OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Polystigma fulvum

'''Polystigma fulvum''' sovint anomenat Polystigma ochraceum és un fong del gènere polystigma. Les condicions meteorològiques que afavoreixen la seva proliferació són les temperatures suaus i les humitats durant la primavera. El fong es reprodueix per ascòspores.
És un fitopatogen temible en la cultura d'ametllers. Ataca principalment les fulles, a les quals causa l'anomenada taca ocre. L'anamorf de Poystigma fulvum és Polystigma pallescens

## Enllaços externs

* «Polystigma fulvum Pers. ex DC.» al banc de dades Species Fungorum
* USDA ARS Fungal DatabaseArxivat 2007-08-20 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Corda, Polystigma fulvum var. maculare Icones fungorum hucusque cognitorum 2: 29, t. 13:104 (1838), Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine. Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine. Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine. Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine. Mycobank (castellà) Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine.
* 1 2 «Sanitat vegetal en producció ecològica de l'ametller l'avellaner», Fitxa tècnica n°43, rural.cat, pàgina 5
* ↑ Yosuke Suzuki et al., [http://www.springerlink.com/content/g263t6439pk06543/%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D%5BEnllaç+no+actiu%5D «Polystigma fulvum, a red leaf blotch pathogen on leaves of Prunus spp., has the Polystigmina pallescens anamorph/andromorph» (anglès)], Mycoscience, Desembre 2008, vol. 49, nr.6, pàgines 395-398
# Primavera Política

Primavera Política (grec: Πολιτική Άνοιξη, Politiki Anixi) fou un partit polític grec de caràcter conservador fundat el juny de 1993 per Andonis Samaràs, ministre d'afers exteriors grec que abandonà el seu partit Nova Democràcia a causa del seu desacord amb la qüestió macedònia.
Es presentà per primer cop a les eleccions legislatives gregues de 1993 i va obtenir el 4,9% dels vots i 10 escons al Parlament Hel·lènic. Alhora, va obtenir el 8,7% dels vots i dos escons a les eleccions europees de 1994. Tanmateix, va decaure immediatament i a les eleccions legislatives gregues de 1996 només va obtenir el 2,94%, per dessota del 3% necessari per a obtenir representació parlamentària. A les eleccions europees de 1999 només va obtenir el 2,3% i també va perdre la representació. A les eleccions de 2000 no es va presentar i va decidir donar suport Nova Democràcia, al qual va retornar Samaràs a les eleccions legislatives gregues de 2004.

## Resultats electorals
### Eleccions Legislatives

Parlament Hel·lènic :
| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/- | Govern |
| 1993 | Antoni Samaràs | 336.460 | 4,88 | 10 / 300 | Nou | Oposició |
| 1996 | Antoni Samaràs | 199.463 | 2,94 | 0 / 300 | 10 | Extraparlamentari |
| 2000 | No van participar | No van participar | No van participar | No van participar | No van participar | No van participar |
| 2004 | Van donar suport a Nova Democràcia | Van donar suport a Nova Democràcia | Van donar suport a Nova Democràcia | Van donar suport a Nova Democràcia | Van donar suport a Nova Democràcia | Van donar suport a Nova Democràcia |

### Eleccions europees

Parlament Europeu :
| Any | Líder | Grup | Vots | % | Escons | +/- |
| 1994 | Antoni Samaràs | EDA | 564.778 | 8,65 | 2 / 25 | Nou |
| 1999 | Antoni Samaràs | - | 146.512 | 2,28 | 0 / 25 | Extraparlamentari |

## Referències

* ↑ Nordsieck, Wolfram. «Greece». Arxivat de l'original el 19 febrer 2002.
# Prosthechea brassavolae

Prosthechea brassavolae és una orquídia epífita originària d'Amèrica.

## Descripció

És una orquídia de grandària mitjana, amb hàbits de epífita i amb pseudobulbs laxament agrupats i fins a prou espaiats, fusiformes a més o menys ovoides iestipitats, de fins a 18 cm de llarg i 5 cm d'ample, una mica comprimits, allargats, solcats, de joves parcialment coberts per beines pàl·lides, 2-foliats. Fulles: 20 cm de llarg i 4,5 cm d'ample, obtuses, coriàcies, el feix verd fosc, el revés més clar. Inflorescència: 25 cm de llarg, espata: 6 cm de llarg, amb 3–8 flors groc-verdoses amb label blanc amb l'àpex roig-violeta, calls blancs; sèpals: 35–45 mm de llarg i 3,5–6 mm d'ample, pètals: 35-40 mm de llarg i 2–5 mm d'ample; label ovat, 35 mm de llarg i 12 mm d'ample, simple, àpex acuminat, amb una ungla llarga de 10 mm de llarg, el disc amb 2 calls elevats i dirigits cap a dintre; columna encorbada, d'11 mm de llarg, 3-dentada en l'àpex, amb la dent mitjana més llarga, vores laciniades, dents laterals porpres, verd fosques amb taques porpres; ovari: 25 mm de llarg, pedicelat.

## Distribució i hàbitat

Es troba des de Mèxic a Nicaragua i Costa Rica en altituds de 900 a 2.500 m als boscs de pi roure humits i bosc sempre verd, a les branques més grosses i troncs d'arbres i com a litòfita de grandària mitjana.

## Taxonomia

Prosthechea brassavolae fou descrita per (Rchb.f.) W. I. Higgins i publicada en Phytologia, 82(5): 376. 1997[1998].

### Etimologia

Prosthechea: nom genèric que deriva de la paraula grega prostheke ('apèndix'), en referència a l'apèndix de la part posterior de la columna.
brassavolae: epítet que es refereix a la semblança de la flor amb la del gènere Brassavola.

### Sinonímia

* Encyclia brassavolae (Rchb.f.) Dressler
* Epidendrum brassavolae Rchb.f.
* Panarica brassavolae (Rchb.f.) Withner & P.A.Harding
* Pseudencyclia brassavolae (Rchb.f.) V.P.Castro & Chiron

## Vegeu també

* Història de la botànica.

## Referències

* 1 2 «Prosthechea brassavolae». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 7 juny 2015].
* 1 2 Jay Pfahl. «Prosthechea brassavolae» (en anglés). Internet Orchid Species Photo Encyclopedia. [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ «Prosthechea brassavolae». The Plant List. [Consulta: 7 juny 2015].
* ↑ «Prosthechea brassavolae». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 7 juny 2015].

## Bibliografia

* CONABIO. 2009. Catàleg taxonómico d'espècies de Mèxic. 1. In Capital Nat. Mèxic. CONABIO, Mexico City.
* Corretja A., M.D., C. Galdames & M. Stapf. 2004. Cat. Pl. Vasc. Panamà 1–599. Smithsonian Tropical Research Institute, Panamà.
* Dressler, R.L. 2003. Orchidaceae. En: Manual de Plantes de Costa Rica. Vol. 3. B.I. Hammel, M.H. Grayum, C. Herrera & N. Zamora (editors). Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 93: 1–595.
* Hágsater, I. & M. Soto. 2003. Orchids of Mexico. Icon. Orchid. (Mexico) 5–6: i–xxii, t. 501–t. 700.
* Pupulin, F. 2002. Catàleg revisat i anotat de les Orchidaceae de Costa Rica. Lankesteriana 4: 1–88.
* Stevens, W. D., C. Ulloa Ulloa, A. Pool & O. M. Montiel. 2001. Flora de Nicaragua. Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 85: i–xlii,.
# Prínia bruna

La prínia bruna (Prinia polychroa) és una espècie d'ocell passeriforme del gènere prinia que pertany a la família Cisticolidae.
La prínia de Myanmar (P. cooki) i la prínia d'Annam (P. rocki) estaven anteriorment agrupades amb aquesta espècie.

## Distribució i hàbitat

Es troba al sud-est asiàtic continental, concretament a la majoria de Tailàndia, Laos, Vietnam i Cambodja, així com a l'illa indonèsia de Java.
L'hàbitat natural és el bosc sec subtropical o tropical. Ara es considera que les poblacions de Myanmar, l'extrem occidental de Tailàndia, l'extrem occidental de Laos i el sud de la Xina pertanyen a la P. cooki, mentre que les poblacions de l'altiplà de Đà Lạt de Vietnam i l'extrem oriental de Cambodja es consideren que pertanyen a la P. rocki.

## Subespècies

Hi ha dues subespècies reconegudes:
* P. p. deignani, que es troba a Tailàndia, Laos, Vietnam i Cambodja. (Va rebre el nom en honor de l'ornitòleg nord-americà Herbert Girton Deignan.)
* P. p. polychroa, que està restringit a Java.
La P. p. deignani es considerava antigament una població oriental de la P. p. cooki (quan es considerava una subespècie) fins a l'estudi del 2019 que va dividir les poblacions birmanes i del sud de la Xina com a la P. cooki mentre reclassificava les poblacions tailandeses, laosianes i cambodjanes en una nova subespècie, la P. p. deignani.
La P. crinigera bangsi, ara considerada una subespècie de la prínia estriada (P. crinigera) també es considerava anteriorment una altra subespècie del sud de la Xina de la prínia bruna (P. p. bangsi) fins a l'estudi del 2019.

## Referències

* ↑ «Prínia bruna». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 23/12/2022(català)
* 1 2 Madge, Steve «Brown Prinia (Prinia polychroa), version 1.1» (en anglès). Birds of the World, 2021. DOI: 10.2173/bow.bropri1.01.1.
* 1 2 3 Alström, Per; Rasmussen, Pamela C.; Sangster, George; Dalvi, Shashank; Round, Philip D. «Multiple species within the Striated Prinia Prinia crinigera– Brown Prinia P. polychroa complex revealed through an integrative taxonomic approach» (en anglès). Ibis, 162, 3, 7-2020, pàg. 936–967. DOI: 10.1111/ibi.12759. ISSN: 0019-1019.
* ↑ «Grassbirds, Donacobius, tetrakas, cisticolas, allies – IOC World Bird List» (en anglès americà). [Consulta: 23 desembre 2022].
# Puig Moltó (Montuïri)

El Puig Moltó és una possessió del municipi de Montuïri (Mallorca), vora el límit amb el terme d'Algaida.
Situada sobre un turó de la serra del Fonoll i a l'extrem nord-occidental del terme de Montuïri, just a la fita amb el terme d'Algaida i molt proper a la localitat de Pina. Presenta una altitud de 166 m i el seu vessant combina el pinar amb l'explotació agrària de secà i oliveres. El topònim també fa referència a un pinar, una pleta, una rota, un tram del torrent de Pina i una font (aquests darrers dins terres algaidines).
L'origen de la possessió s'ha intentat relacionar l'alqueria de Benimoragia que al Llibre del Repartiment anà a parar a Bernat d'Espanya, posteriorment passaria a Pere Roquer. Al segle xiv seria propietat de Francesc Rupert i de Moletó Cabrera de Roquer, per tant existeix la possibilitat que aquest donés el seu nom al lloc. Als segles xvi i xvii va ser una possessió de la família Fiol. Actualment funciona com agroturisme.

## L'assassinat del Puig Moltó

El 8 de desembre de 1948 dos lladres armats assaltaren les cases de la possessió ocupada en aquell moment pel matrimoni arrendatari i dos treballadors de l'explotació. L'arrendatari Miquel Nicolau Balaguer va fer front als assaltants, després de ser ferit de gravetat morí a la Clínica Rotger de Palma el 14 de desembre. Un dels lladres, Joan Ribas Rosselló Eivissenc, també va ser ferit, aquest cop per una escopeta disparada pel porquer Jeroni Amengual. L'altre lladre, Andreu Trobat Llabrés Saboner, va carregar el seu company fins que a la rodalia de Pina el va abandonar.
Els dos assaltants varen ser finalment detinguts i jutjats per un consell de guerra celebrat al Quarter de Artillería del carrer de La Mar, a Palma (la pistola esgrimida pels acusats era d'origen militar, concretament una Astra modelo 1921 del calibre 9 Llarg, arma que havia estat en dotació del Cuerpo de Carabineros), condemnats a mort i al pagament de 150.000 pts. L'execució tengué lloc a Palma el 28 de gener de 1949. El cas provoca una gran repercussió a tota la població mallorquina que es manifestà amb alguns glosats.
* Safareig de la font del Puig Moltó, ja dins el terme municipal d'Algaida
* Portada del glosat "S'Asunto de Puig Moltó" de Catalina Pocoví Mayol

## Referències

* Catalina Verger Ferrer (2001). Montuïri. Passatges d'història. S.XII-XIX, Ajuntament de Montuïri.
* L'assalt del Puig Moltó, un crim de fa seixanta anys. Diari de Balears 4 de gener 2009
* Ley de Bandidaje y Terrorismo
* Pistola Astra modelo 1921
# Puig de la Creu del Castellar

El Puig de la Creu del Castellar és una muntanya de 204,8 metres, situada a Calonge, a la comarca del Baix Empordà, un contrafort del Massís de les Gavarres. A l'edat mitjana al cim s'hi trobava la Torre de la Creu del Castellar, una de les torres de guaita de la Vall de Calonge, que dominava una panoràmica a quatre vents amb un radi de sis quilòmetres. Al cim s'hi va plantar una asta a la qual els habitants solen penjar una senyera o una estelada a l'ocasió de l'onze de setembre.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Pere Caner i Estrany, «Torres de vigilància a Calonge», Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, Vol. 22 Any 1974, pàgina 391
* ↑ «Diada» Arxivat 2013-12-27 a Wayback Machine., 11 de setembre de 2010
# Purga d'Ansei

La Purga d'Ansei (安政の大獄, Ansei no Taigoku, "L'empresonament massiu d'Ansei) va ser un esdeveniment que va durar més d'un any, ocorregut durant el període Bakumatsu de l'època japonesa. Els fets van ocórrer entre els anys 1858 i 1860. Va ser perpetrada pel Shogunat Tokugawa va empresonar, executar o va exiliar a qui no recolzava la seva autoritat i les seves polítiques del comerç exterior. La purga va ser perpetrada per en Ii Naosuke en oposició als lleials imperials.

## Història

La Purga d'Ansei va ser ordenada per Ii Naosuke en nom de la facció bakufu. Va ser el ministre principal durant el període anterior a la restauració Meiji i va formar part del Kōbu gattai, moviment al que s'oposava "Reverencia l'emperador, expulsa l'estranger" de la facció Sonnō jōi. La purga es va dur a terme en un esforç per sufocar l'oposició als tractats comercials amb els Estats Units, Rússia, la Gran Bretanya, França i els Països Baixos, particularment en virtut del Tractat d'Amistat i Comerç entre els Estats Units i el Japó. La purga implicava l'eliminació del poder mediant empresonament, tortura, exili o execució. Per repressió també a qui s'oposava a la successió de Tokugawa Iesada i el Kōbu gattai o les polítiques que pretenien unir la cort imperial i el shogunat. Algunes de les víctimes van incloure els Sonnō jōi., el grup que es va oposar al nomenament de Tokugawa Iemochi, i Hitotsubashi Keiki, el candidat del clan Mitō, que era una de les tres branques del clan Tokugawa.
Japó va caure en el caos després de la purga d'Ansei. Els elements que buscaven venjança, en particular els radicals Chōshū i els simpatitzants de les víctimes, entre tots van llançar un terrorisme generalitzat. Ii Naosuke va ser assassinat per una banda de samurais i rōnin de Mito. Qui va patir la purga van ressorgir a la política nacional, com en Hitotsubashi Keikei i Matsudaira Shungaku. També van augmentar els atacs contra els occidentals.

## Víctimes

Més de 100 persones van ser víctimes de la purga. Els homes van ser obligats a abandonar llocs dins del bakufu, o del lideratge han o de la cort imperial a Kyoto. Les víctimes de la purga van ser:
Pena de mort:
* Shoin Yoshida
* Hashimoto Sanai
Arrest domiciliari permanent:
* Mito Nariaki
* Nagai Naoyuki
* Princesa Kuni Asahiko
Arrest domiciliari:
* Hitotsubashi Yoshinobu
* Tokugawa Yoshikatsu
* Matsudaira Shungaku
* Date Munenari
* Yamauchi Yōdō
* Hotta Masayoshi

## Cronologia

* 1858: Començament de la purga d'Ansei
* 1859: Arrestos i investigacions continuen
* 24 de març del 1860: Ii Naosuke és assassinat al pont Sakurada al Castell d'Edo.

## Referències

* ↑ «Purga Ansei _ AcademiaLab». [Consulta: 24 novembre 2023].
# Queixal del seny

Els queixals del seny, també coneguts com a queixals de l'enteniment o queixals extremers són la tercera molar, que apareix usualment a les edats entre 16 i 20 anys, encara que poden aparèixer a edats més primitives o molt més endavant, i fins i tot no aparèixer mai. Existeixen quatre queixals cordals, un per cada quadrant bucal, i se situen en la darrera posició de la línia de la dentadura, al fons de la boca.
La seva exodòncia es realitza en els casos en els quals donen simptomatologia (dolor greu o agut, infeccions de repetició, càries en els segons molars per una higiene deficient, etc.) o es troba algun signe radiològic patològic (algun quist o erosió d'arrels d'altres peces). Una altra indicació habitual és en el cas de realització de tractaments ortodòntics, amb la finalitat de prevenir la recidiva (si bé és una indicació molt discutible). Alguns autors propugnen l'exodòncia dels cordals asimptomàtics amb fins preventius.
El professional millor qualificat per a valorar la necessitat de l'exodòncia i realitzar-la és el cirurgià oral i maxil·lofacial.

## Orígens

El queixal del seny no sempre hi ha estat. És una peça bucal innecessària que s'ha creat amb el pas dels anys. Des d'un principi, abans de l'Homo Sapiens, teníem dents i queixals, els útils. I, a causa de patir modificacions de la capacitat del cervell, s'ha alterat la forma inicial dels ossos de la cara, deixant una cavitat on ha aparegut el queixal del seny. El cervell ha anat augmentant de volum a mesura del pas del temps. Aquest necessitava cada cop més espai, per tant, la forma ha anat canviant. En modificar-se una estructura òssia, ha tingut com a efecte secundari patir modificacions a la mandíbula, deixant un espai inútil. Podríem dir que és un defecte de l'espècie humana, ja que no té utilitat i normalment origina símptomes de malestar. Encara que, però, és un detall mínim sense importància que ha perdurat en nosaltres.

## Referències

* ↑ Catalunya), Col·loqui Internacional La Lingüística de Pompeu Fabra (3r : 2008 : Tarragona; Catalans, Institut d'Estudis; Filològica, Secció. Fabra, encara :. Institut d'Estudis Catalans, 2012-11-27. ISBN 9788499651477.
* ↑ CORBELLA, J., CARBONELL, E., MOYÀ, S., SALA, R., Sapiens, Espanya, Edicions 62 s. a., labutxaca, 2010.
Viccionari
# Qutbisme

El qutbisme és una ideologia islamista desenvolupada per Sayyid Qutb, líder dels Germans Musulmans. S'ha descrit com una ideologia extremista gihadista que propaga el «gihad ofensiu», entès com un «gihad armat per fer avançar l'islam.» El qutbisme va atreure l'atenció pública després que influenciés terroristes i extremistes islamistes com Osama bin Laden. Els extremistes musulmans «citen Sayyid repetidament i es consideren els seus hereus intel·lectuals.»
Igual que passa amb el terme «wahhabita», els seguidors del qutbisme no fan servir el terme «qutbista», sinó que és emprat pels seus crítics per descriure'n la ideologia.
El principi fonamental de la ideologia qutbista és que la comunitat musulmana (o la comunitat musulmana fora d'una avantguarda que lluita per restablir-la) «ha estat extinta durant diversos segles,» ha retornat a la ignorància sense Déu (la jahiliyya) i ha de ser reconquerida per l'islam.
Qutb va explicar les seves idees al llibre معالم في الطريق, Ma‘ālim fī t-tarīq, ‘Signes al camí’, on exposa plantejaments com ara:
* l'adhesió a la xaria com a llei sagrada accessible als humans, sense la qual no pot existir l'islam,
* l'adhesió a la xaria com a forma de vida total que portarà justícia, pau, serenitat personal, progrés científic i llibertat absoluta, entre altres beneficis,
* evitar «el mal i la corrupció» d'Occident i de sectors no islàmics, incloent-hi el socialisme, el nacionalisme i el capitalisme consumista,
* estar atents a les conspiracions dels occidentals i els jueus contra l'Islam,
* la necessitat d'atacar a dues bandes: mitjançant la predicació de la conversió i mitjançant el gihad per tal d'eliminar les «estructures» de la jahiliyya a través de la violència.

## Referències

* ↑ Qutbism Arxivat 2021-08-01 a Wayback Machine. Earthlysojourner.com
* ↑ DouglasFarah.com, Qutbism and the Muslim Brotherhood by Douglas Farah
* 1 2 William McCants of the US Military Academy’s Combating Terrorism Center, quoted in Qutbism: An Ideology of Islamic-Fascism Arxivat 2017-02-11 a Wayback Machine. by Dale C. Eikmeier. From Parameters, Spring 2007, pp. 85–98.
* ↑ Pioneers of Islamic revival by ʻAlī Rāhnamā, p. 175
* ↑ Qutb, Sayyid, Milestones, The Mother Mosque Foundation, 1981, p. 9
* ↑ Muslim extremism in Egypt: the prophet and pharaoh by Gilles Kepel, p. 46
* ↑ «Qutbism as ideology». [Consulta: 12 març 2018].
* ↑ «Muslim Extremism in Egypt». [Consulta: 26 febrer 2015].
* ↑ Muslim extremism in Egypt: the prophet and pharaoh by Gilles Kepel, p. 55–6
# Rachel Korine

Rachel Korine (Nashville, 4 d'abril de 1986) Rachel Anna Korine (de fadrina Simon) és una actriu estatunidenca. És coneguda per interpretar a Cotty a la pel·lícula de crim Spring Breakers del 2013 i Betsy a Men Go to Battle (2015), Junia a The Knick (2014-2015).

## Biografia

Ha protagonitzat les pel·lícules Septien, així com Mister Lonely, Trash Humpers, i Spring Breakers, les tres últimes de les quals van ser escrites i dirigides pel seu marit, Harmony Korine. Del 2014 al 2015, va interpretar a Junia a la sèrie de Cinemax The Knick.

## Vida personal

Korine va néixer i es va criar a Nashville, Tennessee, on es van casar el 2007. Té una filla, Lefty Bell Korine, i un fill, Hank.

## Filmografia
### Pel·lícula

| Curs | Títol | Rol | Notes |
| 2007 | Mister Lonely | Caputxeta vermella | |
| 2009 | The Dirty Ones | | Curt |
| 2009 | Trash Humpers | mare | |
| 2010 | Mac and Plak | mare | Curt |
| 2010 | 42 One Dream Rush | | Curt |
| 2011 | Septien | Sabana | |
| 2012 | The Fourth Dimension | Rach | Segment: "The Lotus Community Workshop" |
| 2012 | Spring Breakers | Cotty | |
| 2014 | Druid Peak | Zoe | |
| 2015 | Men Go to Battle | Betsy Small | |

### Televisió

| Curs | Títol | Rol | Notes |
| 2014–2015 | The Knick | Junia | Personatge recurrent; 8 episodis |

## Referències

* ↑ Sneider, Jeff (November 11, 2011). «Rachel Korine joins 'Spring Breakers'». Variety. Arxivat de l'original el December 8, 2012.
* ↑ Rooney, David (September 5, 2012). «Spring Breakers: Venice Review». The Hollywood Reporter.
* ↑ «Breaking News – Emmy(R)-Winning Drama Series "The Knick," Directed by Oscar(R) and Emmy(R) Winner Steven Soderbergh, And Starring Oscar(R) Nominee Clive Owen, Returns for Its Second Season Oct. 16, Exclusively on Cinemax | TheFutonCritic.com». www.thefutoncritic.com. [Consulta: 31 desembre 2017].
* ↑ Schaefer, Megan. «'Spring Breakers' Too Racy? Selena Gomez And Vanessa Hudgens Sexier Than Ever In Raunchy Debut At SXSW [PHOTOS] – International Design Times». Idesigntimes.com, 11-03-2013. Arxivat de l'original el 28 juny 2013. [Consulta: 21 agost 2013].
* ↑ Haruch, Steve «Rachel Korine packs heat in Spring Breakers, Harmony Korine's most subversive act yet — going mainstream | Cover Story». [Consulta: 21 agost 2013]. Arxivat 2013-06-18 a Wayback Machine.
* ↑ «Chloë Sevigny Called Harmony Korine Her "University"» (en anglès). InStyle. [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ «'I want to do extreme damage': Harmony Korine's third coming» (en anglès). the Guardian, 24-02-2016. [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ Baron, Zach. «Harmony Korine Talks 'The Beach Bum,' His Wild Past, and "Cosmic America"» (en anglès americà). GQ. [Consulta: 2 octubre 2020].