OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Enric Ravello i Barber

Enric Ravello i Barber, anteriorment conegut com a Enrique Ravello (València, 1968) és un polític valencià vinculat a organitzacions d'extrema dreta. El 2014, va ser un dels fundadors de la formació identitària Som Catalans.
Va formar part de l'organització nazi Cercle Espanyol d'Amics d'Europa, del Moviment Social Republicà i, posteriorment, de Plataforma per Catalunya, en la qual va exercir com a responsable de relacions internacionals. Gràcies a ell, Som Catalans va establir contactes amb el partit Vlaams Belang de Flandes i el Casal Europa de Perpinyà, liderat per l'exmilitant del Front Nacional Llorenç Perrié.
A escala internacional, el 2012 va participar en homenatges a feixistes italians i el 2014 va fer d'observador al referèndum sobre l'estatus polític de Crimea en qualitat de parlamentari català.

## Referències

* ↑ Celades, Miguel. «Independentismo de "derechas": Enric Ravello de Som Catalans». Ciencia y Espíritu, 16-02-2020. «minut 4:10 al 6:30: "Nosaltres (….SOM catalans) no som bàsicament independentistes, nosaltres som bàsicament nacionalistes ….. per a nosaltres el principi absolut és la conservació de la nació catalana"»
* ↑ Sant, Xavier Rius. «Ultras independentistas, por Xavier Rius Sant» (en castellà). El Periódico, 10-12-2020. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ Borràs, Jordi. «Diccionari de l'extrema dreta a Catalunya, de la A a la Z». Crític, 31-05-2016. [Consulta: 10 juliol 2019].
* ↑ «Denuncian que "autodeclarados observadores" supervisan el referéndum en Crimea». La Vanguardia, 16-03-2014. [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ «Líders feixistes italians visiten els Països Catalans». Llibertat.cat. [Consulta: 11 desembre 2020].
# Arc gòtic amb inscripció

L'Arc gòtic amb inscripció és una obra d'Olesa de Montserrat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Finestra allindada feta de carreus de pedra de grans dimensions perfectament escairats i units amb morter. La peculiaritat es troba a la llinda, simula ésser un arc fistonat amb la zona superior un arc conopial incís. La resta del mur de l'habitatge del que avui forma part està arrebossat i parcialment pintat de blanc, fet que ha ocasionat també que es pintés en part la llinda. Conté una inscripció amb la data i tota una sèrie de noms que ja no es poden desxifrar.
D'estil gòtic.

## Història

Correspon a l'època medieval de la vila, o sigui als orígens d'aquesta.

## Referències

* 1 2 3 «Arc gòtic amb inscripció». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 23 gener 2019].
# Descongestiu

Un descongestiu és un fàrmac que combat o alleuja la congestió nasal. Generalment, actuen reduint l'inflament de les membranes mucoses en els passos nasals. L'ingredient actiu en la majoria dels descongestius és o bé la pseudoefedrina o bé la fenilefrina.
La majoria dels descongestius causen una resposta en l'adrenoreceptor a$_1$, principal responsable de la vasoconstricció. L'efecte no es limita al nas, per la qual cosa aquests fàrmacs poden provoca hipertensió arterial; encara que la majoria no són estimulants tan potents. La gran majoria dels descongestius actuen a través de la millora de noradrenalina i epinefrina (adrenalina) o adrenèrgic mitjançant l'estimulació de l'activitat dels α-adrenèrgics. Això indueix a vasoconstricció dels vasos sanguinis en el nas, la gola i els sins paranasals, que es tradueix en reducció de la inflamació i moc en aquestes zones.
Generalment se subministren junt amb antihistamínics per a reduir aquest efecte. S'acostumen a administrar per la via intranasal o oral.
L'ús durant molt de temps és desaconsellat. Si les fa servir molt, per exemple la pseudoefedrina, normalment hi ha un efecte de tolerància pel qual necessites més dosi per produir el mateix efecte el que augmenta el risc d'efectes secundaris i risc d'addicció.

## Referències

* ↑ «descongestiu». Diccionari enciclopèdic de medicina (DEMCAT). TARMCAT. [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ López Tovar, Antoni «Els populars fàrmacs contra la congestió nasal, sota sospita per riscos greus». La Vanguardia, 04-11-2023.
# Associació de Veïns de Poblenou

Associació de Veïns de Poblenou fou una associació nascuda el 1972 al barri del Poblenou de Barcelona. Actualment és al número 49 de la Rambla del Poblenou. La primera actuació de l'Associació va ser lluitar per aconseguir el primer institut del barri als terrenys de l'antiga Protecció de Menors del carrer de Wad-ras (ara Doctor Trueta). L'associació va comptar des del primer moment amb el suport de partits polítics clandestins agrupats a la també clandestina Comissió de Barri (1969-1972) i de militants cristians. El primer president va ser Josep Maria Procházka. En aquell moment hi va haver molta participació, estaven en l'època final de la dictadura franquista i això va fer que la gent s'hi unís per lluitar tant pels drets socials com els polítics. Va ser, i és, l'associació amb més força de Poblenou, altres com la de Taulat o Llacuna eren molt més concretes i limitades, resolien els conflictes de la seva zona.
Els primers anys de l'associació van ser molt reivindicatius i de gran contingut polític; actualment, en canvi, és de contingut social. La primera etapa de l'associació, en l'època franquista, va tindre alguns problemes com és la detenció de cinc persones a la Festa Major del 1974 i l'empresonament de Josep Huertas, fundador de l'associació. Acabada la dictadura, amb l'arribada de la democràcia, molts veïns del barri van deixar de participar-hi i s'unien a partits polítics.
Més tard, la nominació de Barcelona com a ciutat olímpica va significar grans canvis per Barcelona i, sobretot, per Poblenou. Per una banda, una millora urbanística, però per una altra banda una pèrdua d'elements patrimonials històrics importants del barri. L'Associació de Veïns del Poblenou va fer una campanya "Volem seguir vivint al Poblenou" que mostra la por dels veïns per tots aquests canvis. Ja que, la millora urbanística que patia el barri tenia com a conseqüència uns habitatges més cars.
Actualment, els membres de l'associació es reuneixen cada quinze dies per treballar en la defensa del dret dels veïns del Poblenou, perquè visquin en un barri amb les majors qualitats. Aquests membres de l'associació formen part del Codi Ètic, creat pel Consell d'Associacions de Barcelona. Ha publicat al llarg del temps una revista, ara bimestral, amb el nom de Poblenou. Entre les moltes lluites per millorar el barri destaquen la seva denúncia d'indústries contaminants, la pugna per aconseguir un centre cívic a Can Felipa, el soterrament del Cinturó del Litoral –ara ronda—, la recuperació de la platja de la Mar Bella i l'obstinació per aconseguir equipaments en un barri amb mancances.

## Referències

* ↑ El Poblenou en 135 veus: enciclopèdia.. 1a ed. Barcelona: Arxiu Històric del Poblenou, 2005. ISBN 84-609-4966-4.

## Bibliografia complementària

* Fet al Poblenou : un recorregut visual per més de 150 anys d'història. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona, 2007. ISBN 84-934161-3-4.
* Huertas Claveria, Josep Maria. Itineraris Poblenou. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2007. ISBN 84-7609-961-4.

## Enllaços externs

* Web de l'associació
# Annapurna IV

L'Annapurna IV (en nepalès: अन्नपूर्ण ४) és una muntanya de la serralada de l'Annapurna a l'Himàlaia, que es troba al Nepal. Juntament amb l'Annapurna II, més alt, està aïllat dels altres cims de la serralada a través d'un coll important. És el quart cim més alt de la serralada. Va ser escalada per primera vegada l'any 1955 per una expedició alemanya liderada per Heinz Steinmetz a través de la cara nord i la cresta nord-oest.

## Característiques

Malgrat el seu baix protagonisme, l'Annapurna IV és un cim important en relació amb els seus veïns immediats. La ruta estàndard d'ascens de l'Annapurna II utilitza la cara nord d'aquest cim per ascendir a la carena que uneix els dos cims, evitant així molts dels perills que s'enfronten a aquesta muntanya. A l'oest, l'Annapurna IV cau abruptament en un coll important compartit amb la carena est de l'Annapurna III (i, per tant, la resta del massís de l'Annapurna).
La vall del riu Seti, immediatament al sud d'aquest coll, dona accés a la famosa carena sud-est de l'Annapurna III. Tot i que subjecta a dècades d'intents, la cresta només es va escalar amb èxit per primera vegada el 2021. A partir del 2024, el propi pilar sud-oest de l'Annapurna IV, també accessible des de la vall, ha rebutjat tots els intents d'escalada.

## Història de les ascensions

Hi va haver diversos intents d'escalar la muntanya a principis de la dècada del 1950. El 1950, una expedició liderada per Bill Tilman va assolir una altitud d'uns 7.315 m. El 1952, un grup d'alpinistes japonesos va intentar l'Annapurna IV i va assolir una alçada d'uns 5.791 m.
El primer ascens va ser finalment aconseguit per una expedició alemanya dirigida per Heinz Steinmetz el 1955. El 30 de maig de 1955, els alpinistes alemanys Heinz Steinmetz, Harald Biller i Jürgen Wellenkamp van arribar al cim. Van triar la mateixa ruta d'ascensió que Tilman havia pres cinc anys abans, l'anomenada "ruta de Tilman". Això condueix des del nord a la vall del riu Sobje Khola i per la carena occidental fins al cim. Altres participants a l'expedició van ser Manfred Bachmann i Fritz Lobbichler.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 AAJ, 1956: Asia, Nepal, Annapurna IV
* 1 2 Alpine Club Library - Himalayan Index
# Conxa García Ferrer

Conxa García Ferrer (Picassent, 1957) és una mestra i política valenciana, alcaldessa del seu poble des de 2003.
Diplomada en Ciències de l'Educació, és mestra de valencià i funcionària de l'administració pública com a tècnica de promoció lingüística des de 1997. Conxa García Ferrer ha estat activa en diverses entitats i associacions en defensa del patrimoni històric i la cultura com l'Institut d'Estudis Comarcals de l'Horta Sud, també ha participat en diverses trobades i jornades per a la defensa de les dones a la política.
Militant del Partit Socialista del País Valencià (PSPV-PSOE), és alcaldessa de Picassent des de les eleccions de 2003 quan aconsegueix apartar al Partit Popular (PP) del govern municipal amb el suport del Bloc Nacionalista Valencià (BLOC). Als comicis de 2007 repeteix a l'alcaldia, també amb el BLOC. Aconsegueix la majoria absoluta a les de 2011, i a les de 2015 arriba gairebé al 53% dels vots i una ampla majoria. El 2019 encara ampliarà més la base electoral amb un 55%. El 2023 no assoleix la majoria però revalida el govern amb el suport de la coalició Compromís-Unides Per Picassent.
Conxa García també ha estat diputada provincial a la Diputació de València de 2015 a 2019, integrada al govern de la corporació format pel seu partit amb Compromís i Podem.

## Referències

* ↑ «Currículum Vitae – Ajuntament de Picassent». [Consulta: 21 febrer 2025].
* ↑ «Bloc, EUy PSPV sellarán hoy el acuerdo que dará la alcaldía de Sueca a los nacionalistas» (en castellà), 07-06-2007. [Consulta: 21 febrer 2025].
* ↑ Sena, Laura. «El PSPV y Compromís-Unides pactan el gobierno de Picassent que presidirá Conxa Garcia» (en castellà), 16-06-2023. [Consulta: 21 febrer 2025].
# Elènia del Brasil

L'elènia del Brasil (Elaenia sordida) és un ocell de la família dels tirànids (Tyrannidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos del nord-est de l'Argentina, est de Paraguai i sud-est del Brasil.

## Taxonomia

Ha estat considerda una subespècie de l'elènia fosca (Elaenia obscura) però avui es considera una espècie de ple dret, arran els treballs de Minns 2017.

## Referències

* ↑ «Elènia del Brasil». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2021(català)
* ↑ JC Minns. 2017. Vocal differences in Elaenia obscura. www.xeno-canto.org/article/218
# Bălan

Bălan (en alemany: Kupferbergwerk; en hongarès: Balánbánya, pronunciat [ˈBɒlaːmbaːɲɒ]) és una ciutat del comtat de Harghita, Transsilvània (Romania). Històricament ha estat un dels centres de mineria de coure més importants de Transsilvània i Romania, però les seves mines ja no són operatives. El seu nom en romanès significa "ros", en alemany significa "mina de coure", mentre que el nom hongarès significa "mina de Balán".

## Geografia

Es troba a la depressió de Ciuc (en romanès Depresiunea Ciucului, hongarès: Csíki-medence). Està envoltat per les muntanyes de Hășmaș (Hășmașul Mare i Hășmașul Mic). L'altitud de la ciutat és de 850 m; aquesta puja a 1792 m al cim més alt de les muntanyes de Hășmaș. Bălan és travessat pel riu Olt.

## Clima

El clima temperat continental té una temperatura mitjana de 7˚C, baixant a -10˚C a l'hivern. Hi ha 1300-1400 hores assolellades a l'any. Les ràfegues de vent són rares a causa de les muntanyes i els boscos dels voltants.

## Flora i fauna

La majoria dels boscos al voltant de Bălan són boscos d'avets, però també hi ha boscos d'avets, làrixs i aurons. Hi ha algunes espècies de flors a la zona com l'edelweiss i el pèsol dolç protegits per la llei. Als boscos hi ha algunes espècies de bolets comestibles i fruits com nabius, gerds i nabius.

## Demografia

Segons el cens del 2011 tenia 5.864, dels quals 3.625 (61,82%) eren romanesos i 2.124 (36,22%) eren hongaresos.

## Història

Bălan va ser el lloc de l'explotació del ferro durant el segle XVII, però el 1702 els magatzems de ferro s'havien esgotat. Els jaciments de coure van ser descoberts el 1785 per János Opra; la producció va començar el 1803 i el 1853 hi havia sis mines en funcionament. A partir d'aquest període, el poble va començar a convertir-se en una ciutat. Fins al 1967, Bălan va continuar formant part de la comuna de Sândominic, obtenint finalment la condició de ciutat oficial el 1968. El 2006 totes les activitats relacionades amb la mineria van ser aturades pel govern romanès i actualment la ciutat compta amb l'ecoturisme i les petites empreses com a principals activitats econòmiques.

## Punts d'interès

El principal jaciment arquitectònic de Bălan és l'Església Catòlica Romana, consagrada el 1869. Malgrat el desgavell ambiental de la mineria, la zona circumdant és rarament bella, ja que contempla les muntanyes properes de Hășmașul Mare i Tarcău, l'antiga destinació popular per fer senderisme. El riu Olt, un dels més significatius de Romania, s'origina a les muntanyes properes a la ciutat.

## Referències

* ↑ Romanian Census 2011
# Arcadisme

L'arcadisme (del grec Ἀρκαδία, Arcàdia, província de l'antiga Grècia) és un tipus poesia pastoral que es caracteritza per tenir un esquema simple, que descriu la bellesa de la vida senzilla prop de la natura. El tema és part dels mites de l'antiga Grècia i era esmentat en els contes populars i en els discursos d'alguns savis com a exemple de vida plaent.
Arcàdia és un escenari mediterrani tòpic, una indret idíl·lic poblat de pastors feliços, creuat pel riu Alfeu. Hom hi viu en comunió amb la natura, com en el mite del "bon salvatge". En aquest sentit té gairebé les mateixes connotacions que el concepte d'utopia.
Arcàdia o l'arcadisme literari va inspirar diversos poetes i artistes, sobretot durant el Renaixement i el Romanticisme. Des de Teòcrit i Virgili a Jacopo Sannazaro, que va escriure un llarg poema amb aquest títol, Arcadia, el 1502, és llarga la tradició literària que va descriure la comunió amb la natura, la senzillesa i la pau.
El 1690, a Roma, un grup d'escriptors van fundar l'Accademia degli Arcadi per a combatre el "mal gust" literari de l'època identificat amb el marinisme.
A Catalunya el tema d'Arcàdia és molt important en la poesia de Mossèn Costa i Llobera i de Josep Carner, molt possiblement influïts pels francesos Albert Samain i Jean Moréas.
La pintura classicista de Puvis de Chavannes va recuperar el tema de l'Arcàdia al segle xix francès, que a Catalunya va ser recollit per Joaquim Torres Garcia, Joaquim Sunyer i de Miró i per molts noucentistes.

## Referències

* 1 2 3 «Arcadisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Persée. «Poétique de l'Arcadie, de Virgile à Bonnefoy» (en francès).
* ↑ «Arcadisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Râșnov

Râșnov (pronunciació en romanès: [ˈRɨʃnov]; en alemany: Rosenau; en hongarès: Barcarozsnyó; en dialecte saxó de Transsilvània: Ruusenåå; en llatí: Rosnovia) és una ciutat del comtat de Brașov, Transsilvània, Romania amb una població de 15.022 habitants.
Es troba a uns 15 km de la ciutat de Brașov i aproximadament a la mateixa distància de Bran, a la carretera que uneix Valàquia i Transsilvània.

## Història

El fortí romà de Cumidava va ser descobert el 1856 a prop de la ciutat.
El castell de Râșnov va ser construït els anys 1211-1225 pels cavallers teutònics. Râșnov fou esmentat per primera vegada el 1331 com a Rosnou i de nou el 1388 com a villa Rosarum. Si bé el poble va ser arrasat moltes vegades en la seva història per tàtars, turcs i valacs, el castell va ser conquerit una sola vegada, el 1612 per Gabriel Báthory.

## Mite

Hi ha un mite unit a la Ciutadella de Râșnov. Durant un setge particularment llarg de la fortalesa, els ciutadans de Râșnov es van preocupar per la manca d'aigua potable disponible. Dos soldats turcs, que havien estat capturats anteriorment, van rebre la tasca de cavar un pou al centre de la fortalesa. A aquests dos homes se'ls va assegurar que se'ls donaria la llibertat un cop acabat el pou. Segons la llegenda local, van trigar 17 anys a acabar el pou, però encara van morir després. Aquest famós pou encara es troba al centre de la fortalesa de Râșnov i té una profunditat de 143 metres.

## Cultura

A l'agost de 2013, Râșnov es va convertir en l'amfitrió del primer festival de metall extrem a Romania, conegut com a Rockstadt Extreme Fest, que es va celebrar a la base del turó amb la Ciutadella de Râșnov. El festival va comptar amb bandes com Decapitated, Napalm Death, Gojira, Carach Angren, Septicflesh, Primordial entre moltes altres i continua fins als nostres dies.

## Esports

El complex esportiu de Râșnov es va construir als afores de la ciutat de la vall de Cărbunarii, per al Festival Olímpic d'Hivern de la Joventut Europea del 2013, que es va celebrar a la ciutat propera de Brașov.
Dos esdeveniments de salt d'esquí van tenir lloc a Râșnov, en el marc de la competició femenina de la Copa del Món de Salt d'Esquí 2013/2014. Els fets estaven programats per al març del 2014, al vessant "Valea Cărbunării". Durant la Copa del Món 2019-2020, tant dones com homes tenen esdeveniments a Râșnov.

## Vegeu també

* Pobles amb esglésies fortificades a Transsilvània

## Referències

* ↑ Rosenau
* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune». Arxivat de l'original el 2016-01-18.
* ↑ http://www.siebenbuerger.de/ortschaften/rosenau/informationen/
* ↑ «Romania starts into the future», 17-10-2011.
* ↑ «Ski Jumping - FIS-SKI».

## Enllaços externs

* La fortalesa de Râșnov
* Història de la fortalesa
* Rockstadt Extreme Fest
# Annobonès

L'annobonès és un crioll portuguès conegut pels seus parlants com a Fa d'Ambu o Fá d'Ambô (portuguès Fala de Ano-Bom), que és parlat a les illes d'Annobón i Bioko, així com a la zona costanera de la Guinea Equatorial, majoritàriament per mestissos d'africà, lusoafricà i espanyol.
En el país hi ha una actitud positiva vers l'idioma i n'hi ha cursos d'ensenyament a la capital, Malabo.

## Orígens

Els portuguesos descobriren l'illa en el segle xv, i era deshabitada. Els colonitzadors van decidir portar-hi esclaus d'Angola i Sao Tomé i Principe per poblar l'illa. El crioll era parlat originàriament pels descendents del mestissatge entre homes portuguesos i les esclaves africanes importades, per tant té un origen semblant al forro, el crioll dels lliberts de Sao Tomé i Principe, del qual potser en deriva. El govern de Guinea Equatorial ha finançat un estudi sociolingüistic a Annobón de l'Instituto Internacional da Língua Portuguesa (IILP), que ha demostrat forts vincles amb les poblacions criolles portugueses a Sao Tomé i Principe, Cap Verd i Guinea Bissau.

## Característiques

L'annobonès és anàleg al Forro. De fet, és derivat del forro, puix que comparteix la mateixa estructura (82% del seu lèxic). Després que Annobón va passar a Espanya, la llengua podria haver incorporat mots del castellà (10% del seu lèxic), encara que és difícil d'assegurar, atesa la similitud entre el castellà i el portuguès. Actualment el castellà és l'idioma oficial de l'illa, encara que no és gaire parlat i el crioll portuguès té un ús vigorós a l'illa i a la capital Malabo, i també té alguns parlants a part continental de Guinea Equatorial. El portuguès normalitzat és usat com a llengua de litúrgia. Hi ha intents d'instaurar el portuguès com una de les llengües oficials a Guinea Equatorial.

## Referències

* ↑ Ethnologue: Languages of the World. 16th. Dallas, Texas: SIL International, 2009.
* ↑ «Formação de professores e programas televisivos introduzem português na Guiné-Equatorial» (en (portuguès)). Sol, 1\5 Febrer 2014. [Consulta: 27 novembre 2015].
* ↑ «Fa d'Ambu». Ethnologue. [Consulta: 15 novembre 2010].
* ↑ «Equatorial Guinea Adds Portuguese as the Country's Third Official Language». PRNewsWire, 14-10-2011. [Consulta: 15 novembre 2010].
* ↑ «El portugués será el tercer idioma oficial de la República de Guinea Ecuatorial». Gobierno de la Republica de Guinea Ecuatoria. Arxivat de l'original el 2015-09-03. [Consulta: 15 novembre 2010].
* ↑ «Proyecto de Ley Constitucional» (PDF). Gobierno de la Republica de Guinea Ecuatorial, 14-10-2011. Arxivat de l'original el 2012-01-03. [Consulta: 15 novembre 2010].
# Elènia ventregroga

L'elènia ventregroga (Elaenia flavogaster) és una petita espècie d'ocell passeriforme de la família dels tirànids. Habita l'àrea compresa entre el sud de Mèxic i la Península de Yucatán fins a Amèrica Central i Sud-amèrica, fins al nord de l'Argentina.

## Descripció

Els adults mesuren aproximadament 16,5 cm de llarg i pesen al voltant de 24 grams. Són de color marró verdós en la part superior, amb una línia blanca que envolta els seus ulls, una cresta dividida i un cèrcol blanc en forma de corona. La gola presenta una coloració pàl·lida i el pit és de color gris, amb anques de to groc tènue. La trucada és un breeer i el cant sona com zhu-zhee-zhu-zhee.
Es reconeixen quatre subespècies:
* Elaenia flavogaster flavogaster
* Elaenia flavogaster pallididorsalis
* Elaenia flavogaster semipagana
* Elaenia flavogaster subpagana
# Turoio

El turoio (també anomenat surayt o neoarameu) és una llengua central neo-aramea tradicionalment parlada al sud-est de Turquia i el nord-est de Síria pels assiris. Segons la New Catholic Encyclopedia és un dialecte modern neo-sirià. Actualment s'empra majoritàriament en el registre oral i es troba en decreixement. Procedeix de l'arameu oriental.
Fonèticament presenta abundància de fricatives i oclusives i neutralització vocàlica en les síl·labes tancades. A diferència d'altres llengües properes, compta amb demostratius i articles definits.

## Notes

* ↑ Últimes dades de referència de 2017.

## Referències

* ↑ FRANCIAJERUSALEM, RICARDO MIR DE «Els últims arameus» (en castellà). elperiodico, 15-09-2008.
* ↑ (Hrsg.), Pere Comellas, Conxita Lleó. Recerca i gestió del multilingüisme / Mehrsprachigkeitsforschung und Mehrsprachigkeitsmanagement. Waxmann Verlag. ISBN 9783830973256.
* ↑ «Syriac Language and Literature - Dictionary definition of Syriac Language and Literature - Encyclopedia.com: FREE online dictionary» (en anglès). [Consulta: 2 maig 2018].
* ↑ «Saving the Aramaic language» (en anglès). University of Bergen.

## Enllaços externs

* «Turoyo language and alphabet»..