OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Atropoisomeria

L'atropoisomeria és un tipus d'isomeria òptica causada per la restricció de la rotació lliure dels grups que integren la molècula. Les molècules que presenten atropoisomeria s'anomenen atropoisòmers.
L'atropoisomerisme fou observat per primer cop el 1922 per George H. Christie i James Kenner a l'àcid 6,6’-dinitro-2,2’-difènic. El 1933 el químic germano-austríac Richard Kuhn (1900–1967), Premi Nobel de Química del 1938, encunyà el terme «atropoisomeria», que és un mot compost del prefix «a–», que prové del grec ἀ– a–, que significa «no», «sense»; la forma prefixada «tropo–», que prové del grec τρόπος trópos, que vol dir «gir, volta»; i del terme «isomeria», qualitat dels compostos que tenen la mateixa fórmula molecular però diferents propietats físiques o químiques.
L'atropoisomeria es pot produir, per exemple, en el cas de bifenils substituïts (o altres compostos bisaromàtics) amb grans grups a les posicions orto dels anells. Com a resultat de les grans barreres energètiques entre les diferents conformacions, els atropoisòmers s'interconverteixen prou lentament (per definició, amb una semivida > 1000 s) perquè es puguin aïllar fàcilment.

## Referències

* ↑ «Atropoisomeria». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 7 desembre 2022].
* ↑ Christie, George Hallatt; Kenner, James «LXXI.—The molecular configurations of polynuclear aromatic compounds. Part I. The resolution of γ-6 : 6′-dinitro- and 4 : 6 : 4′ : 6′-tetranitro-diphenic acids into optically active components» (en anglès). Journal of the Chemical Society, Transactions, 121, 0, 01-01-1922, pàg. 614–620. DOI: 10.1039/CT9222100614. ISSN: 0368-1645.
* ↑ Kuhn, R. «Molekulare Asymmetrie». A: Freudenberg, K.. Stereochemie (en alemany). Leipzig-Wien, Germany: Franz Deutike, 1933, p. 803–824.
* ↑ «a-». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 7 desembre 2022].
* ↑ «tropo-». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 7 desembre 2022].
* ↑ Andrushko, Vasyl; Andrushko, Natalia. Principles, Concepts and Strategies of Stereoselective Synthesis (en anglès). Hoboken, NJ, USA: John Wiley & Sons, Inc., 2013-09-24, p. 1–42. DOI 10.1002/9781118596784.ssd001. ISBN 978-1-118-59678-4.
# Escola Artur Martorell

L'Escola Artur Martorell de Badalona va ser fundada el 1969 per un grup ciutadà amb consciència de la necessitat d'una educació en català i per Catalunya. Porta el nom del mestre i pedagog Artur Martorell i Bisbal (Barcelona, 1894-1967).

## Història

Inicialment va ser una escola privada de la Institució Cultural del CIC, que aplicava un sistema de quota variable que regulava l'import mensual aportat per cada alumne en funció dels ingressos dels seus pares. Després es convertí en una cooperativa de mestres lligada al col·lectiu CEPEPC (Col·lectiu d'Escoles per l'Escola Pública Catalana) i des de 1986 és una escola pública de la Generalitat de Catalunya.
L'escola s'ubicà inicialment a la casa d'estiueig de Can Solei, propietat de la família Coma i Cros, cedida per a tal fi. L'any 2001, l'Ajuntament de Badalona va comprar una finca que havia estat propietat del banquer Evarist Arnús, situada al costat de Can Solei, i va decidir connectar ambdues, anunciant que l'escola Artur Martorell era incompatible amb aquest projecte i que el centre s'havia de traslladar a uns terrenys propers a l'autopista A-19. Els pares dels alumnes es van mobilitzar contra aquest trasllat, argumentant que els alumnes perdrien el contacte amb la natura.
Finalment, l'escola va poder quedar-se al Parc de Can Solei i Ca l'Arnús, i el 28 de març de 2007 es va efectuar el trasllat als nous edificis que la Generalitat de Catalunya va edificar a la part de dalt del parc. La nova construcció implicà l'any 2005 la tala d'una desena d'arbres centenaris, error assumit per l'empresa GISA.

## Referències

* ↑ «El nom de l'escola». CEIP Artur Martorell.
* 1 2 3 4 Utrera, Joaquima «Polémica en Badalona por el traslado de un colegio junto a la autopista A-19». El País, 09-06-2001.
* ↑ «Una mica d'història». CEIP Artur Martorell.
* ↑ Gonzalo, Jordi «Barcelonès Nord. El CEIP Artur Martorell de Badalona es trasllada a les aules del nou edifici». Vilaweb, 24-03-2007.
* ↑ Ariño, G.; Brufau, L. «Talen per error una desena d'arbres centenaris en un parc de Badalona». Vilaweb, 06-08-2005.
* ↑ Ariño, Gerard «La Generalitat exigirà la restitució dels arbres centenaris talats a Badalona». Vilaweb, 09-08-2005.
* ↑ Brufau, L. «GISA assumeix l'error de la tala d'una desena d'arbres centenaris en les obres d'una escola a Badalona». Vilaweb, 31-08-2005.

## Enllaços externs

* Escola Artur Martorell - Lloc web oficial
# Arsenat de magnesi

L'arsenat de magnesi és un compost inorgànic, del grup de les sals, que està constituït per anions arsenat ${\ce {AsO4^{3-}}}$ i cations magnesi (2+) ${\ce {Mg^{2+}}}$, la qual fórmula química és ${\ce {Mg3(AsO4)2}}$.

## Propietats

L'arsenat de magnesi es presenta en forma de pols cristal·lina blanca. És insoluble en aigua (pK$_{sp}$= 19,68) però forma varis hidrats. En escalfar-lo es descompon. És molt tòxic. A la natura hom pot trobar l'octahidrat al mineral hörnesita ${\ce {Mg3(AsO4)2*8H2O}}$.

## Obtenció

Es pot obtenir mitjançant la reacció de neutralització del carbonat de magnesi ${\ce {MgCO3}}$ amb àcid arsènic ${\ce {H3AsO4}}$:
${\ce {3MgCO3 + 2H3AsO4 -> Mg3(AsO4)2 + 2H2O + 3CO2}}$

## Aplicacions

S'empra com insecticida.

## Referències

* 1 2 «MAGNESIUM ARSENATE | 10103-50-1». [Consulta: 24 octubre 2019].
# Timoteo Pasini

Timoteo Pasini (Ferrara, Itàlia, 7 d'agost de 1829 – Buenos Aires, Argentina, 13 de juny de 1888) fou un compositor italià, director d'orquestra, i pianista. Tot i que actualment no s'interpreten les seves obres, les seves òperes Imelda de' Lambertazzi i Giovanna Grey van tenir un èxit considerable al seu temps. Les seves composicions a Buenos Aires van incloure una marxa funeral pel militar i polític Giuseppe Garibaldi.

## Vida i carrera

Pasini va néixer a Ferrara i va estudiar inicialment a la seva ciutat natal, amb el pare Francesco Zagagnoni (1767–1844), un exmonjo, i després a Roma amb Francesco Basili, passant més tard a Nàpols on va estudiar amb Saverio Mercadante. Va ser el director en cap del Teatre Comunale de Ferrara al llarg de molts anys, on també va donar classes de cant. El 1870 va ser anomenat el primer director del nou conservatori de la ciutat. Va deixar el càrrec el 1874, quan va marxar a Montevideo per dirigir òperes al Teatro Solis. Finalment va arribar a Buenos Aires, on va continuar les tasques d'ensenyament de música i va compondre fins a la seva mort, ocorreguda a l'edat de 59 anys.
Va compondre dues òperes que van constituir un èxit, encara que avui en dia no es representin mai: Imelda de' Lambertazzi (amb llibret de Camillo Boari), estrenada el 1850 al Teatre Bonacossi de Ferrara, i Giovanna Grey (amb llibret de Giovanni Pennacchi), estrenada el 1853 al Teatre Comunale de Ferrar. També va compondre dues Misses i moltes peces de música religiosa, marxes, cançons, fantasies i transcripcions per a piano. A l'Argentina va compondre una marxa funeral per Giuseppe Garibaldi, estrenada a Buenos Aires el 18 de juny de 1882.

## Referències

* ↑ Masutto, Giovanni (1834)."Pasini, Timoteo", I maestri di musica italiani del secolo XIX, p. 133. G. Cecchini (italià)
* ↑ Anesa, Marino and Leydi, Roberto (2004). "Pasini, Timoteo", Dizionario della musica italiana per banda, Volume 2: M-Z, p. 724. Associazione Bergamasca Bande Musicali (italià)
* ↑ No s'ha de confondre amb l'òpera homònima de Gaetano Donizetti estrenada en 1830.
* ↑ La Fama (13 June 1853). "Teatri e Spettacoli", p. 186 (italià)
* ↑ Gesualdo, Vicente (1961). Historia de la música en la Argentina: 1852–1900, p. 1005. Editorial Beta S.R.L. (castellà)
# Edifici al raval de Santa Anna, 54

L'Edifici del raval de Santa Anna, 54 o Ràdio Reus, és un habitatge del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La planta baixa, en els anys vuitanta, l'ocupava l'emissora local de "Ràdio Reus" i la "Cadena Ser". A l'edifici hi ha tres plantes més que són d'habitatges. Entre la primera i segona planta, en el centre i en el mateix eix de simetria de l'edifici, hi ha estuc, que està envoltat per un esgrafiat finíssim. A dalt també hi ha un esgrafiat amb un dibuix que representa a dues persones, possiblement pescadors portant una xarxa. La façana queda rematada per una cornisa que descansa en setze mènsules petites i un mur que ja correspon a la coberta. Hi ha dos balcons independents per planta. El ferro forjat corresponent a les baranes és molt senzill.

## Història

Ràdio Reus va néixer el 1924 i emetia en un primer moment des del Centre de Lectura. Després passà a aquesta casa del raval de santa Anna. Vinculada posteriorment a la Cadena SER, es traslladà al carrer de Tomàs Bergadà, des d'on emet actualment.

## Referències

* ↑ «Radio Reus». PatMapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3-VIII-2015].
* ↑ «Ràdio Reus-Cadena SER celebra els seus 90 anys en antena». La Vanguardia 27/I/2014. [Consulta: 3-VIII-2015].
# Escola Casa Social

L'Escola Casa Social és una obra noucentista de Lleida (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

En conjunt, presenta diferents volums que es desenvolupen a partir d'un cos central que exerceix, a més, d'eix de simetria. Aquest cos central és, possiblement, el que ha estat més reformat, malgrat que encara presenta un frontó, en el qual hi ha una obertura al centre en forma de rombe i, als extrems, ensenya un parell de pinacles. Aquí, la porta d'accés s'embelleix amb un guardapols, i amb motllures a les llindes i als brancals. Als altres cossos hi trobem amplis finestrals de mig punt, els arcs dels quals se sostenen en pilars que tenen el basament i les impostes remarcats i correguts per reforçar la impressió d'unitat. Les baranes eren de balustres que, si bé es conserven al primer pis, han desaparegut les que pertanyien a la tanca perimetral de la parcel·la, substituïdes per una reixa metàl·lica. Les cobertes són a dos vessants, amb careners perpendiculars els uns als altres, amb relació al volum que han de cobrir.

## Història

La informació que fa referència a aquest edifici escolar en situa la construcció pels volts de 1927. No ha estat possible, però, identificar l'arquitecte que, possiblement, tingui relació amb la urbanització del barri, anomenat "Les Cases Barates", en el qual s'hi van construir cinquanta xalets unifamiliars amb jardí, clarament, una iniciativa de Ciutat Jardí. L'escola, originàriament, se la va conèixer pel "Xalet" o "Casa Social" i acomplia la funció de seu social de la comunitat de propietaris dels xalets. Passada la Guerra Civil va esdevenir una escola. Possiblement, l'edifici actual és el resultat de reformes i addicions que l'han transformat -considerem que el primer pis és un afegit posterior. Tanmateix, conserva diversos elements arquitectònics que el relacionen amb classicisme característic del Noucentisme.

## Referències

* 1 2
# Arsenoflorencita-(Ce)

L'arsenoflorencita-(Ce) és un mineral de la classe dels arsenats, que va ser aprovat per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1985. Va rebre el seu nom de Ernest H. Nickel i J. E. Temperly per ser l'arsenat anàleg de la florencita-(Ce).

## Característiques

L'arsenoflorencita-(Ce) és un arsenat d'alumini i ceri, de fórmula química CeAl₃(AsO₄)₂(OH)₆. Pertany al grup de la dussertita, el qual pertany a la vegada al supergrup de l'alunita. És anàleg amb arsènic de la Graulichita-(Ce). Cristal·litza en el sistema trigonal formant cristalls escalenohedrals. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'arsenoflorencita-(Ce) pertany a «08.BL: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 3:1» juntament amb els següents minerals: beudantita, corkita, hidalgoita, hinsdalita, kemmlitzita, svanbergita, woodhouseita, gallobeudantita, arsenogoyazita, arsenogorceixita, arsenocrandal·lita, benauita, crandal·lita, dussertita, eylettersita, gorceixita, goyazita, kintoreita, philipsbornita, plumbogummita, segnitita, springcreekita, arsenoflorencita-(Nd), arsenoflorencita-(La), florencita-(Ce), florencita-(La), florencita-(Nd), waylandita, zaïrita, arsenowaylandita, graulichita-(Ce), florencita-(Sm), viitaniemiita i pattersonita.

## Formació i jaciments

Es troba en forma de grans detrítics de concentrats de minerals pesants. Sol trobar-se associada a altres minerals com: alunita, quars o florencita-(Ce). Va ser descoberta a Kimba, a la Península d'Eyre (Austràlia Meridional, Austràlia).

## Referències

* ↑ «Arsenoflorencite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 octubre 2015].
* ↑ «Arsenoflorencite-(Ce)» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 18 octubre 2015].
# Epicardi

L'epicardi descriu la capa externa de teixit del cor (del grec epi- exterior, cardium cor). Quan es considera com una part del pericardi, és la capa interna o pericardi visceral.
El seu principal component és el teixit conjuntiu i funciona com una capa protectora. El pericardi visceral pel que sembla produeix el líquid pericardíac, que lubrica el moviment entre les capes interior i exterior del pericardi.
Durant la contracció ventricular l'ona de despolarització de la superfície endocardíaca a l'epicardíaca.
Viccionari
# Edifici antiga Cooperació

L'Edifici antiga Cooperació és una fàbrica d'Olot (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una fàbrica de planta regular i teulat a dues aigües situada a la riba dreta del Fluvià. Disposa de planta i pis. Cal destacar les grans obertures coronades per arcs de rajols decoratius que es troben repartides simètricament per la façana dels dos pisos, en un total de 9. Entre la finestra i l'arc de rajols hi ha un aplic rodó de ceràmica vidriada. Els dos pisos estan separats per una franja de dents de serra. El teulat és sostingut per bigues de fusta.

## Història

Durant la segona meitat del segle xix es generà un fort nucli industrial a tota la comarca. Entre Olot i Sant Joan les Fonts, especialment a les vores del Fluvià, es comptabilitzen més d'una cinquantena de fàbriques de teixits, paper, filats, gèneres de punt, farines, tintoreria, adobs, barretines, foneria i la fabricació típicament olotina d'imatgeria religiosa. Això no obstant, el canvi de les fonts d'energia i l'estrangulació produïda per la manca de comunicacions provocà una crisi insostenible que generà greus conflictes socials.

## Referències

* 1 2
# Audi RS6

L'Audi RS6 és la versió més potent i esportiva de l'Audi A6. Es tracta d'una berlina o familiar de luxe de dimensions considerables, equipada amb motors d'altes prestacions i amb considerables millores dinàmiques, a més de portar de sèrie la tracció integral Quattro. Actualment es troba en la segona generació d'aquest model, presentat al Saló de l'Automòbil de Frankfurt l'any 2007, però la seva primera generació va ser presentada l'any 2001 i rebutjada posteriorment.
L'Audi RS6 té com a predecessor l'anomenat RS2, que va aparèixer l'any 1994 i que va ser el principi de la important trajectòria de les sigles "RS", desenvolupat amb l'ajuda de Porsche, que en va dissenyar els trens de rodament i el sistema de frenada, a més d'incorporar els retrovisors del cotxe del qual havia heretat aquests elements, el Porsche 964.

## Primera generació Audi RS6 C5 (2002 - 2007)

La primera generació de l'RS6, va ser llençada amb el tipus Avant, és a dir, familiar. L'Audi RS6 incorporava la tracció total Quattro amb un diferencial central Torsen, molt similar a la de l'Audi A8 W12 6.0. La caixa de canvis es tractava d'una automàtica de 5 velocitats, de tipus Tiptronic, amb un convertidor de parell. Incorporava també dos elements importants, un de sustentació del vehicle en pendents ascendents i un altre que treia una mica de parell al moment de canviar de marxa. A la vegada, la presentació d'aquest model va servir per a presentació del sistema de suspensió electro-hidràulica anomenada "DRC" (Dynamic Ride Control), que usava una bomba d'alta pressió per a mantenir el cotxe el més pla possible intentant evitar possibles balancejos de la carrosseria.
En termes de frenada, l'RS6 incorporava frens perforats i ventilats, amb pinces Brembo de 8 pistons per pinça. A més, també tenia les típiques ajudes electròniques de frenada i estabilitat del sistema antibloqueig de rodes amb EBD i ESP. Per acoblar aquests disc de fre d'enormes dimensions l'RS6 tenia dues opcions quant a llantes es refereix: 18 o 19 polzades, amb unes gomes de 255/40 o 255/35 respectivament.

## Segona generació Audi RS6 C6 (2007 - present)

La segona generació de l'Audi RS6 va ser llençada al Saló de Frankfurt el setembre de 2007, amb unes característiques clarament superiors a les dels seus principals rivals, el BMW M5 i el Mercedes - Benz E 55 AMG, amb 507 i 517 cv respectivament.
La transmissió porta la tracció Quattro amb un diferencial Torsen central, però el repartiment de força és diferent, 40:60, a més d'incorporar una caixa automàtica de 6 velocitats controlable seqüencialment des de les lleves enganxades just darrere el volant.
# Arsenolamprita

L'arsenolamprita és un mineral de la classe dels elements natius dimorf de l'arsènic. Va ser descoberta l'any 1823 i rep el seu nom de la seva composició química i del grec λαμπρός lampros, brillant, en al·lusió a la seva lluïssor.

## Característiques

L'arsenolamprita és un element natiu de fórmula química As, sent un dimorf de l'arsènic. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic formant normalment agulles de fins a 8 mm i agregats radials, tot i que també se'n pot trobar de manera massiva. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2, sent un mineral tou.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'arsenolamprita pertany a «01.CA: Semimetalls i no-metalls, elements del grup de l'arsènic» juntament amb els següents minerals: antimoni, arsènic, bismut, estibarseni, pararsenolamprita i paradocrasita.

## Formació i jaciments

L'arsenolamprita es troba en roques carbonatades i en filons de calcita. Sol trobar-se associada a altres minerals com: arsènic, bismut, galena, löllingita, orpiment, pirita, realgar, safflorita, plata nativa o sternbergita. Va ser descoberta l'any 1823 a la mina Palmbaum, Gehringswalde, al districte de Marienberg (Muntanyes Metal·líferes, Saxònia, Alemanya).

## Referències

* ↑ «Arsenolamprite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 17 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges (anglès)
# Epidèmia de Groningen

L'epidèmia de Groningen (també anomenada febre intermitent) que va esclatar el 1826 va ser una epidèmia de malària que va matar a 2.844 persones, gairebé el 10% de la població de la ciutat de Groningen.
Al febrer de 1825, els dics es van trencar en diversos llocs provocant inundacions generalitzades a la regió. Els prejudicis que aquest fet provocà a les plantes i el bestiar de les muntanyes, així com la inundació de la ciutat de Groningen el 1826 i la calor posterior de l'estiu de 1826 van provocar l'epidèmia.
L'epidèmia també va afectar Friesland i la regió del mar de Wadden alemany. La ciutat frisona de Snits va registrar el triple de morts el 1826 que els anys precedents.

## Referències

* Wilhelmina Baron. Het belang en de welvaart van alle ingezetenen: gezondheidszorg in de stad Groningen 1800-1870 (en dutch). RuG, 2006 (Dissertation).
* E. Martini (en alemany) Medical Microbiology and Immunology, 120, 1937, pàg. 36.
* «The Story of Groningen».
* E. Teubner (en alemany) Medical Microbiology and Immunology, 120, 1937, pàg. 44.
# Edifici d'habitatge al carrer Apodaca, 30 (Tarragona)

L'Edifici d'habitatge al carrer Apodaca, 30 és una obra modernista de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici que fa cantonada entre el carrer Apodaca i el de Barcelona, essent la façana d'aquest últim més llarga. Tots els buits són iguals i tots estan rematats amb idèntics motius decoratius modernistes. La barana dels balcons té elements quasi vegetals.

## Història

El 1946 s'amplià l'edifici, segons projecte de l'arquitecte Antoni Pujol i Sevil.

## Referències

* 1 2

## Enllaços externs

* «Edifici d'habitatge al carrer Apodaca, 30». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Audi S1 EKS RX quattro

L'Audi S1 EKS RX quattro és un cotxe fabricat per Audi Sports per a la modalitat de ral·li. El cotxe va estar presentat de manera oficial l'any 2016 a Silverstone.
Aquest cotxe disposa d'un motor de 4 cilindres, turbo alimentats amb un total de 580 CV de potència, té atracció a les quatre rodes amb el sistema quattro, de 0 a 100 km/h amb només 2,4 segons. Ha obtingut una gran millora en l'aerodinàmica en relació a models anteriors, ja que li permet està més enganxat a terra amb més efectivitat. El cotxe va està dissenyat amb el xassís de l'Audi A1, però el van redissenyar amb l'aerodinàmica i la potencia per combatre contra altres cotxes (Volkswagen, Peugeot...) de la seva categoria.
Alguns dels pilots que han conduït aquest cotxe són, Carlos Sainz (Pare), Mattias Ekström, Stig Blomqvist o Stéphane Peterhansel-Edouard Boulanger. En els primers anys del cotxe el pilot Mattias Ekström, va guanyar 4 carreres i va quedar subcampió del mundial l'any 2017.
# Yolanda Morazzo

Yolanda Morazzo (São Vicente, Cap Verd, 16 de desembre de 1927 - Lisboa, 28 de gener de 2009) va ser una escriptora de poesia i ficció curta en portuguès. Tot i que va viure durant molts anys a Portugal, està associafs amb el moviment Claridade dels escriptors capverdians. Va ser una de les fundadores de la revista literària Suplemento Cultural. És neta de José Lopes, un dels més grans poetes de Cap Verd.
Es va graduar en francès, literatura francesa moderna, l'Aliança Francesa i l'Institut Britànic. Va marxar a Angola el 1958 amb el seu marit durant l'època de la guerra colonial portuguesa, on hi donà classes particulars, i en 1968 també va treballar un temps a l'ambaixada iugoslava.
El seu treball apareix a Across the Atlantic: An Anthology of Cape Verdean Literature, editat per Maria M. Ellen. Un poema, "Barcos" es pot trobar al CD Poesia de Cabo Verde e sete poemas de Sebastião da Gama, d'Afonso Dias.

## Obres

* Cantico de ferro: Poesia de Intervenção (Edições Petra, 1976).
* Poesia completa: 1954-2004. Imprensa Nacional-Casa da Moeda, 2006. ISBN 978-972-27-1438-9.

## Referències

* ↑ Morreu Yolanda Morazzo Arxivat 2016-08-09 a Wayback Machine., A Semana, 29 de gener de 2009
* ↑ Gerald M. Moser, Changing Africa: The First Literary Generation of Independent Cape Verde, 24.
* ↑ Yolanda Morazzo Lopes da SILVA
* ↑ Maria M. Ellen, "Across the Atlantic: An Anthology of Cape Verdean Literature," 75.
* ↑ «Lumiarte.com». [Consulta: 3 maig 2021].
* ↑ «Objectos do quotidiano de Cabo Verde mostram-se em Lisboa na "Casa Fernando Pessoa». A Semana, 25-06-2007. Arxivat de l'original el 3 de febrer 2016. [Consulta: 8 juny 2016].
* ↑ WorldCat.org: Cantico de ferro : poesia de intervenção

## Vegeu també

* Llista d'escriptors de Cap Verd