OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luduș

Luduș (pronunciació en romanès: [ˈLuduʃ]; en hongarès: Marosludas o Ludas; Pronunciació hongaresa : [ˈmɒroʃludɒʃ], alemany: Ludasch) és una ciutat de Transsilvània, Romania al comtat de Mureș, 44 km al sud-oest de la capital del comtat, Târgu Mureș.
Sis pobles són administrats per la ciutat: Avrămești (Eckentelep), Cioarga (Csorga), Ciurgău (Csorgó), Fundătura (Mezőalbisitelep o Belsőtelep), Gheja (Marosgezse) i Roșiori (Andrássytelep).

## Història

* 1330 - Esmentat per primera vegada com Plehanus de Ludas.
* 1377 - Esmentat en una transacció entre dos nobles hongaresos.
* 1930 - 5.085 habitants.
* De 1940 a 1944, els hongaresos van ocupar la ciutat. La població jueva és assassinada durant la matança de Luduș del 5 al 13 de setembre de 1944.
* 1960 - Luduș es va convertir en una ciutat.
* 1966 - 11.794 habitants.
* 2002 - 17.497 habitants.

## Demografia

El 2011 tenia 15.328 habitants; d'ells, el 65,9% eren romanesos, el 23,2% eren hongaresos i el 6,3% eren gitanos.
El 1850, la ciutat tenia 1.166 habitants. Composició ètnica de la ciutat segons el cens de 1850:
* Romanesos: 1.065 (91,34%)
* Hongarès: 34 (2,92%)
El 1910 la ciutat tenia 4632 habitants. Composició ètnica de la ciutat segons el cens de 1910:
* Hongaresos: 3.116 (67,27%)
* Romanesos: 1.385 (29,9%)

## Referències

* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab13. Populația stabilă după religie – județe, municipii, orașe, comune», 01-07-2013. Arxivat de l'original el 2020-08-07. [Consulta: 5 agost 2013].
* 1 2 Varga E. Árpád:Statistics on Ethnicity and Religious Affiliations of Transylvania, Census data, 1850–2002 Arxivat 2022-10-07 a Wayback Machine.(hongarès)

## Enllaços externs

* (en romanès) Luduş online
* (en hongarès) Datasheet of Ludus in Transylvanian Hungarian Database
* (en anglès i hongarès) Bánffy-Castle
# Parc Natural Defileul Mureșului Superior

El Parc Natural Defileul Mureșului Superior (en romanès: Parcul Natural Defileul Mureşului Superior; hongarès: Maros-szoros Natúrpark) és una zona protegida (parc natural categoria V UICN) situada a Romania, al comtat de Mureş.
Es troba al curs superior del riu Mureş, al territori administratiu dels pobles de Deda, Răstolița, Lunca Bradului i Stânceni, a la part nord-est del comtat de Mureș. Amb una superfície de 9.156 ha va ser declarat àrea natural protegida per la Decisió del Govern número 1143 el 18 de setembre de 2007 (publicada al document oficial romanès número 691 l’11 d’octubre de 2007) i representa una àrea de petites dimensions, amb blocs volcànics, amb pendents elevats i forts, amb flora i fauna específiques dels Carpats Orientals.

## Vegeu també

* Zones protegides de Romania
* Riu Mureş

## Referències

* ↑ Defileul Mureşului Superior Natural Park (location) Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine.; consultat a l'11 de Juny de 2012
# Parc Nacional de Călimani

El Parc Nacional Călimani (en romanès: Parcul Naţional Călimani) és una zona protegida (parc nacional categoria II UICN) situada a la banda nord dels Carpats Orientals (comtats de Bistrita - Nasaud, Harghita, Mures i Suceava) de Romania. Està repartit entre els territoris dels comtats Mureş (45%), Suceava (35%), Harghita (15%) i Bistriţa-Năsăud. Té 64.000 hectàrees. Protegeix les muntanyes Călimani.

## Referències

* ↑ protectedplanet.net - Călimani National Park (location) Arxivat 2014-10-20 a Wayback Machine.; retrieved on June 23, 2012
# Virginia Kirchberger

Virgínia Kirchberger (Viena, 25 de maig de 1993) és una futbolista austríaca que juga com a defensa en l'Eintracht Frankfurt de la Bundesliga Femenina d'Alemanya.

## Biografia

El primer equip de Kirchberger va ser el Landhaus, on va estar entre 2007 i 2009, any en què va marxar a Alemanya per a jugar en el Bayern Múnic. En els seus dos anys a Múnic només va jugar en el filial, però en 2010 va debutar amb la selecció d'Àustria. Amb la selecció va participar en l'Eurocopa del 2017.
El 2011 el Bayern la va traspassar al Cloppenburg, un Segona amb el qual va ascendir a la Bundesliga. El 2014 va fitxar pel Duisburg.

## Referències

* ↑ VAVEL.com. «Austrian international Virginia Kirchberger joins Eintracht Frankfurt» (en anglès). VAVEL, 23-07-2020. [Consulta: 23 juliol 2020].
* ↑ «Austria – V. Kirchberger – Profile with news, career statistics and history – Soccerway». int.soccerway.com.
* ↑ UEFA.com. «Virginia Kirchberger – Austria – WEURO». UEFA.com.
* ↑ El Duisburgo ficha a Kirchberger y a Thalmann. Frankfurter Rundschau
# Turó de la Socarrada

El Turó de la Socarrada és una muntanya de 518 metres que es troba entre els municipis d'Esparreguera, a la comarca del Baix Llobregat i de Vacarisses, a la comarca del Vallès Occidental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bar Alaska

El Bar Alaska és un quiosc de Palma (Mallorca). Va obrir les portes l'any 1935 a la Plaça del Mercat de la ciutat. Junt amb el Bar Bosch, obert el 1936, ha estat un dels punts de trobada més cèntrics i populars de la ciutat per a diverses generacions.
L'Alaska (així és conegut popularment) és avui un dels establiments de restauració més cèntrics, tradicionals i populars de la ciutat gràcies a la seva estratègica ubicació i els preus assequibles de les seves consumicions. Va obrir el 3 de juny de 1935 amb el nom d'Automatic Bar en un acte d'inauguració al qual va assistir el batle de la ciutat, Lluís Ferrer Arbona, i el governador civil de les Illes Balears, Joan Manent Victory.
Fou obert per l'empresari Antoni Perelló Planas, qui va mantenir-ne la concessió fins 1951 i des de llavors ha passat per les mans de diversos propietaris. Amb el primer canvi de propietat fou batejat amb el nom actual d'Alaska, que ha mantingut fins als nostres dies, a excepció d'un període en què va canviar transitòriament de nom (Kiosco Real) però no va funcionar.
Al principi va ser un quiosc de refrescos, un més de la ciutat. Amb el pas dels anys va anar incrementant l'oferta inicial, basada en refrescos i gelats, fins afegir altres productes a mesura que el local creixia, d'acord amb l'evolució social: cafè i altres begudes, hamburgueses, frankfurts, etc., sense perdre mai el caràcter popular. L'estructura primitiva del quiosc va anar evolucionant fins a la fesomia actual en incorporar elements avui característics com l'actual estructura metàl·lica i la retolació, entre d'altres.
En diverses ocasions hom va especular amb el tancament, però sempre va sobreviure. Als darrers temps, la projectada reforma urbanística de la Plaça del Mercat va fer-ne perillar la continuïtat, però finalment va sobreviure gràcies al suport popular rebut.

## Referències

* 1 2 3 4 García Gargallo, Manuel. «Els noranta anys del Bar Alaska». Última Hora, 05-03-2024.
* ↑ «87 años que podrían borrarse de un plumazo: el bar Alaska, en riesgo de desaparición» (en castellà). elDiario.es, 25-12-2023.
* ↑ «Bar Alaska de Palma: Campaña de recogida de firmas para salvar la histórica hamburguesería de la plaza del Mercat» (en castellà). Diario de Mallorca, 27-10-2023.
* ↑ «El bar Alaska se queda en la plaça des Mercat» (en castellà). Última Hora, 23-01-2024.
# Gyula Vályi

Gyula Vályi (Târgu Mureș, 25 de gener de 1855 - Cluj-Napoca, 13 d'octubre de 1913) va ser un matemàtic hongarès, professor de la Universitat Francesc Josep de Kolozsvár (actualment Cluj-Napoca, a Romania; en alemany: Klausenburg).

## Vida i Obra

Fill d'un jutge, membre de l'església calvinista, i d'una descendent del noble del segle xvii György Dózsa, Vályi va estudiar a la seva ciutat natal i, després, a la universitat de Kolozsvár, en la qual es va graduar com a professor de matemàtiques i física. Els dos anys següents (1878-1880) va estudiar a la universitat de Berlín amb els professors Weierstrass i Kronecker.
El 1881 va ser nomenat professor adjunt de la universitat de Kolozsvár i el 1884 va passar a ser professor titular de física teòrica. A partir de l'any següent també va ser professor de matemàtiques, donant classes d'anàlisi matemàtica, geometria i teoria de nombres. El curs 1891-92 va donar unes classes sobre la geometria de János Bolyai, basant-se directament en el text original que va obtenir d'un exemplar de l'única edició del Tentamen que havia estat conservat pel seu pare, Károly.
Des dels primers anys del segle XX la seva vista es va anar deteriorant progressivament, cosa que el va obligar a prendre's de memòria les lliçons, ja que no podia llegir els seus apunts durant les classes. El 1911, la pérdua quasi total de la visió el va obligar a retirar-se, anant-se a viure amb el seu germà Gábor, un conegut estadístic a la mateixa ciutat de Kolozsvár, en la qual va morir uns anys més tard.
Les seves aportacions més importants van ser en els camps de la teoria de nombres i de la teoria de les equacions diferencials parcials.

## Referències

* ↑ Munkácsy, 2014, p. 180.
* ↑ Kántor-Varga, 2006, p. 604.
* ↑ Weszely, 2013, p. 224.
* ↑ Munkácsy, 2014, p. 181.
* ↑ Elbert i Garay, 2006, p. 246.

## Bibliografia

* Elbert, Á.; Garay, B.M.. «Differential Equations: Hungary, the Extended First Half of the 20th Century». A: A Panorama of Hungarian Mathematics in the Twentieth Century (en anglès). Springer, 2006, p. 245-294. ISBN 3-540-28945-3.
* Kántor-Varga, T. «Biographies». A: A Panorama of Hungarian Mathematics in the Twentieth Century (en anglès). Springer, 2006, p. 563-608. ISBN 3-540-28945-3.
* Munkácsy, Katalin «Remarks on non-Euclidean geometry in the Austro-Hungarian Empire» (en anglès). Czasopismo Techniczne, Vol. NP, Num. 7, 2014, pàg. 177-183. DOI: 10.4467/2353737XCT.14.069.2519. ISSN: 2353-737X.
* Szenkovits, Ferenc «Remarkable Hungarian mathematicians at the Cluj University» (en anglès). Mathematica. Studia Universitatis Babes-Bolyai, Vol. 59, Num. 4, 2014, pàg. 419-433. ISSN: 0373-1227.
* Weszely, Tibor. János Bolyai: Die ersten 200 Jahre (en alemany). Birkhäuser, 2013. ISBN 978-3-0346-0045-3.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Gyula Vályi» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
# País sícul

El país sícul (hongarès: Székelyföld [ˈseːkɛjføld]; romanès: Ţinutul Secuiesc; alemany: Szeklerland; llatí: Terra Siculorum) és la part oriental de Transsilvània, a Romania, habitada per la minoria hongaresa sícul. Se situa a les valls i turons de l'est dels Carpats. Administrativament es tracta dels comtats d'Harghita, Covasna i algunes parts de Mureş.
Originàriament, el nom País sícul denotava una regió autònoma dins de Transsilvània. Existí com a tal des de l'edat mitjana fins al Compromís Austrohongarès del 1867, quan els escons sículs i saxons es reemplaçaren amb el sistema de comtats. Junt amb Transsilvània, esdevingué part de Romania el 1920; es tornà a Hongria el 1940 i s'adjuntà a Romania de nou el 1945.

## Autonomia

Després de la Segona Guerra Mundial, es creà una Regió Autònoma Hongaresa l'any 1952, que incloïa la majoria del País sícul. Aquest estatus d'autonomia es tragué l'any 1968, durant el règim de Nicolae Ceaușescu. Després de la caiguda del comunisme s'esperava que la regió autonòmica es reinstal·lés, però no ocorregué.
Ara hi ha un moviment autonomista al país. Això sí, rep força oposició del govern central. L'actual president de Romania, Traian Băsescu, li va dir al llavors president d'Hongria (László Sólyom) que mai no acceptarà l'autonomia hongaresa.

## Referències

* ↑ Kulish, Nicholas «Kosovo’s Actions Hearten a Hungarian Enclave» (en anglès). The New York Times, 07-04-2008. ISSN: 0362-4331.
* ↑ http://www.divers.ro/eveniment_en?func=viewSubmission&sid=9639&wid=37646 Arxivat 2013-10-02 a Wayback Machine.
# Xavier Nueno

Xavier Nueno (Barcelona, 1990) és un escriptor català i investigador en història dels mitjans.
És doctor en Estudis de Cinema i Visuals per la Universitat Harvard. El seu camp d’interès comprèn la història del coneixement en els seus diversos vessants científics, artístics, sensorials i tecnològics. Des del 2023 és investigador al Laboratori d’Història i Teories de l’Arquitectura, la Tecnologia i els Mitjans a l'Escola Politècnica Federal de Lausana.
Com a coautor, també va publicar Napa(s). Persistir en lo inacabado (Ediciones La Bahía, 2017) i Chaque Mercredi Caracas (Edition HS, 2020), una col·lecció d’imatges que explora la relació entre el colonialisme i el turisme de masses, guardonada amb el premi «Les plus beaux livres suisses de l’année 2020». La seva recerca sobre la societat de la informació dona forma al seu últim llibre El arte del saber ligero (Ediciones Siruela, 2023), on examina com els actors culturals i la societat van gestionar l’excés d’informació, des dels orígens fins a la invenció de la impremta entre els segles XIV i XVIII.
Ha exhibit el curtmetratge Cómo miramos (2021) a la Fundació Nobel, a Suècia, com també altres projectes de la seva obra al Museu d’Art Contemporani de Barcelona, al Museu Nacional Centre d’Art Reina Sofia, al Museu Universitari de Ciències i Arts de la Ciutat de Mèxic i a la Fira del Llibre d’Art de Los Angeles.

## Referències

* 1 2 3 4 «Xavier Nueno». CCCB amb permís OTRS, 01-01-2024. [Consulta: 6 febrer 2024].
* ↑ Echevarría, Ignacio. «“Desprenderse de la memoria tiene un potencial emancipador enorme”» (en castellà). CTXT, 01-10-2023. [Consulta: 6 febrer 2024].
* ↑ «‘El arte del saber ligero’, de Xavier Nueno» (en castellà). Entre letras, 08-12-2023. [Consulta: 6 febrer 2024].
* ↑ Vila-Matas, Enrique. «Por un humanismo transformador» (en castellà). El País, 07-11-2023. [Consulta: 6 febrer 2024].
# Jordi Alcaraz i Tarradas

Jordi Alcaraz i Tarradas (Calella, Catalunya, 1963) és un pintor i escultor català, artista multidisciplinar. Ha fet nombroses exposicions individuals i col·lectives arreu del món (entre altres llocs a Bèlgica, Alemanya, Itàlia, Espanya, Canadà o Suïssa). Ha participat en algunes de les fires d'art més destacades del circuit internacional.

## Estil artístic

Partint dels conceptes tradicionals de la pintura i l'escultura, Alcaraz reflexiona sobre el volum, el llenguatge i el temps, mitjançant l'ús d'elements com l'aigua, el vidre, els miralls, la reflectació o els llibres recurrents a la seva obra, per fer de forma artesanal i imaginativa escultures pintades o pintures esculpides. En el llenguatge pictòric prevalen el blanc i el negre i la interrelació de transparències i forats, possibilitant arribar a veure espais arcans, plens de màgia. Recorre sovint en els títols de les seves obres a jocs poètics de paraules sorprenents, en la tradició dels poemes visuals de Joan Brossa.
Jordi Alcaraz juga també amb els materials buscant despertar la curiositat a l'espectador: vidres que es fonen o es contrauen; bosses pigmentades que s'enfonsen en superfícies cristal·lines; escultures de fusta travessant urnes de metacrilat, que passen de la foscor nocturna a la llum diürna; un cromatisme que fuig dels pots de pintura mitjançant forats imaginats; taques negres de les quals brolla pintura blanca; retrats impossibles. Les seves obres, fent servir elements molt simples, són en certa manera, segons ell mateix explica, «obres inacabades, que busquen superar els límits tradicionals dels gèneres artístics».

## Referències

* ↑ «Jordi Alcaraz». MACBA. [Consulta: 9 gener 2019].
* ↑ «Jordi Alcaraz - Informació de l'artista». Fundació Vila-Casas. [Consulta: 9 gener 2019].
* ↑ «Jordi Alcaraz | Jack Rutberg Fine Arts». Arxivat de l'original el 2019-01-10. [Consulta: 9 gener 2019].
* ↑ País, Ediciones El «Jordi Alcaraz muestra su diálogo entre escultura y pintura en San Sebastián» (en castellà). El País [Madrid], 02-05-2004. ISSN: 1134-6582.
# Maty Mont

Matilde Moncusí i Peyrí, coneguda amb el nom artístic de Maty Mont (Sabadell, 10 de juliol de 1919 - 8 de desembre de 1973) va ser una artista de varietats catalana, primera vedet a la dècada dels anys 40 i 50 del segle xx. Actuà a gairebé tots els teatres del Paral·lel. Des de 1989, hi ha una plaça a Sabadell que porta el seu nom.

## Biografia

Després dels estudis primaris, va anar a aprendre de cosir per ser modista, ofici que assolí ben aviat gràcies a la seva habilitat i al gust innat per la moda. En esclatar la Guerra Civil, es desplaçava cada dia a Barcelona a treballar en un gran taller de confecció d'uniformes militars per als soldats de la República.
Acabada la guerra, s'introduí en el món de l'espectacle com a meritòria en la revista de la famosa Celia Gámez, però aviat destacà i creà el seu propi espectacle, que triomfà als principals teatres i sales de festes de Sabadell, Barcelona, Madrid, València, Bilbao, París, Lisboa i Porto.
Maty Mont va morir als 54 anys, afectada d'una leucèmia. El seu enterrament va constituir una gran manifestació de dol ciutadà.

## Trajectòria artística

* 1949. Allá películas. Teatre Victòria (Barcelona)
* 1950. Qué pequeña es Barcelona. Teatre Arnau (Barcelona)
* 1951. Maty Mont... al aparato. Teatre Arnau (Barcelona)
* 1951. Barcelona se divierte. Teatre Romea (Barcelona)
* 1952. Este año estoy de moda. Teatre Poliorama (Barcelona)

## Referències

* 1 2 3 «Carrer de Maty Mont». Nomenclàtor. Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 3 juny 2016].
* ↑ «plaça de Maty Mont». Nomenclàtor. Ajuntament de Sabadell.
* ↑ Simó i Bach, Ricard. 63 dones sabadellenques dignes de recordar. Sabadell: Ed. Agulló Costa, 1988, p. 141 i ss. ISBN 84-86636-04-3.
# Legió IV Italica

La legió IV Italica ('quarta legió itàlica') va ser una legió romana que es coneix perquè la menciona la Notitia Dignitatum, un document de l'Imperi Romà procedent de la Cancelleria Reial que dona detalls de l'administració de l'Imperi, dels oficials i de les unitats de l'exèrcit, tant de la cort com de tot l'imperi datat cap a l'any 400.
La legió es va crear durant el regnat de l'emperador Alexandre Sever l'any 231, amb soldats d'Itàlia i de Pannònia. Possiblement va participar de forma breu el mateix any 231 a l'expedició contra l'Imperi Sassànida. El seu primer comandant va ser el prefecte Maximí el Traci, que després seria emperador.
La IV Italica va participar en totes les campanyes del Danubi organitzades per Maximí el Traci, entre els anys 235 i 238. Amb l'emperador Gordià III va tornar a l'orient, lluitant contra els sassànides durant els anys 242-244. Probablement tenia la base a la província de Mesopotàmia. Més tard, amb l'emperador Dioclecià, podria haver tingut la seu a la Gàl·lia.
La Notitia Dignitatum menciona aquesta legió, i diu que era una legió pseudocomitatensis, sota el comandament del Magister militum per Orientem. Podria haver estat activa fins a la reforma de Justinià I, l'any 545.

## Referències

* ↑ Herodià. Història de l'Imperi des de la mort de Marc, en vuit llibres, VI, 3, 1; VI, 8, 2-3
* ↑ Història Augusta, XV, 2
* ↑ Luttwak, E. La grande strategia dell'Impero Romano dal I al III d.C.. Milà: Rizzoli, 1981, p. 231-232.
* ↑ Runciman, Steven. La civilizacion bizantina. Madrid: Pegaso, 1942, p. 125.

## Enllaços externs

* Lendering, Jona. Legio IIII Italica. Livius.org [Consulta 6 de novembre de 2022]
# San Luis

«San Luis» té aquests significats:
* Toponímia:
** San Luis (Argentina), capital de la província de San Luis u del Departament de Juan Martín de Pueyrredón a la regió de Cuyo a l'Argentina
** San Luis (Arizona), població a l'estat d'Arizona (EUA)
** San Luis (Colorado), població a l'estat de Colorado (EUA)
** San Luis (Uruguai), balneari de la Costa de Oro al departament de Canelones al sud de l'Uruguai
** San Luis Obispo, població a l'estat de Califòrnia (EUA)
** San Luis Potosí, ciutat i capital de l'estat mexicà homònim
** San Luis Río Colorado (municipi), municipi de l'estat de Sonora (Mèxic)
** Arquebisbat de San Luis Potosí, seu metropolitana
** Districte de San Luis (Lima), districte establert el 1968 a la Província de Lima al Perú, part de ciutat de Lima
** Estat de San Luis Potosí, divisió administrativa a la regió centre-nord de Mèxic
** Província de San Luis, divisió administrativa de la República Argentina
* Organitzacions:
** Club Atlético de San Luis, club de futbol mexicà de la ciutat de San Luis Potosí, Estat de San Luis Potosí
** San Luis Fútbol Club, club de futbol mexicà que participa en la Primera Divisió de Mèxic
* Esdeveniments:
** Gran Premi de San Luis femení, competició ciclista femenina d'un dia que es disputa durant el mes de gener, a la província de San Luis (Argentina)
** Tour de San Luis, competició ciclista per etapes que es disputa al mes de gener a la província de San Luis (Argentina)
** Tour de San Luis femení, competició ciclista femenina per etapes que es disputa al mes de gener a la província de San Luis (Argentina)
* Miscel·lània: Comtat de San Luis, títol nobiliari creat per reial ordre el 1848 per la reina d'Espanya Isabel II
# Osvald Cardona i Roig

Osvald Cardona i Roig (Barcelona, 14 d'agost 1914 - 14 de desembre 1987) va ser un escriptor i poeta català.
De formació autodidacta, es dedicà a les assegurances i va tenir un alt càrrec a la companyia suïssa Winterthur. De ben jove va escriure poesia, però no va arribar a publicar-ne cap llibre. Deixeble de Pompeu Fabra el curs 1936-37, Cardona assolí un profund coneixement del llenguatge i esdevingué un gran corrector de català.
Osvald Cardona es forma dins el Noucentisme, però mantingué sòlides actituds més tradicionals en els seus judicis literaris, especialment d'arrel maragalliana. El conjunt de la seva obra, que és molt apreciable, tot i que hi ha moment d'un to menor, en els darrers llibres assoleix el caràcter de tractadista i d'erudit més enllà dels seus assaigs, ponderats i suggestius, que formen la primera part de la seva obra.
El seu primer llibre La poesia eucarística a Catalunya després de Verdaguer (Ed.Barcino, 1952) fou publicat amb motiu del Congrés Eucarístic Internacional de Barcelona d'aquell any. El 1978 va publicar La correspondència comercial en català, obra que va ser un punt de referència per a la redacció en català dels àmbits jurídic i comercial.

## Obra
### Assaig

* 1952 - La poesia eucarística a Catalunya després de Verdaguer
* 1953 - Com és la poesia
* 1961 - De Verdaguer a Carner
* 1967 - El temps de Josep Carner (1899-1922)
* 1971 - Art poètica de Maragall
* 1986 - Els goigs i els càntics de Jacint Verdaguer

### Altres obres

* 1977 - Els grups de vocals en contacte
* 1977 - Llegenda i encís de Montserrat
* 1977 - La correspondència comercial en català

### Traduccions (al català)

* PELLICO, Silvio. Els deures dels homes. Barcelona: Barcino, 1953.
* PETRARCA, Francesco. Sonets, cançons i madrigals. Barcelona: Alpha, 1955.
* PAPINI, Giovanni. Història de Crist. Madrid: Fax, 1966.
* DANIEL-ROPS, Henri. L'evangeli dels meus fillols. Andorra la Vella: Andorra, 1968.
* MAURIAC, François. El misteri Frontenac. Barcelona: Proa, 1968.
* MAURIAC, François. Genitrix. Barcelona: Proa, 1970.
* JOAN PAU II, Papa. Signe de contradicció. Madrid: Palabra, 1979.
* LAMARTINE, Alphonse de. Meditacions poètiques. Barcelona: Proa, 1986.

### Col·laboracions

* 50 documents jurídics en català Il·ltre. Col·legi d'Advocats

## Bibliografia

* Duarte i Montserrat, Carles. "Osvald Cardona (1914-1987) [en línia]: rigor, precisió i normalitat en l'ús de la llengua". Terminàlia, 5 (2012), p. 79-81. <http://publicacions.iec.cat/repository/pdf/00000185%5C00000084.pdf>. [Consulta: 8 oct. 2012].
* Revista Pen Català

## Referències

* ↑ Montserrat, Carles Duarte i «Osvald Cardona (1914-1987) Rigor, precisió i normalitat en l’ús de la llengua». Terminàlia, 5, 28-06-2012, pàg. 79–81. ISSN: 2013-6706.
* ↑ «Cardona i Roig, Osvald». [Consulta: 11 maig 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina dedicada a Osvald Cardona, signada per Albert Manent
* Cinquanta documents jurídics en català Arxivat 2008-11-20 a Wayback Machine.