificants de Catalunya 1999-2002. Barcelona: Lynx Edicions - Institut Català d'Ornitologia, 2004, p. 638. ISBN 9788487334702.
* ↑ Muntaner, Jordi; Ferrer, Xavier; Martínez i Vilalta, Albert. Atlas dels ocells nidificants de Catalunya i Andorra. Barcelona: Ketres, 1983, p. 322. ISBN 8485256409.
* 1 2 «Nou Atles dels ocells nidificants de Catalunya» (pdf). Institut Català d'ornitologia.
* ↑ Gargallo, Gabriel «ESTRUCTURA, FUNCIONAMENT I PROJECTES DE L'INSTITUT CATALÀ D'ORNITOLOGIA (ICO)». Anuari Ornitològic de les Balears, 17, 2002, pàg. 93-96 [Consulta: 14 agost 2023].

## Bibliografia

* https://www.barcelona.cat/barcelonasostenible/ca/entitats-i-empreses/bulleti/72/atles-dels-ocells-nidificants-de-catalunya-1999-2002 Arxivat 2023-08-12 a Wayback Machine.
* https://raco.cat/index.php/RCOrnitologia/article/view/123127/170890
* https://metode.cat/revistes-metode/llibres-revistes/atles-dels-ocells-nidificants-de-catalunya-1999-2000.html
* https://www.zoobarcelona.cat/ca/noticies/publicat-el-tercer-atles-dels-ocells-nidificants-de-catalunya

## Enllaços externs

* «Els atles d'ocells». Institut Català d'Ornitologia.
# Aigua embotellada

L'aigua embotellada és aigua potable envasada en ampolles individuals de consum i venda al detall. L'aigua pot ser aigua glacial, aigua de font, aigua de pou, aigua purificada o simplement aigua de l'abastament públic d'aigua (l'aigua de l'aixeta). Molts països, especialment els països desenvolupats, regulen la qualitat de l'aigua embotellada a través d'estàndards del govern, normalment utilitzats per garantir que la qualitat de l'aigua és segura i les etiquetes han de reflectir amb precisió el contingut de l'ampolla. En molts països en desenvolupament, però, aquestes normes canvien i solen ser menys estrictes que les de les nacions desenvolupades.
Els detractors de l'aigua embotellada afirmen que l'aigua embotellada no és millor que l'aigua de l'aixeta i a més, genera escombraries doncs milions d'ampolles de plàstic acaben en abocadors.
Partidaris de l'aigua embotellada no veuen el producte com una alternativa a l'aigua de l'aixeta, però la veuen com una saludable alternativa als refrescos que es poden comprar en restaurats, petits supermercats i màquines de refrescs. La indústria de l'aigua embotellada assenyala que les ampolles PET (tereftalat de polietilè) només suposen un 0,33% de l'aigua desaprofitada als Estats Units.
La producció de l'aigua embotellada costa entre 0,25 i 2 dòlars per ampolla. Segons Bottledwaterblues.com, el 90% d'aquest cost consisteix a fer l'ampolla, l'etiqueta i els taps.

## Vegeu també

* Aigua mineral

## Referències

* ↑ Bottled Water Vs Tap Water Arxivat 2008-03-23 a Wayback Machine. per Janet Majeski Jemmott, Reader's Digest, febrer de 2008, page 118
* ↑ IBWA Press Release.
* ↑ http://www.a2gov.org/SiteCollectionDocuments/public_services_water_a2h2o_FAQs_2007_12_12.pdf Arxivat 2008-12-16 a Wayback Machine.
* ↑ «Bottled Water Facts». Arxivat de l'original el 2008-12-18. [Consulta: 7 març 2011].

## Enllaços externs

* Enquesta sobre l'aigua embotellada (Universitat de Barcelona) Arxivat 2012-03-29 a Wayback Machine.
# Apetit

L'apetit (del llatí appetītus) és de manera genèrica l'impuls instintiu que porta a satisfer desitjos o necessitats.
Es parla més específicament de gana quan és el desig d'ingerir aliment, sentit com a fam. La gana existeix en totes les formes de vida superiors, i serveix per regular l'adequat ingrés d'energia per mantenir les necessitats metabòliques. És regulat per una estreta interacció entre l'aparell digestiu, el teixit adipós i el cervell. S'anomena gana excessiva a la bulímia. També es coneix com a polifàgia (o hiperfàgia) a l'augment desmesurat de la ingesta d'aliments.

## Referències

* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 11 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.
# Aliatge de Harper

L'aliatge de Harper és un aliatge fusible a 80 °C, la qual composició, en percentatge, és: 43,75% de bismut, Bi, 25% de plom, Pb, 25% d'estany, Sn i 6,25% de cadmi, Cd. Deu el seu nom al químic nord-americà H. W. Harper. Fou utilitzada durant la primera meitat del segle XX en odontologia.

## Referències

* ↑ Cardarelli, F. Materials handbook: a concise desktop reference. Springer, 2008. ISBN 9781846286681.
# Atlético Español Fútbol Club

L'Atlético Español Fútbol Club fou un club de futbol mexicà de la Ciutat de Mèxic.

## Història

El club va néixer el 19 de setembre de 1971 en comprar la franquícia del Club Necaxa. La temporada 1973-74 fou subcampió de la lliga mexicana, el seu major èxit nacional. L'any 1975 es proclamà campió de la CONCACAF derrotant el Transvaal per 5-1 en l'agregat. El 1976 perdé la final de la Copa Interamericana amb el Club Atlético Independiente argentí als penals. El 21 de juliol de 1982 tornaren a vendre la franquícia al Club Necaxa.

## Palmarès

* Copa de Campions de la CONCACAF:
** 1975

## Referències

* ↑ «www.rsssf.coms Stats: All first division Tournaments played».
* ↑ «CONCACAF Cup». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Aiguaneix

L'aiguaneix, aiguanaix o capçalera d'un riu o rierol és l'indret a partir del qual l'aigua brolla. L'aiguaneix és el punt més allunyat del corrent del riu partint de la seva desembocadura o de la seva confluència amb un altre riu o rierol. Quan més d'una font alimenta un riu, el més habitual és de considerar el més alt com la seva font. El més llunyà es diu el corrent de capçalera.
El corrent pot començar a un salt d'aigua, un llac, un pantà, una deu, un ullal o una glacera segons les característiques geològiques o topogràfiques de l'indret. La major part dels rius tenen origen en llocs on les aigües subterrànies surten a la superfície. Tal com s'explica a Mantell freàtic:
Del punt de vista de la seva conformació es poden distingir els aqüífers lliures, i els aqüífers confinats.
El naixement del riu d'Er (afluent del Segre) es coneix com l'Aiguaneix.
Exemples de rius que naixen d'altres maneres:
* Zones abruptes: en un salt d'aigua, com el riu Mundo a la província d'Albacete.
* Planes: en un pantà, com el riu Volga, que naix al Planell de Valdai.
* D'un llac: com el riu Mississipi-Missouri, que naix al Llac Itasca, amb un ullal o brollador al seu fons, però també hi ha rius que naixen en llacs on s'acumula l'aigua de rius més petits, com el Llac Victòria, on tradicionalment es considera que naix el riu Nil, però que en realitat és una zona d'acumulació on desemboquen diferents rius menors.
* El riu Roine és un riu que naix dins d'una glacera.

## Vegeu també

* Deu
* Font
* Pou artesià

## Referències

* ↑ Francisco Anguita Virella, Fernando Moreno Serrano. Procesos geológicos externos y geología ambiental. Editorial Rueda, 1993.
* ↑ «Aiguaneix». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «Aiguaneix». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
# Ratolí vellutat de Verschuren

El ratolí vellutat de Verschuren (Congomys verschureni) és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmic de la República Democràtica del Congo, on viu a altituds de fins a 1.800 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos tropicals humits. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. L'espècie fou anomenada en honor del zoòleg i biòleg belga Jacques Verschuren.

## Referències

* ↑ «ratolí vellutat de Verschuren». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ Van der Straeten, E. Praomys verschureni. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 22 novembre 2017.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 430. ISBN 978-0801893049.
# Província de Vrancea

La província de Vrancea (IPA: ['vran.ʧea]) és un judeţ, una divisió administrativa de Romania, a la regió de Moldàvia. La capital és Focşani.

## Límitss

* Província de Vaslui i província de Galaţi a l'est.
* Província de Covasna a l'oest.
* Província de Bacău al nord.
* Província de Buzău i província de Brăila al sud-est.

## Demografia

El 2002, tenia 387,632 i una densitat de població de 80 h/km².
* Romanesos - un 98%
* Gitanos, altres.
| Any | Població |
| 1948 | 290,183 |
| 1956 | 326,532 |
| 1966 | 351,292 |
| 1977 | 369,740 |
| 1992 | 393,408 |
| 2002 | 387,632 |

## Divisió Administrativa

La Província té 2 municipalitats, 3 ciutats, i 59 comunes.

### Municipalitats

* Focşani—county seat, population: 103,219
* Adjud

### Ciutats

* Mărășești
* Odobești
* Panciu

### Comunes

| Andreiaşu de Jos Băleşti Bârseşti Bogheşti Boloteşti Bordeşti Broşteni Câmpineanca Câmpuri Cârligele Chiojdeni Ciorăşti Corbiţa Coteşti | Dumbrăveni Dumitreşti Fitioneşti Garoafa Goleşti Gugeşti Gura Caliţei Homocea Jariştea Jitia Măicăneşti Mera Milcovul Moviliţa | Năneşti Năruja Negrileşti Nereju Paltin Păuneşti Poiana Cristei Pufeşti Răcoasa Reghiu Rugineşti Sihlea Slobozia Bradului Slobozia Ciorăşti | Soveja Străoane Suraia Tâmboeşti Tănăsoaia Tătăranu Tulnici Ţifeşti Urecheşti Valea Sării Vânători Vârteşcoiu Vidra Vintileasca | Vizantea-Livezi Vrâncioaia Vulturu |

## Referències

* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia după etnie" Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ Institut Nacional d'Estadística, "Populaţia la recensămintele din anii 1948, 1956, 1966, 1977, 1992 şi 2002" Arxivat 2006-09-22 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Portal de Comtat de Vrancea Arxivat 2001-07-20 a Wayback Machine.
* Vrancea.com.ro ~ Trecut, prezent si viitor / Passat, present i futur
* www.carnivoremari.ro ~ Protecció carnívora a Vrancea
* www.carnivoremari.ro/rezervatii ~ Àrees Protegides a les muntanyes de Vrancea Arxivat 2008-06-04 a Wayback Machine.
# Alierasaure

L'alierasaure (Alierasaurus ronchii) és una espècie extinta de sinàpsid de la família dels casèids que visqué durant el Permià en allò que avui en dia és Itàlia. Se n'han trobat fòssils prop de la Torre del Portitxol, a Sardenya. Es tracta de l'única espècie del gènere Alierasaurus. Hauria pogut assolir un pes d'entre 330 i 500 kg.
S'assembla molt a Cotylorhynchus, un altre casèid gegant de la formació de San Angelo, a Texas. Basant-se en els elements pedis i les vèrtebres caudals que se n'han conservat, es calcula que devia tenir una llargada total de 6 o 7 m. De fet, els únics caràcters anatòmics que difereixen entre l'alierasaure i Cotylorhynchus es troben als ossos dels peus: l'alierasaure té el quart metatarsià més llarg i prim i presenta ossos unguials a l'extrem dels dits del peu que són punxeguts i semblants a urpes, a diferència dels altres casèids, que els tenen plans. La gàbia toràcica extremament ampla i amb forma de barril indica que eren herbívors que es nodrien principalment de matèria vegetal rica en fibra.
El nom genèric és una combinació d'Aliera, el nom de l'Alguer en sasserès, i saurus, que significa 'llangardaix'. El nom específic fou triat en honor d'Ausonio Ronchi, el descobridor de l'espècimen.

## Referències

* 1 2 Entrada «Alierasaurus ronchii» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 16 setembre 2023].
* ↑ Zachos i Asher, 2018, «Non-Mammalian synapsids: the deep roots of the mammalian family tree» (K. D. Angielczyk i C. F. Kammerer).
* 1 2 3 Romano, M.; Nicosia, U. «Alierasaurus ronchii, gen. et sp. nov., a caseid from the Permian of Sardinia, Italy» (en anglès). Journal of Vertebrate Paleontology, 34, 4, 2014, pàg. 900-913. Bibcode: 2014JVPal..34..900R. DOI: 10.1080/02724634.2014.837056.
* ↑ Romano, M. «New material of Alierasaurus ronchii (Synapsida, Caseidae) from the Permian of Sardinia (Italy), an dits phylogenetic affinities» (en anglès). Palaeontologia Electronica, 20.2.26A, 2017, pàg. 1-27. DOI: 10.26879/684.
* ↑ Romano, M. «New basal synapsid discovery at the Permian outcrop of Torre del Porticciolo (Alghero, Italy)» (en anglès). Geological Journal, 54, 3, 2018, pàg. 1-13. DOI: 10.1002/gj.3250.

## Bibliografia

* Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018. ISBN 978-3-11-027590-2.
# Artropodització

L'artropodització és el procés evolutiu per a la formació de l'embrancament dels artròpodes amb els trets apomòrfics següents:
* Exoesquelet quitinós.
* Apèndixs articulats.
* Tagmatització o segmentació del cos.
* Hemocel, cavitat corporal vascular o sanguínia.
Existeixen dues teories sobre com es va desenvolupar aquest procés:
* Grup monofilètic, s'hauria produït d'una sola transformació evolutiva.
* Grup polifilètic, en el procés s'haurien produït fins a quatre etapes evolutives: desenvolupament d'extremitats necessàries per desplaçar-se, desenvolupament de l'exoesquelet, diferenciació de l'hemocel (no necessàriament en aquest ordre), i la tagmatizació hauria estat l'última etapa com a conseqüència d'una especialització en les extremitats.