OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aeroport de Namibe

L'aeroport de Namibe (codi IATA: MSZ, codi OACI: FNMO) és un aeroport que serveix Namibe a la província de Namibe a Angola. La pista d'aterratge es troba 6,8 km al sud de la ciutat.
El VOR-DME de Namibe (Ident: VMO) es troba a 0,9 km al final de l'Autopista 26, i la balisa no direccional de Namibe (Ident: MO) se'n troba a 1,9 kilòmetres.

## Aerolínies i destins

| Aerolínies | Destinacions |
| TAAG Angola Airlines | Luanda, Ondjiva |

## Referències

* ↑ SkyVector Aeronautical Charts

## Enllaços externs

* OpenStreetMap - Namibe
* OurAirports - Namibe
* Temps actual per a FNMO a NOAA/NWS
* Historial d'accidents de l'Aeroport de Namibe a Aviation Safety Network (anglès)
# Flamenco

«Flamenco» té aquests significats:
* Flamenco (castellà) o flamenc (música i ball), gènere de música i dansa que té com a base la música i la dansa andalusa, en la creació i desenvolupament del qual van tenir un paper fonamental els gitanos
* Flamenco (pel·lícula), pel·lícula dirigida per Carlos Saura sobre l'art flamenc en 1995 amb el director de fotografia Vittorio Storaro
* Flamenco (Guinjoan), obra per a dos pianos composta per Joan Guinjoan el 1994
* Platja Flamenco, platja pública de l'illa caribenya de Culebra
# Aeroport de Soyo

L'aeroport de Soyo (codi IATA: SZA, codi OACI: FNSO) és un aeroport que serveix Soyo a la província del Zaire a Angola.
La balisa no direccional de Soyo (Ident: SA) es troba al camp. La pista d'aterratge té un llindar desplaçat addicional de 150 metres a cada fi, amb una superfície pavimentada total de 2.122 metres.

## Aerolínies i destins

| Aerolínies | Destinacions |
| SonAir | Luanda |
| TAAG Angola Airlines | Luanda |

## Referències

* ↑ Soyo NDB
* ↑ SkyVector Aeronautical Charts

## Enllaços externs

* Historial d'accidents de l'Aeroport de Soyo a Aviation Safety Network (anglès)
* OurAirports - Soyo
* OpenStreetMap - Soyo
# Aeroport de Tacuarembó

L'Aeroport de Tacuarembó (IATA: TAW, OACI: SUTB) és un aeroport que es troba a Tacuarembó, al nord de l'Uruguai, i serveix la mateixa ciutat.

## Referències

* ↑ Informació sobre l'aeroport al lloc web de Great Circle (anglès)
# Aeroport de Uíge

L'aeroport de Uíge (codi IATA: UGO, codi OACI: FNUG) és un aeroport que serveix Uíge a la província de Uíge a Angola. La pista d'aterratge, a més, té un llindar desplaçat de 65 metres a cada extrem.
La balisa no direccional de Uíge (Ident: UG) es troba a 2,2 milles nàutiques al sud de la pista d'aterratge.

## Referències

* ↑ Informació de l'aeroport del World Aero Data
* ↑ Uíge NDB

## Enllaços externs

* Historial d'accidents de l'Aeroport de Uíge a Aviation Safety Network (anglès)
* OurAirports - Uíge
* OpenStreetMap - Uíge
# Aeroport de Vichadero

L'Aeroport de Vichadero (IATA: VCH, OACI: SUVO) és un aeroport de l'Uruguai. Es troba al nord-est de la localitat de Vichadero, al departament de Rivera, a la zona nord del país.

## Enllaços externs

* Dades sobre l'aeroport a fallingrain.com (anglès)
# Aeroport de Zinder

L'Aeroport de Zinder (codi IATA: ZND, codi OACI: DRZR) és un aeroport a prop de Zinder al Níger.

## Referències

* ↑ «Zinder Airport | DRZR | Pilot info | Zinder, Niger» (en anglès americà). [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ «Airport DRZR (ZND), Zinder» (en anglès). [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ «DRZR - Zinder Airport | SkyVector». [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ «Information about Zinder Airport - World airport database». [Consulta: 8 desembre 2023].
# Aeròdrom de Preguiça

L'Aeròdrom de Preguiça (codi IATA: SNE, codi OACI: GVSN) és un aeroport de Cap Verd Situat a l'illa de São Nicolau, a uns 3 km al sud de la capital de l'illa, Ribeira Brava. L'estiu de 2013 es va erigir una nova terminal per substituir l'antiga, per tal de donar-la d'infraestructures. La nova terminal ha estat dissenyada amb una capacitat per a 450.000 passatgers a l'any.

## Característiques tècniques

La pista de l'aeroport té 1.400 m i és de categoria 3C. La plataforma té capacitat per a una aeronau.

## Aerolínies i destinacions

| Ciutats | Nom de l'Aeroport | Aerolínies |
| Àfrica |||
| Cap Verd |||
| Illa de Sal | Aeroport Internacional Amílcar Cabral | TACV |
| Illa de São Vicente | Aeroport Internacional Cesária Évora | TACV |

## Referències

* ↑ «ASA vai modernizar aeródromo de São Nicolau com uma estrutura pré-fabricada « Binókulu», 09-01-2014. Arxivat de l'original el 2014-01-09. [Consulta: 14 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Horaris de TACV Arxivat 2007-06-07 a Wayback Machine.
* Informació de l'aeroport del World Aero Data
# Afer de la Casa dels Canonges

L'Afer de la Casa dels Canonges és una anècdota protagonitzada pel president de la Generalitat Lluís Companys amb la seva aleshores amant Carme Ballester arran d'una discussió molt tensa de Companys amb Miquel Badia (el «capità Collons») que, en un moment donat, li comentà un assumpte de caràcter sexual de Carme. Companys, enfadat, va fer comprovacions amb un altre implicat en el delicat afer; llavors se'n van anar tots dos –ell i Ballester– a la Casa dels Canonges on, al llit que havia estat de l'anterior president Macià, feu jurar a Carme la seva fidelitat per sempre. La notícia es va escampar i quan la vídua i filla de Macià se'n van assabentar es van indignar. El qui fou més tard president de la Generalitat, Josep Tarradellas, es referia a aquest assumpte com la «Missa Negra» de la Casa dels Canonges.
Quan el 28 d'abril de 1936 Miquel Badia i el seu germà foren assassinats per pistolers de la FAI va córrer la veu que, si bé la mà que disparà era anarquista, potser algú havia facilitat les dades necessàries per actuar amb total impunitat (els qui podrien estar a l'ombra serien de l'entorn de Companys).

## Referències

* 1 2 Vila, Enric. Lluís Companys. La veritat no necessita màrtirs, 2006, p. 197. ISBN 84-9734-528-2.

## Bibliografia

* Gonzàlez, Enric; Ucelay-Da Cal, Enric. Contra Companys, 1936: La frustración nacionalista ante la Revolución. Universitat de València, 2012.
# Antonio Arrabal

Antonio Arrabal (Barcelona, 1981) és un cuiner espanyol, conegut principalment per la seva participació en el programa de televisió Top Chef. Pertany a la Comunitat de Cuiners Sostenibles d'Hermaneus. Actualment és el cap de cuina de l'hotel Abba Burgos.
Tot i que va néixer a Barcelona el 1981, Antonio Arrabal marxà a viure a Saragossa als dos mesos de vida, on passà la seva infància. L'any 1997 entrà a l'Escola d'Hosteleria TOPI de la capital aragonesa, d'on sortí dos anys després com a cuiner. Després d'un període de formació que el portà a treballar a Menorca, Mallorca i Alacant, el 2002 aconseguí el càrrec de Cap de cuina de l'hotel Abba Burgos. L'any 2012 fou escollit millor cuiner aragonès de l'any. L'any 2013, Antonio Arrabal participà en la primera edició del concurs televisiu Top Chef, presentat i jutjat pels cuiners Alberto Chicote, Susi Díaz i Ángel León. Arrabal aconseguí classificar-se per la final, on fou derrotat per la cuinera valenciana Begoña Rodrigo, quedant així en segona posició.

## Premis

El següent llistat es pot consultar al blog oficial d'Antonio Arrabal.
* Segon classificat a Top Chef (2013)
* Primer classificat al Campionat Nacional de Cuina amb All Morat Las Pedroñeras (2012).
* Medalla de plata amb l'equip espanyol a la Nestlé Culinary Cup a Santo Domingo (2012).
* Primer classificat al Campionat la Crème Unilever (2012).
* Menció al Millor Cuiner Aragonès (2012).
* Primer classificat en Tapa més Creativa amb Formatge a Madrid Fusión (2011).
* Menció al Millor Jove Cuiner Aragonès (2010).
* Primer classificat Campionat d'Aragó de Cuina Lorenzo Azin (2009).

## Referències

* ↑ «Antonio Arrabal, del Restaurante del Hotel Abba Burgos, en Top Chef» (en castellà). Hermaneus, 11-10-2013. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 octubre 2015].
* 1 2 «Antonio Arrabal» (en castellà). Chefarrabal.es. [Consulta: 10 octubre 2015].
* ↑ «El zaragozano Antonio Arrabal, segundo en la final de 'Top Chef'» (en castellà). Heraldo.es, 19-12-2013. [Consulta: 10 octubre 2015].
* ↑ «De Top Chef al Restaurante La Abbadia: Antonio Arrabal» (en castellà). Mi Norte Hotel. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 10 octubre 2015].
* ↑ «La valenciana Begoña Rodrigo se convierte en la primera Top Chef española» (en castellà). 20 Minutos, 19-12-2013. [Consulta: 3 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Blog personal
# Cassiano Ricardo

Cassiano Ricardo (portuguès: Cassiano Ricardo Leite) (São José dos Campos, 26 de juliol de 1895 - Rio de Janeiro, 14 de gener de 1974) va ser un periodista brasiler, crític literari i poeta.
Exponent de les tendències nacionalistes del modernisme brasiler, es va associar amb els grups Moviment Verde-Amarelo i Anta, abans de renunciar a ells i fundar el grup de la Bandeira, una reacció socialdemòcrata a aquelles propostes ultranacionalistes.

## Carrera

Ricardo, anteriorment poeta simbolista, es va convertir en un adherent tardà al modernisme brasiler i va cofundar la revista mística nacionalista Novíssima. L'any següent, 1926, va llançar el moviment Verde-Amarelo, amb Menotti Del Picchia, Cândido Motta Filho i Plínio Salgado. El 1928 va cofundar el grup Bandera, novament amb Del Picchia i Motta Filho.
En els seus llibres Martim Cererê i Marcha para Oeste, proposava un Brasil anti-liberal i democràtic. Tenia una visió jeràrquica de la societat amb els blancs sostenint "l'esperit d'aventura i comandament".
El 1937, va ser elegit membre de l'Acadèmia Brasilera de Lletres, on va fer campanya per a que els poetes modernistes fossin reconeguts i apreciats formalment. El seu treball es va convertir en poesia concreta al final de la seva carrera.

## Obres

| Dentro da noite (1915)A flauta de Pã (1917)Jardim das Hespérides (1920)A mentirosa de olhos verdes (1924)Vamos caçar papagaios (1926)Borrões de verde e amarelo (1927)Martim Cererê (1928)Deixa estar, jacaré (1931)Canções da minha ternura (1930)Marcha para Oeste (1940)O sangue das horas (1943) | Um dia depois do outro (1947)Poemas murais (1950)A face perdida (1950)O arranha-céu de vidro (1956)João Torto e a fábula (1956)Poesias completas (1957)Montanha russa (1960)A difícil manhã (1960)Jeremias sem-chorar (1964)Os sobreviventes (1971) |

## Referències

* 1 2 Balderston i Gonzalez, 2004, p. 492.
* ↑ Bosi, 2015, p. 366.
* 1 2 Bosi, 2015, p. 391.
* ↑ Aguiar, 1979, p. 20–23.
* ↑ Garfield, 2001, p. 32.
* ↑ Xirau, Ramón «Teoría de la poesía concreta del Brasil». Diálogos: Artes, Letras, Ciencias humanas, 8, 1 (43), 1972, pàg. 24–28. Arxivat de l'original el 2022-02-11. ISSN: 0185-0113 [Consulta: 11 febrer 2022].

## Bibliografia

* Aguiar, Neuma. The Structure of Brazilian Development (en anglès). New Brunswick: Transaction Publishers, 1979. ISBN 0-87855-138-7.
* Balderston, Daniel; Gonzalez, Mike. Encyclopedia of Latin American and Caribbean Literature, 1900–2003 (en anglès). Nova York: Routledge, 2004. ISBN 978-0415306874.
* Bosi, Alfredo. História Concisa da Literatura Brasileira (en portuguès). São Paulo: Cultrix, 2015. ISBN 978-85-316-0189-7.
* Garfield, Seth. Indigenous Struggle at the Heart of Brazil: State Policy, Frontier Expansion, and the Xavante Indians, 1937–1988 (en anglès). Durham & London: Duke University Press, 2001. ISBN 978-0822326656.
# Receptor Fc

Un receptor Fc (abreviat com RFc o, en anglès FcR) és un receptor de membrana de certes cèl·lules, incloses, entre d'altres, limfòcits B, cèl·lules dendrítiques fol·liculars, cèl·lules NK, macròfags, neutròfils, eosinòfils, basòfils, plaquetes humanes i mastòcits, que contribueixen a funcions de protecció del sistema immunitari. El seu nom es deriva de la seva especificitat d’unió per a una part d’un anticòs coneguda com a regió Fc (fragment cristal·litzable). Els receptors Fc s'uneixen a anticossos que s'uneixen a cèl·lules infectades o patògens invasors. La seva activitat estimula les cèl·lules fagocítiques o citotòxiques per destruir els microbis o cèl·lules infectades per fagocitosi mediada per anticossos o per citotoxicitat mediada per cèl·lules dependents dels anticossos. Alguns virus com els flavivirus utilitzen receptors Fc per facilitar la infecció de les cèl·lules, mitjançant un mecanisme conegut com a potenciació per anticossos de la infecció.

## Referències

* ↑ «Manipulation of cell surface macromolecules by flaviviruses». Advances in Virus Research, 59, 2003, pàg. 229–74. DOI: 10.1016/S0065-3527(03)59007-8. PMC: 7252169. PMID: 14696331.
# Pusher

Pusher és una pel·lícula danesa coescrita i dirigida per Nicolas Winding Refn, estrenada el 1996. Ha estat doblada al català.
El film va obtenir un important èxit a Dinamarca, així com a d'altres països europeus. Aquest film és el primer d'una trilogia. És aquest llargmetratge qui ha llançat la carrera de Nicolas Winding Refn. l'any 2012, un remake en llengua anglesa ha estrenada al cinema.

## Argument

El film comença a Copenhague, on Frank, un traficant de poca importància i el seu soci Tonny Triquetnou amb d'heroïna. Frank freqüenta Vic, una prostituta, que li amaga la droga. Frank i Vic tenen una relació estranya, mig enamorats, mig professional.
Frank es llança a una important transacció. Aquesta fracassa a causa de la policia. Es troba amb un enorme deute a prop de Milo, un senyor de la droga sèrbia.
Tot el film explica la persecució de Frank per tornar aquest deute. Es descobreix llavors un medi criminal, format de gent equivocada, de toxicòmans, on cadascun va a trair l'altre.

## Repartiment

* Kim Bodnia: Frank
* Zlatko Burić: Milo
* Laura Drasbæk: Vic
* Slavko Labovic: Radovan
* Mads Mikkelsen: Tonny
* Peter Andersson: Hasse
* Vanja Bajicic: Branko
* Lisbeth Rasmussen: Rita
* Levino Jensen: Mike
* Thomas Bo Larsen: Un toxicòman
* Nicolas Winding Refn: Brian

## Al voltant de la pel·lícula
### la trilogia

* Pusher (1996)
* Pusher II: With Blood on My Hands (2004)
* Pusher 3 (2005)

### crítica

* "Passeig per l'abisme (...) Val, sobretot, com a curiositat"

## Referències

* ↑ «Pusher». esadir.cat.
* ↑ «Pusher». Allociné.
* ↑ Larraguíbel, Claudia «Pusher». Cinemanía.
# Papamosques xocolata

El papamosques xocolata (Melaenornis chocolatinus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) endémica d'Etiòpia i Eritrea. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

El papamosques xocolata forma una superespècie amb el papamosques d'Angola i el papamosques ullblanc. Aquestes tres espècies van estar classificades en el gènere Dioptrornis, o agrupades com una sola espècie, però l'al·lopatria i les diferències morfològiques mostrades donen suport a la seva segmentació com a al·loespècies. Els resultats d'un estudi filogenètic molecular publicat el 2010 van conduir a una reorganització de la família dels muscicàpids en què les quatre espècies del gènere Bradornis, l'única espècie de Sigelus i les espècies de Dioprornis es van fusionar a Melaenornis.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques xocolata». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 696. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Abyssinian Slaty-flycatcher. Melaenornis chocolatinus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 desembre 2021].
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». World Bird List Version 6.2. International Ornithologists' Union. Arxivat de l'original el 20 juny 2016. [Consulta: 20 maig 2016].
* ↑ Sangster, G.; Alström, P.; Forsmark, E.; Olsson, U. «Multi-locus phylogenetic analysis of Old World chats and flycatchers reveals extensive paraphyly at family, subfamily and genus level (Aves: Muscicapidae)». Molecular Phylogenetics and Evolution, 57, 1, 2010, pàg. 380–392. DOI: 10.1016/j.ympev.2010.07.008. PMID: 20656044.
# Parachela hypophthalmus

Parachela hypophthalmus és una espècie de peix de la família dels ciprínids i de l'ordre dels cipriniformes. Va ser descrit per Pieter Bleeker el 1860. El 1881 Franz Steindachner el va descriure com a Parachela breitensteinii, binomi que es considera com un sinònim.
Els mascles poden assolir els 16,5 cm de longitud total. Es troba a Malàisia, Sumatra i Borneo.

## Referències

* ↑ Eschmeyer, William; van der Laan, Richard; Fricke, Ron. «Parachela breitensteinii» (en anglès). Eschmeyer's Catalog of Fishes. California Academy of Sciences, 07-12-2020. [Consulta: 3 gener 2022].
* ↑ Steindachner F. 1881. Ichthyologische Beiträge (XI). Sitzungsber. Akad. Wiss. Wien v. 83 (1. Abth.). 393-408.
* 1 2 Casal, Christine Marie V.; Reyes, Rodolfo B. «Parachela hypophthalmus (Bleeker, 1860)» (en anglès). Fishbase.
* ↑ Kottelat, M., A.J. Whitten, S.N. Kartikasari i S. Wirjoatmodjo 1993 Freshwater fishes of Western Indonesia and Sulawesi. Periplus Editions, Hong Kong. 221 p.
# Parc Nacional de Nordvest-Spitsbergen

El Parc Nacional de Nordvest-Spitsbergen (en noruec: Nordvest-Spitsbergen Nasjonalpark, literalment «Parc Nacional del nord-oest de Spitsbergen») es troba a l'arxipèlag noruec de Svalbard i abasta parts del nord-oest de Spitsbergen (la Terra d'Albert I i la Terra d'Haakon VII) i algunes illes properes com l'Illa Danesa i Moffen. Conté, entre altres coses, deus termals i restes de volcans. Té una extensió de terra ferma de 3.683 km² i una zona marina de 6.231 km², una superfície total de 9.914 km².

## Història

Hi ha restes d'estacions baleneres i tombes del segle xvii. A més a més, hi ha restes de diverses expedicions àrtiques, com per exemple Virgohamna, a l'Illa Danesa, el punt de partida de l'intent fallit el 1897 de l'enginyer suec S. A. Andrée d'arribar al pol Nord en un globus d'hidrogen. El parc va ser establert per decret reial l'1 de juny del 1973.

## Fauna

El parc nacional també conté nombroses colònies d'ocells marins, com l'oca de galta blanca, l'oca de collar o l'èider, a més del ren de Svalbard i la guineu àrtica. És també una zona hibernació d'ossos polars, i també s'hi poden trobar morses.

## Deus termals

Les deus termals de Troll i Jotun del parc, al llarg de la vora del Bockfjorden, són les deus documentades situades més al nord de la Terra, gairebé a 80º de latitud nord. Aquests deus van ser documentades per primera vegada a la darreria del segle xix. Hoel i Holtedahl van estudiar-les amb cert detall i van reportar que la de Jotun pot assolir una temperatura de 24,5 °C i la de Troll una de 28,3 °C.

## Referències

* ↑ «North-west Spitsbergen National Park». Important Bird Areas factsheet. BirdLife International, 2013. [Consulta: 24 agost 2013].
* ↑ Lavadækkerne, vulkanerne og de varme kilder ved Wood Bay paa Spitsbergen, A. Hoel, O. Holtedahl, Naturen 37, 3-19 (Oslo), 1913.

## Enllaços externs

* Un article que informa sobre estudis de les característiques de les deus termals de Jotun i Troll
# Partit Populista

El Partit Populista (turc Halkçı Parti) fou un partit polític de Turquia fundat el 20 de maig de 1983 per Necdet Calp, Mucip Ataklı, Kemal Aydar, Engin Aydın, Neriman Elgin, Fahrettin Özdilek, Mustafa Kemal Palaoğlu i Bahriye Üçok seguint la tradició del Partit Republicà del Poble. Es pogué presentar a les eleccions legislatives turques de 1983 i va obtenir 117 escons (30,46% dels vots), el segon més votat. Tanmateix, a les eleccions locals de 1984 només va obtenir 1.524.667 vots (8,87%). El 1985 es va unir al Partit de la Socialdemocràcia per a crear el Partit Socialdemòcrata Populista, dirigit per Erdal İnönü.

## Bibliografia

* Erik Jan Zürcher: Turkey. A Modern History, I.B. Tauris, London / New York 2004, ISBN 1860649580; S. 282
# Pau Escalé i Morales

Pau Escalé i Morales (Vic, Osona, 8 d'octubre de 1979 - Gavarnia, Occitània, 10 de març de 2012) fou un alpinista català especialitzat en l'escalada en gel.

## Biografia

Escalé destacà en el món de l'escalada hivernal d'alt nivell, havent escalat vies en parets de gel de grau 6 i 7 tant al Pirineu com als Alps i participat en l'obertura i repetició de vies d'escalada en seracs. La seva activitat esportiva va ser reconeguda per la Comissió d'Alt Nivell i Expedicions de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya els anys 2010 i 2011 per la seva dificultat tècnica i exposició. Escalé sempre va saber combinar la seva passió per l'escalada en gel amb la feina entre setmana en una empresa pròpia de treballs verticals i va estar vinculat al Grup Excursionista Manlleu.
Pau Escalé va morir quan escalava la cascada de gel de La Dama del Circ al Circ de Gavarnia a la cara nord del Pirineu. Escalé va patir un accident quan la columna de glaç per on pujava es va trencar i va caure al buit. Escalé anava acompanyat de dos amics que van patir ferides lleus i diverses contusions.
Durant els mesos de gener i febrer de 2012, Escalé va treballar en la preparació d'un documental sobre la seva vida i la seva passió per l'escalada extrema. En aquest film, Pau Escalé: Go to Parad-Ice, l'esportista català explica les seves activitats, les seves motivacions i els seus pensaments.

## Referències

* ↑ «Pau Escalé y Jordi Serrat abren un nuevo sérac en Chamonix» (en castellà). Desnivel, 23-05-2011. Arxivat de l'original el 2016-04-05. [Consulta: 26 març 2016].
* ↑ «http://webantiga.feec.cat/la-feec-subvenciona-set-activitats-d%E2%80%99alt-nivell». Arxivat de l'original el 7 d’abril 2016. [Consulta: 26 març 2016].
* ↑ «La FEEC subvenciona sis activitats d'alt nivell». FEEC, 23-12-2011. Arxivat de l'original el 7 d’abril 2016. [Consulta: 26 març 2016].
* ↑ «Mor un escalador osonenc en un accident de muntanya a Lurdes». Nació Digital, 10-03-2012. [Consulta: 26 març 2016].
* ↑ «Go to the Parad-Ice: la película sobre Pau Escalé se estrena el 20 de mayo» (en castellà). Desnivel, 04-05-2012. Arxivat de l'original el 2016-04-05 [Consulta: 26 març 2016].

## Enllaços externs

* Pau Escalé: Go to Parad-Ice
# Afinitat química

L'afinitat química en la química física és la propietat electrònica per la qual espècies químiques dissimilars són capaces de formar compostos químics. També es pot referir l'afinitat química a la tendència d'un àtom o compost per combinar-se per reacció química amb àtoms o compostos de composició no igual.

## Concepció moderna

En termes moderns, es diu que hi ha afinitat al fenomen que ocorre quan certes molècules tenen tendència a agragar-se o enllaçar-se. Molts escrits fins cap a l'any 1925, es refereixen a "la llei de l'afinitat química" ("law of chemical affinity").

## Termodinàmica

La definició actual de la IUPAC és que l'afinitat A és la derivada parcial negativa de l'energia lliure de Gibbs G respecte a l'avançament de reacció (extent of reaction) ξ a pressió i temperatura constant. Això és,
    $A=-\left({\frac {\partial G}{\partial \xi }}\right)_{P,T}.$

## Història

La "afinitat química", històricament, es referia a l'"energia electromagnètica" que causa reaccions químiques. també i més generalment, i més abans en el temps, era la ″tendència a combinar-se″ de qualsevol parell de substàncies.

## Notes

* ↑ Chisholm 1911, Affinity, Chemical
* ↑ IUPAC Green Book and Gold Book in .pdf
* ↑ Thomas Thomson. (1831). A System of Chemistry, vol. 1. p.31 (chemical affinity is described as an "unknown force"). 7th ed., 2 vols.
* ↑ Levere, Trevor, H.. Affinity and Matter – Elements of Chemical Philosophy 1800-1865. Gordon and Breach Science Publishers, 1971. ISBN 2-88124-583-8.

## Referències

* EB1911|wstitle=Affinity, Chemical

## Enllaços externs

* William Whewell. "Establishment and Development of the Idea of Chemical Affinity". History of Scientific Ideas. 2:15ff.
* Chemical Affinity and Absolute Zero - 1920 Nobel Prize in Chemistry Presentation Speech by Gerard de Geer
* Elements, Principles and the Narrative of Affinity – Essay Review