OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vittorio Siri

Vittorio Siri (Parma, 1608 – París, 1685) va ser un matemàtic i historiador italià.

## Biografia

Siri va cursar estudis al convent benedictí de Sant Joan Evangelista, a Parma, on va ingressar com a monjo el dia de Nadal de 1625. Especialitzat en geometria, va exercir de professor de matemàtiques a Venècia. Allí, la coneixença amb l’ambaixador francès, van decantar els seus interessos acadèmics vers els afers polítics.
Sota el pseudònim Capitano Latino Verità, el 1640 publica Il politico soldato Monferrino, crònica sobre l’ocupació del Casale Monferrato gràcies a la qual va guanyar-se la simpatia del Cardenal Richelieu. El primer ministre francès va permetre que Siri consultés els arxius francesos, oportunitat que va aprofitar per escriure Il mercurio, overo historio de ‘correnti tempi, obra monumental de quinze volums que descriu episodis històrics entre 1644 i 1682.
Siri també és l’autor de la Memorie recondite (1677), que en vuit volums repassa la història de França entre 1601 i 1640, sobre la història de les principals nacions europees en aquest període, considerada un testimoni únic pel fet que recull correspondència privada dels regnats d’Enric IV i Lluís XIII que posteriorment es va perdre.
El cardenal Mazzarin va atorgar-li una pensió. Sobre Siri cau la sospita de ser espia de França, motiu pel qual es desplaça primer a França, i el 1649 a París. A la capital francesa, on serà nomenat conseller d’estat i historiador del regne, exerceix d’ambaixador dels ducs de Parma i de Mòdena. Des de 1655 viu a la cort reial.

## La Guerra dels Segadors a Il Mercurio...

Manel Güell i Pere Cristòfor adverteixen que Siri és el cronista oficial de Lluís IV, motiu pel qual la seva narració històrica és “altament tendenciosa”, en silenciar o minimitzar les derrotes franceses. No obstant això, Güell i Cristòfor consideren que el seu testimoni és molt valuós en episodis concrets, com ara l’assalt a la vila d’Àger (1647) o la sortida del general Marchin de Barcelona (1651).
Il Mercurio també incorpora publicacions propagandístiques publicades durant la Guerra dels Segadors, com ara un extracte de 50 pàgines de La Proclamación Católica de Gaspar Sala o bé l’opuscle La Trompette Catalane, ambdós traduïts al català.

## Obres

* Problemata et theoremata geometrica et mecanica, Bolonya (1633).
* Siri, Vittorio. Propositiones mathematicae (en llatí). Nicolò Tebaldini, 1634.
* Il politico Soldato Monferrino, ovvero discorso politico sopra gli affari di Casale, publicat amb el pseudònim Capitano Latino Verità (1640).
* Il Mercurio overo historia de' correnti tempi en 15 volums (1644–1682).
* Memorie recondite en 8 volums (1676-79).

## Referències

* 1 2 Güell, Manel; Cristòfor, Pere «Il Mercurio de Vittorio Siri, cronista de Lluís XIV». A Carn, 11-2012, pàg. 49.
* ↑ «Tendències al món editorial al segle XVII: el cas de “Memorie recondite”, de Vittorio Siri». Blog del Fons Antic de la Universitat de Barcelona, 04-06-2015. [Consulta: 3 gener 2024].
* 1 2 Güell, Cristòfor, 2011, p. 50.
# Partit Liberal (Moldàvia)

El Partit Liberal (romanès Partidul Liberal, PLR) és un partit polític de la República de Moldàvia d'ideologia liberal. Fins a les eleccions legislatives moldaves de 2005 es deia Partit de les Reformes i defensava una plataforma democristiana. El cap del partit és Mihai Ghimpu, i el seu nebot Dorin Chirtoacă és el vicepresident.
A les eleccions locals de 2007 el partit va obtenir el 18,31% al municipi de Chişinău i 11 escons al Consell Municipal de Chişinău. A les eleccions legislatives moldaves d'abril de 2009 va obtenir el 13,1% dels vots i 15 escons. Posteriorment, a les eleccions legislatives moldaves de juliol de 2009 va obtenir el 14,7% dels vots i uns altres 15 escons. Amb els altres partits de l'oposició va formar la coalició Aliança per a la Integració Europea, que ha aconseguit formar govern.
El 2014 el Partit dels Socialistes de la República de Moldàvia (PSRM) quedà en primera posició obtenint el 20,71 per cent dels vots, però Chiril Gaburici del Partit Liberal Democràtic de Moldàvia (PLDM) va formar govern amb una coalició de PLDM, Partit Democràtic de Moldàvia (PDM) i Partit Liberal.
El primer ministre Valeriu Streleț va ser destituït pel Parlament el 29 d'octubre de 2015 enmig d'una onada de protestes que van durar 3 mesos i el president Nicolae Timofti va vetar la candidatura de Vladimir Plahotniuc afirmant que no reunia "els criteris d'integritat necessaris", i el Partit Democràtic de Moldàvia (PDM) va acordar amb el Partit Liberal Democràtic de Moldàvia (PLDM) i el PL investir primer ministre a Pavel Filip, que el 15 de gener va rebre l'aval de Timofti. El govern de Filip es va veure sacsejat per diverses dimissions de ministres per afers de corrupció. El maig del 2017 el PL de Mihai Ghimpu va abandonar el govern en protesta per la detenció per corrupció de Dorin Chirtoaca, l'alcalde de Chisinau.

## Referències

* ↑ «A pesar de la victoria del Partido Socialista, los partidos proeuropeos podrían renovar su mayoría». El Economista, 02-12-2014. [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ Daniel Brett, Eleanor Knott «Moldova's parliamentary elections of November 2014» (en anglès). Electoral Studies, 40, 12-2015, pàg. 438-441 [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «Pavel Filip» (en castellà). CIDOB. [Consulta: 1r novembre 2024].

## Enllaços externs

* www.pl.md - oficial web (romanès)
# L'únic i la seva propietat

L'únic i la seva propietat (en alemany, Der Einzige und sein Eigentum) és un llibre de l'autor alemany Max Stirner (Johann Caspar Schmidt).
És una crítica radical de la societat prussiana de la seva època, feta d'un punt de vista antiautoritari i individualista. Segons el llibre, totes les religions, ideologies i institucions que pretenen tenir autoritat sobre els individus estan basades en conceptes buits.

## Anàlisi

En L'únic i la seva propietat, Stirner fa una crítica radicalment antiautoritària i individualista de la societat prussiana que li era contemporània. Ofereix una perspectiva de l'existència humana que descriu l'ego com una entitat particular i creativa més enllà del llenguatge i de l'objectivitat, com una realitat subjectiva fonamentada en si mateixa davant la qual l'ego està sol, al contrari del que predicava una bona part de la tradició filosòfica occidental. Per Stirner l'individu ha de ser abans ell mateix l'únic ésser suprem, alliberat del jou de Déu i de les "il·lusions" de l'humanisme. Aquest individu és l'egoista, l'únic (einzige) i tan sols assumint sense hipocresies aquest egoisme essencial, l'home pot arribar a la plenitud de la seva expressió.
En suma, el llibre proclama que totes les religions i ideologies es fonamenten en conceptes buits, que superposats als interessos personals (egoistes) dels individus, revelen llur invaliditat. La mateix cosa és vàlida per a les institucions socials que sustenten aquests conceptes i que reclamin autoritat sobre l'individu, pretenent fer de l'individu un esclau, servir-se d'aquest per la seva causa egoista. També això val per al "Déu" dels cristians com la "Humanitat" o la "Llibertat" dels ideòlegs moderns, sempre es tracta d'un ideal. No són més que creences, fantasmes, pensaments abstractes destinats a perpetuar l'estat de servitud i a estar per damunt de l'individu.
Stirner distingeix marcadament el concepte de "societat", associació forçosa i repressiva d'éssers alienats controlada per l'Estat, la legislació, l'església, el sistema educatiu, o qualsevol altra institució, i el de "lliure associació" d'individus sobirans amb fins mútuament egoistes (l'associació d'egoistes).

## Referències

* ↑ Horowitz, Irving Louis. The anarchists (en anglès). Transaction Publishers, 2005, p.291-311. ISBN 0202307689.
# Rodrigo Garza Barbero

Rodrigo Garza Barbero (Madrid, 3 de desembre de 1979) és un jugador d'hoquei sobre herba espanyol, guanyador d'una medalla olímpica.
Membre del Club de Campo Villa de Madrid i posteriorment del HC Bloemendaal, va participar, als 20 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia), on va finalitzar novè en la competició masculina d'hoquei sobre herba. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia) aconseguí guanyar un diploma olímpic en finalitzar quart i en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina) guanyà la medalla de plata en finalitzar segon.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla de bronze en el Campionat del Món d'hoquei sobre herba, tres en el Campionat d'Europa, una d'or i dues de plata, així com quatre medalles en el Champions Trophy, una d'or, una de plata i dues de bronze.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Rodrigo Garza». [Consulta: 19 febrer 2025].
* 1 2 «Comité Olímpico Español», 26-07-2023. [Consulta: 19 febrer 2025].
# Crocidura aleksandrisi

Crocidura aleksandrisi és una espècie de musaranya que viu a Líbia.

## Referències

* ↑ uBio (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* ↑ Hutterer, R. (2022). "Crocidura aleksandrisi." 2022 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2022. [Consulta: 4 abril 2023]

## Bibliografia

* Dubey, S., Cosson, J.-F., Magnanou, E., Vohralik, P., Benda, P., Frynta, D., Hutterer, R., Vogel, V. i Vogel, P., 2007. Mediterranean populations of the lesser white-toothed shrew (Crocidura suavolens group): an unexpected puzzle of Pleistocene survivors and prehistoric introductions. Molecular Ecology 16: 3438-3452
* Hutterer, R., 1993. Order Insectivora. A: Wilson, D.E. i Reeder, D.M. (editors) Mammal Species of the World. Segona edició. Smithsonian Institution Press, Washington DC i Londres: 69-130.
* Wilson D. E.; Reeder D. M. (editors). Mammal Species of the World. A Taxonomic and Geographic Reference (en anglès). 3a edició. Washington: Smithsonian Institution Press, 2005. ISBN 978-0801882210.

## Enllaços externs

* BioLib (anglès)
# Teatre Eliseu

El Teatre Eliseu, antic Cinema Bac de Roda, és una obra modernista de Roda de Ter (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de caràcter industrial, fent cantonada. La façana principal, d'obra vista, està dividida en tres parts, d'un sol eix als laterals i un cos central amb tres eixos. Destaca la decoració de totxo de les obertures combinant la posició dels totxos o formant motllures de formes geomètriques. Les façanes acaben amb una barbacana de colls de fusta decorada amb rajoles de ceràmica vidriada. També destaca la curvatura de la coberta i el seu ràfec.

## Història

Aquesta construcció fou cooperativa que més tard, en perdre la seva funcionalitat, es transformà en cinema. Podríem associar la seva construcció al procés industrial que afectà Roda i transformà el poble sobretot durant els anys 1825-50, i que continuà fins al segle xx.

## Referències

* 1 2 «Cinema Bac de Roda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 agost 2017].
# Amfibàmids

Els amfibàmids (Amphibamidae) és una família extinta de tetràpodes temnospòndils que visqueren des de finals del període Carbonífer fins a començaments del període Permià, en el que avui és Europa, Amèrica del Nord i Àfrica.
Els amphibamidae han inclòs tradicionalment dissorofoïdeus terrestres de cos petit. El nom s'atribueix a Moodie (1909), però poques vegades es va utilitzar perquè originalment només es referia a Amphibamus.
Presentaven grandàries menors a 40 cm, caracteritzant-se a més per posseir extremitats robustes i proporcionalment llargues, cues curtes, ossos palatals molt reduïts i costelles indiferenciades i curtes.
Clack i Milner (1993) van revisar els amphibamidae per incloure Amphibamus, Platyrhinops, Doleserpeton i Tersomius. Daly (1994) va ampliar encara més la composició dels Amphibamidae per incloure el recentment descrit Eoscopus així com la forma del Triàsic primerenc Micropholis.

## Referències

* ↑ «Amphibamidae Moodie 1912 (tetrapod)». Palobioogy Database. [Consulta: 11 agost 2024].
* ↑ Schoch, Rainer R. «The putative lissamphibian stem-group: phylogeny and evolution of the dissorophoid temnospondyls» (en anglès). Journal of Paleontology, 93, 1, 1-2019, pàg. 137–156. DOI: 10.1017/jpa.2018.67. ISSN: 0022-3360.
* 1 2 Moodie, Roy L. «A Contribution to a Monograph of the Extinct Amphibia of North America. New Forms from the Carboniferous» (en anglès). The Journal of Geology, 17, 1, 1-1909, pàg. 38-82. DOI: 10.1086/621585. ISSN: 0022-1376.
* ↑ Schoch, Rainer R.; Rubidge, Bruce S. «The amphibamid Micropholis from the Lystrosaurus Assemblage Zone of South africa» (en anglès). Journal of Vertebrate Paleontology, 25, 3, 30-09-2005, pàg. 502–522. DOI: 10.1671/0272-4634(2005)025[0502:TAMFTL]2.0.CO;2. ISSN: 0272-4634.
# Boscarla de les Carolines

La boscarla de les Carolines (Acrocephalus syrinx) és una espècie d'ocell de la família dels acrocefàlids (Acrocephalidae) que habita sabanes, boscos i medi urbà de les Illes Carolines. Rep en diverses llengües el nom de "boscarla de les Carolines" (Anglès: Carolinian Reed Warbler. Francès: Rousserolle des Carolines).

## Referències

* ↑ «Boscarla de les Carolines». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev 20/02/2021(català)
* ↑ «Acrocephalus syrinx: BirdLife International:» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species 2016. IUCN, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22714786a94427040.en. ret.
* ↑ Tristram, H. B. «On the Position of the Acrocephaline Genus Tatare, with Descriptions of two new Species of the Genus Acrocephalus» (en anglès). Ibis, 25, 1, 03-04-2008, pàg. 38-46. DOI: 10.1111/j.1474-919X.1883.tb03552.x.
# Bebop

El bebop (o bop) és un estil de jazz caracteritzat per tempos ràpids i una improvisació basada més en l'estructura harmònica que no en la melodia. Va ser desenvolupat a principis i a mitjans dels anys 1940. El hard bop n'és una evolució posterior, que combina el bebop amb el blues i el gospel. Els seus principals creadors foren, entre d'altres, Thelonius Monk, Charlie Parker, Max Roach i Dizzy Gillespie. Cronològicament, és posterior al swing i previ al cool jazz.
En arribar als anys 40, el swing es trobava estancat. Originàriament creat per músics negres, aquesta tendència havia estat ràpidament assumida per músics blancs (Glenn Miller, Benny Goodman…). El fet de tocar en big bands limitava molt la durada i la llibertat durant els solos. Després de les actuacions amb les big band, els músics negres quedaven en les anomenades jam sessions per tal de desfermar la seva creativitat en llargs solos en ritmes furiosos.
El bebop va canviar l'estructura de les bandes, reduint el nombre d'intèrprets i disminuint, per tant, el pes instrumental de les seccions de vent i equiparant-se la bateria i el baix amb la resta d'instruments. D'altra banda, el bebop era una música més complexa, posant major èmfasi en la interpretació de diferents ritmes de forma frenètica, i la improvisació sobre les estructures harmòniques desplaçà la interpretació nua i crua de la melodia. Totes aquestes característiques requerien una interacció dinàmica entre els diferents membres del grup, destacant-se individualment gràcies als solos que podien durar bona part dels temes.
El bebop va aglutinar aquells marginats de la societat de l'època (poetes, artistes, traficants de drogues i proxenetes). El bebop té una estreta relació amb el moviment beatnik. La majoria de crítics criticaren aquest nou estil.
En qualsevol cas, el bebop no va arribar a ser tan popular com el swing. En primer lloc, perquè en el moment fort de la revolució bebop, el 1942, el Sindicat de Músics prohibí als músics gravar per a protestar per la falta d'ingressos per la música reproduïda. Com a conseqüència, molta d'aquesta música no va ser enregistrada. En segon lloc, aquesta no era una música fàcil com el swing, sinó imprevisible. El gran públic preferia la música d'entreteniment i espectacle (Frank Sinatra, Bing Crosby…). D'altra banda, la música negra que estava començant a atreure les masses era el rhythm and blues, grups petits i de música popular d'on sorgiria, posteriorment el rock and roll.

## Referències

* ↑ «Bebop | Definition, Characteristics, Artists, & Facts | Britannica» (en anglès), 01-02-2025. [Consulta: 21 febrer 2025].
# Defernita

La defernita és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom en honor de Jacques Deferne, conservador de mineralogia del Museu d'Història Natural de Ginebra.

## Característiques

La defernita és un carbonat de fórmula química Ca₆(CO₃)$_{1.58}$(Si₂O₇)$_{0.21}$(OH)₇[Cl$_{0.50}$(OH)$_{0.08}$(H₂O)$_{0.42}$]. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Els seus cristalls són anhèdrics en forma de plaques, de fins a 2 cm, aplanats en {010}; en forma de ventall. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la defernita pertany a «05.BA: Carbonats amb anions addicionals, sense H₂O, amb Cu, Co, Ni, Zn, Mg, Mn» juntament amb els següents minerals: atzurita, georgeïta, glaucosferita, kolwezita, malaquita, mcguinnessita, nul·laginita, pokrovskita, rosasita, zincrosasita, txukanovita, auricalcita, hidrozincita, holdawayita, loseyita i sclarita.

## Formació i jaciments

La defernita va ser descoebrta l'any 1978 a Güneysu-İkizdere, a la Província de Rize (Regió de la Mar Negra, Turquia) en skarn en contacte amb granit i pedra calcària. També ha estat descrita a la mina Kombat, al Districte Grootfontein (Otjozondjupa, Namíbia) a través d'un cos sense bandes de hausmannita massiva i granular. Es tracta dels dos únics indrets on ha estat trobada aquesta espècie mineral.
Ha estat trobada associada als següents minerals: vesuvianita, wol·lastonita, andradita, diòpsid, calcita, rustumita, spurrita, hil·lebrandita (Guäneyce-Ikizdere, Turquia); hausmannita, hil·lebrandita, brucita, crednerita, barita, calcita, vesuvianita, jacobsita, hematita, coure natiu (mina Kombat, Namíbia).

## Referències

* 1 2 3 «Defernite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 maig 2017].
* 1 2 3 «Defernite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 12 maig 2017].
# Atta texana

Atta texana és una espècie de formiga de la subfamília dels mirmicins (Myrmicinae) que habita fonamentalment a Texas i Louisiana als Estats Units i en alguns estats del nord-est de Mèxic.
És una formiga que talla fulles i les utilitza com a substrat per a conrear els fongs dels què s'alimenta. Pot tallar les fulles de més de dos-cents tipus de plantes i és considerada una plaga important per als interessos agrícoles dels estats on habita, atès que pot defoliar un arbre de cítrics en menys de 24 hores. Aquestes formigues tenen un sistema de castes molt estructurat.

## Referències

* ↑ Robinson, William H. Handbook of Urban Insects and Arachnids. Cambridge University Press, 2005, p. 238-239. ISBN 978-0-521-81253-5.
* ↑ «Texas Leaf Cutting Ant». Insects in the City. Texas AgriLife Extension, 30-08-2006. Arxivat de l'original el 15 octubre 2008. [Consulta: 4 gener 2010].
* ↑ Hölldobler, Bert; Holldobler, Foundation Professor of Biology Bert; Wilson, Honorary Curator in Entomology and University Research Professor Emeritus Edward O.; Wilson, Edward O. The Superorganism: The Beauty, Elegance, and Strangeness of Insect Societies (en anglès). W. W. Norton & Company, 2009. ISBN 9780393067040.
# Gran Enciclopedia de la Región Valenciana

La Gran Enciclopèdia de la Regió Valenciana és una enciclopèdia temàtica en castellà centrada en el País Valencià. Va ser publicada en 1973 per Mas-Ivars Editores i es compon de 12 toms, enquadernats en tapa dura, amb unes 300 pàgines per tom i il·lustrada en color.El redactor en cap va ser Francesc Pérez Moragon.

## Referències

* ↑ Puche, Francisco Pérez. «La Enciclopedia Valenciana» (en castellà), 14-01-2023. [Consulta: 6 maig 2023].
* ↑ Peris, Xavier Ribera. «La enciclopedia jamás contada» (en castellà), 15-03-2023. [Consulta: 6 maig 2023].
* ↑ Carnicer, José Soler; Moragón. Gran enciclopedia de la región valenciana: Pin-Rep (en castellà), 1973.
# Miocastòrids

Els miocastòrids (Myocastoridae) són una família de rosegadors del grup dels caviomorfs amb un sol representant vivent, el coipú, originari de Sud-amèrica. El registre fòssil indica que els primers animals d'aquest clade aparegueren en aquest mateix continent durant el Miocè superior. En cas de ser així, els miocastòrids serien el grup de caviomorfs vivent més antic, però estudis basats en el rellotge molecular en suggereixen un origen més recent. Hi ha científics que classifiquen els miocastòrids com a subfamília dels capròmids o els equímids.

## Referències

* ↑ Entrada «Myocastoridae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Candela, A. M.; Noriega, J. I. «Los coipos (Rodentia, Caviomorpha, Myocastoridae) del “Mesopotamiense” (Mioceno tardío; Formación Ituzaingó) de la provincia de Entre Ríos, Argentina» (en castellà).
* ↑ Huchon, D.; Douzery, E «From the Old World to the New World: A Molecular Chronicle of the Phylogeny and Biogeography of Hystricognath Rodents» (PDF) (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, 20, 2, 2001, pàg. 238-251.
# Ghoti

Ghoti és una paraula anglesa artificial, proposada com a ortografia alternativa de la paraula fish (peix) creada per tal d'il·lustrar les irregularitats de l'ortografia i parodiar la discrepància major entre els fonemes i grafemes de la llengua. És una forma d'ortografia natural extrema.
Gothi com a alternativa per a representar els tres fonemes de fish s'explica així:
* gh, pronunciat f com en enough
* o, pronunciat ɪ com en women
* ti, pronunciat ʃ com en station
El primer esment escrit de la paraula data del 1874 en una carta atribuïda a un cert William Ollier junior. En altres escrits, és atribuïda a George Bernard Shaw. La paraula és un argument popular dels partidaris d'una reforma ortogràfica de l'anglès.

## Ghoti mut

Utilitzant el mateix mètode i basant-se en el principi original, ghoti pot ser una paraula muda, on:
* gh, pronunciat com en though: (/ðoʊ/)
* o, pronunciat com en people: (/'piːpl/)
* t, pronunciat com en ballet: (/'bæleɪ/)
* i, pronunciat com en business: (/'bɪznəs/)

## Ghoughpteighbteau

Ghoughpteighbteau és una paraula construïda de forma similar, i que és utilitzada per a la il·lustració d'irregularitats en la pronunciació. Es tracta d'un relletreig de la paraula potato, patata, i de la mateixa forma també es pronuncia /poʊˈteɪtoʊ/. Té:
* gh, es pronuncia /p/ com en hiccough /ˈhɪkʌp/;
* ough, es pronuncia /oʊ/ com en though /ðoʊ/;
* pt, es pronuncia /t/ com en ptomaine /ˈtoʊmeɪn/;
* eigh, es pronuncia /eɪ/ com en neigh /neɪ/;
* bt, es pronuncia /t/ com en debt /dɛt/;
* eau, es pronuncia /oʊ/ com en bureau /ˈbjʊəroʊ/.
Una lleugera variació la trobem en la paraula Ghoughphtheightteeau, on:
* phth, es pronuncia /t/ com en phthisis /ˈtaɪsɪs/;
* tte, es pronuncia /t/ com en gazette /ɡəzɛt/;

## Referències

* ↑ Benjamin Zimmer. «Ghoti before Shaw». 'Language Log'. Citat per S. R. Townshend Mayer, “Leigh Hunt and Charles Ollier”, St. James's Magazine, octubre 1874, pàgina 406 (que cita una lletre del 1855 d'Ollier a Hunt).
* ↑ Benjamin Zimmer, «Ghoti», The New York Times, 25 de juny de 2010
* ↑ How to pronounce ghoti» (anglès), Dr Goodword's Office, Lexitaria LLC, 2004-2013 [consulta 22 de juliol de 2013] (en català: Com s'ha de pronunciar ghoti)
* ↑ Jim Scobbie, «What is “ghoti”?», s.d.,[consulta el 10 de novembre de 2013]
# Hans Eidenbenz

Hans Eidenbenz (Bad Ragaz, 30 de gener de 1900 - 29 d'agost del 1987) fou un esquiador suís que competí a la dècada del 1920.
Especialista en combinada nòrdica, va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1924 disputats a Chamonix (França) finalitzant 15è en la prova de combinada nòrdica, 23è en la prova de salt amb esquís i 25è en la prova d'esquí de fons de 18 km. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1928 realitzats a Sankt Moritz fou el responsable de realitzar el jurament olímpic i finalitzà en la 19a posició de la combinada nòrdica.

## Referències

* ↑ Hans Eidenbenz a Sports Reference (arxivat)