OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi d'Itàlia del 1960

Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 1960 disputat al circuit de Monza el 4 de setembre del 1960.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 20 | Phil Hill | Ferrari | 50 | 2h 21' 09. 2 | 1 | 8 |
| 2 | 18 | Richie Ginther | Ferrari | 50 | + 2' 27.6 min. | 2 | 6 |
| 3 | 16 | Willy Mairesse | Ferrari | 49 | + 1 Volta | 3 | 4 |
| 4 | 2 | Giulio Cabianca | Cooper - Castellotti | 48 | + 2 Voltes | 4 | 3 |
| 5 | 22 | Wolfgang von Trips | Ferrari | 48 | + 2 Voltes | 6 | 2 |
| 6 | 26 | Hans Herrmann | Porsche | 47 | + 3 Voltes | 10 | 1 |
| 7 | 24 | Edgar Barth | Porsche | 47 | + 3 Voltes | 12 | |
| 8 | 12 | Piero Drogo | Cooper - Climax | 45 | + 5 Voltes | 15 | |
| 9 | 10 | Wolfgang Seidel | Cooper - Climax | 44 | + 6 Voltes | 13 | |
| 10 | 28 | Fred Gamble | Behra-Porsche - Porsche | 41 | + 9 Voltes | 14 | |
| Ret | 6 | Brian Naylor | JBW - Maserati | 41 | Caixa canvi | 7 | |
| Ret | 34 | Alfonso Thiele | Cooper - Maserati | 32 | Caixa canvi | 9 | |
| Ret | 4 | Gino Munaron | Cooper - Castellotti | 27 | Motor | 8 | |
| Ret | 36 | Giorgio Scarlatti | Cooper - Maserati | 26 | Motor | 5 | |
| Ret | 30 | Vic Wilson | Cooper - Climax | 23 | Motor | 16 | |
| Ret | 8 | Arthur Owen | Cooper - Climax | 0 | Accident | 11 | |

## Altres

* Pole: Phil Hill 2' 41. 4
* Volta ràpida: Phil Hill 2' 43. 6 (a la volta 23)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-22. [Consulta: 7 juny 2010].
# Yeon Sang-ho

Sang-ho Yeon és un director de cinema sud-coreà conegut per les seues pel·lícules d'animació. El llargmetratge The King of Pigs, la primera pel·lícula animada coreana que fou projectada al Festival de Cannes, en va fer un director reconegut. A les seues pel·lícules hi acostuma a haver una representació d'aspectes de la societat coreana. La seua principal influència és el director Hayao Miyazaki. És una persona de creences cristianes.

## Obres

* The King of Pigs (2011)
* The Window (2013)
* The fake (2013)
* Train to Busan o 부산행 (transcrit per Busanhaeng) (2016)
* Seoul Station (2016)
* Psychokinesis (2018)
* Peninsula (Train to Busan 2) (2020)
* Hellbound (Sèrie de TV) (2021)

## Referències

* 1 2 Lee, Claire «Animation is the future: Yeun Sang-ho». The Korea Herald, 21-11-2012 [Consulta: 13 gener 2017].
* ↑ Gómez Gurpegui, 2015, p. 126, 130.
* ↑ Conran, Pierce. «THE FAKE and Prospects of Korean Animation». Korean Cinema Today, 28-10-2013. [Consulta: 11 febrer 2014].
* ↑ Baek, Byung-yeul «Animation is growing up». The Korea Times, 24-11-2013 [Consulta: 13 gener 2017].
* ↑ «The King of Pigs». FilmAffinity. [Consulta: 13 gener 2017].
* ↑ «The Window». FilmAffinity. [Consulta: 13 gener 2017].
* ↑ «The Fake». FilmAffinity. [Consulta: 13 gener 2017].
* ↑ «Train to Busan». FilmAffinity. [Consulta: 13 gener 2017].
* ↑ «Seoul Station». FilmAffinity. [Consulta: 13 gener 2017].
* ↑ «Psychokinesis (2018)». Filmaffinity. [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ «Península (2020)». Filmaffinity. [Consulta: 23 novembre 2021].
* ↑ «Rumbo al infierno (Serie de TV) (2021)». Filmaffinity. [Consulta: 23 novembre 2021].

## Bibliografia

* Gómez Gurpegui, Carlos «El realismo animado de Sang-ho Yeon». Con A de animación, 5, 2015, pàg. 126-139. DOI: 10.4995/caa.2015.3548.
# Olivera Lakić

Olivera Lakić és una periodista d'investigació montenegrina, que treballa per a la revista Vijesti, especialitzada en el crim organitzat en el seu país.

## Biografia

L'any 2012, va ser víctima del primer atac a casa seva, quan estava treballant sobre uns articles que denunciaven el tràfic de tabac per part d'empresaris propers al poder. El seu agressor va ser aturat, condemnat a presó i ella va rebre protecció policial.
Al voltant de les 9h del vespre del dimarts 8 de maig de 2018, va ser agredida davant del seu pis a Podgorica per un desconegut que li va provocar una ferida de bala a la cama i al ventre abans de fugir. L'endemà de l'atac, una manifestació en suport seu va reunir diversos centenars de persones, entre les quals hi havia iperiodistes i membres d'organitzacions no-governamentals, davant de la seu del govern Segons el PEN Club, l'atac tenia a veure amb el seu treball d'investigació sobre afers tèrbols sobre membres del govern montenegrí i les seves famílies. El govern, amb Duško Marković com a president, va prometre iniciar una recerca «ràpida i eficaç» per trobar el tirador però, en ser Lakic una periodista d'oposició, la cap d'uns mesos, aquesta segona agressió era desacreditada per la premsa pro-governamental, que l'acusava d'haver-se inventat tota la història amb l'ajuda del responsable de la seva revista. En aquell any, Montenegro ocupava la 103a plaça sobre 180 en el rànquing mundial de llibertat de premsa, creat per Periodistes Sense Fronteres. Finalment, nou homes van ser detinguts a Montenegro i a l'estranger al febrer de 2019 en el marc de la busca i captura, sospitosos d'haver participat en la seva agressió
El 7 de març de 2019, va rebre el Premi Internacional Dona Coratge de la mà de la primera dama dels Estats Units, Melania Trump,.

## Referències

* 1 2 Staff; agencies «Investigative journalist shot and injured in Montenegro» (en anglès). The Guardian, 09-05-2018. ISSN: 0261-3077 [Consulta: 11 març 2019].
* 1 2 «RSF dénonce l'absence de progrès dans l'enquête sur l'agression de la journaliste d'investigation Olivera Lakic» (en francès). IFEX, 06-12-2018. [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ «Monténégro : nouvelle attaque contre la journaliste d'opposition Olivera Lakić» (en francès), 08-05-2018. [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ «Manifestation au Monténégro pour la journaliste blessée par balle» (en francès), 09-05-2018. [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ «Attack on Olivera Lakić Sign Investigative Journalists are Unsafe in Montenegro». PEN America, 14-05-2018. [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ «Classement mondial de la liberté de la presse 2018 | Reporters sans frontières» (en francès). RSF. [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ «Monténégro : les agresseurs d'une journaliste arrêtés». FIGARO, 19-02-2019. [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ «Olivera Lakic Among Laureates of International Women of Courage Award» (en anglès britànic). www.total-montenegro-news.com. [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ «"HRABRA ŽENA" IDE U PODGORICU Melanija Tramp uručila nagradu novinarki Oliveri Lakić» (en serbi). Blic.rs. [Consulta: 11 març 2019].
# Cristina Plaza

Cristina Plaza (Medinaceli, 1962), l'any 1987 comença els estudis a l'Escola d'Art i Disseny de la Diputació de Tarragona, on obté la titulació oficial en l'especialitat de pintura i, posteriorment, la d'especialista de gravat. Més tard, la llicenciatura d'Història de l'Art a la Universitat Rovira i Virgili. Comparteix taller a Tarragona amb el seu professor i amic Antoni Alcàsser. Més tard, el taller s'amplia amb la incorporació d'Ana de Quiroga i Katia Acín, primer al carrer major, després a la rambla Nova i finalment, al carrer de Talavera.
L'any 1992 va començar participant en mostres col·lectives de pintures a l'Ateneu de Tarragona, a la Sala d'art de Caixa Tarragona i a la Sala Kesse. L'any 1993 una pintura seva és seleccionada al Consurs Internacional de Pintura, Escultura i Dibuix Homenathe a Rafael Zabaleta, a Quesada, Jaén. El 1994 es decanta pel gravat i participa en dues mostres nacionals, el III Concurs internacional de Minigrabado Cidade de Ourense, al Museu Municipal d'Orense, i al II Premio Nacional de Grabado, al Museo de grabado Contemporáneo de Marbella. L'any següent participa en el XII Concurs Internacional de Grabado Máximo Ramos, al Ferro, i el 2000 pren part per primera vegada en una exposició internacional de gravat, Inse, a Villa Claudia, Feldkirch, Àustria. L'any següent obté el II Premi de Gravat de la Fundació Deutsche Stiftumg, a Alemanya.
El 2005 a l'Aula d'Art de la Universitat Rovira i Virgili, a Tarragona, va presentar El gest invisible. En els darrers anys continua participant en mostres col·lectives, amb grups de dones artistes, que volen incidir conceptualment en la problemàtica femenina, com No més violència i Visions de dones, el 2013; Mar de dones, el 2014, i Mirada de dones, el 2015, exposicions realitzades al Pati del Rei Jaume I de l'Ajuntament de Tarragona, en què continua insistint en la realció pintura i gravat, treballant amb tècniques mixtes i en la inserció de nous materials com el fil de coure o el fil ferro.
Obra: Malgrat que l'artista treballa preferentment el gravat, s'evidencia en la seva producció el gust per fusionar gravat i pintura. Una xilografia del 1995 n'és un bon exemple; és una obra que també ens serveix per parlar del tema que ha estat el fil conductor de la seva producció artística: l'existència, el pas del temps. Si observem la seva producció, veiem que li interessa particularment la representació del paisatge amb un mínim d'elements, definits per una línia de l'horitzó, que a la vegada li permet estructurar la composició en dos sectors clarament definits.

## Referències

* 1 2 SALCEDO MILIANI, Antonio, Plural Femení. Dones artistes a les comarques de Tarragona. La consolidació 1951-1975, Diputació de Tarragona, Tarragona, 2016. p. 84
* 1 2 SALCEDO MILIANI, Antonio, Plural Femení. Dones artistes a les comarques de Tarragona. La consolidació 1951-1975, Diputació de Tarragona, Tarragona, 2016. p. 86-87
# Vespres d'Arnadí

Vespres d'Arnadí és una orquestra catalana dedicada a interpretar principalment música del renaixement, el barroc i el primer classicisme, amb instruments d'època i criteris històrics. Fou fundada per Dani Espasa i Pere Saragossa l'any 2005.
En el seu repertori habitual combina la interpretació de peces poc habituals del barroc amb la recuperació de compositors i obres oblidats, catalans i internacionals. Exemples en són la recuperació de les obres religioses de Josep Mir i Llussà o la recent recuperació de l'oratori Giuseppe Riconosciuto (1736) de Domènec Terradellas al Festival de Torroella de 2023. L'orquestra ha actuat al Festival de Peralada, al Palau de la Música i a l'Auditori de Barcelona, al Palacio Real de Madrid, al festival de Halle, i també a Londres, Sevilla, Praga i Ostrava, entre d'altres llocs.
Entre els treballs discogràfics, cal destacar Pièces de Simphonie de Charles Desmazures, Missa en Re Major de Josep Mir i Llussà i Anna Maria Strada, la favorita de Händel, tots tres sota el segell Musièpoca. Els últims discos publicats són L'Alessandro amante i inVisibili, ambdós protagonitzat pel contratenor Xavier Sabata i editats amb el segell Aparté, amb obres de compositors barrocs poc coneguts, com Bononcini, Pescetti, Draghi o Pollarolo. L'orquestra també col·labora habitualment amb solistes com les mezzosopranos Vivica Genaux, Mary Ellen Nesi y Marta Infante; les sopranos Núria Rial, María Hinojosa i Sunhae Im; les contralts Hilary Summers i Sonia Prina; i els tenors Roger Padullés i Juan Sancho.

## Referències

* ↑ «Vespres d'Arnadí». [Consulta: 31 juliol 2023].
* ↑ «Josep Mir i Llussà, un altre músic català recuperat», 24-05-2011. [Consulta: 31 juliol 2023].
* ↑ «Un ‘Giuseppe riconosciuto’ de cinc estrelles a Torroella», 30-07-2023. [Consulta: 1r agost 2023].
* ↑ TV3. «Telenotícies - El Festival de Torroella enceta la 43a edició rescatant l'oratori "Giuseppe riconosciuto" de Domènec Terradellas - Llengua de signes», 30-07-2023. [Consulta: 31 juliol 2023].
* ↑ OperaPlus, Redakce. «Španělská barokní hodinka na Svatováclavském hudebním festivalu | Opera PLUS» (en txec), 19-09-2018. [Consulta: 31 juliol 2023].
* ↑ «Xavier Sabata: L'Alessandro Amante» (en anglès). [Consulta: 31 juliol 2023].
* ↑ «Rendits a Xavier Sabata i Vespres d’Arnadí». [Consulta: 31 juliol 2023].
# Vi gris

Un vi gris, o un blanc de negres, és un vi rosat elaborat de forma que s'obté un color rosat pàl·lid, ataronjat i grisenc. Bàsicament s'aplica el procediment de vinificació del vi blanc a raïms negres.
Després de la verema el raïm negre es passa immediatament al premsat, sense una maceració prèvia. Això permet una difusió ràpida del color de la pellofa al most, deixant-los en contacte molt poc temps. Seguidament es vinifica com un vi blanc, fermentant el most filtrat sense més maceració. El vi obtingut és un vi jove fresc i fruitós.
El vi gris és tradicional a Lorena i Alsàcia, on s'elabora amb pinot negre o amb gamay. A Còrsega un terç de la producció és vi gris elaborat amb varietats autòctones. A la Xampanya s'utilitza el mateix procediment per elaborar el xampany blanc de negres. Si es comercialitza aquest vi a Catalunya, es recomana d'introduir la denominació «blanc de negres», comercialment més atractiva.

## Blanc de negres a Catalunya

La producció de blancs de negres a Catalunya és encara jove i limitada. Des de l'inici del segle xxi, la casa Marfíl (DO Alella) fa un Escumós Blanc de Negre Brut. El 2010, la casa Codorníu va començar la comercialització d'un primer cava blanc de negres Reina Maria Cristina Blanc de Noirs, a base de Pinot negre collit el 2008. El 2013, la cooperativa Sant Josep de Bot en va treure un am denominació de DO Terra Alta. Tot i que el volum de producció queda marginal, aquest mètode de vinificació sembla guanyar popularitat.

## Referències

* ↑ «Vi gris». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 17 febrer 2014].
* ↑ «vi gris», Eines de la llengua, Resolucions del Consell Supervisor (24 d'abril de 1997)
* ↑ «Neix Codorníu Reina María Cristina Blanc de Noirs», Els vins catalans a la xarxa, 14 de desembre de 2010
* ↑ Lurdes Moreso, «L'Agrícola Sant Josep, de Bot, vol doblar el volum d'ampolles de vi: La cooperativa comercialitza un vi blanc elaborat amb garnatxa negra», El Punt Avui, 6 de juliol 2013
* ↑ Jaume Aguadé, «Batlliu de Sort: vins d'alta muntanya. Els vins de la primera collita —una producció molt petita— estan ara en el procés de fer la fermentació mal·lolàctica en tres petits dipòsits d'acer inoxidable. Un dipòsit conté el riesling, un altre el pinot noir i el tercer conté ni més ni menys que ... pinot noir vinificat en blanc!» «El vi del Pallars Sobirà», Vins de Catalunya, 25 d'abril de 2011
# Vida de Santa Òria

La Vida de Santa Òria és un poema hagiogràfic de la segona meitat del segle xiii. Fou escrit en llengua castellana pel sacerdot Gonzalo de Berceo, membre de l'escola de poetes Mester de Clerecia.

## Estructura

Aquest poema està escrit en quaderna via i versos alexandrins. Narra la vida de la monja benedictina Òria de Villavelayo, qui visqué com a emparedada al Monestir de San Millán de Suso. La font del poema, segons el mateix autor, era la Vita Sanctae Aureae escrita pel confessor de la monja, Muño, i aparentment dictada per la mateixa Òria. L’obra ens ha arribat incompleta i presenta dues-centes cinc estrofes; les vint-i-una últimes de les quals semblen estar afegides amb posterioritat, tal vegada pel mateix Berceo. L’obra consta de tres parts principals, cada una de les quals centrades en una visió sobrenatural de la protagonista:
I - Estrofes 25-109
II - Estrofes 110-136 (que narra la visió central de la Verge)
III - Estrofes 137-179
El text inclou, a més, una introducció (estrofes 1-24) i un epíleg (estrofes 180-184). Es creu que aquesta fou la darrera obra composta per Berceo.

## Argument

L’argument del poema està encaminat a glorificar la mort de la seva protagonista. Es considera que un dels seus propòsits era fomentar la pietat popular, especialment la de les dones. Tant Brian Dutton com John Walsh han considerat que un altre dels objectius d’aquesta obra fou el d’atraure peregrins i almoines per al Monestir de San Millán de Suso on es custodiaven les relíquies de la Santa i que, aleshores, passava per una greu crisi econòmica. Tanmateix, aquesta obra de Berceo destaca per la seva intenció religiosa, ja que insisteix particularment en la mística de la monja, la qual cosa fa pensar que l’autor pretenia incentivar la vida contemplativa de les monges.

## Manuscrits

Aquesta obra ens ha arribat en un únic text, conservat en un còdex del segle xiv custodiat a la Real Acadèmia Española. En consten tres còpies del segle xviii. Un d’aquestes còpies, coneguda com Còpia Ibarreta (MS. 93) es troba a l’Arxiu de Silos. Una altra còpia fou elaborada per Diego de Mecolaeta, abat de San Millán (1737-1742) i serví també al poeta Tomás de Iriarte per elaborar-ne encara una altra. Aquestes dues darreres còpies es troben a la Biblioteca Nacional d’Espanya.

## Referències

* ↑ Walsh, John «"A possible Source for Berceo's Vida de Santa Oria"». Modern Language Notes, 1972.

## Bibliografia

* T. Anthony Perry, Art and Meaning in Berceo’s Vida de Santa Oria, Londres: Yale University Press, 1968.
* La "Vida de Santa Oria de Gonzalo de Berceo: nueva interpretación y nuevos datos", Anales de la Literatura Española, 3, 1985.
# Virginia Guerrini

Virginia Guerrini (Brescia, Itàlia, 20 de febrer de 1871 – ibídem, 26 de febrer de 1948) fou una mezzosoprano italiana.
Va fer el seu debut professional com a cantant d'òpera en 1889 al Teatre Garibaldi de Treviso, com a Elsa a Lohengrin, de Richard Wagner. L'any següent va fer els seus debuts en el Teatre Verdi de Trieste com a Laura a La Gioconda, de Ponchielli, en el Teatre dal Verme de Milà com a Adalgisa a Norma, de Bellini, en el Gran Teatre del Liceu com a Ortrud a Lohengrin, i com a Loretta a Asrael, d'Alberto Franchetti, en el Teatre Regio de Torí.
En 1892 Guerrini es va presentar a La Scala com Adalagisa. En aquest teatre va cantar en diverses estrenes mundials, incloent-hi el paper d'Afra a La Wally (1892), d'Alfredo Catalani, i el de Meg Page a Falstaff (1893), de Verdi. Altres papers que va cantar a La Scala inclouen Anacoana i Iguamota a Cristoforo Colombo, de Franchetti, Emilia a Otello, de Verdi, i Nefte a Il figliuol prodigo, de Ponchielli. Durant la seva carrera també es va presentar en molts teatres d'òpera importants d'Amèrica del sud, Rússia, Alemanya, Espanya i Portugal.
Després de retirar-se dels escenaris el 1925, Guerrini va ensenyar cant a la seva ciutat natal, on va morir el 1948.

## Referències

* 1 2 «Virginia Guerrini». www.treccani.it.
# Ciutat Esportiva Dani Jarque

La Ciutat Esportiva Dani Jarque és un complex esportiu propietat del RCD Espanyol situat a Sant Adrià de Besòs. És conegut popularment amb el nom de Sadrià, joc de paraules que surt de combinar el nom del municipi amb el de l'antic estadi de Sarrià.

## Història i descripció

Situada als antics terrenys de la masia de Can Serra, entre la ronda del Litoral, la rambla de Guipúscoa, l'autopista de Mataró i la via del ferrocarril, va ser inaugurada l'11 de setembre de 2001.
Té 6 ha de superfície, amb dos camps de gespa natural i un de gespa artificial, que inclou quatre camps de futbol-7. La tribuna del camp principal té 1.200 seients. A l'entrada hi ha una estàtua dedicada al futbolista Daniel Jarque i González.

## Referències

* 1 2 del Castillo, Gerard «El Espanyol ya tiene donde crecer». La Vanguardia, 11-09-2011.
* 1 2 3 Martínez, Román «Nova ciutat esportiva». L'Esportiu - El Punt Avui, 21-12-2016.
* ↑ Dotras, Oriol «El Espanyol se moderniza» (en castellà). La Vanguardia, 13-10-2021.
# Víctor Lenore

Víctor Lenore (Sòria, 1972) és un periodista musical, escriptor i crític cultural espanyol.
Va ser fundador del grup activista La Dinamo. Antic hipster, ha esdevingut crític d'aquesta subcultura; i ha reivindicat com periodista musical figures com Camela, Laura Pausini o Isabel Pantoja.

## Obres

* Indies, hipsters y gafapastas. Crónica de una dominación cultural. Capitán Swing, 2014.
* Espectros de la movida. Ediciones Akal, 2018.

## Referències

* 1 2 3 4 Arjona, Daniel «Víctor Lenore». El Cultural, 20-10-2014 [Consulta: 3 abril 2019].
* ↑ «Charla sobre política y cultura de Víctor Lenore en la UCA». La Voz de Cádiz, 20-01-2016 [Consulta: 3 abril 2019].
* ↑ Prieto, Carlos «Indies, 'hipsters' y gafapastas al paredón». El Confidencial, 05-10-2014 [Consulta: 3 abril 2019].
* 1 2 Manrique, Diego E. «Hasta enterrarlos en el mar: contra la movida madrileña y la Transición». El País, 24-12-2018 [Consulta: 3 abril 2019].
* ↑ López Palacios, Íñigo «Erizos y esponjas». Babelia, 25-11-2014 [Consulta: 3 abril 2019].
* ↑ Montes-Maroto, Gerardo «Lenore, V. (2014). Indies, Hipsters y Gafapastas. Crónica de una dominación cultural. Madrid: Capitán Swing Libros.». Cuadernos de Relaciones Laborales. Ediciones Complutense [Madrid], 34, 1, 2016, pàg. 202-204. DOI: 10.5209/rev_CRLA.2016.v34.n1.52700. ISSN: 1131-558X [Consulta: 3 abril 2019].
* ↑ Prada, Juan Manuel de «Espectros de la Movida». XLSemanal [Consulta: 3 abril 2019].
# Werther's Original

Werther's Original (des de l'original alemany: Werthers Echte) és una marca de caramels propietat de l'empresa alemanya August Storck KG, amb seu a Berlín, Alemanya. El dolç és popular a Europa i Amèrica del Nord.

## Història

La marca dolça porta el nom de la ciutat de Werther a Westfàlia, on es va fundar l'empresa el 1903. El 1969, el dolç va començar a comercialitzar amb la marca Werthers Echte. La marca Werther's Original es va adoptar a la dècada de 1990 per al mercat internacional. Ara es fabriquen a prop, a Halle (Westfàlia).

## Producte

El Werther's Echte original era un caramel dur. Les variants posteriors van incloure caramels masticables i una forma suau i cerosa que es fon fàcilment dins de la boca anomenada "butterscotch-melts". També hi ha disponible una variant amb farciment de xocolata, així com tres variants sense sucre que utilitzen isomalt com a substitut del sucre: el sabor de caramel original, un remolí de cafè de caramel i un remolí de menta. Un producte disponible al Regne Unit és "Werther's Chocolate", una xocolata negra i amb llet amb caramel de mantega, que es ven en els mateixos envasos i embolcalls que Werther's Originals. Una variant disponible al Canadà i als Estats Units, "Butterscotch Apple Filled", té un farcit amb gust de poma verda.

## Comercialització

Anuncis de televisió reconeguts a Alemanya i el Regne Unit des de l'any 1991 mostraven un home gran que oferia el caramel de Werther al seu nét. L'avi dels primers anuncis del Regne Unit parlava amb un accent americà, però més tard es va localitzar a la pronunciació rebuda. Hi va aparèixer l'actor Arnold Peters. Als anuncis publicitaris dels Estats Units, l'actor de televisió Robert Rockwell va interpretar l'avi de bon cor. El nét va ser interpretat per Raymond Hewitt.
Un d'aquests anuncis es va doblar al japonès i es va emetre al Japó a principis dels anys 2000. La seva desagradable interpretació de veu va fer que es convertís en un meme d'Internet al Japó a llocs com 2channel i Nico Nico Douga.
Un anunci britànic consistia en un muntatge de l'avi i el nét junts (per exemple, assenyalant animals per les finestres del tren). La lletra de la cançó que l'acompanyava acabava: "Quan qui t'estima et diu: tu també ets algú molt especial".

## Referències

* ↑ «Storck's history». Arxivat de l'original el 2015-01-17. [Consulta: 19 gener 2022].
* ↑ Arnold Peters, Archers actor, dies, BBC News, 13 May 2013
* ↑ «Werther's Original "Grandfather" commercial (1995)» (en anglès). YouTube, 24-05-2020. Arxivat de l'original el 2020-11-02. [Consulta: 2 agost 2020].
* ↑ «ヴェルタースオリジナル「特別な存在」篇 30秒×2» (en japonès). YouTube, 18-12-2014. Arxivat de l'original el 2020-10-01. [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ «Werther's Original | Know Your Meme». Know Your Meme, 06-05-2017. [Consulta: 2 agost 2020].

## Enllaços externs

* Werther's Original - Lloc web oficial
* Lloc web oficial EUA
# Willer

Willer (en alsacià Willer, alemany Weiler) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 1999 tenia 303 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 361 | 362 | 350 | 343 | 316 | 303 |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2006 | Gérard Stampfler | |
| 2006- | Gilbert Schultheis | |