OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Festa patrimonial d'interès nacional

La Generalitat de Catalunya, a través del Catàleg del patrimoni festiu de Catalunya, reserva la denominació de festa patrimonial d'interès nacional a les celebracions d'origen remot, estructurades a partir de seqüències rituals basades en costums i manifestacions simbòliques de caràcter identitari, i que tinguin una projecció nacional.

## Festes declarades com a Festa patrimonial d'interès nacional
### Àmbit metropolità

* Festa Major de Les Santes de Mataró (2010)
* Festes de Sant Roc a la plaça Nova de Barcelona (2017)
* Festa de Sant Roc d'Arenys de Mar (2021)
* Corpus Christi de Barcelona (2021)

### Penedès

* Festa Major de l'Arboç (2009)
* Carnaval de Vilanova i la Geltrú (2010)
* Festa Major de Vilafranca del Penedès (2010)
* Festa Major de Sitges (2016)
* Corpus Christi de Sitges (2023)

### Pirineus

* Festa de les Falles d'Isil (2010)
* Festivitat de Sant Sebastià del Pont de Suert (2012)

### Catalunya central

* Festa Major de Solsona (2008)
* La Patum de Berga (2009)
* Festa del Pi de Centelles (2010)
* Fia-Faia de Bagà (2010)
* Fia-Faia de Sant Julià de Cerdanyola (2010)
* Festa dels Reis d'Igualada (2016)

### Camp de Tarragona

* Festa Major de Sant Pere de Reus (2010)
* La processó de les Tres Gràcies de Reus (2010)
* Ball del Sant Crist de Salomó (2010)
* Via Crucis al Calvari de la Selva del Camp (2010)
* Festes de Santa Tecla de Tarragona (2010)
* Processó del Sant Enterrament de Tarragona (2010)
* El Cós de Sant Antoni de Vila-seca (2010)
* Festes decennals de la Mare de Déu de la Candela de Valls (2010)

### Comarques lleidatanes

* El Santíssim Misteri de Cervera (2019)
* Festa i Romeria dels Fanalets de Sant Jaume de Lleida (2022)

### Comarques gironines

* Ball dels Pabordes de Sant Joan de les Abadesses (2010)
* Festes de la Mare de Déu del Tura d'Olot (2010)
* Festa Major i el Ball de Cavallets, Gegants i Mulassa de Sant Feliu de Pallerols (2010)
* Via Crucis vivent de Sant Hilari Sacalm (2010)
* Processó i la Dansa de la Mort de Verges (2010)
* La Gala de Campdevànol (2014)

### Terres de l'Ebre

* Festa de Sant Antoni d'Ascó (2010)

## Vegeu també

* Festa tradicional d'interès nacional

## Referències

* ↑ Catàleg del Patrimoni Festiu al web de la Generalitat de Catalunya
* ↑ «Festes i elements festius inscrits al Catàleg / Catàleg del patrimoni festiu de Catalunya / Inici - Patrimoni festiu - Generalitat de Catalunya». Arxivat de l'original el 2020-10-21. [Consulta: 1r desembre 2020].
# István Mészáros

István Mészáros (Budapest, 19 de desembre de 1930 - Londres, 1 d'octubre de 2017) fou un filòsof marxista hongarès. Fou professor emèrit a la Universitat de Sussex, en la qual va mantenir la càtedra de filosofia durant quinze anys, després d'haver estat professor de Filosofia i Ciències Socials durant quatre anys a la Universitat de York.
Se'l relacionà amb la popularment coneguda Escola de Budapest, un grup de filòsofs hongaresos sota la instrucció o influència de Georg Lukács, de la qual formaven part, entre altres, Ágnes Heller i György Márkus.
Va deixar el seu país natal, Hongria, l'any 1956, després de la invasió soviètica i va treballar durant un temps a Torí, Itàlia, abans d'instal·lar-se al Regne Unit.
El setembre de 2009 va rebre el Premio Libertador al Pensamiento Crítico 2008 que atorga el Govern de la República Bolivariana de Veneçuela. El premi se'l va adjudicar gràcies a l'obra The Challenge and Burden of Historical Time: Socialism in the Twenty-First Century (literalment "El desafiament i la càrrega del temps històric: El Socialisme del segle XXI"). Ja abans havia obtingut el Deutscher Prize pel llibre Marx's Theory of Alienation.

## Obres

* Attila Jozsef e l'arte moderna (1964)
* Marx's Theory of Alienation (1970)
* Aspects of History and Class Consciousness (1971), editor
* The Necessity Of Social Control (1971), Isaac Deutscher Memorial Lecture
* Lukacs' Concept of Dialectic (1972)
* From 'The Legend of Truth' to a 'True Legend': Phases of Sartre's Development Telos 25 (1975). New York: Telos Press.
* Neo-colonial Identity and Counter-consciousness: Essays in Cultural Decolonisation (1978), amb Renato Constantino
* The Work of Sartre: Search for Freedom (1979)
* Philosophy, Ideology and Social Science: Essays in Negation and Affirmation (1986)
* The Power of Ideology (1989) reedició 2005
* Beyond Capital: Toward a Theory of Transition (1994)
* Socialism or Barbarism: Alternative To Capital's Social Order: From The American Century To The Crossroads (2001)
* The Challenge and Burden of Historical Time: Socialism in the Twenty-First Century (2008)
* Historical Actuality Of The Socialist Offensive (2009)
* The Structural Crisis of Capital (2009)
* Social Structure and Forms of Consciousness, Volume I: The Social Determination of Method (2010)
* Social Structure and Forms of Consciousness, Volume II: The Dialectic of Structure and History (2011)

## Referències

* ↑ Antunes, Ricardo. «Sobre "Más allá del capital", de István Mészáros» (en castellà). Herramienta.com.ar. Arxivat de l'original el 2018-05-15. [Consulta: 30 juliol 2013].
* ↑ «Una crisis estructural del sistema. Entrevista a István Mészáros» (en castellà). SinPermiso.info, 01-03-2009. [Consulta: 30 juliol 2013].

## Enllaços externs

* István Mészáros a Marxists.org (anglès)
# Gran Premi de Mònaco del 1986

Resultats del Gran Premi de Mònaco de Fórmula 1 de la temporada 1986, disputat al circuit urbà de Montecarlo l'11 de maig del 1986.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retir. | Pos. de sort. | Punts |
| 1 | 1 | Alain Prost | McLaren - TAG | 78 | 1h 55' 41. 0 | 1 | 9 |
| 2 | 2 | Keke Rosberg | McLaren - TAG | 78 | + 25.022 s | 9 | 6 |
| 3 | 12 | Ayrton Senna | Lotus - Renault | 78 | + 53.646 s | 3 | 4 |
| 4 | 5 | Nigel Mansell | Williams - Honda | 78 | + 1' 11.402 min. | 2 | 3 |
| 5 | 25 | René Arnoux | Ligier - Renault | 77 | + 1 Volta | 12 | 2 |
| 6 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Renault | 77 | + 1 Volta | 7 | 1 |
| 7 | 6 | Nelson Piquet | Williams - Honda | 77 | + 1 Volta | 11 | |
| 8 | 18 | Thierry Boutsen | Arrows - BMW | 75 | + 3 Voltes | 14 | |
| 9 | 17 | Marc Surer | Arrows - BMW | 75 | + 3 Voltes | 17 | |
| 10 | 28 | Stefan Johansson | Ferrari | 75 | + 3 Voltes | 15 | |
| 11 | 4 | Philippe Streiff | Tyrrell - Renault | 74 | + 4 Voltes | 13 | |
| 12 | 14 | Jonathan Palmer | Zakspeed | 74 | + 4 Voltes | 19 | |
| Ret | 3 | Martin Brundle | Tyrrell - Renault | 67 | Accident | 10 | |
| Ret | 16 | Patrick Tambay | Lola - Ford | 67 | Accident | 8 | |
| Ret | 20 | Gerhard Berger | Benetton - BMW | 42 | Direcció | 5 | |
| Ret | 7 | Riccardo Patrese | Brabham - BMW | 38 | Bomba del combustible | 6 | |
| Ret | 27 | Michele Alboreto | Ferrari | 38 | Turbo | 4 | |
| Ret | 8 | Elio de Angelis | Brabham - BMW | 31 | Motor | 20 | |
| Ret | 19 | Teo Fabi | Benetton - BMW | 17 | Frens | 16 | |
| Ret | 15 | Alan Jones | Lola - Ford | 2 | Accident | 18 | |
| NVQ | 21 | Piercarlo Ghinzani | Osella - Alfa Romeo | | | | |
| NVQ | 11 | Johnny Dumfries | Lotus - Renault | | | | |
| NVQ | 29 | Huub Rothengatter | Zakspeed | | | | |
| NVQ | 22 | Christian Danner | Osella - Alfa Romeo | | | | |
| NVQ | 23 | Andrea de Cesaris | Minardi - Motori Moderni | | | | |

## Altres

* Pole: Alain Prost 1' 22. 627
* Volta ràpida: Alain Prost 1' 26. 607 (a la volta 51)
* Aquest va ser l'últim GP que va córrer Elio de Angelis, ja que pocs dies després, provant millores pel seu monoplaça al circuit de Paul Ricard va tenir un greu accident que li va causar la mort. Fou el 25è pilot mort en accident a la F1 (Llista).

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-13. [Consulta: 26 abril 2010].
# Ignasi M. Fossas Colet

Ignasi M. Fossas i Colet (Aiguafreda, Osona, 1960) és un monjo de Montserrat, que des del setembre de 2024 és l'Abat President de la Congregació Sublacense Cassinesa de l'Orde de Sant Benet (OSB), formada per una setantena de monestirs de 24 països d'arreu del món.
Llicenciat en Medicina per la Universitat de Barcelona el 1983, el 1986 ingressà al monestir de Montserrat, on va fer la professió monàstica simple el setembre de 1988 i la solemne el març de 1992. A Montserrat, començà la formació en teologia, llicenciant-se en 1996. El novembre de 2002 va ser ordenat sacerdot. L'any 2021 es doctorà en Litúrgia al Pontifici Institut Litúrgic de Roma. El 1995 s'havia diplomat en Arxivística per l'Arxiu Secret Vaticà. Des de 1996 és professor a l'Institut Superior de Litúrgia de Barcelona i a l'Escola Teològica de Montserrat. També ha estat professor convidat al Pontifici Institut Litúrgic de Roma els anys 2015, 2017 i 2019. El curs 2006-2007 va participar en el Programa d'Alta Direcció d’Empreses (PADE 1-2007) a l'IESE Business School de Barcelona.
Des de l'octubre de 2000 a l'estiu de 2016 ha estat portaveu del monestir. També ha estat responsable de la Infermeria del monestir (1996-2000), secretari del P. Abat (2000-2005), majordom-administrador (2005-2011), sotsprior (2007-2011), prior (2011-2021), mestre de novicis (2019-2021) i majordom-administrador (2021-2024). És autor de diversos llibres i articles sobre litúrgia, espiritualitat i monaquisme.
El setembre del 2024, coincidint amb els actes del Mil·lenari de Montserrat, fou escollit durant el Capítol General de la Congregació reunit a l'Abadia de Montserrat, per un termini de 8 anys, Abat President de la Congregació Sublacense Cassinesa OSB, substituint en el càrrec al colombià Guillermo Arboleda Tamayo, que ocupava el càrrec fins aleshores. Durant el seu mandat el pare Fossas es traslladarà al monestir de Sant Ambròs de Roma, on l'abat president té la seva Cúria, però continuarà sent monjo de Montserrat.

## Referències

* 1 2 «El monjo de Montserrat Ignasi M. Fossas presidirà una congregació amb monestirs de tot el món». Regió7, 05-09-2024 [Consulta: 21 setembre 2024].
* 1 2 3 «El monjo de Montserrat Ignasi Fossas, nou Abat President de la Congregació de Subiaco». Catalunya Religió [Consulta: 21 setembre 2024].
* ↑ «El monjo de Montserrat Ignasi M. Fossas presidirà la Congregació Sublacense Cassinesa OSB La institució està formada per una setantena de monestirs de 24 països». Nació Digital, 05-09-2024 [Consulta: 21 setembre 2024].
# Inca Garcilaso de la Vega

Gómez Suárez de Figueroa, més conegut com a Inca Garcilaso de la Vega, (Cuzco, 12 d'abril de 1539 - Còrdova, 23 d'abril de 1616) fou un escriptor, historiador i cronista peruà.
Fill del conquistador espanyol Sebastián Garcilaso de la Vega i de la princesa inca Isabel Chimpu Ocllo, descendent del poderós emperador inca Huayna Capac, fou un dels primers mestissos americans. Es traslladà a Espanya als 21 anys després de la mort del seu pare. Allí portà a terme tot el seu treball empès pels records idealitzats de la seva infància. El seu treball com a historiador i com a cronista es va centrar principalment en l'explicació de la societat i cultura inca i de la seva llengua, el quítxua. També va explicar molt detalladament l'organització i el govern del Tahuantinsuyo i de l'Imperi Inca. La seva obra més important són els Comentarios Reales de los Incas, una obra en la que recopila tots els fets que van succeir durant la conquesta europea de les Amèriques. També parla sobre la cultura Inca. El seu pare, Sebastián Garcilaso de la Vega, fou nebot del poeta castellà del Segle d'Or Garcilaso de la Vega, de manera que l'Inca és el renebot del poeta. Morí a Còrdova el 23 d'abril de 1616 amb 77 anys, el mateix dia i el mateix any que Cervantes i Shakespeare. Està enterrat a la Catedral de Còrdova.

## Referències

* 1 2 «Inca Garcilaso de la Vega». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Literatura llatinoamericana

## Enllaços externs

* Pàgina amb obres de l'autor al Wikisource castellà.
# Gran Premi de Mònaco del 1996

Resultats del Gran Premi de Mònaco de Fórmula 1 de la temporada 1996, disputat al circuit urbà de Montecarlo el 19 de maig del 1996.
És el GP on han acabat menys pilots la cursa (només 3) tot i haver finalitzat la cursa 3 voltes abans del previst (75 de 78 voltes) degut al límit de temps màxim de cursa: dues hores.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ retirada | Posició de sortida | Punts |
| 1 | 9 | Olivier Panis | Ligier - Mugen - Honda | 75 | 2h 00' 45,629" | 14 | 10 |
| 2 | 8 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 75 | + 4,828 " | 5 | 6 |
| 3 | 14 | Johnny Herbert | Sauber - Ford | 75 | + 37,503 " | 13 | 4 |
| 4 | 15 | Heinz-Harald Frentzen | Sauber - Ford | 74 | + 1 volta | 9 | 3 |
| 5 | 19 | Mika Salo | Tyrrell - Yamaha | 70 | Col·lisió (a 5 voltes) | 11 | 2 |
| 6 | 7 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 70 | Col·lisió (a 5 voltes) | 8 | 1 |
| 7 | 2 | Eddie Irvine | Ferrari | 68 | Col·lisió (a 7 voltes) | 7 | |
| Ret | 6 | Jacques Villeneuve | Williams - Renault | 66 | Col·lisió | 10 | |
| Ret | 3 | Jean Alesi | Benetton - Renault | 60 | Suspensions | 3 | |
| Ret | 22 | Luca Badoer | Forti F1 - Ford | 60 | Col·lisió | 21 | |
| Ret | 5 | Damon Hill | Williams - Renault | 40 | Motor | 2 | |
| Ret | 12 | Martin Brundle | Jordan - Peugeot | 30 | Virolla | 16 | |
| Ret | 4 | Gerhard Berger | Benetton - Renault | 9 | Caixa canvi | 4 | |
| Ret | 10 | Pedro Diniz | Ligier - Mugen - Honda | 5 | Transmissió | 17 | |
| Ret | 16 | Ricardo Rosset | Footwork - Hart | 3 | Virolla | 20 | |
| Ret | 18 | Ukyo Katayama | Tyrrell - Yamaha | 2 | Virolla | 15 | |
| Ret | 11 | Rubens Barrichello | Jordan - Peugeot | 0 | Virolla | 6 | |
| Ret | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 0 | Virolla | 1 | |
| Ret | 20 | Pedro Lamy | Minardi - Ford | 0 | Col·lisió | 19 | |
| Ret | 21 | Giancarlo Fisichella | Minardi - Ford | 0 | Col·lisió | 18 | |
| Ret | 17 | Jos Verstappen | Footwork - Hart | 0 | Virolla | 12 | |
| DNS | 23 | Andrea Montermini | Forti F1 - Ford | | Accident al warm-up | 22 | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 20. 356
* Volta ràpida: Jean Alesi 1' 25. 205 (a la volta 59)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-01. [Consulta: 21 març 2010].
# Leopoldamys diwangkarai

Leopoldamys diwangkarai és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids. És endèmica d'Indonèsia (Java i Kalimantan), on viu a altituds d'entre 400 i 1.400 msnm. El seu hàbitat natural són els boscos primaris, tant de plana com montans. Es desconeix si hi ha cap amenaça significativa per a la supervivència d'aquesta espècie. El seu nom específic, diwangkarai, significa 'sol' en sànscrit.

## Referències

* ↑ Engelbrektsson, P. Leopoldamys diwangkarai. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 18 març 2018.
* ↑ Maryanto, I.; Sinaga, M. H. 2008. «New species of Leopoldamys (Mammals, Rodentia: Muridae) from Kalimantan and Jawa». Treubia, 36: 23-26.
# Llibre de Taliesin

El Llyfr Taliesin (Llibre de Taliesin en gal·lés) és un dels manuscrits gal·lesos més coneguts. Està datat de la primera meitat del segle xiv (hi ha autors que hi proposen l'any 1275), tot i que es creu que la majoria dels seus poemes són molt més antics. El manuscrit està custodiat a la Biblioteca Nacional de Gal·les d'Aberystwyth (signatura Peniarth MS 2). Es conserva incomplet després d'haver perdut alguns fulls, inclòs el primer.
El volum conté un recull d'alguns dels més antics poemes en gal·lés, molts atribuïts al poeta quasi mític Taliesin, viu durant el segle vi. Altres poemes reflecteixen un estil particular, hereu tant dels textos llatins com de la tradició celta de Gal·les. Sembla que un únic amanuense compongué el volum, probablement a Glamorgan, aprofitant altres textos i atribuint poemes anònims a Taliesin, que llavors representava el paradigma del savi profeta i mag.
En el manuscrit hi ha també poemes gal·lesos, entre els quals destaquen:
* Armes Prydain Fawr (La profecia de Bretanya), atribuït a un clergue del sud de Gal·les desitjós d'aconseguir una aliança amb el rei de la futura Anglaterra portant l'estendard de David de Gal·les. Aquest text sembla referir-se a la derrota l'any 937 d'una coalició contra el rei Etelstan d'Anglaterra en la batalla de Brunanburgh.
* Preiddeu Annwfn (El botí d'Annwfn), que relata la travessia del rei Artús i els seus cavallers per mar cap a Caer Siddi ('Castell de les fades') per a guanyar uns tresors, com un calderó màgic.
* Elegies a Urien, Owein, Cunedda i Dylan Eil Ton, herois, guerrers i governants gal·lesos.
També enclou alguns dels primers esments en gal·lés a les gestes d'Hèrcules i Alexandre el Gran. Els poemes hi poden ser profètics, mitològics, religiosos i històrics.

## Referències

* ↑ Torres Asensio, Gloria. Els orígens de la literatura artúrica. Barcelona: Edicions Universitat Barcelona, 2003, p. 330 pàgs. ISBN 848338387X.
* ↑ Haycock, Marged. CMCS. Legendary Poems from the Book of Taliesin, 2007. ISBN 978-0-9527478-9-5.
* 1 2 3 Torres Asensio, Gloria. Los orígenes de la literatura artúrica. Barcelona: Edicions Universitat Barcelona, 2003, p. 330 pág.. ISBN 848338387X.
* ↑ Stephens, Meic (Ed.). «Book of Taliesin». A: The new companion to the literature of Wales. Cardiff: University of Wales Press, 1998. ISBN 0-7083-1383-3.
* ↑ National Library of Wales. «The Book of Taliesin», 2007. Arxivat de l'original el 7 de juny de 2007. [Consulta: 22 setembre 2008].
* ↑ Williams, Ifor. Armes Prydein o Lyfr Taliesin. Gyda Rhagymadrodd a Nodiadau, 1955. Traduït i anotat a l'anglés per Bromwich, R. Armes Prydein: the Prophecy of Britain. Dublin Institute for Advanced Studies, 1972.
* ↑ Haycock, Marged «Llyfr Taliesin». National Library of Wales Journal, 25, 1988, pàg. 357-86.

### Bibliografia

* Parry, Thomas (1955). A History of Welsh literature. Traducció de H. Idris Bell. Oxford, Clarendon Press.
# Lycopodiella

Lycopodiella és un gènere de pteridòfits de la família de les licopodiàcies. Són plantes sense flors, vasculars, terrestres i generalment creixen sobre llocs pantanosos, d'aquí ve el seu nom popular de licopodis de pantà. El nom Lycopodiella és un diminutiu (-ella) del gènere Lycopodium que alhora prové del grec lýkos que significa "llop" i –pódion que significa "peu", ja que les extremitats de les seves branques s'assemblen a un peu de llop.
Les espècies de Lycopodiella tenen les tiges infèrtils (les que no produeixen espores) postrades i radicants mentre que les tiges fèrtils són erectes, ambdós tipus tenen simetria radial. Els seus microfil·les són subulats, carenats i molt densos, precisament aquest és el caràcter que separa aquesta Lycopodiella de la resta de Licopodiàcies de la península Ibèrica. Els estròbils terminals són sèssils i els seus esporofil·les són una mica més grans que els microfil·les. Els esporangis tenen dehiscència sub-basal i les espores són subtetraèdriques i reticulades. Aquest gènere com qualsevol pteridòfit es reprodueix per espores però també és capaç de reproduir-se vegetativament a través de rizomes.
Hi ha unes 38 espècies, de distribució cosmopolita, bàsicament de zones tropicals o subtropicals. A la península Ibèrica hi ha dues espècies, Lycopodiella cernua a Portugal i Lycopodiella inundata que creix al nord-oest peninsular (Serralada Cantàbrica i Sistema Central), i algunes poques poblacions reconegudes als Pirineus centrals i a l'Arieja.

## Taxonomia

Com moltes espècies de les licopodiàcies, tradicionalment havien estat incloses dins del gènere principal, en aquest cas pel propi Carl von Linné, amb el nom de Lycopodium inundatum L.
Aquest criteri segueix sent vàlid a dia d'avui, segons el criteri d'algunes publicacions, com la Base de Dades de Biodiversitat de Catalunya), encara que sembla que el nom proposat l'any 1964, per l'especialista txec, Josef Ludwig Holub sembla estar més acceptat.

## Bibliografia

* Diversos autors. Flora Iberica Volum I. Madrid: Servicio de piblicaciones del CSIC, 1998

## Referències

* 1 2 3 «Lycopodiella» (en castellà). Flora Ibérica. [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ «Lycopodiella inundata» (en castellà). Atlas de la Flora del Pirineo. [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya». Universitat de Barcelona. [Consulta: 29 gener 2025].
# Microbicida

Els microbicides són substàncies químiques que redueixen la capacitat infecciosa dels microbis o de les bacteries. Formen part de la família dels biocides. En moltes substàncies com ara pintures, detergents, xampús i cosmètics, els microbicides són ingredients necessaris per assegurar una vida llarga i bona qualitat del producte.
Pot contenir un ingredient actiu que bloqueja directament l'activitat de virus com el VIH, o pot actuar com a barrera física en el revestiment de les mucoses. Això podria aconseguir-se amb cremes, gels, films, anells vaginals d'alliberament prolongat, ènemes i supositoris. En el cas de microbicides per a malalties de transmissió sexual els estudis inicials buscaven microbicides eficaços que empressin un mecanisme d'acció, posteriorment, però, les proves clíniques cercaren combinar dos o més mecanismes d'acció per augmentar-ne l'eficacitat.

## Vegeu també

* Antibiòtics
* Bactericides
* Desinfectant
* Fungicides
* Microbicides per a malalties de transmissió sexual

## Referències

* ↑ Paulus, W «Microbicides for the protection of materials: yesterday, today and tomorrow» (en anglès). Biodeterioration and Biodegradation, 8, 1991 [Consulta: 20 març 2013].
* ↑ «Los diccionarios y las enciclopedias sobre el Académico» (en castellà). Academic, 2000-2010. [Consulta: 20 març 2013].
* ↑ «Microbicidas» (en castellà). Global Advocacy for HIV Treatment. Arxivat de l'original el 2013-01-31. [Consulta: 24 març 2013].