OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marta Richardson

Marta Richardson (Tarragona, 1993) és fotògrafa i editora audiovisual. El seu amor per la fotografia li ve de molt petita, tal com diu ella, va descobrir que a través de les fotografies podia fer visible el que no podia explicar amb paraules. Estudia fotografia a l'Escola d'Art i Disseny de la Diputació de Tarragona. En finalitzar els estudis, rep el premi Taronja de fotografia artística 2013.
Un dels seus primers projectes es titula “Real but fake”. Abans d'acabar els seus estudis, al novembre del 2012 va començar a treballar com a ajudant del fotògraf Pep Escoda, fent treballs d'il·luminació, preparació del plató i també com a segona càmera. L'any 2014 va presentar “Desig de coses impossibles” a l'Espai Jove Kesse, una exposició inclosa dins de la programació de l'SCAN. L'any següent, al 2015, presenta als Tallers Oberts a la Part Alta, la mostra “Welcome to the jungle”, un nom tret de la cançó del mateix títol del grup de rock Guns'n'Roses. Richardson deixa el retrat i s'endinsa en el paisatge d'una forma molt personal. Actualment treballa en un tercer projecte, “They see you”.

## Obra

La major part dels seus retrats són en blanc i negre, perquè sent que d'aquesta manera l'ajuda a buscar l'essència del que retrata. En els seus treballs la llum hi té un protagonisme essencial.

## Referències

* ↑ Premis Taronja 2014 // Fotografia // Marta Richardson. EADT
* 1 2 SALCEDO MILIANI, Antonio, Plural Femení. Dones artistes a les comarques de Tarragona. Fotografia. Audiovisual, Diputació de Tarragona, Tarragona, 2016.
# Microbiota (gènere)

Microbiota és un gènere monotípic de coníferes en la família Cupressaceae, que inclou només una espècie, Microbiota decussata. La planta és oriünda i endèmica d'una àrea limitada de les muntanyes Sikhoté-Alín a krai de Primórie a l'est de Sibèria (Manxúria russa). Són arbusts de fulla perenne.

## Taxonomia

La tàxon monotípic Microbiota fou descobert el 1923, però el secretisme polític a l'antiga Unió Soviètica va impedir qualsevol coneixement de la seva existència fora del país durant gairebé mig segle.S'accepta generalment com un gènere diferent. També s'ha suggerit, sense un consens ampli, que la Microbiota es podria incloure al gènere estretament relacionat Platycladus. Altres parents bastant propers són els gèneres Juniperus i Cupressus.

## Morfologia

Microbiota decussata és un arbust prostrat d'uns 20-50 centímetres d'alçada que s'expandeix lateralment. Les fulles mesuren entre 2 i 4 mm de llarg. Les pinyes són entre els més petits de qualsevol conífera, de 2-3 mm de llarg, d'un color verd que esdevé marró al llarg de la maduració d'uns 8 mesos a partir de la pol·linització. La llavor, sense ales, fa uns 2 mm de llarg. En general hi ha una sola llavor en cada pinya, rarament dues.

## Cultiu

Microbiota decussata es cultiva com a planta ornamental per al seu ús com a coberta vegetal de fulla perenne en jardins i parcs. És apreciada per la seva tolerància a la sequera i baixes temperatures considerable i la tolerància temporada d'hivern les condicions. Ha guanyat el premi de la Reial Societat d'Horticultura «Award of Garden Merit».

## Referències

* ↑ http://apps.rhs.org.uk/plantselector/plant?plantid=3449%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Enllaços externs

* http://www.pinetum.org/cones/CUcones.htm
* http://www.conifers.org/cu/mi/index.htm
# Svetlana Katok

Svetlana Katok (Moscou, 1r de maig de 1947) és una matemàtica russa-estatunidenca i professora de matemàtiques a la Universitat Estatal de Pennsylvània.

## Educació i carrera

Katok va créixer a Moscou i va obtenir un màster per la Universitat Estatal de Moscou el 1969; no obstant això, a causa de les polítiques antisemites i anti-intel·lectuals de l'època, se li va negar l'admissió al programa de doctorat i va treballar durant diversos anys en l'àrea de matemàtiques d'educació primària i secundària. Va emigrar als Estats Units d'Amèrica el 1978, i es va doctorar a la Universitat de Maryland, College Park el 1983 sota la supervisió de Don Zagier. Es va incorporar a la facultat de la Universitat Estatal de Pennsylvània el 1990.
Katok va fundar el 1995 Electronic Research Announcements of the American Mathematical Society; que va canviar el nom el 2007 per Electronic Research Announcements in Mathematical Sciences, i continua sent la seva editora de gestió.

## Publicacions

Katok és autora de:
* Fuchsian Groups, Chicago Lectures in Mathematics, University of Chicago Press, 1992.
* p-adic Analysis Compared with Real, Student Mathematical Library, vol. 37, American Math. Soc., 2007.
A més, va coeditar el llibre MASS Selecta: Teaching and learning advanced undergraduate mathematics (American Math. Soc., 2003).

## Premis i honors

El 2004, Katok va rebre el premi Emmy Noether Lecturer de l'Association for Women in Mathematics (Associació per a les Dones en Matemàtiques). El 2012, ella i el seu marit, el matemàtic Anatole Katok, es van convertir en fellows de la Societat Americana de Matemàtiques.

## Referències

* ↑ Eugene, B. «Svetlana Katok» (en anglès). Dynkin Collection of Mathematics Interviews, 01-01-1981.
* 1 2 3 4 5 6 «Svetlana Katok» (en anglès). Association for Women in Mathematics, 2005. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 18 abril 2019].
* ↑ «Svetlana Katok» (en anglès). Mathematics Genealogy Project.
* ↑ Electronic Research Announcements (anglès)
* ↑ Review of Fuchsian Groups per Irwin Kra, 1993
* ↑ Review of p-adic Analysis per Daniel Barsky, 2008
* ↑ Unsigned review of MASS Selecta, 2004
* ↑ List of Fellows of the American Mathematical Society (anglès)
# Michelle Couttolenc

Michelle Couttolenc és una enginyera d'àudio mexicana, especialitzada en cinema. És la primera mexicana guanyadora de l'Oscar per la categoria de millor so.

## Trajectòria

Va estudiar so per a cinema a França amb una especialització en textures per a augmentar l'emoció del so cinematogràfic.
Des de 2006 treballa en la indústria cinematogràfica; el seu primer treball va ser amb Juan Carlos Rulfo: En el hoyo, ha participat en gairebé 100 pel·lícules.
Michelle és cofundadora de l'estudi mexicà Astro XL, on es va barrejar una part del so de Sound of Metal.

## Filmografia

* El laberinto del fauno
* Ya no estoy aquí
* Luz silenciosa
* La jaula de oro
* Güeros
* La 4ª Compañía
* Todas las pecas del mundo
* En el hoyo
* Casi divas
* Arráncame la vida
* Apocalypto

## Premis i nominacions

* Oscar en la categoria de Millor so per la pel·lícula Sound of Metal.
* Ha rebut 12 nominacions al Premi Ariel.

## Referències

* ↑ L, Claudia. «Michelle Couttolenc, sonidista mexicana que va por el Oscar» (en espanyol de Mèxic), 20-04-2021. [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ Redacción. «¡Orgullo nacional! Mexicanos ganan Oscar a Mejor Sonido por ‘Sound of Metal’» (en castellà). [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ «Mexicanos ganan el Oscar a Mejor Sonido por la película El Sonido del Metal» (en castellà), 26-04-2021. [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ «Tres mexicanos van tras el Oscar por “El sonido del metal”» (en espanyol europeu). [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ Paulina Chavira, Alfredo Lecona «Sonido hecho en México». Spotify & REFORMA.
* ↑ «Michelle Couttolenc». Arxivat de l'original el 2021-04-26. [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ «La mexicana que representa a las mujeres en los premios Oscar 2021» (en castellà), 15-03-2021. [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ «Tres sonidistas mexicanos ganan el Óscar por "El sonido del metal"» (en espanyol de Mèxic), 26-04-2021. [Consulta: 26 abril 2021].
# Curdlan

El curdlan és un exopolisacàrid format per glucosa enllaçada amb un enllaç β-(1,3)-glicosídic. El produeixen bacteris com ara Agrobacterium sp., Paenibacillus sp., Alcaligenes sp., etc.; llevats com Saccharomyces cerevisiae i Candida albicans; i fongs com Aureobasidium pullulan, Poria cocos, etc.
S'utilitza a les indústries alimentàries i farmacèutiques des de fa dècades ateses les seves propietats prebiòtiques, viscosificants i de retenció d'aigua. També se sap exhibeix una activitat immunoreguladora i antitumoral, i que pot prevenir la proliferació dels merozoïts de la malària in vivo, amb la qual cosa podria contribuir a una teràpia per al tractament de la fase final de la malària.
El curdlan també té potents efectes antivirals contra el virus de la immunodeficiència humana (VIH) i els virus transmesos pel vector Aedes aegypti. A partir d'això, s'ha sugerit la utilització d'aquestes propietats viricides del curdlan per tractar altres virus com ara el MERS, la SARS, i la SARS-CoV-2. Endemés, en l'àmbtit de la indústria alimentària les propietats prebiòtiques del curdlan aporten beneficis al consumidor per a la promoció del creixement de la seva microbiota intestinal, la qual cosa podria reduir el nombre de desordres gastrointestinals.
El curdlan pot ser produït per diversos bacteris, amb una productivitat especialment interessant pels del gènere Alcaligenes.
Producció de curdlan segons espècie bacteriana :
| Font | Espècie microbiana | Concentració aconseguida |
| Bacteriana | Alcaligenes sp. | 72 g/L |
| Bacteriana | Agrobacterium sp. | 41.24 g/L |
| Bacteriana | Paenibacillus sp. | 6.89 g/L |
| Bacteriana | Rhizobium sp. | 31 g/L |
| Llevats | Saccharomyces cerevisiae | 5–90% |
| Llevats | Candida albicans | no descrit |
| Fongs | Aureobasidium pullulan | 33 g/L |
| Fongs | Poria cocos | 90% del pes sec |

## Referències

* 1 2 3 4 Chaudhari, Vinay; Buttar, Harpal Singh; Bagwe-Parab, Siddhi; Tuli, Hardeep Singh; Vora, Amisha «Therapeutic and Industrial Applications of Curdlan With Overview on Its Recent Patents». Frontiers in Nutrition, 8, 2021. DOI: 10.3389/fnut.2021.646988. ISSN: 2296-861X. PMC: PMC8273257. PMID: 34262922.
# Dafnos d'Efes

Dafnos d'Efes (en llatí Daphnus, en grec antic Δάφνος) era un metge d'Efes, que és esmentat per Ateneu a la seva obra Deipnosophistae, on el presenta com a contemporani de Galè. Va viure al segle ii.

## Referències

* ↑ W.A.G., "Daphnus" a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, 1813-1893, pàgina 939.
# David Escamilla Imparato

David Escamilla Imparato (Barcelona, 11 d'agost de 1969) és un periodista, escriptor i músic català, fill del periodista català Salvador Escamilla i Gómez i de la napolitana Elena Imparato.
És autor dels reculls de poesia: La casa del temps (1993), Jardí de silencis (1994), El somni del col·leccionista (1999) i Les edats del fred (2005). Ha fet treballs biogràfics com Joan Capri (1998), Tísner (2001), Salvador Escamilla (2003), Raimon (2004), Serrat (2005) i La Trinca (2006). El 2004 va publicar La conya nostra i Quina conya!, aproximació a l'humor a Catalunya al llarg dels segles XX i XXI.
En 2016 va treure un disc de cançons en italià, La grande bellezza, on fa versions de temes de Paolo Conte, Lucio Dalla, Ivano Fossati, Gino Paoli, Domenico Modugno, Bruno Martino, Pino Daniele i Joan Manuel Serrat, amb la col·laboració de Josep Mas Portet i David Palau.

## Referències

* ↑ «David Escamilla Imparato». Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ David Escamilla Imparato. La grande bellezza a la revista Enderrock
* ↑ David Escamilla inicia un viaje musical a la búsqueda de "La grande bellezza", eldiario.es, 5 de juny de 2016

## Enllaços externs

* David Escamilla Imparato - Lloc web oficial
# Osterau

L'Osterau és un riu d'Alemanya que neix a Heidmühlen de l'aiguabarreig de l'Radesforder Au amb el Rothenmühlenau, a l'estat de Slesvig-Holstein. En confluir amb el Hudau a Bad Bramstedt forma el Bramau que desguassa a l'Stör, un afluent dret de l'Elba.
És un dels rars rius d'Alemanya que en tot el seu curs té encara el seu llit natural i mai no ha sigut rectificat o canalitzat, com era de moda al segle xx. Per això es considera que és un dels deu rius que valen més protecció. Des de Weide-Bass és navegable amb canoa, si el nivell d'aigua basta, el que pos ser problemàtic a l'estiu. Travessa una vall amb paisatges variades de prats humits, prats i bosc, als quals s'han identificat uns setanta aus diferents, entre d'altres els molts rars cotoliu, capsot d'esquena roja i l'enganyapastors. És llistat com a zona Natura 2000. S'ha creat una fundació Naturschutzgebiet Osterau (zona de protecció de la natura de l'Osterau) que gestiona unes cent vint hectàrees de terres riberenques en un projecte d'agricultura integrada, de reconstrucció del paisatge amb bardisses i petits boscs, i d'integració social. L'estiu s'hi fan excursions amb canoes
El nom és compost d'oster, que vol dir oriental i -au que significa aigua, rec, riu.

## Afluents

* Holmau/Kleine Au
* Bek/Rodenbek
* Rothenmühlenau
** Ricklinger Au
* Radesforder Au
** Glinngraben

## Referències

* ↑ «Übersicht - Kurzinfo Osterau - Bramau», Flussinfo, 18 de març de 2015
* ↑ Behn, Einar «Ehrenamtliche schützen die Osterau». Kieler Nachrichten, 05-04-2013. Arxivat de l'original el 2015-05-22 [Consulta: 3 maig 2015 (2015-05-03)].
* ↑ «Naturschutzgebiet Osterau» Arxivat 2005-03-30 a Wayback Machine., Aktion Kulturland
# Tapachula

Tapachula és una ciutat mexicana situada a la Regió del Soconusco, a la Costa Sud de l'estat de Chiapas. Limita al nord amb Motozintla, a l'est amb Cacahoatán, Tuxtla Chico, Frontera Hidalgo i Suchiate, al sud amb l'Oceà Pacífic i a l'oest amb Huehuetán, Mazatán i Tuzantán.
El 2015 la ciutat de Tapachula comptava, segons dades de l'INEGI, amb una població de 348.156 habitants encara que, donat el seu estatus de frontera, es creu que compta amb una quantitat similar de població flotant. La superfície del municipi és de 93,615 ha a una altitud mitjana de 171 msnm. És la ciutat més poblada del Soconusco i la segona ciutat més important de l'estat només superada per la capital: Tuxtla Gutiérrez, i compta amb una economia basada en la ramaderia, l'agricultura, les comunicacions i les finances públiques. El turisme ha conegut un impuls considerable en èpoques recents i actualment rep la visita de grans creuers que atraquen al seu port, el creixement del qual s'ha disparat enormement. Actualment el port de Chiapas, que pertany al municipi de Tapachula, és part de les anomenades Zones Econòmiques Especials del País.

## Clima

Paràmetres climàtics mitjans de Tapachula :
| Mes | gen. | febr. | març | abril | maig | juny | jul. | ag. | set. | oct. | nov. | des. | Anual |
| Temp. màx. abs. (°C) | 39 | 38 | 38 | 39 | 39 | 38 | 42 | 37 | 39 | 38 | 37 | 37 | 38 |
| Temp. màx. mitjana (°C) | 32 | 34 | 35 | 35 | 34 | 33 | 33 | 33 | 32 | 32 | 33 | 33 | 34 |
| Temp. mín. mitjana (°C) | 19 | 20 | 20 | 21 | 22 | 21 | 21 | 21 | 21 | 20 | 20 | 20 | 21 |
| Temp. mín. abs. (°C) | 15 | 17 | 14 | 16 | 19 | 18 | 17 | 17 | 19 | 17 | 16 | 16 | 14 |
| Precipitació total (mm) | 24.6 | 32.0 | 89.9 | 256.1 | 584.4 | 560.4 | 426.5 | 517.0 | 624.2 | 481.0 | 197.4 | 38.0 | 3831.5 |
| Font: 9 de novembre de 2009 ||||||||||||||
* Temperatura màxima: 42 °C (jul. 2007)
* Temperatura mínima: 14 °C (març 1976)

### Toponímia

La paraula prové del nàhuatl Tapachollan, que significa "lloc inundable"; per les constants pluges i la presència de rius que en temporada de pluges es desborden. La paraula es va castellanitzar a Tapachula, i el 1997 es va anomenar oficialment Tapachula de Córdova i Ordóñez; encara que col·loquialment es continua coneixent com a Tapachula.

## Relacions Internacionals

* Equador Consolat General
* El Salvador Consolat General
* Guatemala: Consolat General
* Hondures: Consolat General
* Nicaragua Consolat de carrera

## Referències

* 1 2 3 «Medio Geográfico de Tapachula». [Consulta: 11 maig 2009].
* ↑ «Monografía de Tapachula, ubicación y detalles geográficos». Arxivat de l'original el 2014-11-02. [Consulta: 11 maig 2009].
* ↑ «Weatherbase». Consultado el 2002|fechaacceso= y |mesacceso= redundantes (ayuda). La referencia utiliza el parámetro obsoleto |mesacceso= (ayuda)
# Tetradecanal

El tetradecanal és un compost orgànic de la classe dels aldehids que està constituït per una cadena lineal de catorze carbonis amb un grup carbonil en un dels seus extrems. La seva fórmula molecular és ${\ce {C14H28O}}$. Hom el troba en els éssers vius. És abundant en el coriandre o celiandre (Coriandrum sativum). S'empra en perfumeria.

## Estat natural

S'ha trobat tretradecanal en el coriandre o celiandre (Coriandrum sativum) en una concentració de 13,2 mg per cada 100 g de coriandre; en les mandarines, en el julivert, en la taronja, a les mores, a la coliflor, etc.
També el tetradecanal apareix en la composició de les feromones femenines de la papallona del cuc del cotó Helicoverpa armigera i a les d'altres lepidòpters (Platysenta videns; Choristoneura fumiferana, Choristoneura occidentals, Acleris semipurpurana), i del coleòpter Hylobius abietis.

## Propietats

El tetradecanal és un sòlid transparent o groc pàl·lid. Té un punt de fusió de 30 °C i un d'ebullició de 166 °C a 24 mmHg. La seva densitat és de 0,825−0,830 g/cm³ i el seu índex de refracció val 1,438−1,445. És soluble en la majoria de dissolvents orgànics i pràcticament insoluble dins d'aigua (0,4852 mg/L a 25 °C).

## Usos

L'ús més important del tetradecanal és en fragàncies de sabons, detergents, cremes, locions i perfums.

## Referències

* ↑ «Showing Compound Tetradecanal (FDB012621) - FooDB». [Consulta: 15 desembre 2022].
* ↑ Mayer, Marion S. Handbook of insect pheromones and sex attractants. Boca Raton: CRC Press LLC, 2019. ISBN 978-1-351-08150-4.
* ↑ PubChem. «Tetradecanal» (en anglès). [Consulta: 15 desembre 2022].
* ↑ Federal Food Irradiation Development and Control Act of 1985: Hearing Before the Subcommittee on Department Operations, Research, and Foreign Agriculture of the Committee on Agriculture, House of Representatives, Ninety-ninth Congress, First Session, on H.R. 696, November 18, 1985
# Pietro Maletti

Pietro Maletti (Castiglione delle Stiviere, 24 maig 1880 – Sidi Barrani, 9 desembre 1940) va ser un general italià.
L'any 1898 ingressà al Regio Esercito com a voluntari i el 1904 ingressà a l'Acadèmia Militar de Mòdena, on obté el grau de Sotstinent el 1906. El 1909 fou ascendit a Tinent i el 1914 a Capità. Va participar en la Primera Guerra Mundial obtenint el grau de Major el 1917. L'agost de 1917 va ser enviat a Líbia on va romandre-hi fins al 1934. El 1926 va obtenir l'ascens a Tinent Coronel i el novembre del mateix any va ser repatriat a Itàlia per marxar de nou el juliol de 1927 cap a Cirenaica, on el gener de 1931 va participar en la conquesta de l'oasi de Kufra. El mateix any fou ascendit a Coronel per mèrits de campanya.
Va tornar a Itàlia el maig de 1934 però el gener de 1935 va ser traslladat a Somàlia i on va assumir el comandament de la 1a agrupació àrab somali, comandament que va ocupar durant tota la campanya i que li va valer l'ascens a General de Brigada per mèrits de campanya. Després del conflicte, Maletti va romandre a l'Àfrica i el febrer de 1937 va estar sota les ordres del virrei Rodolfo Graziani que el 19 de febrer de 1937 va ser objecte d'un atemptat durant una cerimònia.
A partir d'abril de 1937 va substituir el general Ruggero Tracchia al comandament de la 2a brigada indígena eritrea, i el maig de 1937, sense esperar el resultat de les investigacions, Graziani va donar l'ordre de massacrar tot el clergat del monestir etíop de Debre Libanõs: el general Pietro Maletti porta a terme l'ordre i van perdre-hi la vida unes dues mil persones, la meitat de les quals eren sacerdots, monjos i diaques. El juny de 1938 va ser ascendit al grau de General de Divisió.
Va tornar a Itàlia el 1939 i va ser assignat al comandament de la 28a Divisió d'Infanteria "Aosta" a Palerm, però el 9 de juny de 1940 va retornar a Líbia, on va prendre el comandament d'un grup de tropes (Raggruppamento sahariano "Maletti") que va prendre el seu nom. Va morir al campament atrinxerat d'Alam el Nibewa, avançada de Sidi Barrani, el 9 de desembre de 1940 durant l'Operació Compass.

## Referències

* ↑ I. Campbell. The Plot to Kill Graziani,, Addis Ababa University Press, 2010.
* ↑ Christie, H. R. (1999). Fallen Eagles: The Italian 10th Army in the Opening Campaign in the Western Desert, June 1940 – December 1940 (MA). Fort Leavenworth, KS: U. S. Army Command and General Staff College. OCLC 465212715
* ↑ Walker, Ian W. Iron hulls, iron hearts. Ramsbury: Crowood, 2003. ISBN 1-86126-646-4.
* ↑ Montanari, Mario (1985). Sidi el Barrani, giugno 1940 – febbraio 1941. Le Operazioni in Africa Settentrionale. Vol. I. Roma: Ufficio Storico dello Stato Maggiore Esercito. OCLC 868634287
# OSS 117: El Caire, niu d'espies

OSS 117: El Caire, niu d'espies (títol original en francès, OSS 117 : Le Caire, nid d'espions) és una pel·lícula de comèdia d'espioantge francesa del 2006 dirigida i coescrita per Michel Hazanavicius en el seu debut com a director de llargmetratges. És protagonitzada per Jean Dujardin, Bérénice Bejo i Aure Atika. Ambientada l'any 1955, la pel·lícula segueix les gestes de l'agent secret francès Hubert Bonisseur de La Bath/OSS 117, quan és enviat al Caire per investigar la desaparició del seu millor amic i company d'espia Jack Jefferson, només per ensopegar amb una trama internacional. S'ha doblat i subtitulat al català.
El Caire, niu d'espies està basada en la sèrie de novel·les OSS 117 de Jean Bruce, però actua com una paròdia del gènere d'espies en lloc d'una adaptació fidel, i representa l'OSS 117 com un francès idiota amb opinions estretes sobre la raça, la religió, i rols de gènere. El 2009 es va estrenar una seqüela, OSS 117: Perdut a Rio, també dirigida per Hazanavicius i protagonitzada per Dujardin.

## Recursos

* ↑ Lombard, Phillippe. Petit Livre de - 200 infos incroyables mais vraies sur le cinéma (en francès). Éditions Balland, 2012.
* ↑ Mayrargues, Samuel. Jean Dujardin: du café-théâtre aux oscars, l'itinéraire d'un "gars normal" (en francès). Éditions Balland, 2012.
* ↑ «OSS 117: El Caire, niu d'espies». Goita què fan, ara!. [Consulta: 1r maig 2023].
* ↑ Bradshaw, Peter «OSS 117: Cairo - Nest Of Spies». The Guardian [Londres], 07-11-2008.
# OSS 117: Perdut a Rio

OSS 117: Perdut a Rio (títol original en francès, OSS 117: Rio ne répond plus) és una pel·lícula de comèdia d'espies francesa del 2009 dirigida i coescrita per Michel Hazanavicius. És una seqüela d'OSS 117: El Caire, niu d'espies, i Jean Dujardin repeteix el seu paper d'agent secret francès Hubert Bonisseur de La Bath/OSS 117. Ambientada el 1967, l'OSS 117 és enviat al Brasil per recuperar una llista de microfilms de simpatitzants nazis francesos, però, sense saber-ho, es veu implicat en una intriga internacional més gran. S'ha doblat i subtitulat al català.
Igual que la primera pel·lícula, Perdut a Rio es basa en el personatge OSS 117 de les novel·les de Jean Bruce, però actua més com una paròdia que no pas una adaptació fidel. El títol original es tradueix literalment a "OSS 117: Rio no respon", una referència a la pel·lícula de 1932 F.P.1 antwortet nicht. Perdut a Rio va rebre elogis per la seva direcció, humor, diàlegs i interpretacions. Una seqüela, OSS 117: Des d'Àfrica amb amor, dirigida per Nicolas Bedos, es va estrenar el 2021.

## Referències

* ↑ Lombard, Phillippe. Petit Livre de – 200 infos incroyables mais vraies sur le cinéma (en francès). Éditions Balland, 2012.
* ↑ «OSS 117: Perdut a Rio». ésAdir. [Consulta: 29 setembre 2023].
* ↑ «OSS 117: Perdut a Rio». Desdelsofà.cat. [Consulta: 29 setembre 2023].
* ↑ «Interviews: OSS 117: RIO NE RÉPOND PLUS / OSS 117: LOST IN RIO: Interview with Michel Hazanavicius». Arxivat de l'original el 16 juny 2010. [Consulta: 15 març 2010].