OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aqüeducte de los Milagros

L'aqüeducte de los Milagros era una de les conduccions que, en època romana, subministraven aigua a la ciutat d'Emèrita Augusta (actual Mèrida). Aquest aqüeducte tenia com a funció principal subministrar aigua al costat oest de la ciutat. El punt de captació d'aigua o caput aquae se situava en l'embassament de Proserpina, des d'on naixia una conducció que serpentejava al llarg de gairebé 12 quilòmetres. L'inici, en les proximitats de la presa, la conducció es feia per una galeria subterrània, excavada en roca viva. A la part final d'aquesta conducció, aquesta va haver de salvar el riu Albarregas, per a això es van haver de construir una sèrie d'arcuacions (arcuationes), que constitueixen la part més monumental de la construcció, la qual finalitzava al turó del Calvari, on va aparèixer la torre de distribució (castellum aquae).
Pel que fa al tram en què es va haver de recórrer a la construcció d'arcuacions, aquestes s'allarguen 830 metres, amb una alçada de 25 metres en la part més profunda de la vall del riu Albarregas. L'estructura d'aquest tram és característica de Mèrida. Es compon de robustos, però elegants pilars, en què alternen cinc filades de carreus de granit amb altres tantes filades de maó. Arcs a diferents altures van enllaçant els pilars, el nucli és d'opus caementicium. Els arcs d'enllaç són de maó, excepte el que salva la llera del riu Albarregas, que té les dovelles de granit molt ben treballades. Són encara 73 els pilars que han estat més o menys deteriorats.
Aquesta obra, que va causar la sorpresa general en els passats segles, on es va considerar un miracle que els pilars es conservaran en gran manera encara dempeus, prenent així el nom amb què es coneix l'aqüeducte.
Respecte a la cronologia, com apunten les intervencions del tram del canal davant del cementiri i del Nimfeu ubicat al Calvari, es dataria aproximadament en època Claudia o dels Flavis, és a dir segle i dC.

## Enllaços externs

* Fotografia esfèrica d'alta resolució a prop dels arcs
* Fotografia esfèrica d'alta resolució
# Avinguda del Primat Reig

L'avinguda del Primat Reig és una via urbana de València. Està situada entre l'avinguda del Doctor Peset i Aleixandre a l'oest i l'avinguda de Catalunya a l'est.
Fita amb el carrer de Sagunt, l'avinguda de la Constitució, l'avinguda d'Alfauir, els carrers d'Alboraia, Almassora, del Doctor Vicent Zaragozá, de Dolores Marqués, d'Emili Baró, del Doctor Gómez Ferrer, i l'avinguda de Catalunya.
Fa divisòria al nord amb els districtes de Rascanya (barri d'Orriols) i de Benimaclet i al sud amb els districtes de la Saïdia (barris de Sant Antoni i de la Trinitat) i del Pla del Real (barris de Jaume Roig i de la Ciutat Universitària) al sud.

## Nom

Està dedicada al cardenal valencià Enric Reig i Casanova, que fou arquebisbe de Barcelona, de València i finalment de la seu primada de Toledo, raó per la qual va ser nomenat arquebisbe primat de Toledo.

## Història

L'avinguda transcorre de forma rectilínia sobre 2,20 km de l'antic Camí de Trànsits, segona circumval·lació de la ciutat de València.
A l'extrem Nord-oest, a l'encreuament amb l'actual avinguda de la Constitució estava situada la caseta del "fielato", nom popular de les casetes on es feia el cobrament de les taxes municipals pel trànsit de mercaderies a tots els visitants que volien entrar a la ciutat per l'antic Camí Reial de Morvedre.
El seu traçat travessa vells camins d'horta com ara l'antiga Senda dels Orriols (pròxima a l'actual carrer del Pare Viñas), el Camí Vell d'Alboraia (proper a l'actual avinguda d'Alfauir) i el Camí de Vera (pròxim a l'actual carrer de la Guàrdia Civil).

## Elements importants

A l'inici de l'avinguda hi trobem el Col·legi Salesià-Sant Antoni Abat i el vell barri Don Bosco als carrers Sant Joan Bosco i Pare Viñas.
Cap a la meitat de l'avinguda es troba al vessant nord la zona sud de l'antic poble de Benimaclet, ara conformat en districte i barri de la ciutat de València.
A la fi de l'avinguda hi trobem al vessant sud les pistes esportives, facultats i aularis del Campus de Blasco Ibáñez de la Universitat de València, que formen part del barri Ciutat Universitària.

## Transports

Hi ha una parada de tramvia amb el nom de Trinitat corresponent a la línia 4 i a la línia 6 de Metrovalència, que se situa al pròxim carrer de Cofrents.
L'Estació de Benimaclet també es troba molt a prop de l'avinguda (a l'encreuament entre els carrers del Doctor Vicent Zaragozá i d'Emili Baró) i disposa de connexió en superfície amb les esmentades línies 4 i 6 de tramvia i la Línia 3 del metro de València que té l'estació soterrada.
Tota l'avinguda és travessada per nombroses línies dels autobusos municipals de l'EMT, entre elles les línies 89 i 90 que fan el recorregut Circular per la Ronda Trànsits.

## Enllaços externs

* Guia de carrers de l'Ajuntament Arxivat 2004-12-06 a Wayback Machine.
Geografia urbana de la ciutat de València :
# Muralla de Banyoles

La Muralla de Banyoles és una obra situada a Banyoles (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Avui es conserva un tram de la muralla medieval notable al Parc de la Muralla, com també d'altres trams identificats en els carrers Sant Pere, Santa Maria i Canal. Recentment, els treballs arqueològics han posat a la llum el perímetre i fossat de la muralla del monestir de Sant Esteve amb la troballa de l’antiga torre circular de la Sagristia, possiblement d’època medieval. En elm tram conservat són visibles les antigues espitlleres de tir i l'assentament de l'obra en el subsòl de travertí. Al Parc de la Muralla destaquen dues construccions a mode de templet de reminiscència gòtica, fetes amb llosa de travertí. Sobre una planta hexagonal s'aixequen sis pilarets que compartimenten sis espais oberts i rematats per una arcada lobulada, construcció datable a finals del segle xviii o el segle xix quan Can Perpinyà (avui Can Lavall) fou reformada com a residència senyorial.

## Història

Foren construïdes durant la restauració de la muralla en el segle xvi com a elements més aviat de vigia per a la prevenció dels saltejadors de camins, que no pas com a elements de defensa.

## Referències

* ↑ Palmada Auguet, Guerau. La Muralla de Banyoles. [Banyoles]: Ajuntament de Banyoles, 2009. ISBN 978-84-87257-21-6.
* 1 2 «Muralla de Banyoles». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# Assemblea Nacional Armènia

L'Assemblea Nacional Armènia (armeni Ազգային Ժողով Azgayin Zhoghov) és l'assemblea legislativa de la República d'Armènia.

## Història

Fins a la promulgació de la Hatt-i Sharif de 1839, el Patriarca Armeni de Constantinoble i els seus clients, dins de certs límits, tenia autoritat sobre el poble armeni dins l'Imperi Otomà. El primer pas a l'activitat parlamentària constitucional, encara en el segle xix, es va iniciar amb la Constitució Nacional Armènia de 1860 a l'Imperi Otomà. D'acord amb aquest particular document constitucional l'Assemblea Nacional d'Armènia (dins l'Imperi Otomà) va començar a celebrar les seves reunions amb 140 membres. Tenia competències sobre l'activitat domèstica dels armenis de l'Imperi Otomà, així com altres qüestions nacionals, religioses, educatives i culturals.
La revolució russa de febrer de 1917 causà profundes transformacions i canvis sociopolítics a l'Armènia russa. Es van dur a terme els primers passos cap a la democratització de la República Democràtica d'Armènia. La vida nacional es va despertar i consciència nacional va créixer a través dels Consells Nacionals Armenis que van establir el Congrés dels armenis d'Armènia Oriental. A iniciativa dels partits polítics armenis, principalment la Federació Revolucionària Armènia, es va convocar el Congrés Nacional d'Armènia a finals de setembre i principis d'octubre de 1917. El congrés es va celebrar a Tbilisi va reunir 203 delegats i va declarar la primera República d'Armènia.

## Actualment

L'Assemblea Nacional és un òrgan unicambral. Consta de 131 membres, elegits per mandats de quatre anys: 56 membres en circumscripcions d'un sol escó i 75 per representació proporcional. Els escons de representació proporcional a l'Assemblea Nacional s'assignen a una llista de partits entre els partits que rebin almenys el 5% del total del nombre dels vots. L'actual portaveu de l'Assemblea Nacional és Hovik Abrahamian des de les eleccions parlamentàries armènies de 2007. El seu predecessor va ser el Soviet Suprem.

## Presidents del Soviet Suprem (1938-1990)

* Khachik Hakobdjanian 1938-1943
* Aghasi Sargsian 1943-1944
* Simak Sahakian 1944-1961
* Edward Toptchian 1961-1971
* Rouben Parsamian 1971-1972
* Artsrun Gasparian 1972-1975
* Sergey Hambardzumian 1975-1980
* Samson Tonotyan 1980-1990

## Presidents del Consell Suprem

* Levon Ter-Petrossian 4 d'agost de 1990 - 11 de novembre de 1991
* Babken Ararktsyan 24 de desembre de 1991 - 27 de juliol de 1995

## Portaveus de l'Assemblea Nacional

* Babken Ararktsyan 27 de juliol de 1995 - 4 de febrer de 1998
* Khosrov Haroutyounyan 4 de febrer de 1998 - 11 de juny de 1999
* Karen Demirchyan 11 de juny de 1999 - 27 d'octubre de 1999
* Armen Khachatryan 2 de novembre de 1999 - 12 de juny de 2003
* Artur Baghdasaryan 12 de juny de 2003 - 1 de juny de 2006
* Tigran Torosyan 1 de juny de 2006 - 26 de setembre de 2008
* Hrayr Karapetyan (interí) 26 de setembre de 2008 - 28 de setembre de 2008
* Hovik Abrahamian 28 de setembre de 2008 -

## Enllaços externs

* Assemblea Nacional Armènia

## Notes

* ↑  Tractat Civil (62)  Indep. (7)
* ↑  Daixnak (15)  Indep. (13)
* ↑  Partit Republicà (4)  Indep. (2)
# Batalla d'Adrianòpolis (1829)

La batalla d'Adrianòpolis de 1829 fou un enfrontament entre Rússia i l'Imperi Otomà. El 2 de juliol de 1829 el general Diebitsch va iniciar l'ofensiva als Balcans, la primera des de la derrota russa del príncep Sviatoslav de Kíev a Adrianòpolis el 972. Un 35.000 russos van avançar a través de les muntanyes, rodejant i assetjant Shumla en el camí cap a Constantinoble. Els russos van capturar Burgàs deu dies després i els reforços otomans foren derrotats prop de Sliven (Bulgària) el 31 de juliol. El 22 d'agost, després d'una breu lluita, els russos van conquerir Adrianòpolis i van expulsar a la població musulmana de la ciutat i causant greus danys al palau otomà de la ciutat el Saray-i Djedid-i Amare. El 14 de setembre de 1829 el tractat d'Adrianòpolis va posar fi a la guerra.

## Referències

* ↑ Tucker, Spencer C. (ed.). A global chronology of conflict : from the ancient world to the modern Middle East. volum III. 1a ed. Santa Barbara, Calif.: ABC-CLIO, 2010. ISBN 1-85109-672-8.
* ↑ Allen, W. E. D.. Caucasian battlefields : a history of the wars on the Turco-Caucasian border, 1828-1921. Nashville: Battery Press, 1999. ISBN 0-89839-296-9.
# Avogadrita

L'avogadrita és un mineral de la classe dels minerals halurs. Va ser descoberta l'any 1926 a la muntanya Vesuvi, prop de Nàpols (Itàlia), sent nomenada així en honor d'Amedeo Avogadro (1776-1856), físic italià de la Universitat de Torí.

## Característiques

L'avogadrita és un fluorur anhidre de potassi i bor, de fórmula KBF₄. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic, tot i que és cúbica per sobre dels 273°. Forma cristalls octagonals, tabulars i aplanats en {001}, que poden ser allargats en [010] o [100]. La seva duresa segons l'escala de Mohs encara no ha sigut determinada. Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'avogadrita pertany a «03.CA: Halurs complexos, borofluorurs» juntament amb la ferruccita i la barberiïta.

## Formació i jaciments

Es forma com un producte de sublimació al voltant de les fumaroles volcàniques. Sol trobar-se associada a altres minerals com: sassolita, malladrita o hieratita. Va ser trobada per primera vegada a Atrio del Cavallo (Vesuvi, Itàlia), la seva localitat tipus, i també se'n pot trobar al cràter La Fossa (illa Vulcano, Itàlia) i a Kamtxatka (Rússia).

## Referències

* ↑ «Avogadrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 agost 2015].
* ↑ «Avogadrite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Assemblea Nacional de Kenya

L'Assemblea Nacional és la cambra baixa del Parlament de Kenya. Entre 1966 i 2013, va servir com una cambra unicameral. En 2013, en l'onzena legislatura, es va convertir en la cambra baixa quan es va restablir el Senat.
Té un total de 349 escons: 290 elegits dels districtes electorals, 47 dones triades dels comtats i 12 representants designats. El president serveix com a membre ex officio.
El Tribunal Superior de Kenya va ordenar als legisladors que introduïssin quotes de gènere, o s'enfronterien a la seva dissolució a mitjans de la dècada de 2010, després de la implementació de la Constitució de 2010.

## Referències

* ↑ «Kenya court orders parliament to pass gender quota» (en anglès). . Arxivat 2017-05-19 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Parlament de Kenya
# Éric Zemmour

Éric Zemmour (Montreuil, França; 31 d'agost de 1958) és un periodista polític, escriptor, assagista i columnista francès que es defineix Bonapartista i Gaullista, i és considerat ultradretà pels seus oponents. És famós per les seves posicions conservadores, sobiranistes, en favor del nacionalisme econòmic, en contra del liberalisme i de la immigració, així com per les nombroses controvèrsies en les quals s'ha vist embolicat. Amb la publicació d'El suïcidi francès, el 2014, va guanyar popularitat fora de França. També va rebre el Premi Richelieu en 2011 per tota la seva carrera com a periodista.
El 2021 va córrer el rumor que tenia intenció de ser candidat a les eleccions presidencials de França de 2022. El seu últim llibre, La France n'a pas dit son dernier mot, encapçalava les vendes d'Amazon a França (200.000 exemplars) al setembre de 2021.
El desembre de 2021 va anunciar la creació del seu propi partit polític, Reconquête, amb el qual pretén concórrer a les eleccions franceses de 2022.

## Eleccions presidencials 2022

Eric Zemmour va quedar quart a la primera volta de la eleccions presidencials 2022 per darrere de Jean-Luc Melenchon, Marine Le Pen i Emmanuel Macron que va quedar primer.

## Referències

* ↑ «LE LIVRE D'ERIC ZEMMOUR "DÉJÀ RÉÉDITÉ"». BFM TV, 15-09-2021.
# Era Keiō

L'Era Keiō (慶応, antigament 慶應) fou una era japonesa que succeí l'era Genji i precedí l'era Meiji, estnt vigent des de l'1 de maig de 1865 fins al 23 d'octubre de 1868. Els Emperadors que regnaren durant aquesta era foren l'Emperador Kōmei i l'Emperador Meiji.

## Etimologia

El nom de l'era, Keiô, vol dir "resposta joiosa" en català i va ser decidit en relació a l'incident Hamaguri. El nom d'aquesta era donà també nom a la prestigiosa Universitat de Keiō, la més antiga del Japó, tot i que va estar fundada durant l'era Ansei.

## Esdeveniments

* 1 de maig de 1865 (Genji 2/Keiô 1): Finalitza l'any 2 de l'era Genji i comença l'any d'inici de l'era Keiô.
* 1866 (Keiô 2): El Goryōkaku de Hakodate, Hokkaido, es completat.
* 28 de setembre de 1866: (Keiô 2): Mor a Osaka el Shogun Tokugawa Iemochi i el bakufu demana que el seu successor siga Tokugawa Yoshinobu.
* 10 de gener de 1867 (Keiô 2): Tokugawa Yoshinobu és nomenat Shogun.
* 30 de gener de 1867 (Keiô 2): L'Emperador Komei mor a Kyoto.
* 13 de febrer de 1867 (Keiô 3): Mutsuhito ascendeix al tron del crisantem com a Emperador Meiji.
* 10 de novembre de 1867 (Keiô 3): Es fa públic un edicte imperial que marca la restauració del govern imperial.
* 6 de gener de 1868 (Keiô 3): La restauració del govern imperial és comunicada als kuge.
* 27 de gener de 1868 (Keiô 4): Comença la guerra Boshin amb la batalla de Toba-Fushimi.
* 3 de setembre de 1868 (Keiô 4): La ciutat d'Edo és renomenada Tòquio, literalment "capital de l'est".
* 8 d'octubre de 1868 (Keiô 4): Comença la batalla d'Aizu.
* 12 d'octubre de 1868 (Keiô 4): L'Emperador Meiji és coronat al Shishinden del Palau Imperial de Kyoto.
* 23 d'octubre de 1868 (Keiô 4/Meiji 1): Finalitza formalment l'era Keiô donant pas a l'era Meiji. Posteriorment i amb caràcter retroactiu, es va decidir que l'era Meiji començaria el 25 de gener de 1868, però realment fou el 23 d'octubre.

## Taula de conversió

| Keiō | 1 | 2 | 3 | 4 |
| AD | 1865 | 1866 | 1867 | 1868 |

## Referències

* ↑ Nussbaum, Louis-Frédéric. (2005). "Keiō" Japan Encyclopedia, p. 505, p. 505, a Google Books; n.b., Louis-Frédéric is pseudonym of Louis-Frédéric Nussbaum, see Deutsche Nationalbibliothek Authority File Arxivat 2012-05-24 at Archive.is.
* ↑ Ozaki, Yukio. (2001). The Autobiography of Ozaki Yukio, p. 21.
* 1 2 3 4 Ponsonby-Fane, Richard. (1956). Kyoto: The Old Capital of Japan, 794-1869, p. 326.
* ↑ Keene 2002, p. 98.
* ↑ Ponsonby-Fane, p. 327.
* 1 2 Ponsonby-Fane, p. 328.
# Aqüeducte del Pont de Sant Josep de Montanejos

L'Aqüeducte del Pont de Sant Josep, a Montanejos, a la comarca de l'Alt Millars, és una infraestructura territorial, de caràcter hidraúlic, catalogada com Bé de Rellevància Local, amb la categoria d'espai etnològic d'interès local, amb codi 12.08.079-005, i data de publicació en el BOP 6 de març de 2012
Es localitza en el mateix nucli poblacional de Montanejos, a uns 300 metres de la plaça d'Espanya, al final del carrer Santa Bàrbara.

## Descripció

Es tracta d'un pont que es va construir a principis del segle xix, en concret en 1803, per creuar el Riu de Montant. Està construït mitjançant tres grans arcs de mig punt, utilitzant-se com a material constructiu pedra. Se li coneix com a “aqüeducte” perquè per sota d'ell circula una séquia que porta aigua per al reg fins a l'Alquería.
Aquest pont de Montanejos continuava l'antic camí de València. La seva longitud és de 48 metres i l'altura és aproximadament de dos metres.
Més o menys a la meitat del pont existeixen dues fornícules, cadascuna a un costat d'aquest, en les quals existeixen unes plaques ceràmiques representant, respectivament a la Verge dels Desemparats i a Sant Josep, tots dos patrons de la ciutat de València.
Va ser restaurat durant 2008 i gràcies a aquesta intervenció es va instal·lar un sistema especial d'il·luminació i es va recuperar l'estat original de les imatges ceràmiques, la qual cosa va permetre datar la de la Verge com a posterior a la construcció del pont, la qual cosa es confirma pel nom que sempre se li ha donat al pont, Pont de Sant Josep, sense fer cap referència a la Verge dels Desemparats.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?
* 1 2 «Disfruta la Provincia» (en castellà). Diputacion de castellon. Arxivat de l'original el 4/3/2016. [Consulta: 12 febrer 2021].
* ↑ «TransEspadán I - Desde Montanejos a Torralba del Pinar» (en castellà). Wikiloc. [Consulta: 12 febrer 2021].
* 1 2 3 4 «Montanejos, Puente de San José» (en castellà). Campuebla Apartamentos & SPA. [Consulta: 12 febrer 2021].
* 1 2 3 «El Puente de San José» (en castellà), 01-09-2015. Arxivat de l'original el 1/9/2015. [Consulta: 12 febrer 2021].
# Elefant marí septentrional

L'elefant marí septentrional (Mirounga angustirostris) és una de les dues espècies d'elefant marí. Pertany a la família de les foques i manca d'orelles visibles. Viu a les costes nord-orientals de l'oceà Pacífic, des d'Alaska i la Colúmbia Britànica fins a la Baixa Califòrnia. Es capbussa a entre 300 i 800 metres de profunditat per buscar aliment, però els mascles poden baixar fins a 1.500 metres.

## Referències

Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
# Assemblea Nacional de Namíbia

L'Assemblea Nacional de Namíbia és la Cambra baixa del bicameral Parlament de Namíbia.
L'actual Assemblea Nacional, formada després de les eleccions del 15 i 16 de novembre de 2004, té un total de 78 membres. 72 membres són escollits directament per un sistema de representació proporcional durant un període de cinc anys, i els altres sis membres són nomenats pel President.
Resultat de les eleccions del 15 i 16 de novembre de 2004 a l'Assemblea Nacional de Namíbia
| Partits | Vots | % | Escons |
| SWAPO | | 75.1 | 55 |
| Congrés de Demòcrates | | 7.2 | 5 |
| Aliança Democràtica Turnhalle de Namíbia | | 5.0 | 4 |
| Organització Nacional d'Unitat Democràtica | | 4.1 | 3 |
| United Democratic Front | | 3.5 | 3 |
| Republican Party | | 1.9 | 1 |
| Monitor Action Group | | 0.8 | 1 |
| Escons nomenats | Escons nomenats | Escons nomenats | 6 |
| Total (participació 84.4 %) | | 100.0 | 78 |
| Font: Electoral Commission of Namibia ||||
Vint-i-dues dones (18 elegides i 3 nomenades) ocupen escons a l'Assemblea Nacional.
L'actual Primer Ministre (2002-2005) i membre de la SWAPO Theo-Ben Gurirab és l'actual portaveu de l'Assemblea Nacional.

## Resultats electorals anteriors

| Partit polític | Eleccions | Eleccions | Eleccions |
| Partit polític | 1989 | 1994 | 1999 |
| South-West Africa People's Organisation (SWAPO) | 41 | 53 | 55 |
| Aliança Democràtica Turnhalle de Namíbia (DTA) | 21 | 15 | 07 |
| United Democratic Front (UDF) | 04 | 02 | 02 |
| Action Christian National (ACN) | 03 | - | - |
| Namibia Patriotic Front (NPF) | 01 | - | - |
| Federal Convention of Namibia (FCN) | 01 | - | - |
| Namibia National Front (NNF) | 01 | - | - |
| Democratic Coalition of Namibia (DCN) | - | 01 | - |
| Monitor Action Group (MAG) | - | 01 | 01 |
| Congrés de Demòcrates (COD) | - | - | 07 |
| Total | 72 | 72 | 72 |
Encara que el país hi ha un sol partit dominant des de la seva independència el 1990, les eleccions namíbies han estat transparents i lliures.

## Enllaços externs

* Parlament de Namíbia
# Era d'Aquari

L'Era d'Aquari és una de les dotze eres astrològiques. El 1929, la Unió Astronòmica Internacional va definir les vores de les 88 constel·lacions oficials; a partir d'aquests acords, la frontera establerta entre Piscis i Aquari situaria l'inici de l'era d'Aquari al voltant del segle XXVII.
Es creu que l'Era d'Aquari comportarà una edat d'agermanament universal arrelada en la raó, on serà possible solucionar els problemes socials d'una forma justa i equitativa, i amb més oportunitats per a la millora intel·lectual i espiritual, ja que Aquari és un signe científic i intel·lectual. Tradicionalment governa l'electricitat, la tecnologia, la democràcia, la llibertat, l'humanisme, l'idealisme, la modernització i les rebel·lions.
L'astrologia oriental associa l'actual era de peixos amb el yin (espiritualitat i intuïció). Aquari, per la seva banda, representa el yang, posant èmfasi en la racionalitat i l'alta tecnologia.

## Referències

* ↑ Rex E Bills, The Rulership Book, 1976, Pgs 362-365

## Enllaços externs

* Sepp Rothwangl: Considerations About the Start of the Age of Aquarius (anglès)
* Desmitificació de l'era d'aquari (anglès)
* Aquarica. Articles de Jacques Halbronn sobre l'aquarisme. (francès)