OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ajuntament de les Pallargues

L'Ajuntament de les Pallargues és un edifici de les Pallargues, al municipi dels Plans de Sió (Segarra), que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici de l'actual ajuntament està forma per tres cossos, un de central i dos de laterals, clarament visibles a la façana principal. Està realitzat amb carreus regular de pedra de petites dimensions i cobert a dues aigües.
Presenta planta baixa i primer pis, excepte al cos central que és de majors dimensions i s'hi pot observar un segon pis. A la planta baixa del cos central de l'edifici trobem la porta principal realitzada amb arc de mig punt, flanquejada per dues finestres amb arc rebaixat, els dos cossos laterals únicament presenten una porta d'accés de dimensions més reduïdes, també realitzada amb arc de mig punt.
Al primer pis, al cos central, trobem quatre obertures amb arc de llinda superior, dues finestres centrals flanquejades per dos balcons. Als dos cossos laterals únicament hi trobem la presència d'una finestra també amb arc de llinda superior.
Al segon pis, situat al cos central de l'edifici, trobem una arcada doble amb arc de mig punt. Totes les obertures de l'edifici, presenten un treball decoratiu amb maó als voltants dels brancals, arcs i llindes, i al capdamunt del cos central, trobem la presència de tres pinacles com a element decoratiu.

## Història

Va ser edificat l'any 1902. A la planta baixa hi havia l'escola, amb aules separades per nens i nenes, mentre que al primer pis hi havia dos habitatges per als mestres. A la part posterior hi havia el pati.
L'any 1985 es rehabilità l'edifici, traslladant les dependències de l'ajuntament al primer pis encara que deixant part de la planta per a l'estatge del mestre. A la planta baixa hi ha les oficines de la Cambra Agrària, l'arxiu i les escoles.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ajuntament de les Pallargues». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 maig 2016].
# Weywot

Weywot, oficialment (50000) Quaoar I Weywot, és l'únic satèl·lit conegut de l'objecte transneptunià Quaoar. Fou descobert el 22 de febrer de 2007, basant-se en imatges obtingudes el 14 de febrer de 2006. El satèl·lit fou descobert a una distància de 0,35 minuts d'arc de Quaoar amb una diferència en la seva magnitud aparent de 5,6. Orbita a una distància de 14.500 quilòmetres de Quaoar i té una excentricitat orbital d'aproximadament 0,14. Assumint que la seva albedo sigui igual que el de Quaoar, la magnitud aparent suggereix que aquesta lluna té un diàmetre d'aproximadament 74 km (1:12 de Quaoar). Brown, el seu descobridor creu que és un fragment del mateix Quaoar fruit d'una col·lisió, del qual s'especula perdé gran part de la seva capa de gel durant el procés.

## Nom

En ser descobert, Weywot rebé la designació provisional, |S/2006 (50000) 1. Brown deixà als Tongva l'elecció del nom, i fou seleccionat el del déu Weywot, fill de Quaoar. El nom es feu oficial el 4 d'octubre de 2009.

## Referències

* 1 2 3 URL de la referència: http://www.cbat.eps.harvard.edu/iauc/08800/08812.html.
* ↑ URL de la referència: http://www.searchmagazine.org/Archives/Back%20Issues/2008%20July-August/full-heavenly-bodies.html. Arxiu de l'URL: https://web.archive.org/web/20090518012454/http://www.searchmagazine.org/Archives/Back%20Issues/2008%20July-August/full-heavenly-bodies.html.
* 1 2 3 Bruno Morgado «A dense ring of the trans-Neptunian object Quaoar outside its Roche limit». Nature, 7947, 08-02-2023, pàg. 239-243. DOI: 10.1038/S41586-022-05629-6.
* ↑ Pablo Santos-Sanz «"TNOs are Cool": A survey of the trans-Neptunian region. VIII. Combined Herschel PACS and SPIRE observations of nine bright targets at 70–500 μm» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 19-06-2013, pàg. 15–15. DOI: 10.1051/0004-6361/201321329.
* ↑ URL de la referència: https://iota-es.de/JOA/JOA2020_1.pdf. Pàgina: 26.
* ↑ Daniel W. E. Green. «IAUC 8812: Satse of 2003 AZ$_{84}$, (50000), (55.637), (90.482)», 22-02-2007.(anglès)
* ↑ Wm. Robert Johnston. «(50000) Quaoar», 25-11-2008. (anglès)
* ↑ Distant EKO The Kuiper Belt Electronic newsletter, març 2007 (anglès)
* 1 2 Brown, Michael E.; Fraser, Wesley C. «Quaoar: A Rock in the Kuiper belt». The Astrophysical Journal, 2010.(anglès)
* ↑ Brown, M.E.; Fraser, Wesley «Quaoar: A Rock in the Kuiper Belt». American Astronomical Society, 2009.](anglès)
* ↑ "Heavenly Bodies and the People of the Earth" Arxivat 2009-01-05 at Archive.is, Nick Street, Search Magazine, Juliol/Agost 2008(anglès)
* ↑ Minor planet Center MPC 67220 pàgina 134 PDF(anglès)
Satèl·lits de planetes nans :
PlutóOrcHaumeaQuaoarEris
Caront · Nix  · Hidra  · Cèrber  · Estix
Vanth
Namaka · Hiʻiaka
Weywot
Disnòmia :
# Autoclau

L'autoclau és un dispositiu que serveix per esterilitzar material mèdic o de laboratori, utilitza vapor d'aigua a alta pressió i temperatura, evitant amb les altes pressions que l'aigua arribi a bullir tot i la seva alta temperatura. El fonament de l'autoclau és que desnaturalitza les proteïnes dels microorganismes per la pressió i la temperatura, tot i que recentment s'ha arribat a saber d'alguns microorganismes, com ara els prions, que poden suportar les temperatures de l'autoclau.
Les autoclaus funcionen permetent l'entrada o generació de vapor d'aigua però restringint la seva sortida, fins a obtenir una pressió interna de 103 kPa, la qual cosa provoca que el vapor arribi a una temperatura de 121 graus Celsius. Un temps típic d'esterilització a aquesta temperatura i pressió és de 15-20 minuts. Les autoclaus més modernes permeten realitzar processos a majors temperatures i pressions, amb cicles estàndards a 134 °C a 200 kPa durant 5 minuts per a esterilitzar material metàl·lic; arriben fins i tot a realitzar cicles de buit per a accelerar l'assecament del material esterilitzat.

## Referències

* ↑ «autoclau | enciclopèdia.cat». www.enciclopedia.cat. [Consulta: 18 gener 2017].
Equipament de laboratori de química :
# Aproximació paraxial

L'aproximació paraxial s'utilitza per al càlcul de sistemes òptics, suposant que les trajectòries dels raigs de llum formen angle petit amb l'eix òptic. En l'aproximació paraxial de primer ordre, el sinus i la tangent d'un angle s'aproximen per l'angle mateix (en radians), i el cosinus per 1. En l'aproximació paraxial de segon ordre, el sinus i la tangent tenen la mateixa aproximació, mentre que
    $\cos(\theta )\approx 1-{\theta ^{2} \over 2}\ .$
Per calcular la imatge d'un objecte en un sistema òptic centrat sota aproximació paraxial, se segueixen les següents regles:
* Els raigs que incideixen sobre la lent paral·lelament a l'eix òptic, es refracten de manera que es tallen en el focus de la lent.
** Si la lent és positiva, el focus es troba al costat contrari al d'incidència dels raigs, que convergeixen sobre ell.
** Si la lent és negativa, el focus es troba al costat d'incidència dels raigs, de manera que aquests divergeixen.
* Els raigs que passen pel centre òptic de la lent no es refracten i continuen sense desviar.
Per aquest motiu el centre òptic és el punt d'un sistema òptic centrat, tal que tot raig que passa per ell no pateix cap desviació."
Per calcular la imatge d'un objecte, es prenen dos punts sobre el mateix i es tracen els raigs a través de les lents. Un dels punts se situa sobre l'eix òptic, de manera que un dels raigs és el mateix eix que, com passa pel centre òptic de la lent no es desvia. De l'altre punt es trien dos raigs amb una trajectòria coneixem: un que passa pel centre òptic de la lent i no es refracta i un altre paral·lel a l'eix òptic, que es refracta a la lent i passa pel focus. El punt on es tallin aquests dos raigs és on es forma la imatge, i la seva mida és des d'aquest punt a l'eix òptic.
# Martynas Mažvydas

Martynas Mažvydas (Zemaiciu Naumiestis, 1510 - Königsberg, 21 maig 1563) va ser l'autor i editor del primer llibre en llengua lituana.
Martynas Mažvydas era un prolífic autor lituà del segle xvi, el seu nom s'associa als inicis de la literatura lituana. D'origen pobre, probablement els seus pares fossin indigents; va passar la seva joventut a Vílnius on va treballar amb altres autors del Gran Ducat de Lituània com Abraomas Kulvietis, J. Zablockis i probablement S. Rapolonis. Va ser perseguit per fer propaganda de les seves idees protestants i va acceptar la invitació d'Albert I de Prússia a Königsberg, on va entrar a la Universitat de Königsberg en 1546 llicenciant-se dos anys després. El que fa suposar que ja havia tingut certa formació acadèmica, probablement a Cracòvia.
El 1547 va publicar Catechismvsa prasty szadei, makslas skaitima raschta ir giesmes, «Les paraules senzilles del catequisme», començant així les publicacions en lituà. El 1549, Mažvydas va ser nomenat diaca de Ragainė i aquest mateix any va publicar Giesme s. Ambraseijaus bei s. Augustina, «La cançó de Sant Ambrós», amb una dedicatòria en lituà. En 1554, va ser nomenat ardiaca de Ragainė i es va ocupar de l'educació dels seus parroquians i de reglar les activitats agrícoles seguint el seu treball literari. El 1559 va publicar a Königsberg la seva traducció de l'alemany de "La Forma del Baptisme» i va seguir traduint d'aquest idioma llibres com «Les cançons cristianes» (Part I el 1566, Part II en 1570) que van ser base d'altres llibres litúrgics cantorals del protestantisme a Lituània menor.

## Obres fonamentals

* Catechismvsa prasty szadei, makslas skaitima raschta yr giesmes…
* Giesme s. Ambraseijaus bey s. Augustina…
* Forma chrikštima…
* Gesmes chriksczoniskas, gedomas bažniczosu per adventa ir kaledas ik gramniču /
* Gesmes chrikščoniškas, gedomas bažniczosu per velikas ir sekminias ik adventa /
* Lietuviškos maldos. – Karaliaučius, 1574.
* Trumpas klausimas ir prieprovimas… // M. Liuteris Enchiridion: Katechismas mažas…
* Parafrasis permanitina poteraus malda…
# Ají de gallina

L'ají de gallina és un menjar de la gastronomia peruana. Se serveix com a plat principal, i es tracta d'una crema que es prepara amb gallina bullida i posteriorment esgarrada en una preparació de pebre verd, formatge, pa, llet i all, adornat amb patates bullides i olives.

## Bibliografia

* Anyarin Injante, Toribio. Comida Peruana. Lima: Editorial Toribio Anyarin Injante, p. 43 i 44.
* Quiroga, Olga; Espinoza, Roxana. Comida Criolla, Consejos Útiles y otras preparaciones. Lima: Distribuidora Chirre S.A., 1991, p. 12.

## Vegeu també

* Llista de plats típics de la gastronomia del Perú
# Arç negre

L'arç negre o arn negre (Lycium barbarum) és una planta amb flor de la família de les solanàcies.
L'arç negre és originari de l'Europa meridional i d'Àsia. La planta en català rep els noms d'arç negre, arcer, arç de tanques i cambronera. És un arbust d'entre 80 cm i 3 m d'alçada amb moltes branques. Les tiges són moderadament espinoses. El fruit és una baia menuda de color roig. Aquest arbust és una de les dues espècies que produeixen les baies que actualment es comercialitzen com a goji.

## Enllaços externs

* Lycium barbarum
# Aproximant mediopalatal sonora

L'aproximant palatal sonora és un so de la parla que es representa [j] en l'AFI, és a dir, la lletra jota minúscula. Existeix en força llengües indoeuropees i en el japonès, entre d'altres.

## Característiques

* És una consonant perquè hi ha una interrupció total del pas de l'aire
* És sonora perquè hi ha vibració de les cordes vocals
* És un so central pulmonar

## En català

Sol estar representat amb la lletra i de valor consonàntic o semiconsonàntic, com en "iogurt" o "Laia". En aquests casos, la [j] forma un diftong creixent amb la vocal que la segueix.
Alfabet fonètic internacional :
Vocals :
Anterior
Quasi- anterior
Central
Quasi- posterior
Posterior
Tancada
•iy
•ɨʉ
•ɯu
•ɪʏ
•ɪ̈ʊ̈
ʊ
•eø
•ɘɵ
•ɤo
•e̞ø̞
•əɵ̞
•ɤ̞o̞
•ɛœ
•ɜɞ
•ʌɔ
•æ
ɐ
•aɶ
•äɒ̈
•ɑɒ
Quasitancada
Semitancada
Mitjana
Semioberta
Quasioberta
Oberta :
Consonants :
Les taules contenen símbols fonètics que potser no es mostrin correctament en alguns navegadors. :
# Alosa d'Angola

L'alosa d'Angola (Mirafra angolensis) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae) que habita praderies de les terres altes d'Angola, sud-est de la República Democràtica del Congo, sud-oest de Tanzània i nord-oest de Zàmbia.

## Referències

* ↑ «Alosa d'Angola». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 27 febrer 2025(català)
# Ascendència (meteorologia)

L'ascendència en és el moviment cap amunt d'un objecte. En meteorologia designa el desplaçament cap a una altitud més elevada d'una part d'aire ja sigui termodinàmicament o mecànicament La formació dels núvols es produeix per l'ascendència de l'aire. Els planejadors i els ocells fan servir aquest efecte per manetenir-se en vol. L'ascendència de l'aire serà constant si l'aire és estable però s'accelera si l'aire és inestable. El seu invers és subsidència.

## Termodinàmica

L'ascendència es produeix termodinèmicament quan la temperatura d'una part d'aire a un nivell donat és més calenta que l'ambiental i ha de pujar segons el Principi d'Arquimedes. Aquest és el cas d'un corrent ascendent en una tempesta quan l'aire, localment més calent i humit que l'ambient, pateix una acceleració vertical.

## Mecànicament

El desplaçament de l'aire pot fer que trobi un obstacle i fer-lo aixecar. Així es parla d'ascendència orogràfica si l'aire ha de remuntar un pendent d'una muntanya. El mateix passa quan dues masses d'aire amb diferents estructures de temperatura es troben..
# Autodrom Most

L'Autodrom Most és un circuit de curses de 4,212 km de longitud situat als afores de Most, a la regió d'Ústí nad Labem del nord-oest de la República Txeca. Tot i que l'autòdrom es va construir entre 1978 i 1983, el districte de Most ja era conegut per organitzar curses de motociclisme i automobilisme en circuits temporals força abans.

## Esdeveniments

L'autòdrom de Most es fa servir per a curses d'automòbils, camions i motocicletes, però també per a pràctiques de pilotatge, proves de desenvolupament de models d'automòbils, formació de conductors de camions de bombers, ambulàncies i cotxes de policia, així com formació de conductors en situacions de crisi, etc.
A l'abril del 2021 es va anunciar que el circuit entraria al calendari del Campionat del Món de Superbike amb un contracte de cinc anys. A l'agost es va anunciar que el de Most seria un dels circuits de reserva per a la Copa del Món de Turismes (WTCR) d'aquella temporada i al novembre, que s'inclouria permanentment al calendari de la temporada del 2022. Tanmateix, el 19 de març de 2022 es va anunciar que la ronda de Most d'aquella Copa s'havia cancel·lat a causa de l'estat d'emergència i certs problemes logístics.

## Historial del traçat

* Circuit original (1983–2004)
* Circuit complet (2005–actualitat)

## Referències

* ↑ «Autodrom Most - Circuit History» (en anglès). autodrom-most.cz. Arxivat de l'original el 25/2/2024. [Consulta: 7 octubre 2024].
* ↑ «Czech Round returns to WorldSBK in 2021, Australian Round set to return in 2022» (en anglès). WorldSBK.com. Dorna Sports, 29-04-2021. [Consulta: 29 abril 2021].
* ↑ «THREE NEW TRACKS IN STORE FOR WIDE-OPEN WTCR TITLE CHASE» (en anglès). fiawtcr.com, 19-08-2021. Arxivat de l'original el 19/8/2021. [Consulta: 10 gener 2022].
* ↑ «WTCR targets Asian return as 2022 schedule revealed» (en anglès). TouringCarTimes, 26-11-2021. [Consulta: 10 gener 2022].
* ↑ «Pau Gets Set To Host WTCR Season Opener» (en anglès). fiawtcr.com, 19-03-2022. Arxivat de l'original el 25/3/2022. [Consulta: 19 març 2022].

## Enllaços externs

* Autodrom Most - Lloc web oficial (txec) (alemany)
# Apsisaure

L'apsisaure (Apsisaurus witteri) és una espècie extinta de sinàpsid de la família dels varanòpids que visqué en allò que avui en dia és Nord-amèrica durant el Permià inferior, fa entre 286 i 298,9 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la formació d'Archer City, a Texas (Estats Units). Es tracta de l'única espècie del gènere Apsisaurus. En un primer moment fou descrit com un rèptil diàpsid. El nom genèric Apsisaurus significa ‘llangardaix arcat’, mentre que el nom específic witteri fou elegit en honor d'R. V. Witter, el tècnic d'Alfred Sherwood Romer que dirigia l'equip que en descobrí l'holotip.

## Referències

* 1 2 Entrada «Apsisaurus witteri» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 26 gener 2024].
* ↑ Zachos i Asher, 2018, «Non-Mammalian synapsids: the deep roots of the mammalian family tree» (K. D. Angielczyk i C. F. Kammerer).
* ↑ Laurin, 1991, p. 60.

## Bibliografia

* Laurin, M. «The osteology of a Lower Permian eosuchian from Texas and a review of diapsid phylogeny» (en anglès). Zoological Journal of the Linnean Society, 101, 1, 1991, pàg. 59-95. DOI: 10.1111/j.1096-3642.1991.tb00886.x.
* Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018. ISBN 978-3-11-027590-2.
# Akatoreïta

L'akatoreïta és un mineral de la classe dels silicats. Va ser anomenada així per la seva localitat tipus, Akatore (Nova Zelanda).

## Característiques

L'akatoreïta és un silicat de fórmula química Mn$_9$$^{2+}$Al₂Si₈O$_{24}$(OH)₈. Cristal·litza en el sistema triclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'akatoreïta pertany a «09.BH - Sorosilicats amb anions Si₃O$_{10}$, Si₄O$_{11}$, etc.; cations en coordinació tetraèdrica [4] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: aminoffita, kinoïta i fencooperita.

## Formació i jaciments

A Nova Zelanda s'ha trobat en metaxerts manganesífers i llantions de carbonat en esquists. A Norberg, Suècia, s'ha trobat en roques metavolcàniques fèlsiques riques en potassi.

## Referències

* ↑ «Akatoreite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Akatoreite» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Autoedició

L'autoedició, publicació d'escriptori, o en anglès desktop publishing (DTP), és el procés —i l'activitat professional— de composició de pàgines —de llibres o altres publicacions— mitjançant programes informàtics. Ha substituït l'edició tradicional gràcies als grans avenços que les noves tecnologies informàtiques han introduït en totes les fases de l'edició: composició, compaginació, tractament d'imatges, confecció d'imatges de línia, correcció d'estil i tipogràfica, impressió, etc.
Els programes d'autoedició (QuarkXPress, Adobe InDesign, Scribus, Microsoft Publisher, Corel Ventura o Apple Pages) es basen en el concepte WYSIWYG (what you see is what you get, 'el que veus és el que obtens'). La tecnologia WYSIWYG permet treballar sense codis en moltes fases del procés.
En l'autoedició, per exemple, la compaginació es pot fer sense imprimir galerades, es poden elaborar índexs sense fer una lectura en paper, es poden inserir il·lustracions directament de suports electrònics o òptics i es poden automatitzar o simplificar moltes altres accions de l'edició professional.

## Bibliografia

* MARTÍNEZ DE SOUSA, José. Manual de edición y autoedición. Madrid: Pirámide, 2002.
# Apòfisi coronoide

L'apòfisi coronoide és la protuberància òssia posterior que neix de les branques ascendents del maxil·lar inferior. Serveix d'inserció al múscul temporal.
# Alosa d'ungles curtes

L'alosa d'ungles curtes (Certhilauda chuana) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Hàbitat i distribució

Habita garrigues d'Àfrica meridional, al sud-est de Botswana i nord-est de Sud-àfrica.

## Referències

* ↑ «Alosa d'ungles curtes». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Akhakgwebeom

L'Akhak gwebeom (traduït del hangul: Cànon Musical) és un tractat de nou volums sobre música, escrit en el segle XV durant la dinastia Joseon de Corea. Està escrit a mà en hanja i descriu detalladament la majoria d'instruments musicals coreans d'aquell moment, i hi inclou digitació. El llibre descriu molts aspectes de la societat, des de l'art i vestits fins a la literatura de Joseon, i constitueix una font de gran ajuda per a conéixer la historia coreana.
Començà a redactar-se sota ordre del rei Seongjong de Joseon i va implicar molts erudits, com ara Seong hyeon, Yu Ja-gwang, Park gon i Sin Mal-piong. Com que Joseon era un regne regit pel confucianisme, l'ordre ritual hi era molt important. Després d'organitzar els continguts sobre cerimònies, escrigueren sobre la música. El rei estava preocupar perquè es perdien els estils musicals de Goryeo i alguns tipus d'instruments de l'Antiguitat. El llibre inclou instruments, rituals formals, la manera de tocar i també lletres de cançons.
Durant la invasió japonesa (1592-1598) els instruments i algunes dades sobre música foren destruïts, tot i que, afortunadament, alguns volums se'n salvaren, i se'n pogueren tornar a publicar als 1610, 1655 i 1743. Com que les jerarquies socials foren arrasades per la gran guerra, l'autoritat reial necessitava restaurar els rituals confucianistes, i restituir les bases musicals perquè la guerra havia causat una deterioració en l'art palatí. El 2022, el llibre es va registrar com a document d'interés nacional.

## Contingut

* Volum 1: tracta sobre la teoria de la música tradicional coreana, la seua melodia i mètode de càlcul.
* Volum 2: composició i ubicació de cada instrument en la cerimònia nacional.
* Volum 3: tracta sobre les músiques de Goryeo (música cortesana i pública).
* Volum 4: mostra de música reial.
* Volum 5: mostra de música popular.
* Volum 6 i 7: consten de tres parts: Introducció als instruments musicals Abu, Introducció als instruments musicals Dangbu i Introducció als instruments musicals Hyangbu. Els instruments dividits en Abu, Dangbu i Hyangbu s'expliquen fil per randa amb imatges.
* Volum 8: tracta sobre instruments usats en els rituals i temes relacionats.
* Volum 9: descriu els uniformes dels artistes, com ara músics i ballarins, i en documenta mesures detallades.

## Referències

* 1 2 3 4 «우리역사넷» (en coreà). contents.history.go.kr. [Consulta: 3 gener 2025].
* 1 2 «서울특별시 유형문화유산 악학궤범 (樂學軌範) : 국가유산포털 - 문화재청» (en coreà). Heritage Portal: CULTURAL HERITAGE ADMINISTRATION. [Consulta: 3 gener 2025].
* 1 2 «조선시대에 쓰인 음악책 “악학궤범“을 아시나요?» (en coreà). 법률저널, 29-06-2009. [Consulta: 3 gener 2025].
* 1 2 3 기자, 선명수. «조선시대 악서 '악학궤범', 국가중요과학기술자료 등록» (en coreà). 경향신문, 24-02-2022. [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ Song, Bang-song; Sa-hun, Chang «Han'guk umak sa [A History of Korean Music]». Ethnomusicology, 21, 1, 1-1977, pàg. 138. DOI: 10.2307/850857. ISSN: 0014-1836 [Consulta: 3 gener 2025].
# William Maury

William Maury (Millau, 12 de juny de 1969) és un autor i dibuixant de còmic francés, autor de la sèrie Les Sisters, amb guions de Christophe Cazenove. També signa amb els pseudònims Willmaury o de William.

## Biografia

William Maury va descobrir la seua passió pel dibuix de jove. Autodidacte, va començar il·lustrant en algunes revistes regionals (Aveyron Mag, Lozère Mag i Cantal Mag) la sèrie les enquêtes culinaires humoristiques du commissaire Magret. Publica el seu primer còmic en la revista Aveyron BD, una història medieval anomenada Alban de Montcausson, amb guions d'un amic de William, Philippe Ajalbert.
En 2004, William comença a col·laborar amb el cineasta Georges Lautner en una sèrie policíaca anomenada Baraka, publicada a Emmanuel Proust éditions. Faria de col·lorista per a diversos àlbums de la mateixa editorial.
A principis de 2006, William va crear unes historietes en blanc i negre basades en les seues filles, Wendy i Marina. Estes historietes les publicava un weblog. Esta col·laboració seria la base per a la seua sèrie més reeixida, Les Sisters, co-guionitzada per Christophe Cazenove, guionista habitual de l'editorial Éditions Bamboo, que publicaria la sèrie des de 2007.

## Enllaços externs

* Bloc de William

## Referències

* 1 2 3 4 Wilmaury a Bédétheque
* 1 2 3 «William Mauty». Lambiek.