OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Allioli de codony

L'allioli de codony és un producte típic de la cuina catalana de muntanya; i es fa en indrets del Pallars, l'Alt Urgell, la Cerdanya, el Solsonès i el Berguedà. Aprofita el cultiu del codony, una de les poques fruites ben adaptades a les temperatures fredes de muntanya, propi de la tardor. La majoria de la collita s'utilitza per elaborar el codonyat i el que en resta es fa servir per a aquest allioli.
Es prepara afegint a l'emulsió habitual d'all i oli uns trossos de codony madur, bullit, pelat i sense pinyols. També s'hi acostuma a afegir altres ingredients que el fan un aliment molt complet, com ara ous, poma, pa...
Es tracta d'un producte molt nutritiu i calòric, de gust dolcenc i lleugerament picant, i amb més capacitat de conservació que l'allioli normal. Es converteix en un producte de rebost, molt adequat per a tota mena de plats, tant d'acompanyament per a carns i peixos com de farciment damunt d'una llesca de pa. Es comercialitza en conserva i en pots de vidre, en alguns establiments del Pallars, sobretot en carnisseries i cansaladeries o petites botigues de queviures.
És un aliment molt nutritiu, ja que està elaborat amb tres ingredients molt beneficiosos per al nostre organisme: l'all, el codony i l'oli d'oliva. L'all cru, a banda de donar-hi gust, té propietats antibacterianes, antiparasitàries, anticanceroses, fet que el fa indicat per tractar problemes digestius i d'hipertensió, entre d'altres. El codony és una fruita baixa en sucres i força rica en fibra i vitamines, com la vitamina E, que li dona un poder antioxidant. I, finalment, l'oli d'oliva, que és ric en àcids grassos monoinsaturats i antioxidants amb propietats cardiosaludables.

## Referències

* ↑ Contreras, 2003, p. 20.

## Bibliografia

* Contreras, Jesús; Juanjo Cáceres, Elena Espeitx. Els Productes de la terra. Generalitat de Catalunya. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, 2003. ISBN 84-393-6213-7.

## Enllaços externs

* Recepta i elaboració
* Recepta i elaboració (vídeo)
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :
# Auray Comunitat

L'Auray Comunitat (en bretó An Alre Kumuniezh) és una estructura intercomunal francesa, situada al departament d'Ar Mor-Bihan a la regió Bretanya, al País d'Auray. Té una extensió de 305,65 kilòmetres quadrats i una població de 43.981 habitants (2006).

## Composició

Agrupa 10 comunes :
* Brech
* Auray
* Camors
* Landaul
* Landévant
* Ploemel
* Plumergat
* Pluneret
* Pluvigner
* Sainte-Anne-d'Auray

## Vegeu també

* Intercomunalitats de Morbihan

## Enllaços externs

* Auray Comunitat
* (francès) (bretó) Geografia de Bretanya : portal geogràfic, cartogràfic i estadístic
# Marco Rubio

Marco Antonio Rubio (Miami, Florida, Estats Units, 28 de maig de 1971) és un polític nord-americà del Partit Republicà i actual Senador Júnior de l'estat de Florida. Rubio va ser membre de la Cambra de Representants de la Florida i a les eleccions de 2010 va guanyar el lloc en el Senat dels Estats Units per l'estat de Florida, convertint-se en el primer senador d'origen cubà de la història.

## Biografia

Rubio és d'origen Cubà. Va estudiar a la Universitat de Florida i en la Universitat de Miami, on va obtenir el seu títol d'advocat.

## Política

A Rubio se'l considera de l'ala conservadora del partit republicà.
El gener de 2000 va sortir escollit per a la Casa de Representants de Florida i va ser entre 2006 i 2010 portaveu del parlament.
El 2010 va aconseguir una butaca al Senat dels Estats Units, sent el candidat favorit del Tea Party movement. El governador de Florida, Charlie Crist, que també buscava aquesta mateixa butaca renunciar per això a la seva pertinença al Partit Republicà. La candidatura de Rubio pel senat s'ha vist entelada per investigacions segons les quals podria haver utilitzat la seva carta de crèdit del partit republicà per a fins personals, sense haver declarat aquestes despeses a Hisenda.

## Actualitat

Després de la derrota de Mitt Romney a les eleccions de novembre de 2012, el nom de Rubio, entre altres líders significatius, s'esmenta amb insistència com a figura de recanvi en un Partit Republicà que desesperadament necessita una nova imatge, en particular, atreure l'electorat d'origen llatí.

## Enllaços externs

* Marco Rubio a la pàgina d'Internet de la Casa de Representants de Florida

## Referències

* 1 2 R. Klüver, Bitterer Tee Arxivat 2010-05-03 a Wayback Machine., Süddeutsche Zeitung Online del 30 d'abril de 2010.
* ↑ 503544.html Stephanie Condon, Marco Rubio, Florida GOP Under Federal Investigation, Report Says, CBSNews, 21 abril de 2010
* ↑ Aaron Blake. «El buit del lideratge republicà». Washington Post.
# Maria Josep Estanyol i Fuentes

Maria Josep Estanyol i Fuentes (Barcelona, 15 de desembre de 1950) és una filòloga catalana.

## Trajectòria

Llicenciada en Arqueologia del Pròxim Orient i doctora en Filologia Semítica (secció d'estudis hebreus i arameus) per la Universitat de Barcelona, des del 1974 hi ha impartit classes de cultura i llengua fenícia. Ha fet recerques sobre de la filologia i epigrafia fenícies, així com l'estudi del judaisme i la història dels jueus catalans des del punt de vista històric i filològic.
És membre de l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana, de la Societat Catalana d'Estudis Hebraics i de l'Institut d'Estudis Món Juïc.

## Obres

* Vocabulario Fenicio, 1980.
* Diccionari abreujat fenici-català, 1997
* Gramàtica fenícia. 1996
* Glossari de terminologia del judaisme, 1996
* Arqueologia de Palestina Textos i mapes, 1997
* Corpus de las inscripciones fenícias púnicas y neopúnicas de España, 1986.
* Judaisme a Catalunya avui. 2002.
* Els jueus catalans. 2010
* El primer estel. autoeditat, 2014
* Velos de seda. autoeditat, 2019
* L'hort d'en Baldiri. autoeditat, 2019.
* Immigració, religions i societat (editora), 2010.
* Miscel·lània Judaica (editora), 2013.
* La prima stella. autoeditat. 2020.

## Referències

* 1 2 3 Fernández Gómez, Jordi H. «Estanyol i Fuentes, Maria Josep». A: Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera [Consulta: 17 agost 2020].
* ↑ León García, Juan «La última profesora de fenicio» (en castellà). El País, 25-03-2018 [Consulta: 17 agost 2020].
* ↑ «Maria Josep Estanyol: «El fenici és la llengua mare del Mediterrani, el nostre primer alfabet»». Notícies. Universitat de Barcelona, 09-03-2018. [Consulta: 19 agost 2020].
* ↑ Calders i Artís, Tessa «Maria Josep Estanyol i Fuentes. Els jueus catalans: les seves vivències i influència en la cultura, l'economia i la política dels reialmes catalans». Tamid, 2011, pàg. 215-216. ISSN: 2013-4029.
* ↑ «Relació de persones i entitats que van donar suport a la creació de l'Institut Mon Juïc». Institut d'Estudis Món Juïc (IeMJ). Arxivat de l'original el 2020-06-16. [Consulta: 16 juny 2020].
* ↑ Els jueus catalans : les seves vivències i influència en la cultura, l'economia i la política dels reialmes catalans. Barcelona: PPU, 2009. ISBN 978-84-477-1062-1.
* ↑ Immigració, religions i societat. Barcelona: PPU, 2010. ISBN 978-84-477-1073-7.
* ↑ Miscel·lània judaica. Barcelona: MRR, 2013. ISBN 978-84-941058-2-1.

## Enllaços externs

* Garcia, Lolo. «L'entrevista: M. Josep Estanyol» (vídeo). Ajuntament de Cubelles, 06-03-2018.
* «La Pesta Negra, entrevista conferència a Maria Josep Estanyol» (vídeo). Amics del Castell, Cubelles, 26-05-2020.
* «Els jueus a la Catalunya Nova» (vídeo). Arxiu Històric del Arquebisbat de Tarragona, 21-06-2017.
# Marie Gevers

Marie Gevers (nascuda a Edegem, a prop d'Anvers, el 30 de desembre del 1883 i morta al mateix lloc al 9 de març de 1975) és una novel·lista belga.
Educada per la seva mare, sempre tingué un especial interès per la literatura. Encara molt jove, Verhaeren ja l'encoratjava a compondre poesia bucòlica. Es va casar el 1908 amb Frans Willems, un net de l'activista flamenc Jan Frans Willems, amb el qual va tenir tres fills, Jean (1909), el futur escriptor Paul (1912) i Antoinette (1920). Gevers dedicà tota la vida a la família i, de fet, un dels trets més destacats de la seva poesia era l'amor als orígens i a la família. Fa part d'un grup d'autors d'origen neerlandòfon que a cavall dels segles XIX i XX escrivien en francès: Georges Eekhoud, Maurice Maeterlinck, Alfred Rodenbach i Emile Verhaeren
El 1917 va ser publicada la seva primera antologia, titulada Missenbourg, inspirada en la seva casa natal, «Mussenburg», a Edegem. Després, als voltants del 1930, va començar a escriure en prosa: Madame Orpha ou la sérénade de mai (1933), Guldentop (1934) i La ligne de vie (1937).
Gevers fou la primera dona escollida membre de l'Académie royale de langue et de littérature françaises de Belgique el 1938. A la seva mort, el seu fill i també escriptor Paul va succeir-la a l'Acadèmia. El 1960, va rebre el Grand Prix quinquennal de littérature française. Va morir el 9 de març del 1975 al seu poble natal.

## Bibliografia

* Paix sur les champs, novel·la, Brussel·les, Éd. Jacques Antoine, 1976.
* Plaisir des météores, Brussel·les, Editorial Jacques Antoine, 1978.
* Vie et mort d'un étang, Brussel·les, Editorial Jacques Antoine, 1979.
* Madame Orpha ou la sérénade de mai, novel·la, Brussel·les, Editorial Jacques Antoine, 1981.
* La ligne de vie, novel·la, Brussel·les, Editorial Jacques Antoine, 1983.
* La comtesse des digues, novel·la, Brussel·les, Editorial Labor, 1983, col·lecció Espace Nord.
* Oeuvres poétiques, poesies, Editorial Le Cri, col·lecció Terre Neuve, 2004.

## Referències

* ↑ «Marie Gevers». A: Encyclopedia Britannica (en anglès).
* ↑ «Kasteel Mussenburg» (en neerlandès). Ajuntament d'Edegem, s.d. Arxivat de l'original el 2015-01-28. [Consulta: 2 abril 2017].
* ↑ «Marie Gevers» (en francès). Académie royale de langue et de littérature françaises de Belgique, s.d. [Consulta: 2 abril 2017].
# Marina (pintura)

Una marina és un quadre o pintura que representa el mar. Aquest gènere pictòric representa escenes de navegació en diferents situacions segons l'època. De vegades es representen en alta mar, unes altres entrant o sortint d'un port; la pintura pot representar batalles, platges o vaixells en lluita contra els elements. Aquest gènere pictòric va ser famós sobretot entre els segles XVII i XIX. Fins i tot va donar nom a les teles que tenen forma apaïsada, amb uns formats estandards preestablerts.

## Tècnica

L'art de la marina guarda molts secrets. Un és la representació natural de l'aigua. S'imposa el rigor tècnic per a representar totes les situacions possibles, per exemple els efectes de transparència i moviment de l'aigua no són els mateixos per a un mar tranquil que per a un oceà agitat, o fins i tot en plena tempesta.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.63. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].
Viccionari
# Markus Förderer

Markus Förderer (nascut el 14 de juliol de 1983 en Baden-Baden) és un director de fotografia alemany.

## Carrera

Markus Förderer va estudiar en la Universitat de Televisió i Cinema de Munic. Des del 2007, quan encara estava estudiant, va començar amb aquesta carrera i va fer els seus primers corresponents treballs. Per la pel·lícula Hell (2011), que va ser també el seu debut i que li va valer el Premi a la millor fotografia al XLIV Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya Förderer va rebre en el 2012 el Premi de Fotografia Alemany. A causa del seu treball en la pel·lícula, per la qual va rebre altres premis, fins i tot internacionalment, Förderer es va convertir en una persona interessant per Hollywood. Per això va poder participar allí en diverses pel·lícules, entre elles Independence Day: Resurgence (2016).
Markus Förderer és membre del Bundesverband Kamera, l'associació alemanya de directors de fotografia.

## Filmografia (Selecció)

* 2011: Hell
* 2012: Puppe, Icke und der Dicke
* 2013: Finsterworld
* 2014: I Origins
* 2015: Stonewall
* 2016: Independence Day: Resurgence
* 2018: Megan (curtmetratge)
* 2021: Bliss
* 2021: Trides
* 2021: Red Notice
* 2024: Constellation

## Referències

* ↑ Sitges 2011 | Un palmarés encabezado por 'Red State', de Kevin Smith, espinof.com, 16 d'octubre de 2011
* ↑ «‘Independence Day: Resurgence’ Cinematographer Markus Förderer Resists Being Typecast» (en anglès). Variety, 15-11-2016. [Consulta: 8 agost 2018].
* ↑ Markus Förderer BVK. Consultado el 8 de agosto del 2018. (en alemán).

## Enllaços externs

* Markus Förderer Homepage Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine.
# Ajuntament de Gimenells i el Pla de la Font

L'Ajuntament de Gimenells i el Pla de la Font és una casa consistorial de Gimenells i el Pla de la Font (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici fet d'obra arrebossada, de planta baixa i dos pisos, de composició senzilla, i estilísticament es pot definir com a expressió popular d'arquitectura. És un fet interessant que la porxada dona sobre la plaça pública del poble, ajudant a conformar-la.

## Història

Realització de postguerra feta pel IRYDA.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Gimenells i el Pla de la Font». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 octubre 2018].
# Allium anisopodium

L'Allium anisopodium és una planta nativa de Sibèria, les províncies de l'est llunyà de Rússia, Corea, el Kazakhstan, Mongòlia i el nord de la Xina.
L'Allium anisopodium és una planta herbàcia perenne amb una tija arrodonida en secció; pot arribar a fer 70 cm d'alçada. Les fulles solen tenir la mateixa llargada que la tija, i les flors són de color lila.
Existeixen dues varietats reconegudes:
L'Allium anisopodium var. anisopodium, amb les fulles i la tija llises, i l'Allium anisopodium var. zimmermannianum (syn: Allium zimmermannianum Gilg), amb les fulles i la tija rugoses.

## Referències

* 1 2 The Plant List
* 1 2 3 Flora of China v 24 p 185
* ↑ Karl Friedrich von Ledebour. 1852. Flora Rossica 4: 183.
* ↑ line drawing of Allium anisopodium var. zimmermannianum, Flora of China Illustrations vol. 24, fig. 195, 7
* ↑ Wang, Fa Tsuan & T. Tan. 1934. Contributions from the Institute of Botany, National Academy of Peiping 2(8): 260.
* ↑ Gilg, Ernest Friedrich. 1904. Botanische Jahrbücher für Systematik, Pflanzengeschichte und Pflanzengeographie 34 (1, Beibl. 75): 23
# Peter Yarrow

Peter Yarrow (Nova York, 31 de maig de 1938 - Nova York, 7 de gener de 2025) va ser un cantant i compositor estatunidenc.
Peter Yarrow fou membre del grup de música folk Peter, Paul and Mary, juntament amb Paul Stookey i Mary Travers. El 1961 fou un dels cofundadors del grup, símbol de la lluita pacifista i pels drets civils, un grup que duraria fins a la seva separarió el 1970. Peter Yarrow va coescriure la cançó Puff, el drac màgic juntament amb Lenny Lipton, que es va convertir en el major èxit de la banda, i un dels grans himnes dels seixanta, un tema popularitzat a Catalunya arran de les versions de Falsterbo 3 i Joan Manuel Serrat entre d'altres. A part de la música, va començar a fer activisme per diverses causes socials.
Yarrow va morir a Nova York a causa d'un càncer de bufeta, que havia contret quatre anys abans.

## Referències

* 1 2 «S’ha mort el músic Peter Yarrow, autor de la cançó “Puff, el drac màgic”. Yarrow, que s'ha mort a vuitanta-sis anys, era membre del trio de folk Peter, Paul and Mary». VilaWeb, 08-01-2025 [Consulta: 10 gener 2025].
* ↑ Simon, Lluís «Mor Peter Yarrow, icona del folk i autor de “Puff, el drac màgic” Membre de Peter, Paul and Mary va ser un dels músics més combatius contra la guerra del Vietnam». El Punt Avui, 08-01-2025 [Consulta: 10 gener 2025].
# Ajuntament de Menàrguens

L'Ajuntament de Menàrguens és una obra de Menàrguens (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de tipus civil. Casa de la Vila. Edifici realitzat quasi tot amb pedra i fusta, construït durant el segle xv. De la construcció originària resta la part baixa amb els porxos de pedra sobre arcs de mig punt. Al primer pis hi ha uns curiosos balcons de barana de fusta treballada. L'interior està molt reformat.

## Història

Fou realitzat mitjançant l'ajut dels veïns de Menarguens. Les reformes de condicionament també s'han fet amb l'ajuda del poble.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Menàrguens». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Ajuntament de Morella

L'Ajuntament de Morella és l'administració pública local que governa i representa els interessos de la ciutat i municipi de Morella. Els seus responsables polítics són escollits per sufragi universal pels ciutadans de Morella amb dret a vot, en eleccions celebrades cada quatre anys. Actualment el sistema de règim municipal està constituït per la Llei de Bases del Règim Local de 1985 i, amb caràcter supletori, pel Reial Decret legislatiu de 1986.
Els òrgans bàsics a tots els ajuntaments són l'alcalde, els tinents d'alcalde, el ple i la comissió de govern.
El ple, integrat per tots els regidors, és presidit per l'alcalde, i li corresponen les funcions de major transcendència municipal, en particular el control i la fiscalització dels òrgans de govern. Les seues sessions són públiques.
La comissió de govern està integrada per l'alcalde i un nombre de regidors no superior a la tercera part d´aquests nomenats i destituïts, lliurement, per l'alcalde. A la comissió assisteix l'alcalde i té les atribucions que aquest i el ple l'hi deleguen.
Actualment, l'alcalde de Morella és en Rhamsés Ripollés Puig, membre del Partit Socialista del País Valencià (PSPV-PSOE).

## Composició

La composició de l'assemblea local per a la legislatura 2019-2023 és la següent:
Regidors Municipals 2019-2023 :
| PSPV-PSOE | PP |
| Rhamsés Ripollés Puig Rocío Querol Centelles Joel Pacual Royo Judit García Camañes M. Carmen Escuder Beltran M. Luz Blasco Querol Joan C. Marcobal Ripollés Ana Adell Jovaní J. Manuel Rodrigo Valero | J. Antonio Lecha Tena Jacinta Muñoz Giner |

## Govern

Els membres de l'equip de govern de Morella són els següents:
| Nom | Partit | Departament |
| Rhamsés Ripollés Puig | PSPV-PSOE | Alcalde |
| Rocío Querol Carceller | PSPV-PSOE | 1r Tinent d'Alcalde |
| Joel Pacual Royo | PSPV-PSOE | 2n Tinent d'Alcalde |
| Judit García Camañes | PSPV-PSOE | 3r Tinent d'Alcalde |
| M. Carmen Escuder Beltran | PSPV-PSOE | Turisme, comerç, ocupació i igualtat |
| M. Luz Blasco Querol | PSPV-PSOE | Benestar, salut, gent gran, cooperació i tradicions |
| J. C. Marcobal Ripollés | PSPV-PSOE | Hisenda, serveis urbans, manteniment i comunicació |
| Ana Adell Jovaní | PSPV-PSOE | Educació i serveis turístics |
| J. M. Rodrigo Valero | PSPV-PSOE | Protecció ciutadana i mobilitat |

## Referències

* ↑ https://www.morella.net/grups-municipals/
* ↑ https://www.morella.net/ple-municipal/
# Ajuntament de Riells i Viabrea

L'Ajuntament de Riells i Viabrea és una obra de Riells i Viabrea (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una masia readaptada com a seu de l'ajuntament de Riells i Viabrea. L'edifici és de tipus basilical, de dues plantes i golfes amb vessants a laterals.
Totes les obertures són rectangulars simples excepte al pis superior que presenta tres finestres d'arc de mig punt. Sobre el portal d'entrada hi ha un balcó de barana de ferro. La façana conserva la seva fesomia original excepte pel que fa al ràfec de la teulada que s'ha refet imitant una cornisa catalana.
Les altres façanes presenten més obertures de les que tenia inicialment i, a la part del darrere, s'hi ha afegit una porxada d'arcs de mig punt coberta per una gran terrassa.
El parament és arrebossat i pintat de blanc i deixa al descobert les pedres cantoneres dels angles.
A la part del darrere s'hi ha obert una gran plaça pública amb un gran brollador central. Es conserva l'antic pou al davant, just a l'altre costat de la carretera.

## Història

És un mas de finals del segle xix o principis del XX que va estar sempre habitat per masovers. El primer que es coneix a principis del segle xx va ser Josep Iglesias i Planiol, que va ser alcalde els anys 1922-23. Després la seva filla, Paquita Iglesias i el seu espòs, Maties Pascual. Més tard els seus fills Josep i Maria Teresa, que van deixar la casa a la dècada dels 60, perquè va ser venuda, juntament amb els terrenys pel seu propietari, Joan Bofill, a la promotora de les futures urbanitzacions de Can Salvà, Ordenació de Riells i Viabrea.
El 2 de maig de 1974, la casa i els terrenys propers (8.314 m quadrats) van ser cedits a l'Ajuntament. El dia 1 de juliol de 1978 es va inaugurar com a Casa Consistorial. El pressupost de restauració i adaptació va ser de 2.269.312 pessetes i l'encàrrec el va realitzar Construccions Jordi Illa. Posteriorment es va urbanitzar la plaça i el dia de Sant Jordi de 1994 es va inaugurar la font. Fins aquell moment l'ajuntament havia tingut diferents seus. Primer sembla que en unes dependències de Can Ferrer, al costat de Sant Martí, i més tard, a la Guingueta, una antiga casa pairal del segle xv situada prop de Breda.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Ajuntament de Riells i Viabrea». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].
# Ausberg

L'ausberg (ausberc, asberc), o gonió, és un tipus particular de cota de malles o de cota d'escates, un tipus d'armadura en forma de túnica que cobreix el tors i alguns cops part dels braços i cuixes, i podia arribar fins als turmells. La formen anelles entrellaçades de ferro forjat, o acer, de tal manera que cada anell és lligada amb almenys quatre anelles de forma que forma una malla o teixit. A l'època medieval, als Països Catalans els cavallers la duien sobre la gonella i sovint es combinava amb el capmall. Era una de les principals armes defensives dels guerrers medievals.

## Referències

* ↑ «Ausberg». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Armadura
* Armadura de plaques d'acer
* Cuirassa
* Cavaller
* Lloriga segmentata

## Enllaços externs

* Mail: Unchained
* The Apprentice Armorer's Illustrated Handbook For Making Mail
* Romancoins.info
Viccionari
# O atraso económico de Galiza

O atraso económico de Galicia (l'endarreriment econòmic de Galícia) és un assaig escrit per l'economista i intel·lectual galleguista Xosé Manuel Beiras en 1972.

## Obra

La tesi d'O atraso és que Galícia no és tant un país pobre com endarrerit econòmicament, provocat pel domini colonial que Espanya efectua sobre Galícia.

## Referències

* ↑ A odisea de Beiras nun país náufrago article a El País del 16 de desembre de 2011 (gallec)

## Bibliografia

* Beiras Torrado, X. M.. Laiovento. O atraso económico da Galiza. ISBN 84-87847-66-8.
# Ajuntament de Sant Just Desvern

L'Ajuntament de Sant Just Desvern és un edifici del municipi de Sant Just Desvern (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici cantoner de tres plantes situat dins el nucli de la vila. La seva façana presenta tres arcades, i la part superior és feta amb arrebossat de color vermellós. Anteriorment la part superior de la façana principal estava coronada per un frontó, que l'última intervenció ha eliminat.

## Referències

* ↑ «Ajuntament de Sant Just Desvern». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2015].