OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arquimedes (desambiguació)

«Arquimedes» té aquests significats:
* Biografies:
** Arquimedes de Siracusa fou un cèlebre científic de l'antiga Magna Grècia.
** Arquimedes de Tralles fou un escriptor de l'antiga Grècia.
** Arquímedes Puccio fou un criminal argentí del segle xx.
* Ciència i tecnologia: múltiples conceptes duen el nom d'Arquimedes de Siracusa com els següents
** Física:
*** El principi d'Arquimedes és un principi sobre estàtica de fluids.
*** El nombre d'Arquimedes és una constant física de mecànica de fluids.
** Matemàtiques:
*** La constant d'Arquimedes o nombre π és una constant geomètrica, relació entre el perímetre i el diàmetre d'una circumferència.
*** L'axioma d'Arquimedes o propietat arquimediana és un axioma en la teoria de l'ordre.
*** L'espiral d'Arquimedes és una figura geomètrica espiral.
*** Un políedre arquimedià és un tipus de políedre de la geometria de l'espai.
*** La tessel·lació d'Arquimedes és un tipus de tessel·lació regular del pla.
*** El Problema dels bous d'Arquimedes és un problema d'equacions diofàntiques.
** Enginyeria:
*** El caragol d'Arquimedes és una màquina usada com a bomba.
*** L'el·lipsògraf d'Arquimedes és una màquina per a traçar el·lipses.
*** Acorn Archimedes va ser un ordinador personal dels anys 1980.
* Geografia
** Els Montes Arquimedes són una serralada de la Lluna.
** El cràter Arquimedes és un cràter de la Lluna.
* Arqueologia:
** El Palimpsest d'Arquimedes és un document antic sobre matemàtiques.
* Art:
** Arquimedes és una pintura del pintor valencià Josep de Ribera.
** El Principi d'Arquimedes és una obra teatral del dramaturg català Josep Maria Miró i Coromina.
** El principio de Arquímedes és un film espanyol dirigit per Gerardo Herrero.
** Il piccolo Archimede és un film italià dirigit per Gianni Amelio.

## Vegeu també

* Categoria:Arquimedes
# Antiga caserna de la Guàrdia Civil (la Torre de Cabdella)

L'Antiga caserna de la Guàrdia Civil és una obra de la Torre de Cabdella (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici de l'antiga caserna de la guàrdia civil va ser construït aproximadament el 1940, les seves importants dimensions, 860.000m2, reflecteix el moviment i densitat d'habitants que convivien a la Vall Fosca en aquella època.
L'immoble presenta una planta en forma d'U. La composició de la caserna és totalment simètrica, típica de les construccions militars. Està formada per dos cossos principals de dues plantes unides per un volum d'una sola planta que serveix d'entrada. La distribució interior de l'espai és la següent: recepció i oficines a la planta baixa i habitatge a la planta primera.
La coberta, a base de bigues de fusta i pissarra, és a dues aigües amb forts pendents tal com se sol fer a zones d'alta muntanya. El forjat de la primera planta és de fusta i el parament és de totxana.
L'antiga caserna necessita una restauració per poder habilitar-hi un centre cívic, una biblioteca i un alberg municipal.

## Referències

* 1 2 3 4 «Antiga caserna de la Guàrdia Civil». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Eneicat-CMTeam

L'Eneicat-CMTeam-Seguros Deportivos és un equip ciclista professional de categoria elit de ciclisme de carretera que participa en l'UCI Women's World Tour. La seu es troba a Castella i Lleó.

## Història

L'equip femení es va fundar el 2019 amb categoria UCI Women's Team amb la finalitat de recolzar al ciclisme femení professional espanyol. A l'actualitat l'equip està a la segona categoria de l'UCI femenina.

## Classificacions UCI

Les classificacions de l'equip i de la seva ciclista més destacada són les següents:
La taula següent mostra el rànquing de l'equip a la UCI World Tour femení, així com la seva millor ciclista en el rànquing individual.

## Temporades anteriors

2024 :
2023 :
2022 :
2021 :
2020 :
2019 :
* Error de Lua a Mòdul:Cycling_race a la línia 3751: attempt to concatenate local 'b' (a nil value).

## Referències

* ↑ «ENEICAT» (en anglès). UCI. [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ «El eneicue pasa a ser el eneicat cycling team» (en castellà). ciclismoafondo, 05-01-2019. [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ «Clasificaciones UCI World Ranking Femenino» (en anglès).

## Vegeu també

* Fitxa a procyclingstats
# Edifici de les dependències municipals de la platja

L'Edifici de les dependències municipals de la platja és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Actualment l'espai és utilitzat per les àrees de Medi Ambient i de Serveis Urbanístics i la sala de plens de l'Ajuntament de Calafell, així també com el Patronat de Turisme, l'àrea de Via Pública, l'empresa municipal Cemssa i una de les oficines del servei d'atenció al ciutadà.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta trapeziforme amb soterrani, planta baixa i tres plantes altes. Les plantes segona i tercera queden reculades respecte de les dues inferiors i queda un espai que forma una terrassa. S'accedeix a l'interior per un vestíbul de gran alçada i a partir d'aquí es distribueixen una sèrie de sales d'usos múltiples en les diferents plantes.
L'estructura es de forjats i pilars de formigó. La Roberta és plana en tota la superfície. Els murs de les façanes són d'obra vista i hi ha diferents elements de ferro (baranes, pèrgola, etc) i també grans superfícies vidriades.

## Referències

* ↑ Taempus. «L'Ajuntament de Calafell estalvia 70.000 euros anuals en lloguers - 12 gen 2016». [Consulta: 8 febrer 2019].
* 1 2
# Antiga església de Sant Valentí de les Cabanyes

L'Antiga església de Sant Valentí de Les Cabanyes és una capella romànica medieval, de l'últim terç del segle xiii, situada a la població de Les Cabanyes, a l'Alt Penedès, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, i que conserva en el seu interior uns frescos gòtics de finals del segle xiii i inicis del XIV.

## Descripció

És una antiga església parroquial romànica, d'una sola nau amb un transsepte irregular, acabat amb un absis llis, i amb diverses capelles afegides durant l'Edat Moderna. El campanar d'espadanya va ser refet en la part superior durant el segle xviii. La porta es troba a la façana sud, decorada amb motllures. A l'exterior dels murs del transsepte i de l'absis s'hi observen els murs originals de l'últim terç del segle XIII. Mentre que als murs exteriors de les capelles barroques s'hi poden observar uns extraordinaris carreus. El mes de Juny de 1981, un grup d'alumnes de l'Escola Internacional de Pintura mural que organitza anualment la Diputació de Barcelona, van estar treballant a Sant Valentí, estudiant i restaurant les pintures murals gòtiques del seu interior, que daten des de finals d'entre finals del segle xiii fins a inicis del segle xiv.

## Història

El territori que ocupa formava part del terme d'Olèrdola, i consta que va ser venut per Berenguer Bonfill a l'orde de l'Hospital l'any 1135, això la converteix en una de les primeres comandes de l'orde a Catalunya, després de Cervera i Barcelona el 1121. Tingué Comanadors propis del 1162 al 1798. L'hospital de Sant Valentí del terme del Castell d'Olèrdola ja existia l'any 1135. La importància creixent de Vilafranca del Penedès feu desplaçar aviat els comanadors i també s'hi traslladaren l'hospital i la preceptoria; aleshores la casa de Les Cabanyes restà com a simple propietat.

## Referències

* 1 2 López Mullor, Albert. Arqueologia, història i art de l'església de Sant Valentí de Les Cabanyes. Sant Sadurní d'Anoia: Institut d'Estudis Penedesencs, 1992. ISBN 8486933250.
* 1 2 «Antiga església de Sant Valentí de les Cabanyes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
* 1 2 Miret i Sans, Joaquim. Les cases de templers i hospitalers de Catalunya. Aplec de noves i documents històrics. Barcelona: Impremta de la Casa Provincial de Caritat, 1910.
# Antiga estació de Gerb

L'Antiga estació de Gerb era una obra modernista d'Os de Balaguer (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Clàssica construcció del ferrocarril de Lleida a La Pobla de Segur. La planta era rectangular i s'aixecaven dues pisos i golfes. La planta baixa i el pis estaven separades per una cornisa de pedra. Les finestres, igual que les portes tenien acabats de pedra. tota l'estació estava arrebossada.
Al costat de l'edifici hi havia la construcció on s'allotjaven els lavabos, típic d'aquestes construccions. La teulada era a dues vessants molt marcades i les portes tenien una decoració amb un bon rematat de pedra.

## Història

L'estació estava una mica apartada del poble i era de la mateixa època que la de Vallfogona de Balaguer, Termens, etc. A cada poble l'estació té una particularitat.
L'any 2001 es va traslladar l'estació a la seva ubicació actual, uns metres més al sud, i es va enderrocar l'antic edifici de viatgers.

## Referències

* 1 2 3 «Antiga estació de Gerb». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 gener 2018].
* ↑ «Gerb». trenscat.com. [Consulta: 7 agost 2020].
# Elba Lightfoot

Elba Lightfoot (Nascuda 1910) fou una pintora afroamericana estatunidenca del Renaixement de Harlem que és coneguda sobretot pels seus murals de l'hospital de Harlem.

## Vida i obra

Va néixer a Evanston, Illinois el 1910. El 1935 va fundar el Gremi d'Artistes de Harlem juntament amb els artistes Charles Alston, Augusta Salvatge i Arthur Schomburg, entre d'altres. El seu objectiu era treballar per la igualtat dels programes del Federal Art Project de Nova York. Entre el 4 de juny i el 2 de setembre de 1940 va participar en l'Exhibition of the Art of the American Negro a la galeria d'Art Tanner de Chicago. També va ser una de les artistes que van participar en l'exposició American Negro Art, 19th and 20th Centuries (9 de desembre de 1941 - 3 de gener de 1942) a la galeria Downtown de Nova York. Aquesta va ser la primera exposició d'art afroamericà feta en una galeria d'art comercial generalista i va tenir patrons blancs importants com l'alcalde Fiorello La Guardia, Archibald MacLeish, A. Philip Randolph i Eleanor Roosevelt
Elba Lightfoot apareix en una fotografia de grup dels artistes del Centre d'Art del WPA de Nova York.
Es conserva una entrevista d'Elba Lightfoot als arxius James V. Cova Archives de la Universitat Emory.

## Referències

* ↑ «Elba Lightfoot». askART. [Consulta: 2 febrer 2012].
* ↑ «Harlem Hospital WPA Murals - The Artists: Introduction». Arxivat de l'original el 2015-06-16. [Consulta: 2 febrer 2012].
* ↑ Sharon F. Patton, "Negro art organizations", African-American Art, Oxford University Press, 1998, p. 147.
* ↑ Pierce, Lemoine The International Review of African American Art, 4, 2004, pàg. 33–38.
* ↑ Wintz, Carrie D.. . 1. ISBN 0-203-31930-3.
* ↑ "DeReyes, Elba Lightfoot. (Evanston, IL, 1910-New York, NY, 1989)" Arxivat 2016-05-06 a Wayback Machine., Exhibition of the Art of the American Negro (1851-1940). AAVAD.com.
* ↑ "Lightfoot, Elba (De Reyes)" Arxivat 2016-05-06 a Wayback Machine., American Negro Art, 19th and 20th Centuries. AAVAD.com.
* ↑ "The artists of the 306 W. 141st Street WPA Art Center". Institute for Research in African-American Studies, Columbia University.
* ↑ «Elba Lightfoot interview, 1988, in Emory FindingAids : Camille Billops and James V. Hatch Archives at Emory University : Series 3: Artist and Influence oral history interviews». [Consulta: 2 febrer 2012].
# Energia eòlica de gran altitud

L'energia eòlica de gran altitud (HAWP, de l'anglès high altitude wind power) ha estat concebuda com una font d'energia útil des que el 1833 John Etzler tingué la idea de capturar l'energia dels vents de gran altitud mitjançant la tecnologia de sogues i cables. S'ha elaborat un atlas dels recursos d'energia eòlica de gran altitud de tots els punts de la Terra.
S'han proposat diversos mecanismes per capturar l'energia cinètica del vent, com ara estels, balons captius, aeròstats, planadors, planadors amb turbines per vol regeneratiu, velers amb turbines o altres superfícies de sustentació, incloent-hi múltiples ancoratges basats a terra o en edificis. Una vegada s'ha derivat energia mecànica de l'energia cinètica del vent, existeixen moltes opcions per utilitzar-la: la tracció directa, la conversió en electricitat a l'aire o en una estació a terra, o la conversió a làser o microones per transmetre l'energia a altres aeronaus o receptors a terra. L'energia generada per un sistema de gran altitud es pot fer servir a l'aire o ser enviada a terra mitjançant cables conductors, força mecànica amb una soga, rotació d'un bucle linear infinit, el moviment de productes químics amb càrrega, el flux de gasos a alta o baixa pressió, o rajos làser o de microones.

## Referències

* ↑ The paradise within the reach of all men, without labor, by ..., Volumes 1-2 By John Adolphus Etzler
* ↑ Global Assessment of High-Altitude Wind Power
* ↑ Flight Without Fuel - Regenerative Soaring Feasibility Study
* ↑ Wind Turbines on Mounts
* ↑ SkySails
* ↑ «Anne Quéméré, the Oceankite and Extreme Weather». Arxivat de l'original el 2010-03-17. [Consulta: 14 juny 2010].
# Edifici del Rellotge

L'edifici del Rellotge és un edifici eclèctic situat en l'avinguda Moll del Túria de la ciutat de València. Va ser construïda l'any 1916 i està catalogada com a Bé de Rellevància Local (BRL). Actualment és la seu de l'Autoritat Portuària de València.

## Edifici

Va ser construït per l'enginyer Federico G. de Membrillera, originalment com a edifici d'habitatges per a la burgesia valenciana. El seu estil és eclèctic i academicista amb clara influència de l'estil francès de l'època. No obstant això, encara que el seu estil és sobri i clàssic, presenta alguns elements pertanyents al modernisme valencià, com en els detalls de l'ornamentació i en el remat de ferreria en la teulada de pissarra.
Consta de planta baixa i dues altures, l'última d'elles amb golfes. La planta baixa té amplis finestrals i la primera altura balcons. L'edifici està rematat en pissarra negra, detall típic de l'estil francès.
L'edifici està coronat per una torre amb un ampli rellotge, que realça el conjunt i del qual pren el seu nom. La torre està rematada en pissarra negra, igual que l'edifici. En la part més alta de la torre es troba un penell amb un vaixell de vela.

## Referències

* ↑ Immoble inscrit com a Bé de Rellevància Local (BRL) en la secció 2a. de l'Inventari General del Patrimoni Cultural valencià amb el codi 46.15.250-360.
* 1 2 Fitxa de l'edifici del Rellotge en el Col·legi d'Arquitectes de València "Guia d'Arquitectura de València" CTAV 2007.
# Arquitectura eclèctica

L'arquitectura eclèctica pren les seves arrels de l'arquitectura historicista. Si l'historicisme es dedicava més a imitar els corrents de l'antiguitat i a incorporar les característiques d'altres cultures (com la grecoromana), l'arquitectura eclèctica es dedica principalment a la combinació de corrents arquitectònics. Així, la seva característica principal és la de combinar dos o més estils arquitectònics en una nova estructura, que resulti quelcom de nou, amb característiques dels corrents que pren, però amb d'altres de nous. El seu període àlgid se situa sobretot entre la fi del segle xix i el començament del xx.
El terme eclèctic ve de l'adjectiu grec (εκλεκτός) que significa 'escollit', que deriva del verb grec escollir (εκλέγω), ja que el que faran els arquitectes, i artistes en general, d'aquesta època, serà escollir de tota la història de l'art el que més els interessa. Les seves referències seran l'art gòtic (neogòtic), romànic (neoromànic) i oriental (orientalisme, exotisme).
Eclecticisme o historicisme no es refereixen al mateix, l'historicisme és l'ús d'un llenguatge anterior i l'eclecticisme és l'ús de diversos llenguatges anteriors en una mateixa arquitectura. Serà un període complicat de la història de l'arquitectura en el qual hi haurà una gran abundància de tendències que s'entrecreuen, i unes molt diverses versions de caràcter nacional, ja que cada país intenta ressuscitar les seves tradicions més autòctones, coincidint amb els moviments nacionalistes o regionalistes.

## Característiques

La seva característica principal és la de combinar dos o més estils arquitectònics en una nova estructura, que, al seu torn, sigui alguna cosa nova, amb característiques dels corrents que pren, però amb d'altres de noves.
El terme "arquitectura eclèctica" s'aplica també de manera lliure a la varietat d'estils sorgida al segle xix després de l'auge neoclàssic. De tota manera, aquest període va passar a denominar-se "historicista" amb el pas del temps.
En les últimes dècades del segle xx es va desenvolupar, d'altra banda, un nou auge de l'eclecticisme, amb el concepte de postmodernisme. S'ha denominat aquest corrent "neoeclèctic".

## Vegeu també

* Eclecticisme

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.186. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].
# Antiga estació del tren d'Olot

Mapa línia Olot-Girona :
L'Antiga estació del tren d'Olot és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular estructurat en crugies. La coberta és de teula vidriada estructurada a quatre vessants amb ràfec perimetrals. Les façanes són estucades imitant rajoles en diagonal. Les obertures són verticals amb els contorns diferenciats de la resta. El coronament a sota ràfecs es fa amb unes cintes esgrafiades.

## Història

Originàriament ocupava l'espai de l'estació del tren d'Olot i els dos cossos són afegits posteriors.

## Referències

* 1 2 «Antiga estació del tren d'Olot». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Antiga estació del tren d'Olot, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Atlas do Visconde de Santarém

L'Atlas do Visconde de Santarém conegut també com a Atlas del món del Viscomte de Santarém, és un compendi de litografies reproduccions de mapes i cartes de navegació, importantíssim del món medieval Europeu

## Edicions

Hi va haver tres edicions, totes publicades a París: 1841, 1842-1844, amb plaques d'un nombre molt menor, i el 1849, la tercera edició i que es consideren la millor. Aquesta edició conté 145 mapes en 77 plaques, dividides en 4 parts.

## Parts

* La part I inclou mapamundis i planisferis medievals del segle VI fin al XIV.
* La part II conté portolans gràfics i mapes Europeus del segle xv, abans del començament de l'exploració portuguesa.
* La part III ofereix una selecció de mappamundis , datats entre 1459 i el segle xvii, mostrant l'extensió de les exploracions portuguesos i espanyoles;
* La part IV inclou cartes portolanes portugueses preparats entre (ca.1434-1530), incloent els 26 mapes del "Livro de Rodrigues Francisco" (ca. 1513). Santarem va publicar i distribuir cada planxa en petites quantitats variables, i la composició de les còpies existents en conseqüència és molt variable. Així que les còpies completes són molt rares.

## Vegeu també

* Manuel Francisco de Barros e Sousa de Mesquita de Macedo Leitão e Carvalhosa
# Serra de Carrascoy

La Serra de Carrascoy, Sierra de Carrascoy, és una serralada de muntanyes situada a la comunitat autònoma espanyola de la Regió de Múrcia i concretament als municipis Múrcia, Fuente Álamo de Murcia i Alhama de Murcia, té una superfície aproximada de 10.500 hectàrees. Està integrada dins d'un parc regional denominat Carrascoy y El Valle.

## Origen geològic

La serra de Carrascoy és un dels contraforts muntanyosos de la Serralada Penibètica. Està format per materials de l'antíc madsís hercinià Bètic-Rifenc, que es va aixecar durant l'Orogènia alpina. Es troba envoltat per conques del Terciari formadesd per depressions argilenques característiques del sud-est de la península Ibèrica.

## Característiques

És un espai de muntanya mitjana. El punt més alt és el vèrtex Carrascoy, amb 1065 m d'altitud, també són destacables els pics de les Breñas i dels Filos així com els barrancs de Roy, la Tía Ginesa o el Pimpollar, el Murteral, Peñas Blancas, el Romero, el Infierno, las Loberas i la rambla Honda. La Rambla del Puerto divideix aquest espai natural. Presenta una aliniació en direcció sud-oest-nord-est d'uns 20 km amb una obaga més humida i coberta de vegetació. A la seva part solana es troba el Campo de Cartagena. L'efecte Föhn obliga a aixecar l'aire i proporciona més pluja a la part obaga de la serralada

## Flora

El paisatge forestal el forma majoritàriament el pi blanc, però també hostatja alzines carrasques i unes poques sureres (Quercus suber). A partir dels 500 m d'altitud s'hi desenvolupa el margalló, Stipa tenacissima, timonedes i romaní. També hi ha líquens poc corrents a la Regió de Múrcia. A les solanes hi ha espècies més xeròfites com l'albaida, les cistàcies o diverses plantes aromàtiques.

## Fauna

Entre la fauna destaquen els mamífers i les aus de presa i els rèptils.

## Majal Blanco

La finca El Majal Blanco, de 892 ha, és una finca de l'Ajuntament de Múrcia situada a la serra de Carrascoy, només es pot visitar a peu o en bicicleta.
Compta amb un Centre d'Interpretació de la Natura. El Punto de Información se encuentra situado en Torre Guil.

## Referències

* ↑ «laverdad.es Nuestra tierra, Una sierra fragante a vista de pájaro», 17-11-2006. Arxivat de l'original el 2009-04-21. [Consulta: 24 maig 2010].
* ↑ Torrente, P.; Egea, J.M. y Moreno, P. «Líquenes epífitos de la zona culminal de la sierra de Carrascoy (Murcia, España)». Anales de Biología, 6, 1985, pàg. 29-31 [Consulta: 24 maig 2010]. Arxivat 2013-12-16 a Wayback Machine.
* ↑ «Formación y Educación Ambiental. Recursos. Ayuntamiento de Murcia. Concejalía de Medio Ambiente y Personal. Servicio de Protección Ambiental. Aula de Naturaleza "El Majal Blanco"». Arxivat de l'original el 2008-03-29. [Consulta: 24 maig 2010].

## Enllaços externs

* Altimetries del Puerto de Carrascoy.
* El proper gran terratrèmol podria ocórrer a Carrascoy.
# Enganyapastors cuacurt

L'enganyapastors cuacurt (Lurocalis semitorquatus) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae).

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, clars i zones pantanoses de la zona neotropical, des de l'est de Chiapas, a través d'Amèrica Central fins a Sud-amèrica, al nord de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat, Guaiana, est de l'Equador, est del Perú, nord i est de Bolívia, oest, nord-oest, est i sud del Brasil i nord de l'Argentina.

## Subespècies

S'han descrit 5 subespècies:
* L. semitorquatus nattererii (Temminck, 1822). Est de l'Equador i de Perú, i des del vessant sud de la conca amazònica fins al nord de l'Argentina. Alguns autors han considerat aquesta varietat una espècie de ple dret.
* L. semitorquatus noctivagus Griswold, 1936. Des de Costa Rica fins al nord-oest de l'Equador.
* L. semitorquatus schaeferi William Henry Phelps et William Henry Phelps Jr., 1952. Nord de Veneçuela.
* L. semitorquatus semitorquatus (Gmelin JF, 1789). Des del nord de Colòmbia fins a les Guaianes, nord de Brasil, Trinitat i Tobago.
* L. semitorquatus stonei Huber, 1923. Des de Chiapas fins al nord-est de Nicaragua.

## Referències

* ↑ Integrated Taxonomic Information System Rev. 14/01/2014 (anglès)
* ↑ Lurocalis nattererii a Avibase Rev. 14/01/2014