OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tiempo después

Tiempo después és una pel·lícula espanyola de 2018 basada en la novel·la homònima de José Luis Cuerda, qui dirigeix aquesta adaptació. És una pel·lícula coral en el repartiment de la qual conta, entre d'altres, amb la presència de Blanca Suárez, Roberto Álamo, Antonio de la Torre, Carlos Areces, Nerea Camacho, Miguel Herrán, Secun de la Rosa, Manolo Solo, Gabino Diego, Joaquín Reyes, Raúl Cimas, Miguel Rellán, Martín Caparrós, Berto Romero, María Ballesteros, Pepe Ocio, Daniel Pérez Prada, César Sarachu, Luis Perezagua i Arturo Valls, qui a més exerceix de productor de la pel·lícula al costat de Félix Tusell. Aquesta pel·lícula és la "seqüela espiritual" d' Amanece, que no es poco.

## Argument

Any 9177, en un futur postapocalíptic. El món sencer s'ha vist reduït a un edifici i uns afores. En l'edifici viu l'"establishment", les forces vives, i als afores milers i milers d'aturats.

## Repartiment

* Blanca Suárez - Méndez
* Roberto Álamo - José María
* Antonio de la Torre - Padre Miñarro
* Carlos Areces - Eufemiano
* Nerea Camacho - Margarita
* Miguel Herrán - Ray
* Secun de la Rosa - Pastrana
* Manolo Solo - Alcalde
* Gabino Diego - Rey
* Joaquín Reyes - Arriondas
* Raúl Cimas - Pozueco
* Miguel Rellán - Don Alfonso
* Martín Caparrós - Zalduendo
* Berto Romero - Agustín
* María Ballesteros - Sor Sacramento
* Pepe Ocio - Fray Vicente
* Daniel Pérez Prada - Morris
* César Sarachu - Galbarriato
* Luis Perezagua - Victoriano
* Arturo Valls - Justo
* Javier Bódalo - Ángel Luis
* Iñaki Ardanaz - Florián
* Saturnino García - Pastor
* Joan Pera - Don Faustino
* Estefanía de los Santos - Esposa de l'alcalde
* Fernando González - Pacheco
* Marcos Zan - Li
* María Caballero - Isabel
* Nacho López - Cliente barbería
* Andreu Buenafuente - Hortensio Zumalacaguerri
* Eva Hache - Sara Gutemberg

## Estrena

La pel·lícula es va estrenar en cinemes en Espanya el 28 de desembre de 2018. Fou nominada al Premi Feroz a la millor comèdia.

## Cançons

* Joaquín Sabina - Tiempo después

## Referències

* ↑ Fotogramas.es «José Luis Cuerda ficha a Blanca Suárez y Roberto Álamo para 'Tiempo después'» (en castellà). [Consulta: 27 febrer 2018].
* ↑ Tiempo después a Fotogramas
* ↑ 'Tiempo después': el regreso del humor corrosivo de José Luis Cuerda, El Periódico, 29 de desembre de 2018
* ↑ , <http://www.imdb.com/title/tt7321356/>
* ↑ Themes, Studio. «Informadores de Cine. - Nominados a los Premios Feroz 2019» (en castellà). [Consulta: 23 desembre 2018].
# Monopoli (ciutat italiana)

Monopoli és un municipi italià, situat a la regió de la Pulla i a la Ciutat metropolitana de Bari. L'any 2022 tenia 48.078 habitants. La ciutat es va crear a l'antiguitat a l'entorn d'un port natural al Mar Adriàtic.
Sobre l'origen del nom, hi ha moltes hipotèsis, sense que n'hi ha cap de definitiva. El sufix -poli prové del grec πόλις, «ciutat, assentament».

## Fills il·lustres

* Giacomo Insanguine (1728-1795) compositor i organista.

## Referències

* ↑ «Monopoli» (en italià). Enciclopedia Treccani. Treccani. [Consulta: 4 febrer 2023].
* ↑ «Popolazione residente al 1° gennaio» (en italià). Statistiche Istat. [Consulta: 5 febrer 2023].
* ↑ Coppola, Goffredo; Colamonico, Carmelo; Ciasca, Raffaele; Verginelli, Vincenzo. «Monopoli». A: Enciclopedia Italiana (en italià), 1934.
* ↑ Lillo, Sebastiano. Monopoli, sintesi storico geografica (en italià). Potenza: Grafiche Colucci, 1976.
# Günther Degen

Günther Degen (30 d'agost de 1917 - 13 de març de 1945) va ser un Hauptsturmführer de les Waffen SS durant la Segona Guerra Mundial i va ser guardonat amb la Creu de Cavaller de la Creu de Ferro. La que li va ser atorgada en reconèixer la seva valentia extrema al camp de batalla i el seu lideratge militar reeixit per a l'Alemanya nazi durant la Segona Guerra Mundial. El Hauptsturmführer Günther Degen estava al comandament del Batalló I., 11è Regiment de Gebirgsjäger SS Reinhard Heydrich, Sisena Divisió de Muntanya SS Nord quan se li va concedir la Creu de Cavaller el 7 d'octubre de 1944, quan estava servint a Finlàndia. Degen no va sobreviure a la guerra, morint en acció el 13 de març de 1945.

## Bibliografia

* Fellgiebel, Walther-Peer. Die Träger des Ritterkreuzes des Eisernen Kreuzes 1939-1945 '. Friedburg, Germany: Podzun-Pallas, 2000. ISBN 3-7909-0284-5.
* Mitcham, Jr.Samuel, 'Retreat to the Reich', Stackpole books 2007. ISBN 0-8117-3384-X
* Henschler Henri & Fay Will, 'Armor Battles of the Waffen-SS', 1943-1945 Stackpole Books, 2003. ISBN 0-8117-2905-2
* Mitcham Samuel, 'The German Defeat in the East, 1944-1945', Stackpole Books, 2007. ISBN 0-8117-3371-8
# Halina Reijn

Halina Reijn (Amsterdam, 10 de novembre de 1975) és una actriu i escriptora neerlandesa.

## Carrera

Halina Reijn es va formar a l'Academia d'Art Dramàtic de Maastricht. Mentre era estudiant, fou convidada a unir-se al Theatercompagnie on va tenir papers destacats en obres com Hamlet (com Ophelia) i Shopping and Fucking (com Lulu) per quin va rebre el premi de teatre holandès la Colombina, com a millor actriu secundària l'any 1998. El 2003 es va unir al Toneelgroep Amsterdam amb qui ha actuat amb papers principals a La feréstega domada, Hedda Gabler, Orestíada i Mourning Becomes Electra, per qui va ser nomenada per un Theo d'Or per “millor actriu”.
Halina Reijn ha actuat en la pantalla gran per la pel·lícula nominada a l'Oscar Zus & Zo (Paula van der Oest), A Father's Affair (Maarten Teurniet), i Grimm (Alex van Warmerdam).
El 2006 va protagonitzar Mil Petons, dirigida per Willem van de Sande Bakhuijzen, el llibre Negre, dirigit per Paul Verhoeven (l'entrada neerlandesa pels Premis de l'Acadèmia com a Millor Pel·lícula en Llengua Estrangera) i Cec, de Tamar van den Dop. El 2008, va representar Margarethe von Oven a Valquíria, protagonitzada per Tom Cruise.
Una de les millors amigues de Reijns és l'actriu holandesa Carice van Houten, des de 1994. Van treballar juntes a les pel·lícules Llibre Negre i Valquíria.
El 2013 les dues van publicar un llibre anomenat Anti Glamour, una (simulada) guia d'estil i una celebració de la seva amistat, així com un una visió càndida de la part de les seves vides amb menys glamour. Tot i que les dues ocasionalment s'han fet un peto damunt càmera, han fet broma sobre el seu possible lesbianisme, sense que tinguin actualment cap relació.

## Filmografia

* Îles flottantes (2001)
* Zus & Zo(2001)
* Vil·la des roses (2002)
* De Afrekening (2002)
* Flicka (2002)
* Moonlight (2002)
* Grimm (2003)
* X & el Wildmen (2003)
* Polleke (2003)
* L'afer del pare (De Passievrucht) (2003)
* Masterclass (2005)
* Mil Petons (Ik Omhels Je va Conèixer 1000 Armen) (2006)
* El Llibre negre (Zwartboek) (2006)
* Voor een paar knikkers meer (Per uns quants anys més) (veu) (2006)
* Cegar (2007)
* Nadine (2007)
* Valquíria (2008)
* Sintel (2010)
* Isabelle (2011)
* Goltzius I el Pelican Empresa (2011)
* Charlie (2012)
* De Overloper (2012)

## Referències

* ↑ «Carice van Houten 'afgewezen' door Halina Reijn» (en neerlandès). De Telegraaf, 14-12-2013. [Consulta: 25 octubre 2014].
* ↑ «Beroemdemeidenlol: het ‘stijlboek’ van Van Houten en Reijn» (en neerlandès). NRC Handelsblad, 14-11-2013. [Consulta: 25 octubre 2014].
* ↑ «'Anti glamour': Halina Reijn & Carice van Houten» (en neerlandès). De Wereld Draait Door, 08-11-2013. [Consulta: 25 octubre 2014].
* ↑ «Carice van Houten en Halina Reijn zoenen voor fotoshoot Linda» (en neerlandès). NU.nl, 19-11-2013. [Consulta: 25 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Homepage Halina Reijn
* Interview with Halina Reijn at european-films.net Arxivat 2016-10-21 a Wayback Machine.
* Halina Reijn at Virtual History
# Harpagins

Els harpagins (Harpaginae) són una subfamília d'ocells rapinyaires de la familia dels accipítrids (Accipitridae).
En les modernes classificacions inicialment hom considerava el gènere Harpagus l'únic de la subfamília Harpaginae o encara de la tribu Harpagini (dins la subfamília dels buteonins).
Posteriorment l'evidència filogenètica, indicà que les 2 espècies d'esparver menut presents a Amèrica del Sud haurien de ser traslladades fora del gènere Accipiter, creant-ne un de nou, Microspizias, el qual fou acceptat pel Congrés Ornitològic Internacional, en la seva llista mundial d'ocells (versió 12.2, juliol 2022). Microspizias, a la vegada, seria germà del gènere monofilètic Kaupifalco, de l'Àfrica i, més propers filogenèticament a harpagus que a la subfamília dels Accipitrins.

## Taxonomia

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, 2022), els 3 gèneres que composarien aquesta subfamília contindrien 5 espècies:
* Subfamília Harpaginae
** Gènere Microspizias
*** esparver menut sud-americà (Microspizias superciliosus)
*** esparver menut de clatell blanc (Microspizias collaris)
** Gènere Kaupifalco
*** astor llagoster (Kaupifalco monogrammicus)
** Gènere Harpagus
*** milà bidentat pit-roig (Harpagus bidentatus).
*** milà bidentat cuixa-roig (Harpagus diodon).

## Referències

* 1 2 Classificació dels accipitriformes en John Boyd's Home Page Rev. 26-02-2011
* 1 2 Sangster, George; Kirwan, Guy M.; Fuchs, Jérôme; Dickinson, Edward C.; Elliott, Andy (en anglès) Vertebrate Zoology, 71, 08-02-2021, pàg. 419–424. DOI: 10.3897/vz.71.e67501. ISSN: 2625-8498.
* ↑ «Taxonomic Updates IOC Version 12.2» (en anglès). Congrés Ornitològic Internacional, 25-07-2022. [Consulta: 1r gener 2023].
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
# Heterodèrids

Els heterodèrids (Heteroderidae) són una família de nematodes de l'ordre Tylenchida. El seu nom prové del grec heteros, altra i deras, pell. Això fa referència a les diferents classes de 'pells' de la femella i el cist.

## Referències

* ↑ Heteroderidae (TSN 63566) al web del Sistema Integrat d'Informació Taxonòmica. (anglès)
* ↑ Tylenchida: Parasites of Plants and Insects, 2nd ed., by Mohammad Rafiq Siddiqi
# Frida (grup musical)

Frida és un grup musical valencià de rap i de hip-hop, amb sons melòdics a les bases.
El 2012 fou format a València per J.Winston i L-Tom, els quals provenen d'Arrap i Barraques Sudsistema.
El 2013 publicaren la seua primera obra Free rap, i un any després ho fa el segon treball: Neologismes.
Una cançó seua («Nit de ronda») va aparèixer al recopilatori de música en valencià d'Escola Valenciana, 8é Disc de la Música en Valencià (2014). Van ser nomenats per als Premis Ovidi Montllor del 2014. El 2017 guanyaren el Sona la dipu. publicant també el seu segon single, Gegants.
L'àlbum homònim, Gegants, el primer disc amb banda i instrumentals de rap i reggae i la incorporació d'una veu femenina en els cors, va vore la llum el 2018. El disc compta també amb col·laboracions com Dani, de VaDeBo, el poeta i raper Charly Efe o Xavi Sarrià. Gegants va guanyar el premi Ovidi Montllor a millor disc de Hip-Hop 2018 i quedà finalista com a millor disc de mestissatge als premis Carles Santos de la música valenciana.

## Discografia

* Free rap (autoedició, 2013)
* Neologismes (autoedició, 2014)
* Gegants (autoedició, 2018)
* #conFRIDAció EP (autoedició, 2020)

## Referències

* 1 2 «Frida s'estrena presentant 'Free Rap'». Tresdeu.com, 31-01-2013.
* ↑ «El grup de rap Frida publica el disc "Neologisme"». Diari La Veu, 22-02-2014 [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ «Escola Valenciana llança el 8é Disc de la Música en Valencià». Diari La Veu, 03-03-2014 [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ «Ja es coneixen els nominats per a la IX Nit dels Premis Ovidi». Diari La Veu, 13-05-2014 [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ «Dûrga i Frida, guanyadors del Sona la Dipu 2017». valenciaplaza.com, 03-09-2017. [Consulta: 10 agost 2018].
* ↑ «Amaral pone el broche de oro a la final de 'Sona la dipu'». Levante-EMV, 08-09-2017 [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ «El segon single de Frida ja sona amb 'Gegants'». Culturplaza, 20-12-2017 [Consulta: 30 desembre 2017].
* ↑ «Els "Gegants" de Frida trepitgen amb flow vertiginós». Tresdeu.com, 12-04-2018.

## Enllaços externs

* «Frida (grup musical)». Viasona.
# Gran Premi de Suècia del 1978

Resultats del Gran Premi de Suècia de Fórmula 1 de la temporada 1978, disputat al circuit d'Anderstop el 17 de juny del 1978.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Niki Lauda | Brabham - Alfa Romeo | 70 | 1h 41' 01. 3 | 3 | 9 |
| 2 | 35 | Riccardo Patrese | Arrows - Ford | 70 | + 34.019 s | 5 | 6 |
| 3 | 6 | Ronnie Peterson | Lotus - Ford | 70 | + 34.105 s | 4 | 4 |
| 4 | 8 | Patrick Tambay | McLaren - Ford | 69 | + 1 Volta | 15 | 3 |
| 5 | 17 | Clay Regazzoni | Shadow - Ford | 69 | + 1 Volta | 16 | 2 |
| 6 | 14 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 69 | + 1 Volta | 13 | 1 |
| 7 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 69 | + 1 Volta | 11 | |
| 8 | 7 | James Hunt | McLaren - Ford | 69 | + 1 Volta | 14 | |
| 9 | 12 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 69 | + 1 Volta | 7 | |
| 10 | 11 | Carlos Reutemann | Ferrari | 69 | + 1 Volta | 8 | |
| 11 | 16 | Hans Joachim Stuck | Shadow - Ford | 68 | + 2 Voltes | 20 | |
| 12 | 25 | Hector Rebaque | Lotus - Ford | 68 | + 2 Voltes | 21 | |
| 13 | 9 | Jochen Mass | ATS - Ford | 68 | + 2 Voltes | 19 | |
| 14 | 36 | Rolf Stommelen | Arrows - Ford | 67 | + 3 Voltes | 24 | |
| 15 | 10 | Keke Rosberg | ATS - Ford | 63 | + 7 Voltes | 23 | |
| Ret | 37 | Arturo Merzario | Merzario - Ford | 62 | No classificat | 22 | |
| Ret | 5 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 46 | Motor | 1 | |
| Ret | 27 | Alan Jones | Williams - Ford | 46 | Part mecànica | 9 | |
| Ret | 4 | Patrick Depailler | Tyrrell - Ford | 42 | Suspensions | 12 | |
| Ret | 15 | Jean Pierre Jabouille | Renault | 28 | Motor | 10 | |
| Ret | 2 | John Watson | Brabham - Alfa Romeo | 19 | Accident | 2 | |
| Ret | 20 | Jody Scheckter | Wolf - Ford | 16 | Sobreescalfament | 6 | |
| Ret | 3 | Didier Pironi | Tyrrell - Ford | 8 | Accident | 17 | |
| Ret | 19 | Vittorio Brambilla | Surtees - Ford | 7 | Accident | 18 | |
| NVC | 18 | Rupert Keegan | Surtees - Ford | | | | |
| NVC | 30 | Brett Lunger | McLaren - Ford | | | | |
| NVC | 22 | Jacky Ickx | Ensign - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Mario Andretti 1' 22. 058
* Volta ràpida: Niki Lauda 1' 24. 836 (a la volta 33)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-09-03. [Consulta: 9 abril 2010].
# Interlingüística

La interlingüística és una branca de la lingüística comparativa que estudia com és possible la comunicació entre persones que no parlen la mateixa llengua, gràcies sovint a una llengua construïda com a auxiliar o a les comparacions entre l'idioma que parla un i l'altre, aprofitant els universals lingüístics, la possible semblança genètica dels idiomes o els préstecs. Els principals estudis se centren a descriure o crear idiomes internacionals.
La interlingüística ha classificat els idiomes auxiliars, per distingir-los dels pidgins i fenòmens similars. D'una banda distingeix entre llengües internacionals sorgides de manera espontània (russenorsk) o planificada (ido). D'una altra, separa aquests idiomes segons el mitjà preferit de difusió, només oral, oral i escrit (esperanto), només escrit (com el xinès estàndard), per signes o fins i tot musical (solresol).

## Vegeu també

* Justícia lingüística
* Detlev Blanke

## Bibliografia

* (esperanto) Vĕra Barandovská-Frank, (2020), Interlingvistiko. Enkonduko en la sciencon pri planlingvoj (PDF), 333 pp., Poznań, Univ. Adam Mickiewicz, ISBN 9788365483539
* (anglès) Gobbo, Federico, 2020, Introduction to Interlinguistics, München: GRIN Publishing
# Vicente Cervera Chust

Vicente Cervera Chust (Alaquàs, 11 d'abril de 1969), conegut simplement com a Cervera, és un pilotari valencià d'Escala i corda en la posició d'escalater, en nòmina de l'empresa ValNet. L'any 2002 va ser membre de la Selecció Valenciana de Pilota.
De malnom, el mústio, s´inicià a la pilota degut a la gran afició de son pare i iaio, que era marxador de pilota en Alaquàs. Els primers passos els donà al trinquet de Torrent, on ja demostrava maneres i va obtenir el vistiplau del marxador, conegut com a Caballo Blanco, i també de Natàlio.
Debutà el 1985 al trinquet de Torrent i es retira en 2015. Des d'aleshores, ha continuat jugant a Pilota en la modalitat de Frontó.
Cervera, militant del Partit Popular (PP), es presentà a les eleccions municipals de 2019 aconseguint l'acta de regidor. L'any 2023 passa a encapçalar la candidatura del PP sense aconseguir desplaçar del govern al PSPV, que roman al capdavant de l'Ajuntament des de l'any 1979. Cervera és des d'aleshores portaveu del PP al ple de la corporació municipal.

## Palmarés

* Escala i corda,
** Campió : 1992, 1995 i 1998
** Campió Trofeu Ciutat de Petrer: 1992, 1996 i 1998
** Subcampió Trofeu Levante: 1989, 1991, 2002 i 2003
** Subcampió Trofeu Ciutat de Manises: 2002
** Subcampió del Circuit Bancaixa: 2002
** Subcampió del Trofeu Ciutat de Dénia: 2011
** Subcampió del Trofeu Caixa Rural de 2011
** Campió del Trofeu Tio Pena de Massamagrell: 2011
** Campió del Trofeu Superdeporte: 2011
* Frontó:
** Subcampió de l'Obert d'Albal: 2010
** Campió Open de Frontó Basc-Valencià: 2000
** Subcampió Open de Frontó Basc-Valencià: 2002
** Subcampió Individual del Trofeu President Diputació de València, individual: 2002
** Subcampió Trofeu President de la Diputació de València, parelles: 2006
** SubCampió del Trofeu Platges de Moncofa: 2007
Campionats Internacionals de Pilota
* Campió del Món de Frontó, Argentina 2002
* Campió del Món de Joc internacional, Argentina 2002
* Campió del Món de Llargues, Argentina 2002

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Vicent Cervera, el canoner d'Alaquàs!, per Miguel Nemesio [Entrevista]». PilotaVeu. Arxivat de l'original el 2017-01-01 [Consulta: 31 desembre 2016]. Arxivat 2017-01-01 a Wayback Machine.
* ↑ Soldado, Alberto «Cervera: un campeón sin reservas». Levante-EMV, 26-03-2015.
* ↑ Soldado, Alberto; Sena, L. «Cervera de Alaquàs gana la final de frontón en categoría primera». Levante-EMV, 05-12-2016.
* ↑ Sena, Laura. «Jesús Molins será el candidato del PP de Aldaia y Vicent Cervera se perfila como número uno en Alaquàs» (en castellà), 01-11-2022. [Consulta: 21 febrer 2025].
* 1 2 3 4 5 Editor, News «Jornada de pilota valenciana per als alumnes del CEIP Lluís Vives :: elperiodic.com». elperiodic.
* 1 2 3 4 5 «‘Jugar 30 anys entre figures és el millor record que m’enduc’». PilotaVeu. Arxivat de l'original el 2017-01-01 [Consulta: 31 desembre 2016]. Arxivat 2017-01-01 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Fitxa de ValNet Arxivat 2008-05-12 a Wayback Machine.
# Interlletratge

L'interlletratge en tipografia és la gestió de la interlletra o l'espai entre dues lletres, per tal de donar un equilibri visual a un text. Pot consistir a augmentar o en minvar l'espai. De vegades s'utilitzen els sinònims angleses kerning o tracking.
En la composició amb tipus d'impremta, l'interlletratge es pot aconseguir de diverses maneres. L'ull (la part amb relleu que té la forma de la lletra) pot sobresortir lateralment del tipus, fet que permet superposar-la a l'adjacent, aquesta part que sobresurt s'anomena volat. També es podien afegir peces addicionals per ajustar la separació fins i tot llimar el tipus per apropar-lo.
A l'entorn de la monotípia, es podien fondre lletres de diferents amples, cosa que permetia un ajustament relativament simple i precís de la interlletra.

## Vegeu també

* Cran
* Lligadura

## Referències

* ↑ «Interlletratge». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «interlletratge», Neoloteca, Termcat
* ↑ Fernando Bravo, Tipografia per dissenyar premsa, Barcelona, Univ. Autònoma de Barcelona, 1996, pàgina 45, ISBN 9788449007347
* ↑ «Resolució de 25 de maig de 1999, per la qual es publiquen termes normalitzats pel Consell Supervisor del TERMCAT.» Arxivat 2011-08-08 a Wayback Machine., TERMCAT, 1999
# Horda de Bukey

La Horda de Bukey o Horda Interior fou una fracció dels kazakhs que va agafar el nom del seu cap, Bukey o Bukei Khan, fill de Nurali Khan. El 1801 una part dels kazakhs de la Petita Horda (uns 5.000 o 30.000 segons les fonts) van poder establir-se a la riba dreta del riu Ural (Yaik) fins al Volga, sota la direcció d'aquest i van formar una Horda que va existir fins al 1845 quan el càrrec de kan fou abolit i l'administració encarregada a un consell provisional d'oficials russos. El 1876 aquest territori fou agregat a l'óblast d'Astracan.
Jangher o Yanghir, fill de Bukey Khan, fou el darrer kan efectiu. El 1873 Schuyler en el seu viatge pel Turquestan va trobar a un príncep de nom Chingis, que era el seu fill i que a la mort del seu pare el 1845 va rebre el títol de "príncep" de la cort imperial. Era musulmà i havia fet el pelegrinatge a la Meca; tenia terres pròpies al govern rus de Samara i passava part del seu temps llegint una novel·la en francès.
Llista de kans:
* Bukey 1801 - 1815 (kan des de 1812).
* Shighai 1815 - 1823.
* Jangher (Yanghir) 1823 - 1845.
* Isatai Tamanov 1836 - 1837 (rebel).
* Consell provisional 1845-1876.

## Referències

* Gavin Hambly, Asia Central, Madrid i Mèxic 1972. (castellà)
Howorth, Henry Hoyle. History of the Mongols, from the 9th to the 19th Century. Part II division II. The so-called tartars of Russia and Central Asia. Londres: Longmans, Green and Co, 1880.
# Gran Premi de Suïssa del 1954

Resultats del Gran Premi de Suïssa de Fórmula 1 de la temporada 1954, disputat al circuit de Bremgarten, prop de Berna el 22 d'agost del 1954.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 4 | Juan Manuel Fangio | Mercedes | 66 | 3h 00' 34. 5 | 2 | 9 |
| 2 | 20 | Jose Froilan Gonzalez | Ferrari | 66 | + 57.8 s | 1 | 6 |
| 3 | 6 | Hans Herrmann | Mercedes | 65 | + 1 Volta | 7 | 4 |
| 4 | 30 | Roberto Mieres | Maserati | 64 | + 2 Voltes | 12 | 3 |
| 5 | 28 | Sergio Mantovani | Maserati | 64 | + 2 Voltes | 9 | 2 |
| 6 | 18 | Ken Wharton | Maserati | 64 | + 2 Voltes | 8 | |
| 7 | 24 | Umberto Maglioli | Ferrari | 61 | + 5 Voltes | 11 | |
| 8 | 2 | Jacques Swaters | Ferrari | 58 | + 8 Voltes | 16 | |
| Ret | 8 | Karl Kling | Mercedes | 38 | Alim. combustible | 5 | |
| Ret | 26 | Maurice Trintignant | Ferrari | 33 | Motor | 4 | |
| Ret | 22 | Mike Hawthorn | Ferrari | 30 | Pèrdua d'oli | 6 | |
| Ret | 34 | Harry Schell | Maserati | 23 | Bomba d'oli | 13 | |
| Ret | 32 | Stirling Moss | Maserati | 21 | Bomba d'oli | 3 | |
| Ret | 14 | Fred Wacker | Gordini | 10 | Transmissió | 15 | |
| Ret | 10 | Jean Behra | Gordini | 8 | Embragatge | 14 | |
| Ret | 12 | Clemar Bucci | Gordini | 0 | Bomba de gasolina | 10 | |
| NVS | 24 | Robert Manzon | Ferrari | 0 | Accident | | |

## Altres

* Pole: Jose Froilan Gonzalez 2' 39. 5
* Volta ràpida: Juan Manuel Fangio 2' 39. 7 (a la volta 34)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-04. [Consulta: 27 maig 2010].
# Hipogeu de Ca n'Arquer de Goscons

L'Hipogeu de Ca n'Arquer de Goscons és un element de la masia de Ca n'Arquer a Arenys de Munt inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Des de dins de la casa, concretament la bodega, surt una entrada d'un túnel, primer les parets són ben fetes amb maons, més endavant estan excavades en el sauló i la pedra. Té una profunditat de 20 m. Forma tres angles molt oberts i acaba en una ampla cel·la rodona, sembla més una galeria anular, ja que en el centre hi ha un pilar massis de 130 m de diàmetre. Hi ha un banc perifèric i per sobre la paret té set fornícules. Entre la tercera i la quarta, a mà esquerra, hi ha una creu de 70 cm d'alçada, feta per dos senzilles línies sobre un sòcol triangular, sembla una creu càtara.

## Història

A la masia Arquer hi havia dos hipogeus, un és el descrit anteriorment, l'altra molt a prop d'aquest està destruït, hi ha l'entrada però després queda interrompuda per la galeria i no es pot anar més endavant. Antigament aquests túnels s'anomenaven fresquera, ja que es feien servir per guardar aliments. De totes maneres el seu origen i la seva utilitat no està gaire clara.

## Referències

* 1 2 3 «Hipogeu de Ca n'Arquer de Goscons». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].