OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bàsquet Draft Gramenet

El Bàsquet Draft Gramenet és un club de basquetbol de Santa Coloma de Gramenet.
Impulsat per Salvador Jaraba, primer entrenador i president de l'entitat, promocionà la creació d'un nou club de bàsquet femení que es fundà el juny de 1985. Es presentaren dotze jugadores de categoria cadet, que decidiren el nom del club. Sis anys més tard es fusionà amb la secció femenina del Club Bàsquet Santa Coloma. Disposa d'equip sènior, que ha competit a la Primera B Nacional, a la Copa Catalunya i actualment a la Super Copa, i de diversos equips de formació.
Des del 1990 disputa el seus partits al Pavelló de la Bastida de la ciutat colomenca. Entre d'altres entrenadors històrics, destaquen Carme Lluveras, Antònia Gimeno i Fabian Téllez.

## Referències

* ↑ «Bàsquet Draft Gramenet». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Rodríguez García, 2008, p. 109-121.
* ↑ López Capsir, David. «Bàsquet Draft Gramenet: 36 anys per la igualtat d’oportunitats». Infograma, 01-02-2021. Arxivat de l'original el 1-2-2021. [Consulta: 24 octubre 2023].

## Bibliografia

* Rodríguez García, Domingo. Bàsquet femení a Santa Coloma de Gramenet : 100 imatges : 1935-2007. Santa Coloma de Gramenet: Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet, 2008.
# Dan Caine

Dan Caine (Elmira, 10 d'agost de 1968) és un ex tinent general de la Força Aèria dels Estats Units i inversor de risc. Va ser director associat d’afers militars de la CIA entre 2021 i 2024.
Es va graduar al Virginia Military Institute el 1990 i va servir a les Forces Aèries dels Estats Units d'Amèrica en diversos càrrecs. Va ser comandant adjunt de l’Operació Inherent Resolve (2018-2019) i director de programes d’accés especial al Departament de Defensa (2019-2021).
El febrer de 2025, el president Donald Trump el va designar cap de l’ Estat Major Conjunt de l’exèrcit dels Estats Units després de destituir Charles Q. Brown Jr. Es la primera vegada en que s'ocupa el càrrec sense haver estat general o almirall en actiu i la segona en ser nomenat després de la jubilació, després de Maxwell Taylor.

## Referències

* ↑ «Trump destitueix el cap de l'Estat Major dels Estats Units». VilaWeb, 22-02-2025. [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ Peirón, Francesc. «Trump fa fora el cap militar pel cas George Floyd». La Vanguardia, 24-02-2025. [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ «Trump fires Gen. Charles Q. Brown as chair of the Joint Chiefs of Staff, other senior officers - CBS News» (en anglès americà), 23-02-2025. [Consulta: 24 febrer 2025].
# Preembrió

Un preembrió en el desenvolupament embrionari humà, és un concepte abans de la implantació a l'úter.
Per raons de bioètica, alguns científics han començat a utilitzar la denominació preembrió per a referir-se a l'embrió o zigot humà en la primera etapa del seu desenvolupament, l'etapa embrionària.
Altres científics, també per raons bioètiques, no admeten aquesta distinció. Per a aquests l'etapa embrionària abasta des de la concepció fins als 90 dies de gestació, que l'embrió es denomina "fetus" doncs ja ha desenvolupat el seu organisme i pot ser reconegut pel seu aspecte extern com un nadó molt petit.
Per als primers, l'etapa preembrionària abastaria des de la constitució del zigot, per la unió de l'òvul i l'espermatozoide, fins a l'inici de la seva diferenciació cel·lular, que ocorre cap al 7è dia posterior a la seva concepció, -quan comença a niar-se en la paret uterina- o fins a la seva nidació completa, que demora fins al dia 14è, moment que coincideix amb la formació de la línia primitiva o cresta neural, a partir de la qual cosa ja no té més possibilitat de dividir-se formant dos nadons monozigótics. La diferenciació cel·lular implica que aquesta cèl·lula perdi la seva totipotencialitat (capacitat de la cèl·lula de diferenciar-se cap a qualsevol cèl·lula especialitzada de l'organisme).
El preembrió es pot dividir espontània o artificialment i constituir dos pre embriòs idèntics. Iniciada la diferenciació cel·lular, amb la formació de la línia primitiva o cresta neural, el pre-embrió passa a ser denominat embrió, car ja no pot subdividir-se sense morir. L'embrió és considerat pels primers com l'etapa inicial del desenvolupament d'un individu humà.

## Referències

* ↑ Spallone, Patricia. “Bad Conscience and Collective Unconscious: Science, Discourse and Reproductive Technology” in Rosenbeck, Bente et al. Forplantning, køn og teknologi, pages 131-132 (Museum Tusculanum Press 1995).
* ↑ «Human embryo is a human embryo, not a pre-embryo». INTERNATIONAL JOURNAL OF GYNECOLOGY & OBSTETRICS, 70, 2000. ISSN: 0020-7292 [Consulta: 29 juliol 2017].
* ↑ Cf. Dr. M.Sc. Giovani Criollo Mayorga, Embriones y su jurisprudencia Arxivat 2014-desembre-15 a la Wayback Machine. (15 de marzo de 2013), consultado el 12 de diciembre de 2014.
# Parti de la France

El Parti de la France (en català, Partit de França) és un partit polític francès d'extrema dreta, conservador i nacionalista francès fundat l'any 2009 per Carl Lang i alguns antics membres del Front Nacional. Precisament l'exvicepresident del Front Nacional, Jean-Claude Martinez, és el cap de llista del Parti de la France per a les eleccions al Consell Regional de Llenguadoc-Rosselló de 2010.

## Referències

* ↑ Carl Lang lance son mouvement: le Parti de la France, Agència France-Presse, 23 de febrer de 2009 (francès)

## Enllaços externs

* Web del partit (francès)
# Bûche de Noël

Bûche de Noël [byʃ(ə) də noɛl] ("tronc de Nadal") són unes darreries tradicionals servides per Nadal a França, Bèlgica, Quebec, Líban i altres països poblats de francòfons cristians com ara el Regne Unit.
El pastís és generalment preparat, presentat i guarnit a fi que sembli un Tió de Nadal a punt de ser cremat. La bûche tradicional és l'equivalent de la nostra coca de Nadal o del nostre braç de gitano. És feta de pa de pessic i d'altres pastissos esponjosos, generalment cuita en un motlle ample i poc profund, glaçada i enrotllada en forma de cilindre, i glaçada altra vegada per fora. La combinació més corrent és un pastís esponjós de llimona, glaçatge i omplit de crema pastissera de xocolata amb mantega; tanmateix, diverses variacions de la recepta tradicional poden incloure pastís de xocolata, ganache i espresso o amb altres glaçatges i farciments.

## Altres postres lligades al Nadal

* Neules
* Torró
* Les calenas o tretze dessèrts (lit. "tretze postres") de Provença
* Christmas pudding anglès
* Panettone italià
* Brioix trenat txec
* Kouglof alsacià
* Beignes de Nadal quebequesos
* Stollen alemany

## Referències

* ↑ «Tronco de Navidad o Bûche de Noël.» (en castellà). lacocinadefrabisa.lavozdegalicia.es, 18-12-2020. [Consulta: 24 desembre 2022].
* ↑ Levene, Alysa. Cake: A Slice of History (en anglès). Headline, 2016-02-25. ISBN 978-1-4722-2683-9.
* ↑ Rowsell, Susan. Christmas Around the World: An Advent Book (en anglès). FriesenPress, 2020-10-27, p. 162. ISBN 978-1-5255-8195-3.
* ↑ François, Zoë. Zoë Bakes Cakes: Everything You Need to Know to Make Your Favorite Layers, Bundts, Loaves, and More [A Baking Book] (en anglès). Clarkson Potter/Ten Speed, 2021-03-16, p. 191. ISBN 978-1-9848-5737-8.
# Albert Riéra

Albert Riéra (Banyuls de la Marenda, 28 de gener de 1895 - París, 14 de desembre de 1968) fou un pintor, home de teatre i de cinema, pioner de la radiodifusió, realitzador de televisió, llibertari i sindicalista nord-català.
El seu pare, Joan Riera, era originari de Cantallops. De petit es va traslladar a Bordeus amb la seva família i es lliurarà de la Primera Guerra Mundial acollint-se a la nacionalitat espanyola del seu pare. El 1920 es va instal·lar a París i començà a col·laborar amb el cineasta Jean Vigo. El 1936 es nacionalitzaria francès. El 1937 començà a participar en Radio 37 amb René Lefevre al programa Le Bar des vedettes sota el nom Isidore. El 1950 col·laborà a Radio Luxembourg i Radio Monte-Carlo, i posteriorment a France Inter i France Culture. Va introduir el poeta nord-català Jordi Pere Cerdà en els cercles parisencs. També va pintar alguns quadres. Va morir el 1968 d'un atac cerebral.

## Obres
### Cinema
#### Guionista

* 1934: L'Atalante de Jean Vigo + assistant realitzador
* 1951: La Grande Vie d'Henri Schneider

#### Realitzador

* 1936: Le Pigeon, curtmetratge, amb René Lefèvre i Colette Darfeuil

#### Actor

* 1933: Zéro de conduite de Jean Vigo: un vigilant de nit i ajudant de direcció

### Televisió
#### Realitzador

* 1951: L'Homme qui a perdu son ombre de Philippe Agostini i Albert Riéra, MB Peter Schlemihl de Chamisso
* 1953: Le Mal de Marie
* 1954: Capitaine Alcindor, amb Pierre Mac Orlan
* 1964: L'Histoire pittoresque (ssèrie de televisió)
* 1964: Les Hommes (telefilm)
* 1966: La Fin de la nuit (telefilm), adaptació de La Fin de la nuit de François Mauriac

### Ràdio

* Blaise Cendrars vous parle, entrevistes radiofòniques amb Blaise Cendrars, Denoël, Coll. Entretiens de la Radiodiffusion française, 1952.
* Jules Vallès, realització Albert Riéra, Soirée de Paris, primera difusió el 3 de juny de 1957 a la Chaîne nationale
* Enfance, entrevistes radiofòniques amb Jacques Prévert emeses el 1960.

## Notes i referències

* ↑ «Noosfere.net». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 31 octubre 2018].
* ↑ WorldCat - notice
* ↑ Jules Vallès sur la Chaîne nationale
* ↑ BNF - notice

## Bibliografia

* Dictionnaire biographique du mouvement ouvrier français, « Le Maitron » : biografia.

## Enllaços externs

* Pintures
# Timothy Morton (filòsof)

Timothy Morton (Londres, 19 de juny de 1968) és un filòsof i professor britànic. Ocupa la càtedra Rita Shea Guffey d’anglès a la Universitat Rice de Houston, Texas. És una figura destacada dins del moviment de la filosofia orientada a objectes, contribuint significativament al debat sobre la intersecció entre aquesta corrent filosòfica i els estudis ecològics.
La seva recerca ha desenvolupat el concepte de “hyperobjects”, terme inspirat en la cançó “Hyperballad” de Björk (1996) i amb antecedents en la ciència de la computació des de 1967. Aquest terme s’utilitza per descriure objectes tan àmpliament distribuïts en el temps i l’espai que transcendeixen la seva localització, com per exemple el canvi climàtic o el poliestirè.
Entre les seves publicacions, destaca el llibre Humankind: Solidarity with Non-Human People, en el qual analitza la separació entre humans i no humans des d’una perspectiva ontològica orientada a objectes, proposant una reavaluació radical de la relació amb la natura. A més, Morton ha escrit extensament sobre la literatura de Percy Bysshe Shelley i Mary Shelley, el Romanticisme, els estudis dietètics i l’ecoteoria, i exerceix com a docent en el programa postgrau Synthetic Landscapes del Southern California Institute of Architecture (SCI-Arc).

## Referències

* ↑ Barranco, Justo. «Timothy Morton, filòsof, publica ‘Reciclar la ecología’: 'Quan parlem d’ecologia fem sentir la gent estúpida i malvada tota l’estona'». La Vanguardia, 27-07-2021. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ «Timothy Morton». CCCB. [Consulta: 23 febrer 2025].
* 1 2 Jiménez de Cisneros, Roc. «Timothy Morton: una ecologia sense natura». CCCB, 13-12-2016. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ «Timothy Morton. Rita Shea Guffey Professor of English» (en anglès). Rice University.
* ↑ «Morton, Timothy, 1968-». Library of Congress. [Consulta: 22 juliol 2014]. «Timothy Bloxam Morton; b. 6/19/68»
* ↑ «Rice Faculty Page». [Consulta: 20 juny 2012].
* ↑ Noll, A. Michael «A Computer Technique for Displaying n-Dimensional Hyperobjects». Communications of the ACM, vol. 10, 8-1967, pàg. 469–473. DOI: 10.1145/363534.363544.
# Mykola Bychok

Mykola Bychok (ucraïnès: Микола Бичок; nascut el 13 de febrer de 1980) és un prelat grec catòlic ucraïnès, eparca dels sants Pere i Pau de Melbourne des del 2020. El papa Francesc el va nomenar cardenal el 7 de desembre de 2024, convertint-lo en el membre més jove del Col·legi de Cardenals. És membre dels Redemptoristes.

## Referències

* ↑ Holy See Press Office (7 December 2024). "Concistoro Ordinario Pubblico: Assegnazione dei Titoli e delle Diaconie ai nuovi Cardinali, 07.12.2024" (en it). Nota de premsa.
* ↑ Tresca, Malo «Who are the 21 new cardinals chosen by Pope Francis?». La Croix International, 07-10-2024.
# Ennedecàedre

Un ennedecàedre o ennedecaedre és un políedre que té dinou cares. Cap ennedecàedre és regular.
Hi ha moltes formes topològicament diferents del pentadecàedre com, per exemple, la piràmide octadecagonal (de 18 costats) o el prisma heptadecagonal (17 costats). Aquesta darrera és l'únic ennedecàedre convex amb totes les cares poligonals regulars.

## Referències

* ↑ Apolinar, Efraín Soto. Illustrated Glossary for School Mathematics (en anglès). Efrain Soto Apolinar, 2023-01-10, p. 353. ISBN 978-607-29-4131-1.
* ↑ Crux Mathematicorum (en anglès). Algonquin College., 1980, p. 28.
# Videòfon

Un videòfon (també conegut com a videotelèfon) és un telèfon amb una pantalla de vídeo capaç de realitzar comunicacions entre dues o més persones en temps real. Els videòfons són particularment d'ajuda per als sords i muts perquè puguin comunicar-se a través de la llengua de signes, i també per a aquells que necessitin assistència mèdica visual o serveis d'educació a distància. Aquests dispositius existeixen fa bastants anys. En els anys 90 utilitzaven línies XDSI i avui dia hi ha molts models de telèfons IP que tenen aquesta possibilitat. El desenvolupament d'algoritmes més avançats de compressió d'imatges (com ara H.264) han permès que aquesta funcionalitat s'estengui arreu. El nom videòfon no està tan estandarditzat com la seva antiga contrapart telèfon, fet que ha creat una varietat de noms i termes al voltant del món, en alguns casos fins i tot dins d'un mateix país o regió. El TERMCAT concretament només el defineix en la seva varietat de telèfon mòbil.

## Referències

* ↑ videòfon a Optimot
# Maria Nordman

Maria Nordman (Görlitz, 22 de juny de 1943) és coneguda per crear els contextos de SALES DE CINEMA a partir del 1967: SALA DE CINEMA EAT 1967-PRESENT i EXPOSICIÓ DE SALA DE CINEMA 1967- PRESENT. Aquestes dues obres són el punt d’atracció d'altres obres que segueixen, permetent noves consideracions de les sales com a escultura. Els seus treballs en cinema, fotografia fixa i escultura es relacionen de manera diferent amb l'escriptura, els projectes musicals, l’arquitectura, l'espai públic i la performance.

## Biografia i treball

Maria Nordman va estudiar a la Universitat de Califòrnia Los Angeles (1961-1967), on va rebre el seu màster. Allà va conèixer Josef von Sternberg, que en aquell moment donava classes de direcció de cinema a la UCLA. També va estudiar Cinematografia amb Jean-Claude Lubtchansky, que en aquell moment treballava amb Jean-Luc Godard. La producció de noves formes de treballar amb el cinema, amb els actors, els espectadors i el propi prosceni es veu des de les primeres obres de Nordman.
A més, connecten amb els seus projectes arquitectònics, la composició musical i les actuacions directament als carrers i barris de la ciutat, amb trobades casuals amb transeünts. Els parcs construïts per Nordman podrien funcionar com a llocs de vida; d'altra banda, poden tenir a veure només amb el pas directe del sol. Experimentada en carrers i parcs de la ciutat, el seu procés de treball inclou tres realitzacions a la Biennal de Venècia i també tres obres a Kassel, que formen part de Documenta.

## Exposicions

Nordman ha exposat a Documenta a Alemanya el 1977, 1982 i 1987. Ha exposat a Itàlia i ha realitzat la seva primera exposició individual a Berlín. La seva obra s’ha mostrat internacionalment en institucions com el Stedelijk Museum, Bèlgica (2013), el Los Angeles County Museum of Art, Califòrnia (2011), el Museu de Serralves, Porto (2007), el Museum Folkwang, Essen, Alemanya (1997), i Dia Art Foundation, Nova York (1991). La seva obra s’ha inclòs en mostres col·lectives al Castello di Rivoli Museo d’Arte Contemporanea de Torí (2011), al Centre Pompidou de París (2006) i al MoMA PS1 de Nova York (1999).

## Col·leccions

L'obra de Nordman es troba a les col·leccions del Museu d'Art Contemporani de Los Angeles i del Museu d'Art del Comtat de Los Angeles als Estats Units i de diversos Fracs a França.

## Referències

* ↑ Rugoff, Ralph «Touched By Your Presence». Frieze (magazine), 1-2000. Arxivat 2014-02-23 a Wayback Machine.
* ↑ Swenson, Kirsten «Land Art for the Media Age». Art in America, 02-10-2012.
* ↑ Govan, Michael «Michael Govan: To Understand L.A. Art, I Went to Italy». LA Weekly, 22-09-2011.
* ↑ Maria Nordman - De Ondas 1983 - 2013 (press release), Konrad Fischer Gallerie Berlin. Retrieved 2014-02-06.
* ↑ Maria Nordman, Nova York
* ↑ «Museum Exterior Tour – Bennett Simpson on The Geffen Contemporary at MOCA» (en anglès). MOCA. [Consulta: 18 juny 2021].
* ↑ «Maria Nordman» (en anglès). LACMA Collections. [Consulta: 18 juny 2021].
* ↑ «Maria Nordman» (en francès). Les Collections des Frac. [Consulta: 18 juny 2021].
# Estació de Vilaverd

Mapa sinòptic línia R13 :
Mapa sinòptic línia R14 :
Vilaverd és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada al nord de la població de Vilaverd, a la comarca catalana de la Conca de Barberà. L'estació es troba a la línia Tarragona-Reus-Lleida i hi tenen parada trens de les línies R13 i R14 dels serveis regionals de Rodalies de Catalunya, operat per Renfe Operadora.
Aquesta estació es va posar en funcionament l'any 1863 quan va entrar en servei el tram construït per la Companyia del Ferrocarril de Reus a Montblanc (posteriorment LRT) entre Reus (1856) i Montblanc.
L'edifici de l'estació no fou construït fins a la dècada del 1910. Un primer edifici tenia caràcter de provisional fins que un fort vent huracanat va ocasionar greus desperfecte i va motivar la construcció nova. Aquest retard en la construcció definitiva de l'estació ha fet que durant anys fos la més moderna del recorregut. Té una bona marquesina de ferro i algun dels seus elements recorden l'estil modernista. Està protegit com a bé cultural d'interès local.
L'any 2016 va registrar l'entrada de 1.000 passatgers.

## Serveis ferroviaris

Serveis regionals de Rodalies de Catalunya :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Lleida Pirineus | Montblanc | | la Riba | Barcelona-Estació de França Barcelona-Sant Andreu Comtal |

## Referències

* ↑ «Conegueu la línia R14». Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2012-01-13. [Consulta: 23 febrer 2012].
* ↑ «Estació de Vilaverd». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 maig 2012].
* ↑ «Anuari estadístic DPTOP 2016. Transport per ferrocarril». Departament de Territori i Sostenibilitat. Arxivat de l'original el 2018-05-04. [Consulta: 9 setembre 2018].

## Vegeu també

* Xarxa ferroviària de Catalunya
* Renfe Operadora
# Gerszon Rotholc

Gerszon Rotholc (Varsòvia, 24 d'abril 1917- El Molar, 17 d'octubre 1938) fou un boxejador i Brigadista Internacional durant la Guerra civil espanyola d'origen jueu polonès. Gerszon era el germà petit del també boxejador olímpic Szapsel Rotholc.
Gerszon Rotholc era militant antifeixista i del partit comunista Poalé Tsiyyon a Polònia. El 1933 abandona Polònia per emigrar a París on treballa com a sastre. Arribà a Barcelona el 18 de juliol 1936 per participar en l'Olimpíada Popular de Barcelona amb l'ajuda de l'Associació Cultural Jueva de Barcelona formada principalment per refugiats comunistes jueus procedents de Polònia i Alemanya. Poc després d'arribar i degut al Cop d'estat és obligat juntament amb altres atletes a partir. El gener del 1937 torna a Espanya, arribant a Albacete i unint-se a les Brigades Internacionals, concretament en la XIII Brigada Internacional. Dins de la Brigada ascendí fins a Tinent en cap de la 2a Companyia del 50è batalló Adam Mickeiewic degut a la seva disciplina i gestes en batalla. Com a Brigadista a Espanya s'afilià al Partit Comunista d'Espanya (PCE). El setembre de 1938 el Govern de la República espanyola ordenà el retorn dels Brigadistes Internacionals als seus països, durant el retorn Gerszon pateix una caiguda del camió on anava patint greus lesions. Un cop traslladat a l'hospital militar d'El Molar mor poc després.
Gerszon fou enterrat al Molar juntament amb altres soldats però els companys polonesos de la companyia varen portar les seves restes a Pradell de la Teixeta on fou enterrat. L'any 2023 l'Associació d'Amics de les Brigades Internacionals i l'associació No Jubilem la Memòria li varen retre homenatge trobant la seva tomba i col·locant una placa en el seu homenatge.

## Referències

* ↑ «Boxing, anti-fascism and two Olympics - the story of Szapsel and Gerszon Rotholc» (en anglès). Volunteers of Freedom Association, 18-11-2022. [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ «RATHOLZ, Gerszon» (en català). SIDBRINT-UB. [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ «BOXEO, ANTIFASCISMO Y DOS OLIMPIADAS, O LA HISTORIA DE SZAPSEL Y GERSHON ROTHOLC» (en castellà). Jeremi Galdamez. [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ «La XIX jornada de No Jubilem la Memòria girarà al voltant del pas de la XIII Brigada Internacional pel Priorat». Ràdio Falset, 25-10-2023. [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ «Podsumowanie działalności w 2023 roku» (en polonès). Stowarzyszenie Ochotnicy Wolności, 01-01-2024. [Consulta: 12 febrer 2025].
# Maria Serra

Maria Serra, (Barcelona, ? – La Línea de la Concepción, 30 de gener de 1990) també coneguda com Maria Serra de Soro, fou una pianista barcelonina. Va ser catedràtica del Conservatori del Liceu i impulsora de diversos projectes musicals al municipi andalús de La Línea de la Concepción.

## Trajectòria professional

Maria Serra va néixer a Barcelona. Va formar-se en Harmonia, Composició i Virtuosisme pianístic al Conservatori del Liceu. Allà va ser guardonada amb el Primer premi amb Medalla de plata en la modalitat de piano i va ser nomenada Catedràtica de la mateixa institució quan tenia 21 anys. També tocava el violí i el saxòfon.
Durant la Segona República va ser becada per la Generalitat de Catalunya per realitzar una gira de concerts de difusió de la música catalana i espanyola arreu d'Europa al costat d'altres artistes. Arran d’això es va establir durant uns mesos a París.
A partir dels anys 40 es va establir a La Línea de Concepción arran d’una gira pel sud d'Espanya, Gibraltar i Marroc al costat del seu marit, el trompetista Francisco Soro. Allà, Maria Serra va dedicar-se a la formació de piano i cant. L’any 1962 va formar el Cuarteto Muñoz Molleda, del qual formava part com a pianista. L’any 1982 va fundar la Coral Campo de Gibraltar.També va fundar la Agrupación Artística Linense juntament amb el seu marit.

## Referències

* 1 2 3 4 Sur, Europa. «Maestro Soro y María Serra» (en espanyol europeu), 01-02-2015. [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ «PRESENTACIÓN SOL 7 de Amalia Soro La... - Cadena Joven Radio». [Consulta: 17 gener 2022].
* 1 2 Catalunya, Biblioteca de; Catalunya, Biblioteca de; Catalunya, Biblioteca de. «ARCA. Arxiu de Revistes Catalanes Antigues», 2018. [Consulta: 17 gener 2022].
* 1 2 del Manzano Pratts, Miguel «María Serra de Soro, Tío Manuel Fideíto y Lolita Torrejón». Europa Sur, 21-02-2021.