OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Luci Manli Torquat (pretor)

Luci Manli Torquat (en llatí Lucius Manlius Torquat) va ser un magistrat romà. Era fill de Luci Manli Torquat, cònsol l'any 65 aC.
Va estar estretament relacionat amb Ciceró quan aquest va ser pretor l'any 65 aC i cònsol el 63 aC. L'any 62 aC va presentar una segona acusació contra Publi Corneli Sul·la, a qui ara va acusar d'haver estat compromès en les dues conspiracions de Catilina. Sul·la va ser defensada per Hortensi i per Ciceró en un discurs que, per l'eloqüència dels seus defensors i el suport del partit aristocràtic, va obtenir un veredicte absolutori. Torquat, igual que el seu pare, va pertànyer al partit aristocràtic i per tant, es va oposar a Juli Cèsar quan es va iniciar la guerra civil l'any 49 aC.
Va ser pretor aquell any 49 aC i va ser destinat a Alba amb sis cohorts. Però quan va caure Corfinium que s'oposava a Cèsar, va abandonar Alba i els seus soldats es van passar al bàndol contrari. Posteriorment es va unir a Pompeu a Grècia. L'any següent, el 48 aC, se li va confiar tenia el comandament d'Oricum, però es va veure obligat a lliurar la ciutat a Cèsar, que va destituir Torquat. No obstant això, Torquat es va unir immediatament a Pompeu i va lluitar sota ell contra Cèsar a Dirràquium.
Després de la batalla de Farsàlia va anar a Àfrica, i quan el seu partit va ser derrotat l'any 46 aC, va intentar escapar a Hispània juntament amb Quint Cecili Metel Pius Escipió i altres, però va ser fet presoner per Publi Sitti a Hippo Regius i assassinat juntament amb els seus companys.
Torquat estava familiaritzat amb la literatura grega, i Ciceró diu que tenia coneixements sobre moltes matèries. S'expressava amb elegància i força, però no era gaire bon orador. Pertanyia a l'escola epicúria, i en va ser un dels seguidors més destacats a Roma. Ciceró el presenta com a defensor d'aquesta escola en el seu diàleg De finibus bonorum et malorum.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 1165.
# Adolf Wagner

Adolf Wagner (Essen, 27 de juny de 1911 - Essen, 9 d'abril de 1984) fou un aixecador alemany que va competir entre les dècades de 1930 i 1950.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on guanyà la medalla de bronze en la modalitat del pes mitjà.
En el seu palmarès també destaca una medalla de plata al Campionat del món d'halterofília de 1937 i una d'or al de 1938. Guanyà els títols nacionals de 1934, 1936, 1938, 1941, 1949, 1951 i 1952.

## Referències

* 1 2 «Adolf Wagner Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 22 febrer 2019].
# Tissø

El Tissø és un llac d'aigua dolça situat a l'oest de l'illa danesa de Sjælland, al municipi de Kalundborg. El Tissø és un llac d'origen glacial, correspon al que en glaciologia rep el nom de kettle, un forat format per un gran bloc de gel després d'una glacera i ha quedat cobert per sediments, quan el gel es fon forma un forat característic amb vessants escarpades.
És el quart llac d'aigua dolça més gran de Dinamarca després de l'Arresø, l'Esrum i el Mossø. El riu Halleby és el principal afluent i també és l'emissari que el comunica amb el mar a l'estret del Gran Belt.

## Referències

* ↑ Fugledegård ved Tissø, Kalundborg og Omegns Museum, Hvidebæk Kommune, Miljøministeriet (Ministeri de medi ambient)
# Al-Salamuni

Al-Salamuni és un llogaret d'Egipte al nord-est d'Akhmim, a la rodalia del qual hi ha un monestir copte i n'hi van haver uns quants més, avui desapareguts. No gaire lluny, a l'altre costat del Nil, a uns 12 km a l'oest de la ciutat de Sohag (que és a la riba del riu) hi havia el monestir blanc; a més del monestir per monjos hi havia també pròxim un convent de monges el lloc del qual no s'ha localitzat. A 5 km al nord de l'anterior hi havia el monestir roig, que ha esdevingut un petit llogaret.
Quan es van fundar els dos monestirs ja hi havia altres monestirs alguns d'ells fundats per Sant Pacomi al segle iv, que se situaven al costat oposat, al nord-est de la moderna Akhmim. Més tard se'n van fundar de nous. Actualment només un segueix funcionant: el monestir de Dair al Shohada o Dair al-Wustani, entre Al-Hawawish i Al-Salamuni. Els monestir principals desapareguts foren el blanc, el roig i els dos del Wadi Bir al-Ain.
# Cal Tramuntana (Castellvell del Camp)

Cal Tramuntana és una casa de Castellvell del Camp (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta trapezoïdal. Obra de paredat amb reforços de carreus en els angles. Tres línies de finestres: una, al costat dret de la portalada; dues, sobre aquesta, en la part central, amb balconada i reixa de ferro; i finalment, una obertura a les golfes, per l'entrada de carregues. La porta, finalment, una obertura a les golfes, per l'entrada de carregues. La porta, d'arc rodó, està formada amb gran dovelles. Forma un angle de la Placeta, anomenat "placeta de cal Tramuntà", i cantonada amb els carrers de Sant Antoni i de Santa Anna. Al seu interior conserva arcs d'una certa antiguitat.

## Història

Documentada des de l'any 1706. Al poble hom creu que havia estat el castell o residencia del senyor Albert de Castellvell. No gaire lluny, a la façana de l'església parroquial, hi ha encastat un escut de Castellvell datat el 1702.

## Referències

* 1 2 «Cal Tramuntana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2018].

## Enllaços externs

* «Cal Tramuntana». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Akpossos

Els kpossos (o kposos) són els membres d'un grup ètnic que viuen a la zona fronterera entre Togo i Ghana. La seva llengua materna és l'ikposo. El seu codi ètnic és NAB59b i el seu ID de grup ètnic és 12831.

## Història

Els akpossos van ser empesos fins al lloc en què viuen en l'actualitat per la pressió que van fer els pobles ewes i aixantis durant el segle xix. Els akpossos van acabar derrotats pels aixantis, amb els que es van enfrontar diverses vegades.

## Etnografia

Els akpossos estan organitzats en diferents llinatges que s'han constituït en aldees diferents per tal de fer front als perills exteriors.

## Akpossos a Togo

Els 155.000 akposos que viuen a Togo (196.000 segons el joshuaproject) ho fan a la regió dels Altiplans, concretament a l'oest de la ciutat d'Atakpamé, a les prefectures d'Amou, de Wawa i d'Ogou. Les ciutats principals en les que es parla l'ikposo són Amlamé, Amou-Oblo i Atakpamé. Aquesta és la regió central-oriental de la regió i a la mateixa zona hi viuen kabiyès i tems.

### Religió

El 95% dels akposos són cristians i el 5% creuen en religions africanes tradicionals. Dels cristians, el 50% dels akposos de Togo són catòlics, el 35% són protestants i el 15% pertanyen a esglésies cristianes independents. Segons el joshuaproject, el 12% dels akposos cristians de Togo són evangèlics.

## Akpossos a Ghana

El 2003 hi havia 7.500 akpossos a Ghana (n'hi ha 9.900 segons el joshuaproject). Aquests viuen en una petita zona a l'oest del llac Volta, a la regió Volta, no gaire lluny de la frontera amb Togo. Al seu voltant hi viuen parlants de la també llengua kwa, l'àkan.

### Religió

Segons el joshuaproject, el 90% dels akpossos de Ghana són cristians i el 10% creuen en religions africanes tradicionals. La meitat dels cristians són catòlics, el 35% són protestants, el 5% pertanyen a esglésies cristianes independents i el 10% restants són considerats altres cristians. El 16% dels akpossos cristians de Ghana són considerats evangèlics.

## Economia

Els akposos es dediquen a l'agricultura, principalment de cotó, oli de palma, cacau i cafè.

## Referències

* 1 2 3 «Ikposo». ethnologue. [Consulta: 9 febrer 2015].
* 1 2 3 «Language: Ikposo». joshuaproject. [Consulta: 9 febrer 2015].
* ↑ «Etnicity. Akposso in Togo». Joshuaproject. [Consulta: 9 febrer 2015].
* 1 2 3 Cortés López, José Luís. Diccionario histórico-etnográfico de los pueblos de África (en castellà). Madrid: Mundo Negro, 2009, p. 16. ISBN 978-84-7295-210-2.
* ↑ «Mapa lingüístic de Togo» (en anglès). ethnologue. [Consulta: 8 febrer 2015].
* ↑ «Religion. Akposso in Togo». joshuaproject. [Consulta: 9 febrer 2015].
* ↑ «Mapa lingüístic de Ghana. (L'Ikposo és el número 42)». ethnologue. [Consulta: 8 febrer 2015].
* ↑ «Religion. Akpossos in Ghana». joshuaproject. [Consulta: 9 febrer 2015].
# Cascades Albion

Les cascades Albion són unes cascades de 19 m que cauen per l'escarpament del Niàgara cap a Red Hill Valley, a Hamilton, Ontario (Canadà). Les cascades estan formades per múltiples petits salts d'aigua. La part superior de les cascades es troba a Mountain Brow Blvd. La part inferior de les cascades es troba al sud del King's Forest Park (Parc Forestal del Rei), a la part inferior de Hamilton seguint el Red Hill Creek cap al sud, a l'escarpament del Niàgara.
Les cascades Albion es van considerar seriosament com una possible font d'aigua per a Hamilton. Les roques de la zona de les cascades Albion van ser utilitzades en la construcció del Jardí de Roca del Reial Jardí Botànic.
El barranc de les cascades Albion Falls té una llegenda sobre el suïcidi d'una amant. Segons la història, a principis del segle xix, la jove Jane Riley, enamorada decebuda de Joseph Rousseau, es trobava al capdamunt de l'escarpament, no gaire lluny de les cascades Albion, i es va llançar al fons a uns 30 m. El lloc del suïcidi es coneix amb el nom de «Lovers 'Leap» (el salt dels amants) i s'han creat moltes històries sobre el suïcidi.
Les atraccions properes inclouen Bruce Trail, Buttermilk Falls, Devil's Punch Bowl, Felker's Falls, Parc de la Confederació (via Red Hill Trail), Mohawk 4 Ice Centre al Mohawk Sports Park, vistes panoràmiques de Hamilton, King's Forest Golf Course, King's Forest Park, Gage Park i Hamilton Children's Museum.

## Com arribar

Per arribar a les cascades Albion fent senderisme, cal agafar l'Escarpment Rail Trail o l'Albion Side Trail del Bruce Trail.
Per arribar a les cascades Albion amb cotxe, s'ha de sortir de la Dartnell Road des de Lincoln M. Alexander Parkway. Anar cap al sud per Dartnell, després, cap a l'esquerra, cap a Stone Church Road East. Girar a l'esquerra per anar a Pritchard Road i, a continuació, tornar a girar cap a l'esquerra en Mud Street. Hi ha dos aparcaments disponibles a cada costat del Mud Street, on es connecta amb el Mountain Brow Blvd.
També es pot arribar agafant el Mohawk Road fins que finalitzi a l'escarpament; agafar la carretera per la vora i quedareu al costat esquerre. També es pot agagar el Limeridge Road East fins que finalitzi, girar a l'esquerra i a continuació a la dreta i, immediatament es pot veure l'aparcament.

## Galeria d'imatges

* Cascades Albion
* Cascades Albion
* Cascades Albion

## Referències

* ↑ «Hamilton- Waterfall Capital of the World». (www.cityofwaterfalls.ca). Arxivat de l'original el 25 maig 2008. [Consulta: 9 juliol 2008].
* ↑ «Hamilton Conservation Authority: Parks & Attractions- Albion Falls». Arxivat de l'original el 2008-08-01. [Consulta: 17 juny 2008].
* ↑ «Great Lakes Waterfalls & Beyond- Albion Falls». Arxivat de l'original el 4 juliol 2008. [Consulta: 17 juny 2008].

## Vegeu també

* Llista de cascades
# Coll de Jougne

El coll de Jougne és un coll situat a França al massís del Jura.

## Geografia

Aquest coll està situat no gaire lluny de la frontera entre França i Suïssa, prop de Vallorbe, que es troba uns quilòmetres més avall del coll, baixant cap a Suïssa. Marca la línia de repartiment de les aigües entre el mar del Nord i el mar Mediterrani, connectant els estanys de l'Orbe al sud-sud-est i el de Doubs al nord-nord-oest.

## Fonts

* Mapa IGN

## Referències

* ↑ Tom Scott. The Swiss and Their Neighbours, 1460-1560: Between Accommodation and Aggression. Oxford University Press, 2017, p. 68–. ISBN 978-0-19-872527-5.

## Vegeu també

* Pas del Mont Cenis
* Riu Orbe
* Orbe (Vaud)
# Arzen

Arzan, Ardzen, Arzew o Arzn és el nom dels següents llocs:
* Arzan o Arzaw o Arzew, antiga Arsenaria, ciutat d'Algèria
* Arzèn, capital de l'Arzanene, després capital de l'emirat d'Arzèn, i més tard una ciutat del Diyar Bakr, al costat de Mayyafarikin
* Llac Arzèn, llac de l'Àsia occidental, a la proximitat del qual estava la ciutat d'Arzèn
* Emirat d'Arzèn, emirat de l'Armènia occidental
* Arzan Rum o Arzan ar-Rum, nom antic d'Erzurum ciutat de l'orient de Turquia
* Arzan al-Zarm, petita ciutat a la riba del Bohtan Su, no gaire lluny de l'altra ciutat del mateix nom
# Hatiora pentaptera

Hatiora pentaptera és una espècie botànica del gènere Hatiora que pertany a la família de les cactàcies. És endèmica del Brasil.

## Descripció

Hatiora pentaptera és una planta epífita amb llargues cadenes de tiges de color verd intens que pengen sobre l'olla o sender d'una cistella penjant. Creix fins a uns 20 centímetres. Té petites flors blanques en les tiges.

## Distribució i hàbitat

Aquesta espècie és endèmica del Brasil i originàriament creixia com epífita en el bosc humit de terres baixes, però la zona que avui és del tot un entorn urbà. Aquesta espècie creix en els arbres que pot ser restes de l'antic bosc, però l'espècie no poden considerar-se estar creixent en un estat veritablement salvatge. Actualment l'espècie només se sap que creixen en els jardins privats dins d'una àrea petita a la ciutat de Rio de Janeiro, a menys de 100 msnm. Pel que se sap és probable que encara disminueixi la seva presència a causa dels impactes en curs d'urbanització i la zona es pot considerar un sol lloc (l'extensió de la presència i l'àrea d'ocupació són el mateix, poc més de dos quilòmetres quadrats).

## Amenaces i accions de conservació

La urbanització hauria destruït tot l'hàbitat natural i la seguretat futura de les plantes restants depèn totalment dels amos de la propietat i si són o no mantenir els arbres en les seves propietats. A mesura que la demanda d'habitatge augmenta, és probable que molts d'aquests arbres s'eliminin o si es moren és poc probable que els reemplacin, de manera que les espècies podrien ser completament extingides a la natura en un futur no gaire llunyà.
La futura supervivència d'aquesta espècie en jardins depèn totalment de l'actitud dels propietaris de les parcel·les.

## Taxonomia

Hatiora rosea va ser descrita en la primera descripció (1912) com a Rhipsalis rosea per Nils Gustaf Lagerheim. Wilhelm Barthlott va posar el 1987 en el gènere Hatiora.

### Etimologia

Hatiora: nom genèric atorgat en honor del matemàtic, astrònom i explorador anglès Thomas Harriot (1560-1621), en forma d'un anagrama del seu nom.
pentaptera epítet que ve del grec, significa "cinc ales" i es refereix a les seves tiges que té cinc vores.

## Referències

* ↑ Pfeiff. ex A.Dietr.
* ↑ a Tropicos
* ↑ Hunt et al 2006
* ↑ Svensk Botanisk Tidskrift Utgifven af Svenska Botaniska Foreningen.
* ↑ Bradleya.
* ↑ Urs Eggli, Leonard E.

## Bibliografia

* Hunt, D., Taylor, N. and Charles, G. (compilers and editors). 2006. The New Cactus Lexicon. dh Books, Milborne Port, UK.
* IUCN. 2013. IUCN Red List of Threatened Species (ver. 2013.1). Available at: http://www.iucnredlist.org. (Accessed: 12 June 2013).
# Maria Veses

Maria Veses (Tarragona, 1979) és una fotògrafa catalana, Diplomada en Ciències Empresarials per la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona (2002) i tècnica superior en Fotografia Artística a l'Escola d'Art i Disseny de Tarragona (2009), ha treballat com a fotoperiodista per al Diari de Tarragona i per a La Montagne (França, 2010-2014). Al seu àlbum del web Capsa de Sabates, Veses ens diu: «Sóc de Tarragona. He viscut aquí. Algun any he viscut fora: un any a Barcelona, un any a Escòcia, a Glasgow. He estudiat moltes coses, al final he estudiat fotografia i m’encanta la meva feina, però és dur. M’agrada fer fotos i crec que he estat buscant durant molt de temps què és el que volia fer i ho he trobat».
El 208 realitza la seva sèrie Pícnic, una obra en la qual juga amb el títol i l'escena representada. Hi veiem dues noies molt pudoroses en el que es pot entendre com una típica escena campestre, que estan gaudint d'un dia de pícnic: les estovalles, el cistell, el menjar, la beguda, fins i tot les flors, tots els detalls. La idea de jugar amb els títols, amb la seva ambigüitat, continua amb el següent treball, Scasens (2009), una paròdia de les bodes i, la vegada un títol en relació amb el Festival de Fotografia de Tarragona, l'SCAN.
El 2010 fa una mostra individual, La princesa Cavaller, convocatòria Art Emergent 2010, Serveis Territorials de Cultura de la Generalitat, Tarragona. Maria Veses ens presenta uns història en què hi ha un intercanvi dels tradicionals rols atribuïts a l'home o a la dona. Aquest mateix any participa en un treball col·lectiu juntament amb Andrea Eidnhammer i Salva Borrega: De pas (2010, que s'inclou al calendari d'exposicions de l'SCAN. Patrocinats pel Teler de Llum i dins de la seva programació de L'art a la ciutat, van muntar un improvisat estudi fotogràfica l'estació d'autobusos de Tarragona.
El 2011 pren part en la V Convocatòria d'Arts Plàstiques Mulier, mulieris, al Museu de la Universitat d'Alacant. El 2012 participa de nou en un projecte de l'EADT, Arxiu Segona natura, en el qual hi ha representats joves fotògraf de l'escola. Un treball de recerca, documentació i reflexió sobre el territori a través de la fotografia en els darrers 12 anys, que es va presentar al Museu d'Art Modern de Tarragona.

## Referències

* ↑ SALCEDO MILIANI, Antonio, Plural Femení. Dones artistes a les comarques de Tarragona. Fotografia. Audiovisual, Diputació de Tarragona, Tarragona, 2016.
# Dimitrie Cantemir

Dimitrie Cantemir (1673-1723), també conegut per altres grafies, fou un soldat de Moldàvia, estadista i home de lletres. Va ser voivoda de Moldàvia dues vegades (març-abril de 1693 i 1710-1711). Durant el seu segon mandat, va aliar el seu estat amb Rússia en la seva guerra contra els senyors otomans de Moldàvia; La derrota de Rússia va obligar a la família Cantemir a l'exili i la substitució dels voivodes nadius pels fanariotes grecs. Cantemir va ser també un escriptor prolífic, de diverses maneres: filòsof, historiador, compositor, musicòleg, lingüista, etnògraf i geògraf. El seu fill Antiokh Kantemir, va ser ambaixador de Rússia a la Gran Bretanya i França, i un amic de Montesquieu i Voltaire, arribaria a ser conegut com el "pare de la poesia russa".

## Referències

* ↑ Gusterin, P. V.. Pervyi rossiiskii vostokoved Dmitrii Kantemir. First Russian orientalist Dmitry Kantemir. Moskva: Vostochnaia kniga. ISBN 978-5-7873-0436-7.
* ↑ Popescu-Judetz, Eugenia. Prince Dimitrie Cantemir : theorist and composer of Turkish music. 1st ed. Beşiktaş, Istanbul: Pan, 1999. ISBN 975-7652-82-2.
* ↑ Lemny, Ștefan. Les Cantemir, l'aventure européenne d'une famille princière au XVIIIe siècle. París: Complexe, 2009. ISBN 978-2-8048-0170-0.
* ↑ «Demetrius Cantemir». Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 18 setembre 2021].
# Matisyahu

Matthew Paul Miller (30 de juny del 1979), més conegut com a Matisyahu, és un cantant jueu estatunidenc de reggae, tot i que la seva obra mescla influències d'altres estils com el hip-hop, l'ska, el dub i el rock. Molt afí amb la cultura reggae, utilitza en les seves lletres temàtiques espirituals derivades de la seva condició de jueu hassídic.
L'agost de 2015, el festival Rototom Sunsplash va anul·lar la seva invitació al festival després d'haver-se negat a manifestar la seva opinió personal sobre la proposta de dos estats al conflicte araboisraelià.

## Discografia

* Shake Off the Dust... Arise (JDub Records 2004)
* Live at Stubb's (JDub 2004)
* Youth (JDub/Or Music/Epic Records 2005)
* Youth Dub (JDub/Or Music/Epic 2006)
* No Place to Be (àlbum remix) (Sony Music 2006)
* Shattered (EP) (Epic 2008)
* Light (JDub/Or Music/Epic 2009)
* Spark Seeker (2012)
* Akeda (2014)
* Undercurrent (2017)

## Referències

* ↑ «Reggae Singer Matisyahu Disinvited From Music Fest for Not Endorsing Palestinian State» (en anglès). Haaretz, 16-08-2015.
# Mercedes Pulido

Mercedes Pulido (Tovar, 22 de març de 1938 - Caracas, 23 d'agost de 2016) va ser una professora universitària, ambaixadora, psicòloga i política veneçolana.

## Biografia

Va estudiar llicenciatura en psicologia a la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic.
Des de 1969 va ser professora titular de psicologia social a la Universitat Catòlica Andrés Bello, entre 1989 fins a 2004 professora de postgrau en tecnologia de la conducta i de ciències polítiques a la Universitat Simón Bolívar, i tant de psicologia entre 1972 fins 1978 com de dret entre 1972 fins 1979 a la Universitat Central de Veneçuela.
Va estar a càrrec de programes d'autoconstrucció, escoles rurals i capacitació en organització social en Cordiplan entre 1969 fins 1974. Entre el 1979 fins 1984 va ser ministra d'Estat per a la Participació de la Dona en el Desenvolupament, entre 1994 fins 1996 ministra de la Família, i entre 1989-1994 senadora de Veneçuela.
Entre 1984 fins a 1989 va ser membre de la comissió presidencial COPRE i presidenta de la comissió dels Drets de la Dona. El 1982 va participar en la reforma del Codi Civil iel 1983 a la Llei d'Adopció, a més d'impulsar el Projecte de Subsidis Familiars, Bon Alimentari el 1984, i va ser redactora de el projecte de Llei Sobre la Violència Familiar. Va formar part de les comissions de Política Interior, Educació, Salut i Pressupost.
El 1980 va ser cap de la delegació de la conferència mundial de la Dona realitzada a Copenhaguen, el 1994 a la conferència mundial Població i Desenvolupament realitzada al Caire, i el 1995 a la Cimera Mundial de Desenvolupament Social realitzada a Copenhaguen. Entre 1985 fins a 1989 va ser subsecretària adjunta de les Nacions Unides per al Desenvolupament Social i la Participació de la Dona en el Desenvolupament.
Entre 1996 al 2002 va ser directora de la revista SIC, i entre 1997 fins a 2003 va ser presidenta de l'Associació d'Scouts de Veneçuela. El 1997 va ser presidenta del Consell Executiu de la UNICEF a nivell internacional.
Va formar part del Consell Superior de la Universitat Metropolitana, del Consell Fundacional de la Universitat Catòlica Andrés Bello, i del Consell Superior de l'IESA. La John Dewey University Consortium dels Estats Units d'Amèrica li va atorgar el PhD honoris causa.

## Referències

* ↑ «Murió la exministra y profesora Mercedes Pulido de Briceño» (en castellà). Descifrado. Arxivat de l'original el 2016-08-26. [Consulta: 25 agost 2020].
* 1 2 3 4 5 6 «Mercedes Pulido de Briceño» (en castellà). Centro Gumilla.
* ↑ «Falleció Mercedes Pulido de Briceño» (en castellà). Televen.
* ↑ «Officers of the UNICEF Executive Board 1946-2014» ( PDF) (en anglès). UNICEF.