OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caragol de terra

Els caragols (o cargols) de terra són mol·luscs gastròpodes del superordre dels eupulmonats, que han desenvolupat un pulmó per a respirar l'aire atmosfèric.
El caragol terrestre més gros és el caragol gegant africà (Achatina fulica) de fins a 38 cm de diàmetre i que pot pesar un quilo.

## Morfologia

Els caragols tenen la conquilla helicoidal i generalment dextrorsa, de mida i color variables segons les espècies. El cap és proveït de quatre tentacles: els inferiors són petits, i els superiors, més llargs; hi porten dos ulls simples a l'extrem.
El terme caragol de terra no té cap significat taxonòmic atès que dins l'ordre dels pulmonats hi ha nombroses famílies que inclouen tant caragols de terra, d'aigua dolça com llimacs.
Són molt apreciats tant amb fins col·leccionistes com gastronòmics.

## Espècies comestibles als Països Catalans

A Catalunya, Mallorca i al País Valencià hi ha una gran tradició gastronòmica al voltant dels caragols de terra. Les espècies més recol·lectades i criades són:
* Helix aspersa: Caragol bover, caragol moro, bou.
* Otala punctata: Caragol cristià, caragol jueu, bocanegra.
* Cepaea nemoralis: Regina.
* Eobania vermiculata: Caragol pedrenyer.
* Pseudotachea splendida: reineta, carragina.
* Theba pisana: Caragolina, avellanenc. (En sentit estricte).
* Cernuella virgata: Caragolina, avellanenc. (En sentit extens).
* Iberus gualterianus alonensis: Vaqueta, vaqueta serrana. El caragol més apreciat en gastronomia al País Valencià i a les Terres de l'Ebre.

## El caragol en la cultura popular catalana

El caragol és sovint el protagonista d'algunes cançons tradicionals per a la mainada en tot el territori català, especialment la cançó Caragol treu banya, que canten els nens quan troben un caragol i volen fer-li treure la banya.
| « | Caragol treu banya, puja a la muntanya; caragol bover, puja al taronger. | » |
| — Cançó infantil popular (Girona) |||

## Referències

* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «caragol». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.

## Vegeu també

* Caragols a la llauna
* Helicicultura
# Carlos Boyero

Carlos Boyero (Salamanca, 2 de maig de 1953) és un crític de cinema espanyol. Després de col·laborar durant diversos anys en el diari El Mundo, va començar a treballar en El País a l'octubre de 2007. Amb anterioritat havia treballat també en El Independiente i Diario 16.
Va estudiar Ciències de la Informació a la Universitat Complutense de Madrid, on va tenir com a companys de classe l'actor Antonio Resines i el director Fernando Trueba.
El 1974 va participar com a actor, al costat d'Óscar Ladoire, en el curt Óscar y Carlos, que va dirigir Fernando Trueba.

## Enllaços externs

* Articles de Carlos Boyero
* Videoblog
* Pàgina oficial de Boyero i Cia Arxivat 2015-05-26 a Wayback Machine.
# Catalina Erauso

Catalina Erauso (castellà: Catalina de Erauso) (Sant Sebastià, 10 de febrer de 1592 - Cotaxtla, c. 1650) va ser una aventurera, militar i escriptora basca, coneguda com la Monja Alférez.

## Biografia

La seva família la va fer ingressar en un convent en la seva joventut però posteriorment va escapar-se i viatjà per Espanya i Amèrica vestida d'home, exercint diversos oficis, entre els quals el de soldat. L'any 1615 aproximadament va creuar l'atlàntic i es va traslladar a Perú on va participar per primer cop en una batalla. Posteriorment s'enrolaria en un regiment amb destinació a Xile amb el nom d'Alonso Díaz Ramírez de Guzmán que, per motius que es desconeixen, va haver d'abandonar obligada temps després.
Va escriure Historia de la Monja Alférez Doña Catalina de Erauso, escrita por ella misma, que alguns consideren apòcrifa. Segons la seva autobiografia va ser condemnada a mort en diverses ocasions i va escapar, per poc, en tantes altres. En una d'aquestes, en la que creia que estava a punt de morir, va demanar entrevistar-se amb el bisbe Agustín de Carbajal per confessar els seus pecats i d'aquesta manera va esdevenir la primera persona en conèixer la seva veritable identitat.
Ja de tornada a Espanya com a Antonio de Erauso, va sol·licitar una pensió militar per la seva participació a diverses batalles, que li va ser concedida pel mateix rei Felip IV amb la demanda que es vestís «com Déu mana». Ella es va negar donant com a motiu que portava molt temps vestint-se i comportant-se com un home perquè, a tots els efectes, era un soldat. Amb aquest raonament se li va permetre seguir sent Antonio, conservar els seus galons i fer créixer la seva fama. Posteriorment fins i tot aniria a Itàlia a entrevistar-se amb el Papa Urbà VIII, qui la va autoritzar a portar vestits masculins de per vida.
Es tracta d'un dels personatges més populars i controvertits del Segle d'or espanyol, i ha estat objecte de gran quantitat d'estudis i mites sobre la seva vida..

## Cultura popular

L'any 1629, el dramaturg Juan Pérez de Montalbán va escriure La monja alférez, que va tenir molt d'èxit.
S'han fet dues pel·lícules sobre la seva vida:
* La monja alférez (1944), dirigida per Emilio Gómez Muriel.
* La monja alférez (1987), dirigida per Javier Aguirre.

## Referències

* 1 2 Lapierre, Alexandra. Grandes aventureras 1850-1950 (en castellà). 1a ed. Barcelona: Art Blume, 2008, p. 10-12. ISBN 978-84-9801-162-3.
* 1 2 3 4 Manzanera López, Laura,. Insumisas : mujeres que se vistieron de hombre en busca de la igualdad (en castellà). Primera edición. Barcelona: Principal de los libros, març de 2021, p. 34, 37, 38. ISBN 978-84-18216-14-5.
* ↑ «Catalina Erauso». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La monja alférez (1944)» (en anglès). IMDB. [Consulta: 16 febrer 2020].
* ↑ «La monja alférez (1987)» (en anglès). IMDB. [Consulta: 16 febrer 2020].
# Francesc de Solsona

Francesc de Solsona (?, segle xv - ?, segle xvi) fou canonge de Lleida, de Barcelona i de Tarragona, i President de la Generalitat de Catalunya (1527-1530). Fou nomenat president de la Generalitat el 22 de juliol de 1527. El seu va ser un període caracteritzat pels casos de corrupció detectats entre els oficials de la Generalitat dedicats a la recaptació. També varen sovintejar els enfrontaments amb la Inquisició. Al final del trienni, el 1530, Catalunya va patir un fort episodi de pesta que obligaren als diputats a deixar Barcelona i traslladar-se a Manresa. Exercí com a procurador del bisbe de Barcelona Joan de Cardona (1542).

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents, Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Miquel d'Agullana

Miquel d'Agullana i de Miquel (Girona, 1549 - 1596) fou un ardiaca de l'Empordà, canonge de la seu de Girona i 77è president de la Generalitat de Catalunya.

## Biografia

Fou ardiaca d'Empordà el 1578. Va ser canonge de Girona, on va succeir al seu oncle Miquel d'Agullana, qui també fou el darrer abat comendatari de Sant Joan de les Abadesses, mort el 1581. Va ser el primer canonge a fer el jurament pel càrrec segons els nous preceptes del Concili de Trento, el 21 de juliol de 1578. Junt amb el seu germà Jaume d'Agullana, ardiaca de Girona (1572-1617), i seguint les passes iniciades pel seu oncle Miquel d'Agullana varen ser protectors dels jesuïtes i fundadors del Col·legi de la Companyia de Jesús a Girona (1585), situat a l'església de Sant Martí Sacosta, al costat mateix del palau dels Agullana.
Va ésser nomenat President de la Generalitat de Catalunya el 22 de juliol de 1593. En aquell trienni Onofre d'Alentorn i d'Oms fou el diputat militar i Francesc Bonet el diputat reial. Durant el seu mandat es crearen els bisbats de la comarca de l'Urgell i de la plana de Vic, el de Solsona. L'any de la seva mort, signà les capitulacions per a la construcció del retaule de la capella dels Sants Doctors a la catedral de Girona, obra de l'escultor Joan Merla. El seu germà i marmessor, l'ardiaca major de la Seu de Girona Jaume d'Agullana, continuarà l'encàrrec.

## Referències

* ↑ Busquets. pag.576-578, 595
* ↑ Gordo-Guarinos, 2000, p. 49.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
* Joan Busquets i Dalmau. La Catalunya del barroc vista des de Girona: la Crònica de Jeroni de Real (1626-1683). Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1994. ISBN 8478265139. GoogleBooks
* Gordo-Guarinos, Francesc. De Berenguer de Cruïlles a Jordi Pujol: els 125 presidents de la Generalitat de Catalunya. Lleida: Pagès Editors, 2000. ISBN 84-7935-703-7.
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Societat Verdaguer

La Societat Verdaguer és una societat literària i acadèmica que va ser creada l'any 1991 a Vic, en el si de la Fundació Universitària Balmes, titular de la Universitat de Vic.
La Societat Verdaguer té per objectiu principal la promoció, la investigació i la difusió dels estudis literaris sobre el segle xix i, especialment, sobre Jacint Verdaguer.
El dia 31 de gener de 1991 el Patronat de la Fundació Universitaris Balmes, del qual depenien els Estudis Universitaris de Vic, aprovà els estatuts de la Societat Verdaguer. Aquesta, havia estat creada per les persones que fins aleshores havien organitzat els Col·loquis sobre Verdaguer, i preparat els quatre primers Anuaris, entre els quals es trobaven Joaquim Molas, Manuel Jorba, Ricard Torrents, Segimon Serrallonga, Pere Farrés i Arderiu, Ramon Pinyol i Torrens i Josep Paré. La Societat Verdaguer nasqué per consolidar i ampliar les activitats que fins aleshores havien dut a terme aquestes persones i per promoure la investigació en el camp literari del segle xix. A proposta dels socis fundadors, la Societat s'amplia amb la invitació a formar-ne part, com a socis numeraris, als senyors Isidor Consul, Narcís Garolera, Josep Junyent, Josep Massot i Muntaner, Lluïsa Plans i Antònia Tayadella i Oller i, com a socis honorífics, als senyors Pere Bohigas, Maur Maria Boix i Selva, Joan Bonet i Baltà, Josep Miracle, Miquel dels Sants Salarich i Torrents, Josep M. Sola i Camps i Joan Torrent i Fàbregas.
Actualment, la Societat Verdaguer constitueix una potent xarxa de relació acadèmica amb més de quaranta membres pertanyents a una quinzena d'universitats i corporacions. La Societat i la Càtedra mantenen col·leccions de llibres, organitzen col·loquis i altres activitats universitàries a Vic i Osona, però també sovint a Barcelona i altres indrets, en col·laboració amb altres institucions i universitats, amb qui conjuntament editen l'Anuari Verdaguer, revista filològica de referència pel que fa als estudis del segle xix. Des de l'any 1996, i de manera periòdica, l'Editorial Eumo de Vic, conjuntament amb Verdaguer Edicions, l'editorial de la Fundació Jacint Verdaguer, publica l'Obra completa en edició crítica de Verdaguer (OCEC).

## Referències

* 1 2 «Creació de la societat Verdaguer». Anuari Verdaguer, Núm. 6, 1991, pàg. 209. ISSN: 1130-202X [Consulta: 28 març 2020].
* ↑ «La Societat Verdaguer». Fundació Jacint Verdaguer [Consulta: 28 març 2020].
* 1 2 «Societat Verdaguer». Universitat de Vic - Universitat Central de Catalunya [Consulta: 28 març 2020].
* ↑ «Presentados en Vil·la Joana los "Anuaris Verdaguer"». La Vanguardia (Hemeroteca), 14-04-1991, pàg. 72 [Consulta: 28 març 2020].
* ↑ Piñol, Rosa Maria «La Societat Verdaguer inaugura su anunciada “Obra completa” del poeta». La Vanguardia (Hemeroteca), 18-05-1996, pàg. 37 [Consulta: 28 març 2020].
# Sportacus

Sportacus és un personatge fictici de la sèrie infantil Lazy Town (Vilamandra) interpretat per Magnús Scheving del 2004 al 2014. És el protagonista de la sèrie juntament amb Stephanie. El seu nom és un mot creuat del gladiador romà Espàrtac i la paraula anglesa "sport" (esport) que al·ludeix a la seva condició atlètica. En la sèrie, l'Sportacus es descriu a si mateix com "un modest heroi lleugerament per sobre de la mitjana" encara que els altres personatges el veuen com un "superheroi".

## Història del personatge

Sportacus prové d'"una illa en el Mar del Nord", a més parla anglès i islandès. En la sèrie, és el desè guardià de Vilamandra, i acudeix a aquesta ciutat després que Stephanie enviés un missatge al guardià Núm. 9 perquè l'ajudés a motivar els nens de Vilamandra. Fins a la data no s'ha donat a conèixer el vincle entre el misteriós guardià Núm. 9 i el Sportacus. No obstant això, el fet que siguin denominats Núm. 9 i Núm.10 indica que pertanyen a una cadena d'individus que es dediquen a les mateixes activitats d'herois i atletes amb un estil de vida saludable, que s'han anat succeint en la realització d'aquestes, segurament no només en Vilamandra, sinó també en diverses altres parts de món. Això ho denota el fet que, quan Sportacus rep la comunicació de la Stephanie demanant-li ajuda al guardià Núm. 9, Sportacus, el Núm. 10, investiga sobre aquesta ciutat en un dels seus llibres, el que indica que la seva tasca no estaria totalment centrada en aquesta ciutat, així com que no ho sabia tot sobre ella. D'altra banda, el nivell professional amb què el Sportacus s'exercita és indicatiu que els guardians reben una eficaç instrucció sobre com fer-los abans d'abocar-se a la seva missió, tot i que no es coneix el mètode emprat per a això.
La seva missió a la ciutat és motivar els nens a fer exercici, menjar fruites (als quals anomena "dolços sans") i a portar una vida saludable; de fet ell mateix ho fa. Es fa enemic del Robbie Rotten, un malhumorat gandul que busca portar a Vilamandra a l'anterior statu quo (una ciutat dormilega). Sportacus està tan compromès amb la seva activitat física, que fins i tot realitza moviments acrobàtics per anar d'un lloc a un altre, de manera que els nens li recomanen que es prengui la vida amb calma.
El Sportacus viu en un dirigible de grans dimensions que volta el cel de Vilamandra, on està el seu llit, el seu armari de rebost i equips esportius. S'infla amb una bomba de peu.
En la segona obra, Glanni Glæpur í Latabæ (Robbie Rotten in LazyTown), el Sportacus va canviar fins a una versió semblant a l'actual. Viatjava en un dirigible d'aire calent i feia servir equips de color groc i marró (en lloc de blau).

## Referències

* ↑ «Er Íþróttaálfurinn heima?» (en islandès). [Consulta: 5 agost 2021].
# Ground-plane

Una Antena Ground Plane és una antena omnidireccional, amb l'actiu connectat a un element radiant, i la massa a un pla de terra, bé natural, el sòl o artificial, la xapa d'un cotxe, o un pla de terra artificial. S'usa en comunicacions HF, VHF i UHF.
Els radials col·locats a 90° del radiant fan que la impedància de l'antena sigui de menys de 50 ohm. Si es col·loquen només tres radials inclinats a 120º del radiant la impedància frega els 50 ohms d'impedància, pel que és més acceptable per als emissors, que generalment tenen aquesta impedància d'antena.
La longitud dels radials no és crítica, i dins d'uns marges, es poden fer no exactament d'1/4 d'ona, sinó una mica més petits.

## Vegeu també

* Tipus d'antena: antena dipol, antena yagi, antena parabòlica, antena F invertida
* Temperatura de soroll d'una antena
* Equacions d'electromagnetisme de Maxwell.

## Referències

* ↑ «What’s The Difference Between A Dipole And A Ground Plane Antenna?» (en anglès). electronicdesign.com. [Consulta: 1r març 2017].
* ↑ «What is CB Antenna Ground Plane?» (en anglès). www.wearecb.com. [Consulta: 1r març 2017].
* ↑ «What is ground-plane antenna? - Definition from WhatIs.com» (en anglès). SearchMobileComputing, 01-03-2017.
# Sr. Chen

Martí Mora i Julià (Rubí, 1988), més conegut amb el nom artístic de Sr. Chen, és un músic, raper i productor català. Al llarg de la seva carrera musical, ha col·laborat amb artistes com Tote King, Tremendo, Sr. Wilson, Simona, Halley, Yung Rajola, Guillamino, El Noi de Tona, Lildami i Emotional G.
El 2019, va guanyar amb el terrassenc Lildami el Premi Enderrock a Millor disc de hip-hop i músiques urbanes per 10 vos guard, i el Premi Cerverí a la millor lletra en català de l'any per «Sempre és estiu». Ambdós també van ser els autors d'«Anorac», la cançó de l'estiu de TV3 i Catalunya Ràdio. L'any 2020, va publicar el seu tercer àlbum d'estudi, Cómo no hacer un trío, «un disc de contrastos: elegant, mestís, generós i atrevit, on el seu bagatge professional i el seu context vital queden gravats amb foc».

## Discografia

* Espero que te guste (Delpalo Records, 2018)
* 4ever Domingo (Delpalo Records, 2020)
* Cómo no hacer un trío (Cycling Records, 2021)
* Nadal Mix 2023 (Luup Records, 2023)

## Referències

* ↑ Gea, Èlia. «Tot el que vivim és transitori i aquest disc n'és un reflex». Enderrock.cat, 29-05-2020. [Consulta: 1r juliol 2021].
* ↑ «Quan algú se sent reflectit en el que fas i s'hi troba, es crea una connexió». Rubí TV, 11-10-2019. [Consulta: 1r juliol 2021].
* ↑ Izquierdo, Agus. «L'escena musical catalana no és real». Núvol, 01-02-2021. [Consulta: 1r juliol 2021].
* ↑ «La Cuarta Parte - Sr. Chen presenta Como No Hacer un Trio» (en castellà). Radio 3, 22-01-2021. [Consulta: 1r juliol 2021].
* ↑ Durà Egea, Paula. «En este disco transito ese paso de niño a adulto» (en castellà). MondoSonoro, 16-05-2021. [Consulta: 1r juliol 2021].
* ↑ «El 'Nadal Mix' que no sabies que necessitaves». Enderrock, 05-12-2023. [Consulta: 7 desembre 2023].
# Federació de Futbol de Vanuatu

La Federació de Futbol de Vanuatu, també coneguda per les sigles VFF (en anglès: Vanuatu Football Federation) és l'òrgan de govern del futbol a la República de Vanuatu. La VFF va ser fundada l'any 1934 i, l'any 1988, va afiliar-se a la Confederació de Futbol d'Oceania (OFC) i a la Federació Internacional de Futbol Associació (FIFA).
La VFF és la responsable d'organitzar el futbol de totes les categories, incloses les de futbol femení, futbol sala, futbol platja i l'equip nacional absolut o Selecció de futbol de Vanuatu (en anglès: Vanuatu national futbol team).
La VFF está integrada per les associacions provincials de Tabea, Shefa, Torba, Penama, Sanma i Malampa juntament amb les associacions de les ciutats de Luganville i Port Vila.
La National Super League és la lliga nacional de Vanuatu i la disputen els campions i subcampions de les vuit associacions de la VFF i quatre equips de la lliga de futbol de Port Vila. El guanyador es classifica per a la Lliga de Campions de l'OFC.
Des de 2016 es disputa la Port Vila Football League, que és considerada la millor lliga de Vanuatu. Consta de tres categories, la Premier League, la First Division i la Second Division. Els quatre primers classificats de la primera divisió es disputen una de les dues places per a disputar la lliga de campions de l'OFC. Els dos classificats per a la lliga de campions es disputen el títol de la Vanuatu National Super League.
L'any 2008, la FIFA va finançar la construcció d'un centre tècnic a Teouma, Port Vila, i Vanuatu va ser un dels sis països escollits a nivell mundial per a impulsar una prova pilot de selecció de jugadors de 15 a 17 anys per a formar-se i romandre a temps complet a l'acadèmia nacional.

## Referències

* ↑ «Football for all» (en anglès). Web Oficial VFF. Arxivat de l'original el 6 de setembre 2019. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ «Vanuatu» (en anglès). Web FIFA. Arxivat de l'original el 31 d’agost 2019. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ «Vanuatu» (en castellà). soccerway. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ «Beach soccer boost for Vanuatu» (en anglès). Beach Soccer, 15-03-2019. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ «Vanuatu» (en anglès). league321. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ «Leagues and Clubs of Vanuatu» (en anglès). National Football Teams. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ «NSL» (en anglès). Facebook national Superleague. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ «PVFA Lik - Premia Divisen 2018/19» (en portuguès). zerozero. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ Schöggl, Hans. «Vanuatu - List of Champions» (en anglès). rsssf, 04-07-2019. [Consulta: 31 agost 2018].
* ↑ «Nalkutan FC claim Vanuatu title» (en anglès). Wen Oficial OFC, 29-08-2017. [Consulta: 31 agost 2019].
* ↑ «Vanuatu Football Federation» (en anglès). Web OFC. [Consulta: 30 agost 2019].
* ↑ «Vanuatu» (pdf) (en anglès). FIFA, 04-03-2009. Arxivat de l'original el 16 de desembre 2011. [Consulta: 31 agost 2019].
# Federació de Futbol de l'Àsia del Sud

La Federació de Futbol de l'Àsia del Sud, també coneguda per l'acrònim SAFF (en anglès: South Asia Football Federation), és l'òrgan de govern del futbol de les federacions del sud d'Àsia de la Confederació Asiàtica de Futbol (AFC). Va ser fundada l'any 1997 per les federacions de Bangladesh, l'Índia, les Maldives, Nepal, Sri Lanka i Pakistan.
L'any 2000 es va ampliar amb la federació de Bhutan.
Des del 2005 també en va formar part la Federació de Futbol de l'Afganistan fins que l'any 2015 es va integrar a l'Associació de Futbol de l'Àsia Central (CAFA).
La SAFF és una de les cinc zones geogràfiques en què està dividida l'AFC i una de les sis confederacions que integren la Federació Internacional de Futbol Associació (FIFA).
La principal competició que organitza la SAFF és la SAFF Championship, que es disputa cada dos anys des de 1993.
Des de 2010, i també en caràcter biennal, la SAFF organitza la SAFF Women's Championship.

## Membres de la SAFF

| Pais | Federació |
| Bangladesh | Federació de Futbol de Bangladesh |
| Bhutan | Federació de Futbol de Bhutan |
| Índia | Federació de Futbol de l'Índia |
| Maldives | Associació de Futbol de les Maldives |
| Nepal | Associació de Futbol del Nepal |
| Pakistan | Federació de Futbol del Pakistan |
| Sri Lanka | Federació de Futbol de Sri Lanka |

## Referències

* ↑ «South Asian Football Federation (SAFF)» (en anglès). AFC. [Consulta: 1r novembre 2019].
* ↑ «BFF - Bhutan Football Federation 1983» (en anglès). footballinternational.co.uk. [Consulta: 2 novembre 2019].
* ↑ Mitra, Atanu. «India's Asian neighbour has been placed in one of the newly made sub-divisions of Asian football and hence have given up their SAFF ticket...» (en anglès). Goal, 26-02-2015. Arxivat de l'original el 10 de setembre 2017. [Consulta: 2 novembre 2019].
* ↑ «About AFC» (en anglès). AFC. [Consulta: 2 novembre 2019].
* ↑ «Asian Football Confederation» (en anglès). FIFA. Arxivat de l'original el 31 de març 2019. [Consulta: 2 novembre 2019].
* ↑ «SAFF Men's Championship» (en anglès). SAFF. Arxivat de l'original el 2 de novembre 2019. [Consulta: 2 novembre 2019].
* ↑ Stokkermans, Karel. «South Asian Football Federation Cup» (en anglès). rsssf, 21-02-2019. [Consulta: 2 novembre 2019].
* ↑ «SAFF Women's Championship» (en anglès). Web SAFF. Arxivat de l'original el 2 de novembre 2019. [Consulta: 2 novembre 2019].
# Marraix

«Marraix» té aquests significats:
* Marraix o Lamna nasus, espècie de tauró que a l'estiu s'apropa molt a la costa
* Marraix o Isurus oxyrinchus, espècie tauró lamniforme de la família dels làmnids que pot arribar a assolir els quatre metres de longitud
* Marraix d'aleta llarga (Isurus paucus), espècie de peix elasmobranqui lamniforme de la família Lamnidae
* Marraix salmó (Lamna ditropis), espècie de tauró de la família Lamnidae, que es troba al nord de l'oceà Pacífic