OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Transkei

Transkei era un bantustan de l'antiga Sud-àfrica, que va rebre unilateralment la independència el 1976, tot i que no fou pas reconegut per cap altre estat. Tenia 41.600 km² i una població de 1.751.142 habitants (1970). La capital del país era Umtata (86.000 habitants).

## Organització política

Fou creat per a l'ètnia xosa (94% de la població del bantustan), per tal de premiar al cabdill lleial Kaiser Matanzima i desposseir de la nacionalitat sud-africana a un bon nombre de negres sud-africans, fet accentuat amb la independència del 1976. La majoria dels teòrics habitants, però, residien als barris baixos de Johannesburg i de les grans ciutats a la recerca de feina, ja que el territori és pobre en recursos i no té capacitat per a mantenir tanta població. Els principals partits polítics del bantustan eren:
* Transkei National Party, fundat el 1987 i dirigit per Kaiser Matanzima, partidari dels homelands.
* Transkei National Independent Party (TNIP), fundat el 1964 i dirigit per Nyangelizwe V. Ndamase, al poder en el bantustan de Transkei. Fundat per Matanzima, el 1987 en fou expulsat i fundà un altre partit.

## Història

Originàriament era un territori xosa cedit a la corona britànica per la Convenció de Sand River de 1853 i amb uns 6.609 km². Va rebre institucions autònomes sota aun cabdill xosa el 1894, i el 1921 va protagonitzar una revolta amb immolació de ramat que provocaria una epidèmia de fam.
El 1955 va rebre autonomia de les autoritats sud-africanes, però el territori no fou delimitat fins al 1959, amb l'aprovació de la Promotion of Bantu Selfgovernment Act. El 1963 es convocaren les primeres eleccions, en les que el National Independence Party de Kaiser Matanzima venç al Democratic Party de Victor Poto. Els Poqo, milícia pròxima al Congrés Panafricà organitzaren disturbis al Transkei en els que hi moriren dos blancs i sis negres. Uns 3.000 activistes foren detinguts i el grup restà desarticulat.
El 1976 va rebre la independència de manera unilateral, cosa que no fou reconeguda per cap estat del món. El 1978, però, Matanzima reclamà Griqualàndia Oriental i el 1981 protestà davant la pretensió del govern sud-africà de concedir la nacionalitat de Transkei a gairebé tots els negres de la Província del Cap.
El 1987 Kaiser Matanzima va perdre les eleccions i fou substituït per Nyangelizwe V. Ndamase. També fou expulsat del partit en no acceptar els resultats i en fundà un altre. Aquests enfrontaments afebliren els partidaris de la independència del bantustan, de manera que quan el 1994 fou reintegrat a Sud-àfrica les protestes foren mínimes.

## Referències

* ↑ «Transkei, un Estado invisible». Revista de Estudios Internacionales, 1, 1980, pàg. 23. ISSN: 0210-9794.
# Associació d'Autors Catalans

L'Associació d'Autors Catalans va ser una empresa de teatre creada l'any 1885 per noms rellevants de l'escena catalana del moment:Joaquim Riera i Bertran, Francesc d'Assís Ubach i Vinyeta, Pere Antoni Torres i Jordi, Teodor Baró i Sureda, Àngel Guimerà, entre d'altres, per tal d'afavorir la divulgació del teatre en català i, sobretot, lluny de l'òrbita de l'empresa hegemònica anomenada Teatre Català, instal·lada al teatre Romea i capitanejada per Frederic Soler, àlies Serafí Pitarra.
L'empresa va durar dues temporades (1885-86 i 1886-87) i fou acollida primer al teatre Novetats (1885-86) i després al teatre Catalunya (1886-87)
Relació d'obres que es van estrenar sota aquesta empresa:

## Estrenades al teatre Novetats

* 1885, 18 de desembre. El combat de Trafalgar. Drama en tres actes i en vers, original de Pere Anton Torres.
* 1885, 23 de desembre. Per no mudar-se de pis. Comèdia en un acte i en prosa, original d'Eduard Aulés.
* 1886, 2 de febrer. Cadena de ferro. Original de Joaquim Riera i Bertran.
* 1886, 17 de febrer. Mal pare!. Drama en quatre actes i en prosa, original de Josep Roca i Roca.
* 1886, març. El fill del rei. Tragèdia, original d'Àngel Guimerà.
* 1886, 14 de maig. Primavera i tardor. Original de Rossend Arús i Arderiu.

## Estrenades al teatre de Catalunya

* 1886, 19 d'octubre. Mala herba!. Original de Francesc Ubach i Vinyeta
* 1886, 6 de novembre. L'escaleta del costat. Comèdia en tres actes i en vers, original de Teodor Baró.
* 1886, 24 novembre. El bordet. Original de Josep Roca i Roca.
* 1887, 19 de gener. Gent de mar. Drama en tres actes i en prosa, original de Joaquim Riera i Bertran.
* 1887, 1 d'abril. Justicia Catalana. Drama català en 4 actes, original de Rossend Arús i Josep Maria de Lasarte.
# Enter the Dragon

Enter the Dragon és una pel·lícula del 1973 protagonitzada per Bruce Lee, estrenada a Hong Kong una setmana després que morís i als Estats Units dues setmanes més tard. Fou amb aquesta pel·lícula que l'actor es feu famós a Occident.

## Resum de la pel·lícula

En Lee (Bruce Lee) és un expert artista marcial en un temple budista. Un servei d'espionatge estranger li demana que assisteixi a un particular torneig d'arts marcials en una illa privada l'amo de la qual, en Han (Kien Shih), és sospitós de fer tractes amb narcotraficants. En Lee ha de reunir les proves necessàries i accepta no perquè vulgui entrar a l'exèrcit privat d'en Han sinó per motius més aviat personals relacionats amb persones d'aquella illa.
L'objectiu del torneig és la contractació d'experts en arts marcials per a l'exèrcit d'en Han i, d'una altra banda, és una cortina de fum per encobrir les seves accions delictives relacionades amb el tràfic d'opi i al·lucinògens.
En Lee acudeix a l'illa juntament amb altres lluitadors estrangers, com en Roper (John Saxon), un americà que espera que els beneficis del torneig paguin els seus deutes de joc, i en Williams (Jim Kelly), un americà negre que fuig de la llei.
En arribar a l'illa, en Lee i la resta dels lluitadors són benvinguts amb una esplèndida festa oriental celebrada per l'amfitrió Han. Als lluitadors, a més, se'ls permet escollir companyia femenina; en Roper i en Williams escullen ràpidament, però la dona que visita en Lee és una agent camuflada, la Mei Ling.
En Lee participa en el torneig i s'enfronta amb O'Hara (Robert Wall), lloctinent d'en Han i agressor de la seva germana Su Lin (Angela Mao), a qui va obligar a suïcidar-se per no ser violada. En Lee derrota fàcilment l'O'Hara i l'elimina després que el combatent trenqués les regles del combat. La venjança d'en Lee es consuma amb aquesta mort i a partir d'aquí es dedica a fer incursions nocturnes a les instal·lacions secretes d'en Han que hi ha sota terra sense que el vegin, però l'enxampen alguns guàrdies.

## Repartiment

* Bruce Lee
* John Saxon
* Ahna Capri
* Shih Kien
* Robert Wall
* Angela Mao
* Betty Chung
* Geoffrey Weeks
* Peter Archer
* Jim Kelly
* Bolo Yeung
# Emperador Suzong de Tang

L'emperador Suzong (en xinès tradicional: 唐肅宗, en pinyin: Sù zōng) va ser un emperador de la Xina de la dinastia Tang
Suzong va néixer el 21 de febrer del 711 i va arribar al poder arran de l'abdicació del seu pare l'emperador Xuanzong.
Un cap dels kitan, An Lu Shan, es va apoderar de Luoyang el 755 i l'emperador Xuanzong va fugir de Chang'an cap a Jiangnan que caigué en mans dels revoltats, mentre el seu fill Li Heng va anar a Lingwu on, el 12 d'agost va ser declarat emperador Suzong.
Quan l'exèrcit Yan havia capturat la major part del nord de la Xina el 756, les forces Tang restants es van reunir al voltant de Suzong a Lingwu, i el 757, amb les forces Yan delmades després del setge de Suiyang i costoses campanyes a Shanxi, el maig de 757 els Tang van ser derrotats a la batalla de Qingqu. L'emperador Suzong va demanar ajut als uigurs que havien establert el Kanat Uigur a Mongòlia, on ja governava Bayanchur, el successor de Kutlugh Bilgä, a canvi de permís per saquejar la regió de Chang'an un cop recuperada. Els 4.000 genets uigurs van arribar a Fengxiang per unir-se a les forces d'elit Tang i van atacar primer Chang'an, que van recuperar el 29 d'octubre després de la batalla del Temple Xiangji, convertint-la de nou en la capital Tang. Suzong va negociar amb els uigurs en lloc de saquejar Chang'an, fer-ho amb Luoyang, la capital de Dinastia Yan. Els Yan es van retirar a Luoyang perseguits per les forces Tang i uigur, però foren derrotats a la batalla del Pas Tong el 30 de novembre i entrant a Luoyang el 3 de desembre, que va patir un fort saqueig dels uigurs. Els uigurs van retornar a casa i l'ofensiva es va aturar. Els xinesos van rebre també l'ajut del rei de Khotan, Wei-tcho Cheng. L'emperador va donar al kan uigur molts títols i honors i li va prometre 20000 peces de seda cada any. Però la guerra civil a la Xina va continuar i la rebel·lió va ser totalment vençuda fins després de la seva mort.
A la seva cort els eunucs cada cop van anar adquirint cada vegada més influència, fins a un tal extrem que, segons la tradició, el principal eunuc, Li Fuguo,李輔國,(704-762), va assassinar l'esposa imperial, l'Emperadriu Zhang (any 762).
Suzong va morir el 16 de maig del 762 com a conseqüència d'un infart de miocardi.

## Notes

* ↑ el seu títol uigur era Tängrida quot boulmych il ylmich bilbä qaghan

## Referències

* 1 2 Sokolova, Anna. The Awakening of the Hinterland: The Formation of Regional Vinaya Traditions in Tang China (en anglès). Brill, 2024, p. 174. ISBN 9789004686236.
* ↑ White, Matthew. The Great Big Book of Horrible Things: The Definitive Chronicle of History's 100 Worst Atrocities (en anglès). W. W. Norton & Company, 2011. ISBN 978-0-393-08192-3.
* 1 2 Graff, David. Medieval Chinese Warfare 300-900 (en anglès). Taylor & Francis, 2003, p. 221. ISBN 9781134553525.
* ↑ Bo Yang. Outlines of the History of the Chinese (中國人史綱) (en anglès). vol. 2, p. 549.

## Bibliografia

* Doval Huecas, Gregorio. Breve Historia de la China milenaria (pdf) (en castellà). Madrid: Ediciones Nowtilus, gener 2011, p. 292. ISBN 978-84-9967-012-6.
# Casa Jesús

L'Habitatge al carrer Boteres, 3 és una obra renaixentista de Torrelameu (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de tres plantes. Mentre les dues primeres, ultra remodelacions, podrien ser de la primera època, la tercera és evidenment moderna. La planta baixa només té una obertura, la porta d'entrada, estructurada per un arc de mig punt adovellat. El primer pis té diverses finestres allindades i amb l'estructura de pedra. El segon pis torna a presentar escasses obertures.
La diferenciació de l'aparell dels murs podria obeir a diverses ampliacions o remodelacions del conjunt. A la planta baixa els murs són fets amb aparell de carreus regulars i ben escairats. Al primer pis són de maçoneria i al segon de maó i arrebossats.

## Referències

* 1 2 «Habitatge al carrer Boteres, 3». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Associació d'Editors de Diaris Espanyols

L'Associació d'Editors de Diaris Espanyols (AEDE) (en castellà: Asociación de Editores de Diarios Españoles, AEDE) és una associació amb ànim de lucre que agrupa editors de diaris de certes característiques d'Espanya. Entre els requisits per formar part hi ha que sigui majoritàriament privats i que publiquin un mínim de 5 vegades a la setmana de forma no gratuïta. Legalment fou creada el 3 d'octubre de 1977 com a associació d'àmbit estatal sota la Llei Orgànica d'Associacions. En el seu estatut exposa entre els seus objectius la defensa de la llibertat d'expressió i independència dels editors, dels interessos dels seus membres enfront d'altres actors del mercat, i una justa compensació per drets d'autor, entre d'altres; aplicant tant als mitjans impresos com als digitals.
El 26 de desembre de 2014, el seu lloc web oficial va rebre un atac informàtic modificant el seu contingut i incloent missatges contra la implantació del cànon AEDE, més conegut com a "taxa Google".
El 2017, l'AEDE es va refundar com a Associació de Mitjans d'Informació (AMI), amb Francisco Javier Moll de Miguel com a primer president.
El 2018 les agències de notícies EFE i Europa Press es van integrar a l'AMI.

## Referències

* 1 2 «Estatutos de la Asociación de editores de diarios españoles» (en castellà). AEDE.es, 02-12-2013. Arxivat de l'original el 2014-12-15. [Consulta: 12 desembre 2014].
* ↑ «Ataquen la web dels editors de premsa en protesta per la "taxa Google"». 324.cat, 26-12-2014. [Consulta: 26 desembre 2014].
* ↑ «L'AEDE dona pas a l'AMI, que sobre a mitjans digitals i gratuits». Comunicació 21.
* ↑ «Europa Press s'incorpora a l'AMI», 04-04-2018. [Consulta: 29 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Associació d'Editors de Diaris Espanyols - Lloc web oficial
# Ermita de Sant Pau (Cubelles)

L'Ermita de Sant Pau és una obra barroca de Cubelles (Garraf) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Antiga capella en ruïnes, situada dalt d'un turó, prop de la caseria de Gallifa. A la masia veïna, el Molí de l'Esteper, es conserva encastat a la façana, un interessant relleu de Sant Pau, procedent de la capella. Aquesta conserva al seu interior una pica beneitera del 1632.

## Història

La capella està documentada des del 1603 i va ser modificada l'any 1799. Adquirida per un particular després de la desamortització, va ser destruïda el 1936.

## Referències

* 1 2
# Caitlin Cahow

Caitlin Kinder Cahow (New Haven, 20 de maig de 1985) és una jugadora d'hoquei sobre gel estatunidenca. Va estudiar a la Foote School, on es va graduar el 2000 i després va assistir a la Hotchkiss School, on es va graduar el 2003 després de jugar a futbol, hoquei sobre herba, hoquei sobre gel i lacrosse. Cahow és un membre de l'equip femení d'hoquei sobre gel dels Estats Units dones i també juga per les Boston Blades a la lliga canadenca d'hoquei femenina. Es va graduar per la Universitat Harvard el 2008 amb una llicenciatura en antropologia social i biològica i per la Boston College Law School el 2013.
Cahow va néixer a New Haven (Connecticut) i va créixer a Branford (Connecticut). El seu nom fa referència a la patinadora patinatge artístic Caitlin Carruthers, que va guanyar una medalla de plata per la prova de patinatge en parella amb el seu germà, Peter Carruthers, en els Jocs Olímpics de 1984. La mare de Cahow, Barbara Kinder, era professora de cirurgia a la Universitat Yale. Un dels herois de Cahow era la jugadora d'hoquei sobre gel Manon Rhéaume. Les dues van poder jugar juntes per les Minnesota Whitecaps.
El pare de Cahow, Elton, era un cirurgià i va morir de càncer quan ella tenia només onze anys. Cahow es va graduar per la Universitat Harvard el 2008 amb un títol en antropologia. Cahow també va estudiar francès a Harvard i el va utilitzar per a una entrevista amb mitjans francocanadencs. Com a estudiant de Harvard, Cahow va conèixer la jugadora de tenis Nicole Pratt. Cahow i Pratt van desenvolupar un entrenament d'hoquei i tennis en terra seca, que va ajudar a Pratt a reaparèixer en el torneig de tennis de Roland Garros.
Cahow té dos germans, Garrett i Christian. Cahow, que és obertament lesbiana, va ser escollida pel president estatunidenc Barack Obama com a part de la delegació per als Jocs Olímpics d'Hivern de 2014 de Sotxi.

## Referències

* ↑ «Around The Res: Morning Coffee With Caitlin Cahow». Arxivat de l'original el 2016-04-06. [Consulta: 6 agost 2016].
* ↑ «Cahow Brings Renewed Focus to Games». Bonnie D. Ford.
* ↑ USA Hockey
* ↑ 2010 Winter Olympics - Caitlin Cahow brings maturity, perspective to Team USA - ESPN
* ↑ Caitlin Cahow
* ↑ Pells, Eddie «Obama Selects Gay Athletes for Sochi Delegation». ABC News, 18-12-2013 [Consulta: 18 desembre 2013].
# Arctic Race of Norway 2021

L'Arctic Race of Norway 2021, 8a edició de l'Arctic Race of Norway, es disputà entre el 7 i el 8 d'agost de 2021 sobre un recorregut de 647,5 km repartits quatre etapes. L'inici de la cursa va tenir lloc a Tromsø, mentre el final fou a Harstad. La cursa formava part del calendari de l'UCI ProSeries 2021, amb una categoria 2.Pro.
El vencedor final fou el belga Ben Hermans (Israel Start-Up Nation). L'acompanyaren al podi el noruec Odd Christian Eiking (Intermarché-Wanty-Gobert Matériaux) i el francès Victor Lafay (Cofidis).

## Equips

L'organització convidà a prendre part en la cursa a set equips UCI WorldTeams, deu equips continentals professionals, un equips continentals i una selecció nacionl:

## Etapes

| Etapa | Data | Ciutats d'etapa | type | Distància (km) | Vencedor de l'etapa | Líder de la general |
| 1a etapa | 5 de ago | Tromsø – Tromsø | etapa accidentada | 166 | Markus Hoelgaard | Markus Hoelgaard |
| 2a etapa | 6 de ago | Nordkjosbotn – Kilpisjärvi | etapa accidentada | 172 | Martin Laas | Alexander Kristoff |
| 3a etapa | 7 de ago | Finnsnes – Målselv | etapa de muntanya | 148,5 | Ben Hermans | Ben Hermans |
| 4a etapa | 8 de ago | Gratangen – Harstad | etapa accidentada | 161 | Philipp Walsleben | Ben Hermans |

### Etapa 1

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 2

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 3

Font: ProCyclingStats :
Font: ProCyclingStats :

### Etapa 4

Font: ProCyclingStats :

## Classificació final

Font: ProCyclingStats :

## Evolució de les classificacions

| Etapa | Vencedor | Classificació general | Classificació per punts | Classificació de la muntanya | Classificació dels joves | Classificació per equips | Combativitat |
| 1 | Markus Hoelgaard | Markus Hoelgaard | Markus Hoelgaard | Gleb Brussenskiy | Samuele Battistella | Noruega | Alexis Gougeard |
| 2 | Martin Laas | Alexander Kristoff | Alexander Kristoff | Fredrik Dversnes | Samuele Battistella | Noruega | Jimmy Janssens |
| 3 | Ben Hermans | Ben Hermans | Alexander Kristoff | Fredrik Dversnes | Victor Lafay | Astana-Premier Tech | Fredrik Dversnes |
| 4 | Philipp Walsleben | Ben Hermans | Alexander Kristoff | Fredrik Dversnes | Victor Lafay | Astana-Premier Tech | Niki Terpstra |
| Classificacions finals | Classificacions finals | Ben Hermans | Alexander Kristoff | Fredrik Dversnes | Victor Lafay | Astana-Premier Tech | no entregat |

## Referències

* 1 2 «Ben Hermans se adjudica la Arctic Race, Philipp Walsleben la última etapa» (en castellà). [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ «2021 8th Arctic Race of Norway (2.HC)». procyclingstats.com.
* ↑ «La Arctic Race arranca con victoria de Markus Hoelgaard» (en castellà), 05-08-2021. [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ «Arctic Race: Martin Laas gana la segunda etapa, Alexander Kristoff nuevo líder» (en castellà), 06-08-2021. [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ «Arctic Race: Hermans, nuevo líder tras ganar la tercera etapa» (en castellà), 07-08-2021. [Consulta: 3 febrer 2022].

## Enllaços externs

* (francès) (anglès) (noruec) Web oficial
# Emperador Toba

L'emperador Toba (Toba Tenn, 24 de febrer del 1103 - 20 de juliol del 1156) fou el 74è emperador del Japó, segons l'ordre tradicional de la successió, i ha regnat nominalment del 1107 a 1123, el poder sent en els fets exercit pel seu avi, l'emperador retirat Shirakawa. A la mort d'aquest últim el 1129, Toba es fa també emperador retirat. El seu nom personal era príncep Munehito.
A la mort de l'enclaustrat Emperador Toba en 1156, l'Emperador Go-Shirakawa i el retirat Emperador Sutoku (tots dos fills de Toba) van disputar-se la successió real al «Tron del crisantem», que va mantenir Go-Shirakawa.

## Referències

* ↑ Kitagawa, Hiroshi et al. (1975). The Tale of the Heike, p. 783

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó
# Sofia Näsström

Sofia Näsström (1969) és professora de Teoria política a la Universitat d’Uppsala, especialitzada en l’estudi dels reptes actuals de la democràcia i els estats.
Es va llicenciar i doctorar en ciències polítiques a la Universitat d'Estocolm, i va completar els seus estudis amb un màster en economia internacional per la Universitat de Lund. Va començar la seva trajectòria professional a la Universitat d'Estocolm i posteriorment el 2011 va esdevenir professora associada i posteriorment catedràtica a la Universitat d'Uppsala.
Näsström ha analitzat problemàtiques com ara les barreres de la participació política, la precarietat com a amenaça per al sosteniment de la democràcia, la legitimitat de grups i moviments que s’atorguen la representació de la veu popular o la necessitat de revitalitzar les democràcies més enllà del problema de la corrupció, entre d'altres. Ha publicat articles i assajos en diferents revistes acadèmiques i és autora dels monogràfics The Spirit of Democracy: Corruption, Disintegration, Renewal (Oxford University Press, 2021) i Demokrati. En liten bok om en stor sak (Democràcia. Un llibre petit sobre una gran qüestió, Historiska Media, 2021). Actualment (2024) està treballant en el projecte Democracy and the Social Question: Sharing Uncertainty in Uncertain Times, on posa l’èmfasi en la necessitat d’integrar la justícia social dins de la mateixa noció de democràcia.

## Publicacions

* 2021 – Demokrati: en liten bok om en stor sak, Historiska Media
* 2021 – The Spirit of Democracy: Corruption, Disintegration, Renewal, Oxford University Press

## Referències

* ↑ «Sofia Näsström får årets Disapris - Uppsala universitet» (en suec), 13-09-2021. [Consulta: 8 març 2024].
* 1 2 Infoglue-support. «Sofia Näsström - Uppsala University, Sweden» (en anglès). [Consulta: 8 març 2024].
* ↑ «Sofia Näsström» (en anglès). Universitat d'Uppsala. [Consulta: 8 març 2024].
* ↑ Zandi, Elza. «Författarsamtal: Sofia Näsström» (en suec), 17-05-2021. [Consulta: 8 març 2024].
* ↑ «Sofia Näsström». CCCB amb permís OTRS, 01-02-2024. [Consulta: 8 març 2024].
* ↑ «Enkelt och klart språk i liten bok om demokrati» (en suec), 12-04-2021. [Consulta: 8 març 2024].