OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Assemblea del Turkmenistan

L'Assemblea (en turcman Mejlis) és des de gener de 2023 la legislatura unicameral del Turkmenistan. Entre març de 2021 i 21 de gener de 2023 va ser la cambra baixa del Consell Nacional de Turkmenistan. Té 125 membres, elegits per a mandats de cinc anys en circumscripcions unipersonals.

## Estructura

A més del ponent (president) i el vicepresident, el Mejlis està organitzat en comissions, que es decideixen a l'inici de cada convocatòria. El ponent, el vicepresident i els presidents de les comissions formen un presidi, que s'encarrega d'organitzar el treball del Mejlis.

## Llista de presidents

* Sahat Muradow (18 de novembre de 1990 - 7 de maig de 2001)
* Raşit Meredow (7 de maig de 2001 - 7 de juliol de 2001)
* Rejepbaý Arazow (7 de juliol de 2001 - 13 de març de 2002)
* Tagandurdy Hallyýew (13 de març de 2002 - 12 de novembre de 2002)
* Öwezgeldi Ataýew (12 de novembre de 2002 - 22 de desembre de 2006)
* Akja Nurberdiýewa (22 de desembre de 2006 - 30 de març de 2018)
* Gülşat Mämmedowa (30 de març de 2018 - 6 d'abril de 2023)
* Dünýägözel Gulmanowa (6 d'abril de 2023 - )

## Referències

* ↑ «Cоздан высший представительный орган народной власти – Халк Маслахаты Туркменистана». [Consulta: 22 gener 2023]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2023-02-03. [Consulta: 30 setembre 2023].
* ↑ Халк Маслахаты стал самостоятельным законодательным органом, а парламент однопалатным.
* ↑ «World Bulletin [ Turkmenistan adopts investor-friendly constitution ]». Arxivat de l'original el 7 octubre 2008. [Consulta: 26 setembre 2008].
* 1 2 ЗАКОН ТУРКМЕНИСТАНА О Меджлисе Туркменистана. Neytralny Turkmenistan.
# Elecció papal de 1191

L'Elecció papal del 1191 es va celebrar després de la mort del Papa Climent III i va resultar escollit com a successor el Papa Celestí III, que tenia 85 anys.

## Referències

* ↑ Adams, John Paul «Sede Vacante 1191». Université de Nothridge, 2014 [Consulta: 2 abril 2017].
# Paromomicina

La paromomicina és un antibiòtic aminoglicòsid que es va aïllar primer del Streptomyces krestomuceticus a la dècada de 1950. Va ser descoberta per l'empresa Parke Davis actualment Pfizer i presentada sota el nom d'Humatin el 1960. També se'n diu en anglès monomycin i aminosidine;

## Usos

És un antibiòtic dissenyat per combatre infeccions intestinals com la criptosporidiosi i amebiasi, i altres malalties com la leishmaniasi.
S'administra per injecció intramuscular i per càpsules.
La paromomicina inhibeix la síntesi de proteïnes. el seu ampli espectre antibiòtic és molt similar al de la Neomicina.

## Referències

* ↑ Davidson R.N., den Boer M., Ritmeijer K. «Paromomycin». Transactions of the Royal Society of Tropical Medicine and Hygiene, 103, 7, 2008, pàg. 653–60. DOI: 10.1016/j.trstmh.2008.09.008. PMID: 18947845.
* ↑ Page 1166. http://books.google.co.in/books?id=XCsJgUnclbcC&pg=PA1257&dq=Pharmaceutical+Manufacturing+Encyclopedia,+Volume+2&hl=ca&sa=X&ei=9V7iT8mqJoOIrAfe4P2zAw&ved=0CDoQ6AEwAA#v=onepage&q=Pharmaceutical%20Manufacturing%20Encyclopedia%2C%20Volume%202&f=false
* ↑ Neal R.A. et al. «Aminosidine ointments for the treatment of experimental cutaneous leishmaniasis». Transactions of the Royal Society of Tropical Medicine and Hygiene, 88, 2, 1994, pàg. 223–5. DOI: 10.1016/0035-9203(94)90307-7. PMID: 8036682.
* ↑ Sweetman S.C. (Editor). (2002). Martindale: the complete drug reference. 33rd ed. London: Pharmaceutical Press
* ↑ Sundar S, Jha TK, Thakur CP, Sinha PK, Bhattacharya SK «Injectable paromomycin for visceral leishmaniasis in India». N. Engl. J. Med., 356, 25, juny 2007, pàg. 2571–81. DOI: 10.1056/NEJMoa066536. PMID: 17582067.
* ↑ Vicens, Quentin; Eric Westhof «Crystal Structure of Paromomycin Docked into the Eubacterial Ribosomal Decoding A Site». Structure, 9, 8, August 2001, pàg. 647–658. Arxivat de l'original el 2008-03-15. DOI: 10.1016/S0969-2126(01)00629-3. PMID: 11587639 [Consulta: 10 febrer 2007].
# Escut de Barbados

L'escut de Barbados va ser adoptat poc abans de la independència, el 14 de febrer de 1966, segons un decret de la seva exmonarca Elisabet II. El disseny és de Neville Connell, director del Museu de Barbados. Com el d'altres antigues possessions britàniques del Carib, consta d'un camper suportat per dos animals i timbrat amb un casc amb un símbol nacional al capdamunt.
El símbol nacional del capdamunt del casc amb llambrequí de gules i or és el puny alçat d'un nadiu illenc que aguanta dues canyes de sucre passades en sautor que formen la creu de Sant Andreu, representatiu de la importància que hi té la indústria sucrera i una al·lusió a la diada de la Independència, el dia de Sant Andreu (30 de novembre) del 1966.
L'escut pròpiament dit té el camper d'or carregat amb un ficus de fulles curtes (Ficus citrifolia) arrencat, acompanyat al cap per dues flors també arrencades de Caesalpinia pulcherrima, anomenada en anglès Pride of Barbados ('l'Orgull de Barbados') i considerada la flor nacional. El motiu principal de la figuera fa referència al nom que els portuguesos van donar a l'illa al segle xvi, que anomenaren Os Barbados ('els Barbuts') a causa de l'aspecte que atorguen a aquests arbres les arrels aèries que pengen de les branques.
Com a suports de l'escut, un dofí a la destra i un pelicà a la sinistra, símbols respectius de la indústria pesquera i de la fauna nadiua, que va donar nom a l'antiga Pelican Island, illa que avui dia forma part integrant del port de Bridgetown.
A la part de sota, una cinta inclou el lema nacional en anglès: PRIDE AND INDUSTRY ('Orgull i Indústria').

## Referències

* ↑ Staff Writer «Coat of Arms joint effort». The Barbados Daily Nation, 30-11-2014 [Consulta: 18 juliol 2021]. Arxivat 2 de desembre 2015 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-12-02. [Consulta: 9 maig 2023].
* ↑ «Coat of Arms» (en anglès). Barbados Integrated Government. [Consulta: 18 juliol 2021].

## Vegeu també

* Bandera de Barbados
* Estendard reial de Barbados

## Enllaços externs

* Parlament de Barbados – Sobre l'escut nacional Arxivat 2008-10-02 a Wayback Machine. (anglès)
* Heraldry of the World - Escut de Barbados (anglès)
* Hubert Herald – Escut de Barbados (anglès)
# Electroacústica

L'electroacústica és la part de l'acústica que s'ocupa de l'estudi, anàlisi, disseny de dispositius que converteixen energia elèctrica en acústica i viceversa, així com dels seus components associats. Entre aquests es troben els micròfons, acceleròmetres, altaveus, excitadors de compressió, audiòfons, calibradors acústics i vibradors. Els micròfons i altaveus són els seus màxims representants. Aquests són anomenats genèricament transductor és: dispositius que transformen so a electricitat i viceversa. Aquesta conversió d'ens de naturalesa completament diferent, es realitza mitjançat principis electromecànics i electromagnètics fent ús per exemple de micròfons i altaveus entre d'altres. Els elements de processament d'àudio són dispositius que alteren o modifiquen d'alguna forma característiques del so, quan aquest està representat per una variable elèctrica. Les característiques que modifiquen són d'índole variada com: amplitud, rang dinàmic, resposta en freqüència, resposta en el temps, timbre, etc. El processament es porta a terme de manera electrònica, utilitzant la tecnologia de semiconductor és i la tecnologia digital.

## Dispositius

Els micròfons i altaveus són els seus màxims representants. Aquests són anomenats genèricament transductors electroacústics: dispositius que transformen electricitat a so i viceversa. Aquesta conversió d'energies de naturalesa completament diferent, es realitza acudint a principis físics com ara l'electromagnetisme i la mecànica. Els elements de processament d'àudio són dispositius que alteren o modifiquen d'alguna manera les característiques del so, quan aquest està representat per una variable elèctrica. Les característiques a modificar són d'índole variada com: amplitud, rang dinàmic, resposta a freqüència, resposta en el temps, timbre, etc. El processament es porta a terme de manera electrònica, utilitzant entre altres la tecnologia de semiconductor és i la tecnologia digital en general.

## Història

La música electroacústica té l'origen en la fusió de les dues tendències de la música tecnològica de tradició clàssica, en els anys cinquanta: la música electrònica (amb sons generats electrònicament) i la música concreta (generada a partir de la manipulació de sons concrets gravats en cinta magnètica). Diversos centres de recerca, universitats i estudis privats voltant del món han estat decisius per al desenvolupament d'aquesta música, ja que en ells s'ha experimentat amb noves tecnologies i fet música a partir d'elles.

## Vegeu també

* Audiòfil

## Enllaços externs

* asocae.com Associació Asturiana d'Electroacústica, en espanyol Arxivat 2017-01-09 a Wayback Machine.
* MODISTI electroacústica, improvisació lliure, música experimental
* http://blackfaz.blogspot.com/
# Observatori Astronòmic de les Gavarres

L'Observatori Astronòmic les Gavarres és un observatori astronòmic que està ubicat al santuari dels Àngels, al terme municipal de Sant Martí Vell (Gironès).
El seu objectiu és apropar el món de l'astronomia a la ciutadania, i durant tot l'any realitzen cursos, tallers i xerrades divulgatives sobre astronomia, astrofísica o astrofotografia, entre d'altres.
El 2013 va iniciar les activitats astronòmiques i el 2015 va rebre l'acreditació Starlight d'observació d'estels per part de Institut d'Astrofísica de les Canàries (IAC), que reconeix "una excel·lent qualitat del cel".

## Referències

* ↑ «Observatori Astronòmic de les Gavarres | Natura Local». [Consulta: 4 abril 2023].
* ↑ CCMA. «Escampem la boira al Montsec i a Celrà!», 15-08-2018. [Consulta: 4 abril 2023].
* ↑ Vilà, Dani. «El santuari dels Àngels obté l'acreditació Starlight d'observació d'estels - 04 abril 2015». [Consulta: 7 abril 2023].
# Dismorfins

Els dismorfins (Dismorphiinae) són una subfamília de lepidòpters papilionoïdeus de la família dels pièrids (Pieridae). Hi ha aproximadament 100 espècies dins 7 gèneres, distribuïdes principalment a la zona neotropical, de les quals només una espècie es troba a Amèrica del Nord i un gènere, Leptidea, a la zona paleàrtica.

## Gèneres

* Dismorphia Hübner, 1816
* Enantia Hübner, [1819]
* Lieinix Gray, 1832
* Leptidea Billberg, 1820
* Moschoneura Butler, 1870
* Patia Klots, 1933
* Pseudopieris Godman & Salvin, [1890]

## Galeria

* Dismorphia spio
* Lienix nemesis
* Dismorphia theucarilla
* Moschoneura pinthous
* Leptidea juvernica
* Leptidea sinapis

## Referències

* ↑ «Tree of Life» (en anglès). [Consulta: 3 abril 2016].

## Enllaços externs

* Funetː Dismorphiinae (anglès)
* Biodiversidad Virtual: Dismorphiinae (castellà)
* Pteron Dismorphiinae (imatges) (japonès)
* Neotropical butterfliesː Dismorphiinae (anglès)
# Ermita de Son Seguí

L'Ermita de Son Seguí o de la Mare de Déu de la Pau és una ermita situada dalt del Puig de Son Seguí a 320 m., creada per Joan de la Concepció Mir i Vallès. El 1673, un dels ermitans, Onofre Socies de Porreres, publicà un llunari o pronòstic del temps. El 1819 l'ermita s'abandonà. L'any 1917 fou restaurada. És tradicional la celebració d'un pancaritat a l'ermita el diumenge de l'Àngel, primer diumenge després de Pasqua, en el qual hi participen els pobles de Santa Maria del Camí, Santa Eugènia, Pòrtol i sa Cabaneta.
L'edificació està constituïda per un conjunt format per un tancat, encara ben conservat i una capella a l'interior. Passat el dintell trobam un corredor curt. A l'esquerra, la capella, la sagristia, el menjador i la cuina, i a la dreta hi ha les dues cel·les en un cos d'edifici exempt. De la capella destaca un retaule del s. XVII o XVIII amb una petita imatge de la mare de Déu de la Pau, titular de l'ermita. L'edifici consta d'una única nau amb coberta exterior de doble aiguavés, rematada per una espadanya. A l'exterior de l'ermita i dins el conjunt trobam un pou, i a l'entrada del recinte una cisterna.

## Referències

* ↑ Alea Serveis Professionals SL Catàleg de béns patrimonials de Santa Maria del Camí. Ajuntament de Santa Maria del Camí, 2009
# El Campell

El Campell (oficialment amb grafia tradicional Alcampell) és una vila i municipi d'Aragó de parla catalana. Pertany administrativament a la comarca de la Llitera i a la província d'Osca. Forma part de la regió històrica de la Franja de Ponent. La temperatura mitjana anual és de 13° i la precipitació anual, 480 mm.

## Topònim

El topònim prové del diminutiu de «camp». Oficialment s'ha adoptat la grafia Alcampell.

## Geografia

El terme municipal limita amb Peralta i Calassanç i Baells al nord, amb Castellonroi, Albelda i Almenar per l'est, amb Tamarit i Almacelles pel sud, amb el Torricó pel sud-oest i amb Sant Esteve de Llitera per l'oest.
El terme municipal comprèn també l'enclavament de Pelegrinyó, entre Rocafort i Sant Esteve de Llitera, i té una extensió de 5.781 ha incloent-hi Pelegrinyó. Altres entitats de població són: Miporquet, Vivers, actualment despoblat i l'antiga quadra de Montalt.
A 500 m d'altura sobre el nivell del mar, el nucli urbà està ubicat al sud d'una franja plana dita La Quadra situada al seu torn al sud de les Clenxes. Si bé part del terme (Les Lliteres) són terres de reg, el poble i la resta, ara com ara segueixen sent terra de secà. El cerç o vent d'Aragó, el botxorno o xafogor, també conegut com a vent de llevant, i la tramuntana o vent del nord, l'airegen al llarg de l'any.

## Persones il·lustres

* Josep Antoni Duran i Lleida (1952), polític
* Josep Anton Chauvell i Larrégola (1956) escriptor
* Josep Lluís Espluga i Trenc (1964) sociòleg
* Cristina Bosch i Arcau (1965), política

## Referències

* ↑ «El Campell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Moran; Batlle, Josep; Rabella i Ribas, Mar. Topònims catalans: etimologia i pronúncia. L'Abadia de Montserrat, 2002, p. 48. ISBN 8484154319.
* ↑ Bayona, Eduardo. «Quaranta anys d'una recuperació històrica: “és Alcampell, en català i en castellà”». Segre, 08-10-2024. [Consulta: 8 octubre 2024].
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Alcampell». Arxivat de l'original el 2020-01-27. [Consulta: 14 setembre 2016].
* ↑ «El Campell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Campell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Campell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Campell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Assimilació (psicologia)

L'assimilació (del llatí ad = cap a, vers + similis = semblant) és un concepte psicològic introduït per Jean Piaget per explicar la manera per la qual les persones integren nous elements als seus esquemes mentals preexistents, explicant el creixement o canvi quantitatius d'aquest.
| « | "Juntament amb l'acomodació, [l'assimilació] és un dels dos processos bàsics per aquest psicòleg en el procés de desenvolupament cognitiu dels infants. Es diferencia d'aquesta que aquest cas no existeix cap modificació en l'esquema sinó només l'adició de nous elements. L'esquema (o esquemma de la conducta) ve a ser la trama d'accions susceptibles de ser repetides. | » |
| — Merani (1979) |||

## Referències

* Wadsworth, Barry. Teoría de Piaget del Desarrollo Cognoscitivo y Afectivo. México: Diana, 1989. ISBN 968-13-2189-8.
* Merani, Alberto. Diccionario de Psicología. México: Grijalbo, 1979. ISBN 970-05-0137-X.
Viccionari
# Electroluminescència

L'electroluminescència és un fenomen òptic i elèctric en el qual un material emet llum en resposta a un corrent elèctric que flueix a través d'ell, o per causa de la força d'un camp elèctric. Ha de distingir-se de l'emissió de llum per causa de la temperatura (incandescència), per raó de l'acció de productes químics (quimioluminescència) o d'altres fenòmens que també poden generar llum.
Es poden trobar exemples de l'electroluminescència en els llums fluorescents i els Leds, que estan dins de la branca de les fonts electroluminescents.

## Història

LEC (condensador emissor de llum), és un terme utilitzat almenys des de 1961 per descriure panells electroluminescents. General Electric té patents que daten de 1938, per panells electroluminescents plans.
La Divisió d'Il·luminació Sylvania a Salem i Danvers, MA, va produir i comercialitzar un llum de nit EL (dreta), amb el nom comercial Panelescent més o menys al mateix temps que els panells d'instruments de Chrysler va entrar en producció. Aquests llums han demostrar ser molt fiables, amb algunes mostres conegudessegueixen funcionant correctament després de gairebé 50 anys de funcionament continu.

## Vegeu també

* Henry Joseph Round
* Exemples de pantalla
* Luminescència
* Díode led
* Díode orgànic emissor de llum
* Pantalla LCD

## Bibliografia

* Leni Akcelrud (2003).Electroluminescent polymers - Progress in Polymer Science
* Ullrich Mitschke, Peter Bauerle (2000). The electroluminescence of organic materials - Journal of Materials Chemistry

## Referències

* ↑ R.H. Mauch (1996). Electroluminescence in thin films - Applied Surface Science
* 1 2 Proceedings of the National Electronics Conference, Volume 17, National Engineering Conference, Inc., 1961 ; page 328
* ↑ Electroluminescència a l'USPTO (anglès)

## Enllaços externs

* 12 Stylish Night Lights
# Alessia Rovegno

Alessia Rovegno Cayo (Lima, 20 de gener de 1998) és una actriu, model, cantant i reina de bellesa peruana.

## Biografia

Pertany a una de les famílies més influents del món de l'entreteniment peruà, que també inclou la seva tia i la famosa actriu Stephanie Cayo. Ella i la seva família són d'ascendència italiana. També és neboda dels actors Fiorella Cayo, Stephanie Cayo i Macs Cayo. Rovegno va estudiar a l'exclusiu Markham College i anys més tard va descobrir la seva passió pel model i el cant. Ha estat a la portada de les revistes peruanes COSAS i Asia Sur mentre que el 2022 va participar en la New York Fashion Week. El 6 d'octubre de 2021, va llançar la seva cançó Un Amor Como el Nuestro.

## Vida personal

El 12 de desembre de 2021, Rovegno es troba actualment en una relació amb l'atleta peruano Hugo García, és per aquesta relació que es va fer mediàtica i coneguda, ja que estava coberta pel món de l'espectacle.

## Concurs de bellesa

El 14 de juny de 2022, Rovegno va començar la seva carrera al concurs de bellesa a Miss Perú 2022 on va guanyar el títol de Miss Univers Perú 2022 i va ser succeïda per Yely Rivera d'Arequipa. Com a Miss Perú, Rovegno va representar el Perú a Miss Univers 2022 el 14 de gener de 2023 i va competir contra 83 candidates més al Centre de Convencions Ernest N. Morial de Nova Orleans, Louisiana, Estats Units d'Amèrica, on va acabar entre les 16 millors semifinalistes.

## Discografia

* Un amor como el nuestro (2021)
* Nada serio (2022)

## Referències

* ↑ «Alessia Rovegno en el Miss Universo: conductores de TV opinaron sobre la performance de la modelo» (en castellà). InfoBae, 16-01-2023.
* ↑ «Hugo García dedicó tierno post a Alessia Rovegno después de quedar fuera del Miss Universo 2022» (en castellà). InfoBae, 15-01-2023.
* ↑ «Alessia Rovegno: así fue su reacción al clasificar en el top 16 del Miss Universo 2022» (en castellà). InfoBae, 15-01-2023.
# Closes i estany del Cortalet

L'estany del Cortalet és una zona humida localitzada al municipi de Castelló d'Empúries d'unes 146 hectàrees de superfície. Consta del mateix estany del Cortalet i d'una parcel·la addicional localitzada al nord, anomenada Les Mollerusses, formada per unes closes i també gestionada com a zona humida, amb làmina d'aigua durant la major part de l'any.
L'Estany del Cortalet és una gran bassa artificial dissenyada i construïda en uns antics prats adjacents al Centre d'Informació del Parc Natural. La seva finalitat principal és facilitar l'observació dels ocells a bona part dels visitants del Parc, essent el seu interès ecològic bàsicament ornitològic.
La comunitat més abundant a l'espai és el canyissar. S'hi detecta també als marges de l'estany algun hàbitat d'interès comunitari com els prats i jonqueres halòfils mediterranis (Juncetalia maritimi) (codi 1410), els prats de dall de terra baixa (Arrhenatherion) (codi 6510) i les comunitats de Salicornia i altres plantes anuals, colonitzadoresde sòls argilosos o arenosos salins (codi 1310).
La gestió de la làmina d'aigua es realitza a partir de la inundació forçada a través de conduccions d'aigua. Part de l'aigua que omple l'estany prové de l'EDAR d'Empuriabrava, després d'estabilitzar-se a l'estany Europa. L'espai, que recull la major part dels visitants del Parc natural, es troba equipat per a la freqüentació turística que rep. Presenta diversos itineraris, rètols i aguaits així com, tot i trobar-se fora dels límits de la zona humida, un centre d'informació del Parc.
L'espai forma part del Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà i s'inclou també dins l'espai del PEIN i la Xarxa Natura 2000 ES0000019 "Aiguamolls de l'Empordà". A més presenta una quarta figura de protecció, la Reserva Natural Integral de "Les Llaunes".

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Closes i estany del Cortalet». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 14 juny 2014].
# Escut de Bellvei

L'escut oficial de Bellvei té el següent blasonament:
Escut caironat quarterat en sautor: 1r i 4t d'argent; 2n i 3r de gules; ressaltant sobre el tot una torre d'or tancada de gules. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 27 d'agost de 1990.
S'hi veu la torre de Tedbert (segle xi), que va donar origen al poble. El quarterat en sautor d'argent i de gules són les armes dels Bellvei, senyors de la torre esmentada.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Penedès

## Referències

* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de la bandera municipal de Bellvei.» (pdf). DOGC num 1465, 25-06-1991. [Consulta: 25 juny 2010].
# Ermita de la Mare de Déu d'Agost (Bocairent)

L'ermita de la Mare de Déu d'Agost és un temple situat al carrer de la Mare de Déu d'Agost, 26, al municipi de Bocairent. És un Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.24.072-010.

## Història

La capella es va edificar sobre una de les portes de l'antic recinte emmurallat de Bocairent, coneguda com a Portal d'Agost. D'aquest fet ve el nom del temple, que la seua advocació titular és l'Assumpció de Maria. Es va construir en 1245 i ha estat objecte de diverses transformacions.

## Descripció

S'aixeca en un carrer amb un pronunciat desnivell, la qual cosa fa que l'accés a la porta estiga precedit per cinc graons. La porta en si està a l'altura del carrer posterior.
La cobertura és una teulada a un sol vessant, descendent cap a la façana. La campana es troba en una espadanya perpendicular a la façana. La pròpia façana forma cantonada amb un habitatge, i presenta, a més de la porta d'accés, un retaule ceràmic amb la imatge de la titular i la llegenda L'Assumpció de la Nostra Senyora. Any 1855. A costa dels devots del barri. Sobre el retaule hi ha un farolet de forja.
L'interior de l'edifici és de planta quadrangular, amb pis en forma d'escacs i sostre pla sobre escòcia, amb un florer central del que penja el llum. L'altar és d'escaiola, amb adorns renaixentistes. Al seu centre es troba una fornícula amb imatge de la titular, al costat d'una altra imatgeria.

## Referències

* ↑ «Sección 2ª. Bienes de relevancia local - Generalitat Valenciana» (en castellà). [Consulta: 27 desembre 2017].
* 1 2 3 4 «Bocairent. Ermitas en el casco urbano.» (en español). Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 22 gener 2015].