OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arnales

L'Arnales o pic d'Arnales és una muntanya de 3.006 m d'altitud, amb una prominència de 28 m, que es troba al massís de Infierno-Argualas, a la província d'Osca (Aragó).

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Gómez Ortiz, Antonio; Semir, Ramon de. Panticosa - Formigal, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1984 (E-25). ISBN 84-7011-069-1.
# Alosa cua-roja

L'alosa cua-roja (Pinarocorys erythropygia) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Hàbitat i distribució

habita zones pedregoses, garrigues, pastures i terres de conreu de l'Àfrica Occidental, Central i Oriental, al sud-est de Guinea, Sierra Leone, Libèria, Costa d'Ivori, Ghana, Togo, Benín, Nigèria, Mali, Burkina Faso, sud de Níger, Camerun, República Centreafricana, República Democràtica del Congo, Txad, Sudan, Sudan del Sud i nord-oest d'Uganda.

## Referències

* ↑ «Alosa cua-roja». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Arnebia densiflora

L'Arnebia densiflora és una planta herbàcia vivaç de la família dels boraginàcies, originària de Grècia i de Turquia.
Sinònims :Lithospermum densiflorum Ledeb; Macrotomia cephalotes (Té. DC.); Boiss.Macrotomia densiflora (Ledeb.) McBride

## Descripció

L'Arnebia densiflora és una planta peluda, de 25 a 40 cm d'alçària, amb una arrel espessa i llenyosa. Les fulles basals, lanceolades, mesuren de 10 a 15 cm de longitud. Les flors grogues de 12 a 16 mm de diàmetre són reunides en cimes denses. La floració té lloc a l'estiu.

## Hàbitat

És una planta de les regions muntanyoses que prefereix els sòls pedregosos i secs i els indrets assolellats.

## Utilització

L'Arnebia és cultivada com a planta de rocall i per usos de medicina tradicional a l'est de la mediterrània.

## Referències

* ↑ «Arnebia densiflora (Ledeb.) Ledeb.». Encyclopedia of Life - National Museum of Natural History - Smithosian. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ «Arnebia densiflora (Ledeb.) Ledeb.». catalogueoflife.org. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ «Arnebia densiflora (Nordm.) Ledeb.». theplantlist.org. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ «Arnebia densiflora (Ledeb. ex Nordm.) Ledeb.» (en anglès). Plants of the World Online | Kew Science. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ Akkol, Esra Küpeli; Koca, Ufuk; Peşin, Ipek; Yılmazer, Demet; Toker, Gülnur «Exploring the wound healing activity of Arnebia densiflora (Nordm.) Ledeb. by in vivo models» (en anglès). Journal of Ethnopharmacology, 124, 1, 06-07-2009, pàg. 137–141. DOI: 10.1016/j.jep.2009.03.019. ISSN: 0378-8741.
* ↑ Kosger, H. Huseyin; Ozturk, Mustafa; Sokmen, Atalay; Bulut, Eray; Ay, Sinan «Wound healing effects of arnebia densiflora root extracts on rat palatal mucosa». European Journal of Dentistry, 3, 2, 4-2009, pàg. 96–99. ISSN: 1305-7456. PMC: 2676067. PMID: 19421388.
# Alosa d'Assam

L'alosa d'Assam (Mirafra assamica) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae)

## Hàbitat i distribució

Habita pastures i terres de conreu del centre i est de l'Índia, Sri Lanka, oest, centre i est de Myanmar, Tailàndia, Cambodja, sud de Laos i sud del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Alosa d'Assam». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Alosa de Rudd

L'alosa de Rudd (Heteromirafra ruddi) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Hàbitat i distribució

Habita praderies de l'est de Sud-àfrica al sud-est de Transvaal, Swazilàndia, est de l'Estat Lliure d'Orange, nord-est del Natal, Lesotho i est de la Província del Cap.

## Referències

* ↑ «Alosa de Rudd». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Alosa de Stark

L'alosa de Stark (Spizocorys starki) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae) que habita zones àrides del sud-oest d'Angola, Namíbia, sud-oest de Botswana i nord-oest de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ Alosa de Stark al TERMCAT Rev. 05/06/2012
# Alosa de bec rosa

L'alosa de bec rosa (Spizocorys conirostris) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae)

## Hàbitat i distribució

Habita praderies, deserts i sabana d'acàcies d'Angola, Namíbia (a excepció de l'oest), oest de Zàmbia, oest i sud de Botswana i Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Alosa de bec rosa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Alosa de l'Índia

L'alosa de l'Índia (Mirafra erythroptera) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae)

## Hàbitat i distribució

Habita garrigues àrides, planures amb perdres i terres de conreu del Pakistan i oest i centre de l'Índia.

## Referències

* ↑ «Alosa de l'Índia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Alqueria del Pi (Alfafar)

L'Alqueria del Pi (també coneguda com a Alqueria de Sapatos) és una alqueria situada en el carrer dels Furs de la localitat d'Alfafar, a la comarca de l'Horta Sud. És un Bé de Rellevància Local amb l'identificador número 46.16.022-006.

## Descripció

L'edifici s'ubica en la confluència del carrer dels Furs amb el carrer de Blasco Ibáñez. Algunes investigacions assenyalen que la fortificació pot tindre el seu origen al segle xix, i la seua funcionalitat era la defensa del terme municipal, tal com testimoniaven els merlets i de la garita, actualment desapareguda. L'any 2011, aquest darrer element hi apareix al segell dedicat al monument.
* L'Alqueria i el seu entorn en 2014
* Retaule de ceràmica a la façana.
L'any 2018 el ple de l'Ajuntament d'Alfafar aprovà la rehabilitació de l'alqueria i la seu transformació en un centre interpretatiu del conreu de l'arròs. L'any 2021 va ser finalment rehabilitada i en 2022 obrirà al públic com a centre interpretatiu de la vida en l'Albufera.

## Referències

* ↑ «Secció 2a. Béns de rellevància local - Generalitat Valenciana». [Consulta: 18 octubre 2018].
* ↑ «Tema 41. Callejero. Barrios. Polígonos. Centros estatales. Centros Municipales. Educación.monumentos. El término municipal de Alfafar.». Callejero Ayuntamiento Alfafar. Consulta 18 d'octubre de 2018. http://www.alfafar.com/wp-content/uploads/2014/05/Tema-41.pdf
* ↑ «TuSellos de Alfafar». [Consulta: 18 octubre 2018].
* ↑ «Alfafar rehabilitará l'Alqueria del Pi para convertirla en un centro de interpretación del cultivo del arroz» (en castellà). Hortanoticias.com, 12-07-2018.
# Alquilació d'enamines de Stork

L'alquilació d'enamines de Stork, també coneguda com a reacció de Stork-enamina, consisteix en l'addició d'una enamina a un acceptor carbonílic alfa-beta insaturat, en un procés similar a la reacció de Michael. El producte que s'obté és hidrolitzat mitjançant un àcid aquós per obtenir un compost 1,5-dicarbonílic.

## Referències

* ↑ McMurry, John. Organic Chemistry (Hardcover). 6th. Belmont, CA: Thomson-Brooks/Cole, 2003-03-21. ISBN 0-534-38999-6.
# Alt Conflent

L'Alt Conflent és una subcomarca natural situada a l'oest del Conflent, amb una població molt reduïda i una fesomia d'alta muntanya. Se situa entre les Garrotxes al nord i el Conflent Mitjà a l'est. Encara que les fites de la subcomarca no són ben definides, la GEC parla de l'Alt Conflent com l'alta vall de la Tet, i posa els municipis d'Escaró i Nyer al Conflent Mitjà i l'alta vall de Cabrils (Censà, Ralleu, Talau, Orellà i la part nord-occidental del terme d'Oleta, situats tot just a l'oest del mont Coronat), a les Garrotxes. Segons aquesta font, doncs, Toès seria el primer municipi altconflentí, el qual deixa Llar, Fontpedrosa, Sautó, Fetges i els altres municipis a l'oest per a l'Alt Conflent. L'Alt Conflent ocupa per tant tota la vall de la Tet, després de l'estret de Toès, fins al coll de la Quillana, més enllà de Montlluís; i fins al pic de la cambra de l'Ase al sud; és a dir, ocupa l'extrem sud-oest del Conflent. Tanmateix, algunes fonts com ara el GREC, designen la Cabanassa, Planès, Sant Pere dels Forcats i Montlluís a la Cerdanya; tot i que se situen a l'est del coll de la Perxa i doncs pertanyen a la conca conflentina de la Tet. El Nomenclàtor de la Catalunya Nord, produït per la Universitat de Perpinyà, adscriu aquests municipis al Conflent i, per tant, a l'Alt Conflent.

## Mancomunitat

La Mancomunitat de l'Alt Conflent és una entitat supramunicipal que no s'ha de confondre amb la subcomarca natural, atès que inclou municipis de les Garrotxes, del Capcir i de l'Alta Cerdanya. A més, no inclou alguns municipis que de segons un criteri geogràfic n'haurien de formar part, com ara els Angles, centre econòmic de la zona. Concretament, hi formen part els municipis següents:
* La Cabanassa
* Caudiers de Conflent (Garrotxes)
* Eina (Cerdanya)
* Font-rabiosa (Capcir)
* Formiguera (Cerdanya)
* La Llaguna
* Matamala (Capcir)
* Montlluís
* Planès
* Puigbalador (Capcir)
* Ralleu (Garrotxes)
* Real (Capcir)
* Sant Pere dels Forcats
* Censà (Garrotxes)
* Sautó

### Dades

* Nom: Communauté de communes Capcir Haut-Conflent (Mancomunitat de Capcir Alt Conflent)
* Capital: Matamala
* Superfície: 232,56 km²
* Habitants: 2.557 (segons dades del 1999)
* Densitat de població d'11 hab./km²

## Referències

* 1 2 GGCC, Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. Conflent
* ↑ «Alt Conflent». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ GGCC, Cabanassa
* ↑ «Alt Conflent». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Alt Conflent». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Alt Conflent». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «capcir-pyrenees.com». Arxivat de l'original el 2007-02-03. [Consulta: 2 febrer 2009].

## Enllaços externs

* hautconflent.com Arxivat 2009-02-25 a Wayback Machine. Web oficial del Cantó d'Oleta / Alt Conflent (francès)
* histoiredurousillon.free.fr Informació sobre l'Alt Conflent (francès)
# Lorena Silvent i Ruiz

Lorena Silvent i Ruiz (Catarroja, 1982) és una política valenciana, alcaldessa de Catarroja des de 2023.
Llicenciada en dret per la Universitat de València l'any 2005, Silvent ha treballat com a consultora fiscal i d'empresa. L'any 2015 resulta elegida pel Partit Socialista del País Valencià (PSPV-PSOE) regidora al consistori de Catarroja i assumeix el càrrec de portaveu del seu grup, que s'integra en el govern encapçalat per Jesús Monzó de Compromís. A les següents eleccions de 2019 encapçala la candidatura socialista aconseguint millorar el resultat obtinguts fins aleshores i, de nou amb Monzó i Compromís a l'alcaldia, revalidar el govern progressista. El 2023 aconsegueix l'alcaldia de Catarroja esdevenint la candidata més votada i integrant a Compromís com a segona força política del ple.
La gestió de Lorena Silvent al capdavant de l'Ajuntament de Catarroja es va vore marcada per la devastadora gota freda del 29 d'octubre de 2024 que va desbordar el barranc de Xiva al seu pas per la comarca de l'Horta Sud i que a la ciutat de Catarroja va comptabilitzar 25 persones mortes i innumerables danys en infraestructures i habitatges. Silvent va esdevenir una de les alcaldesses més crítiques amb l'actuació del president de la Generalitat Valenciana Carlos Mazón i altres responsables polítics.

## Referències

* ↑ «Lorena Silvent proclamada alcaldessa de Catarroja - Ajuntament Catarroja». [Consulta: 21 febrer 2025].
* ↑ Catarroja, V. S. L. |. «Lorena Silvent se presenta como candidata a la alcaldía del PSPV el 7 de abril» (en castellà), 05-04-2019. [Consulta: 21 febrer 2025].
* ↑ Olaya, Pilar. «Lorena Silvent asume la vara de mando en Catarroja apoyada por Jesús Monzó» (en castellà), 17-06-2023. [Consulta: 21 febrer 2025].
* ↑ Fernández, Daniel Martín. «Lorena Silvent: "Que Mazón no haja visitat els carrers de Catarroja és una falta de respecte"», 24-01-2025. [Consulta: 21 febrer 2025].
# Alt del Griu

L'Alt del Griu és un pic andorrà de 2.874,4 m separat del circ dels Pessons que domina altivament els Cortals d'Encamp i la zona d'Ensagents, que son per on hi recorren les seves principals rutes d'accés.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC

## Referències

* ↑ «Full 09-Mapes muntanya d'Andorra (1:10.000)». IDE, Cartografia oficial d'Andorra. [Consulta: 3 febrer 2018].
* ↑ GEC
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Francis George

Francis Eugene George OMI (Chicago, Illinois, 16 de gener de 1937 - 17 d'abril de 2015) va ser un cardenal estatunidenc de l'Església Catòlica Romana. Va servir com a arquebisbe de Chicago i va ser elevat a cardenal pel Papa Joan Pau II.
Va ser president de la Conferència de Bisbes Catòlics dels Estats Units, on anteriorment es va exercir com a vicepresident. Va estar a càrrec de la segona diòcesi més gran dels EUA en termes de població catòlica, després de Los Angeles. Va ser triat el moderador per a Amèrica del Nord en la Reunió General Mundial Sínoda de 2008 de Bisbes.
El cardenal George també va servir com a bisbe de Yakima i arquebisbe de Portland. Parlava anglès, francès, italià, llatí, castellà i alemany.

## Funcions en la Cúria romana

El Papa Joan Pau II va nomenar al cardenal George a diverses oficines de la Cúria Romana:
* Congregació per al Culte Diví i la Disciplina dels Sagraments
* Congregació per als Instituts de Vida Consagrada i Societats de Vida Apostòlica
* Congregació per a l'Evangelització dels Pobles
* Comissió Pontifícia per als Béns Culturals de l'Església
* Congregació per a les Esglésies Orientals
* Consell pontifici per a la Cultura.

## Enllaços externs

* Cardinal George Fanclub - News Coverage, Commentary & Resources
* Cardinal George's catholic-pages bio
# Wilma Mankiller

Wilma Mankiller (Tahlequah, Oklahoma, 1945 - Adair County, Oklahoma, 2010) va ser una dirigent política de la nació cherokee. Estudià a San Francisco, on aprengué sistemes d'organització feminista i el 1969 participà amb l'AIM a la protesta d'Alcatraz. Tornà a Oklahoma i el 1983 fou nomenada portaveu de la tribu, i el 1985 cap principal de la Nació Cherokee, des d'on s'ha encarregat de millorar la situació sanitària, educativa i legal del seu poble. El 1995 abandonà el càrrec per motius de salut.

## Referències

* ↑ «Wilma Mankiller, la primera dona en liderar els txerokee, mor als 64 anys» (en anglès). CNN, 06-04-2010. [Consulta: 16 abril 2010].
* Edmunds, R. David. The New Warriors: Native American Leaders Since 1900. University of Nebraska Press Lincoln: 2001.
* Mankiller, Wilma. every day is a good day. Fulcrum Publishing. Colorado: 2004.
* Mankiller, Wilma. Mankiller: A Chief and Her People. St. Martin's Press. New York: 1993.

## Enllaços externs

* (anglès) Biografia Arxivat 2008-04-05 a Wayback Machine.
* (anglès) Mankiller a la Galeria de la Fama
# Amstel Gold Race 1982

L'Amstel Gold Race 1982 fou la 17a edició de l'Amstel Gold Race. La cursa es disputà el 24 d'abril de 1982, sent el vencedor final el neerlandès Jan Raas, que s'imposà en solitari en la meta de Meerssen. Aquesta fou la cinquena, i darrera, victòria de Raas en aquesta cursa, cosa que suposa el rècord vigent de victòries.
152 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 39 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Jan Raas | TI-Raleigh-Campagnolo | 6h 10' 45" |
| 2 | Stephen Roche | Peugeot-Shell-Michelin | + 02" |
| 3 | Gregor Braun | Capri Sonne-Eddy Merckx-Campagnolo | + 07" |
| 4 | Sean Kelly | Sem-France Loire-Campagnolo | m. t. |
| 5 | Phil Anderson | Peugeot-Shell-Michelin | m. t. |
| 6 | Hennie Kuiper | Daf Trucks-Teve Blad-Rossin | m. t. |
| 7 | Ludo Peeters | TI-Raleigh-Campagnolo | + 1' 14" |
| 8 | Adri van der Poel | Daf Trucks-Teve Blad-Rossin | m. t. |
| 9 | Jostein Wilmann | Capri Sonne-Eddy Merckx-Campagnolo | m. t. |
| 10 | Ad Wijnands | TI-Raleigh-Campagnolo | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets
* Web oficial de la cursa
# Rafael Coderch i Serra

Rafael Coderch i Serra (Figueres, Alt Empordà, 1 d'agost de 1859 - Logronyo, 25 de maig de 1941) fou un enginyer i polític català, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica
Llicenciat en enginyeria, milità en el Partit Republicà Democràtic Federal, amb el qual fou elegit diputat pel districte de Figueres en substitució de Francesc Pi i Margall a les eleccions generals espanyoles de 1901. Va publicar diversos articles en castellà a la Revista de Obras Públicas i al butlletí de la Cambra Agrícola de l'Empordà sobre infraestructures de ferrocarrils i ponts.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Amstel Gold Race 1992

L'Amstel Gold Race 1992 fou la 27a edició de l'Amstel Gold Race. La cursa es disputà el 25 d'abril de 1992, sent el vencedor final l'alemany Olaf Ludwig, que s'imposà a l'esprint en la meta de Maastricht.
168 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 82 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Olaf Ludwig | Panasonic | 6h 27' 30" |
| 2 | Johan Museeuw | Lotto | m. t. |
| 3 | Dmitri Kónixev | TVM | m. t. |
| 4 | Jean-Claude Colotti | Z | m. t. |
| 5 | Luc Roosen | Tulip Computers | m. t. |
| 6 | Vadim Chabalkine | Lotus-Festina | m. t. |
| 7 | Gilbert Duclos-Lassalle | Castorama | m. t. |
| 8 | Guido Bontempi | Carrera Jeans | m. t. |
| 9 | Jelle Nijdam | Buckler | m. t. |
| 10 | Gert-Jan Theunisse | TVM | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets
* Web oficial de la cursa
# Adherència cel·lular

L'adherència cel·lular o adhesió cel·lular és la capacitat que tenen les cèl·lules tant en els éssers unicel·lulars com pluricel·lulars d'unir-se al substrat bé siguin inerts com a elements del medi extern o bé altres cèl·lules (p. ex.: mitjançant una unió adherent). L'adhesió cel·lular per forces electroestàtiques i altres interacciones inespecífiques com per molècules d'adhesió cel·lular, que són específiques. L'adherència cel·lular està relacionada amb múltiples funcions cel·lulars com són:
* El desenvolupament embrionari.
* La migració cel·lular.
* La inflamació.
* La comunicació cel·lular.
* La diferenciació cel·lular.
* El desenvolupament del càncer.

## Referències

* ↑ «What is Cell-Cell Adhesion?» (en anglès), 14-02-2020. [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ Lodish, Harvey; Berk, Arnold; Zipursky, S. Lawrence; Matsudaira, Paul; Baltimore, David «Cell-Matrix Adhesion» (en anglès). Molecular Cell Biology. 4th edition, 2000.
* ↑ «Cell Attachment - an overview | ScienceDirect Topics». [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ González, Publicado por Javier García de Tiedra. «La adhesión celular». [Consulta: 11 setembre 2021].
# Carole LaFavor

Carole LaFavor (Minnesota, 12 de febrer de 1948 - Reserva índia de Red Lake, 21 de novembre de 2011) va ser una persona no-binària novel·lista ojibwe, activista pels drets dels nadius americans i també treballà en infermeria. Coneguda per l'activisme contra el VIH/sida, va aparèixer a la pel·lícula Her Giveway de Mona Smith de 1988 sobre la seva experiència vivint amb la malaltia. Les seves dues novel·les, Along the Journey River i Evil Dead Center, van ser publicades per Firebrand Books, i el seu assaig Walking the Red Road surt a l'antologia Positive Women: Voices of Women Living with AIDS, editada per Andrea Rudd i Darien Taylor.

## Vida personal

LaFavor va néixer a Minnesota el 12 de febrer de 1942 i s'identificava com a dos esperits i lesbiana.
El 1983, LaFavor testificà sobre la violació que patí per part de dos homes blancs, durant el procés d'aprovació de l'Ordenança de Drets Civils de Minneapolis Antipornography.

## Treball sobre el VIH/SIDA

LaFavor va treballar amb el Minnesota American Indian AIDS Task Force i va ser membre del Consell Assessor del President sobre el VIH/SIDA de 1995 a 1997, on va ser l'única persona membre nadiua americana. Se li diagnosticà VIH l'any 1986, i es va fer membre fundadora de Positively Native, una organització que dona suport a les persones natives americanes amb VIH/SIDA. LaFavor va promoure l'ús de la medicina tradicional per als nadius americans amb VIH/sida i va instar els nadius americans a reintegrar-se a les nacions i comunitats tribals per ajudar les dones natives a rebre un suport culturalment adequat contra el VIH/sida.

## Mort

LaFavor va morir el 21 de novembre de 2011.

## Bibliografia

* Along the Journey River (1996)
* Evil Dead Center (1998)
* Tatonetti, Lisa «Written by the Body: Gender Expansiveness and Indigenous Non-Cis Masculinities». Books & Journals, 21-09-2021, pàg. 296. DOI: 10.5749/j.ctv1xn0vcf.

## Referències

* ↑ Ancestry.com. Minnesota, Death Index, 1908-2017 [database on-line]. Provo, UT, USA: Ancestry.com Operations Inc, 2001.
* ↑ «Carole laFavor». Tangled Web UK, 16-11-1998. [Consulta: 4 gener 2008].
* ↑ Malinowsky, H. Robert. «Her Giveaway: A Spiritual Journey with AIDS, by Minnesota American Indian AIDS Task Force.». AIDS Book Review Journal. University of Illinois at Chicago, 01-04-1994. Arxivat de l'original el 2008-01-21.
* ↑ «Along the Journey River». Arxivat de l'original el 2019-08-26. [Consulta: 29 agost 2022].
* 1 2 3 Tatonetti, Lisa Journal of Lesbian Studies, 20, 3–4, 01-10-2016, pàg. 372–387. DOI: 10.1080/10894160.2016.1144426. ISSN: 1089-4160. PMID: 27254762.
* ↑ (1995-06-15). "President Names to HIV/AIDS Advisory Council". Nota de premsa.
* ↑ «Carole (Nelson) LaFavor Obituary». Legacy.com, 23-11-2011.
# Giulia Gwinn

Giulia Gwinn (Ailingen, 2 de juliol de 1999) és una futbolista alemanya que juga com a migcampista al Bayern de Múnic de la Bundesliga Femenina de Futbol.

## Trajectòria

Gwinn va començar a jugar a futbol a l'edat de vuit anys al TSG Ailingen i després al VfB Friedrichshafen. El 2009, va començar un període de cinc anys al FV Ravensburg i, més endavant, al SV Weingarten.
La temporada 2015-16, Gwinn va fitxar pel SC Friburg de la Bundesliga a l'edat de 16 anys. El 13 de setembre de 2015, en la tercera jornada de lliga, va debutar a casa contra l'1. Fußball-Club Köln.
El maig de 2016, va guanyar l'Euro Sub 17 a Belarús després d'una tanda de penals contra la selecció femenina de futbol sub-17 d'Espanya. Les quatre jugadores del SC Friburg a la selecció van contribuir amb 7 dels 10 gols d'Alemanya al torneig.
El 14 de maig de 2019, Gwinn va ser convocada per a la Copa del Món Femenina de Futbol de 2019 amb la selecció d'Alemanya. En el seu debut va assegurar la victòria per a Alemanya en el primer partit en marcar l'únic gol a la fase de grups contra Xina. A més va ser designada millor jugadora del partit.

## Palmarès

| Títol | Club | País | Any |
| Bundesliga Femenina | Bayern de Múnic | Alemanya | 2020-21 |
| Títol | Equip | Seu | Any |
| Campionat Europeu Sub-17 | Selecció d'Alemanya | Belarús | 2016 |

## Referències

* ↑ «Equqipo SC Friburgo». Arxivat de l'original el 16 d'agost de 2019. [Consulta: 2 abril 2017].
* ↑ «Entrevista a Giulia Gwinn». Arxivat de l'original el 4 de març de 2016. [Consulta: 10 juny 2019].
* ↑ Gwinn y Minge se enfrentan a las eliminatorias del Campeonato de Europa
* ↑ «SC Friburgo contrata a Giulia Gwinn y Janina Minge». Arxivat de l'original el 4 de març de 2016. [Consulta: 10 juny 2019].
* ↑ Giulia Gwinn cambia a SC Friburgo
* ↑ SC Friburgo 6:1 Bayer 04 Leverkusen
* ↑ «El sueño del título europeo de Alemania se hace realidad.». Arxivat de l'original el 9 de maig de 2018. [Consulta: 10 juny 2019].
* ↑ Fuertes talentos del SC Friburgo: Cuarteto en el equipo del campeón de Europa sub-17
* ↑ Voss-Tecklenburg nombra el equipo para la Copa Mundial
* ↑ Jugadora del Partido