OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rafael Oleo i Quadrado

Rafael Oleo i Quadrado (Ciutadella (Menorca), 7 de setembre de 1806 - Ciutadella, 8 de maig de 1879) fou un farmacèutic, botànic i historiador.
El seu pare Francesc Oléo i Benejam va ser diputat de Sanitat i el seu germà Miquel Oleo i Quadrado (1802-1862) va ser metge i subdelegat de Sanitat en Ciutadella els anys 1831-1852.(7)
És un familiar del metge Miquel Oleo i Quadrado igualment de Ciutadella.
Va créixer en l'ambit intel·lectual de la nissaga dels Oleo de la qual des del segle xvii van sortir tota una sèrie de metges i farmacèutics. Estudià la botànica a València i farmàcia (1825) a Barcelona (1834). Va destacar per fer un important herbari local, una Historia de la Isla de Menorca (en castellà), que és la primera història impresa a l'illa i unes obres de teatre. L'any 1859 va publicar el Catálogo por familias de las plantas recogidas, un inventari botànic de les plantes de l'illa de Menorca. Segons Miquel Ferrer, la seva Historia... roman cap a vui una obra de consulta obligada.

## Obres
### Teatre

* El casamiento por venganza o Enrique y Blanca (1838)

### No ficció

* Catálogo por familias de las plantas recogidas en la isla de Menorca, seguido de una reseña topogràfica y climatológica de la expesada isla, Valladolid, Imp. de D.F. Miguel Perillan, 1859
* Exámen de los sistemas botánicos, o sea disertación sobre la taxonomia botanica, (1829) Manuscript
* Historia de la Isla de Menorca, dos volums (1874-1876), Ciutadella, Tip. de Salvador Fàbregues, 647 i 679 pàgines

## Reconeixement

* Soci de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona
* El 8 de febrer de 1951 va ser nomenat fill il·lustre de Ciutadella
* Ciutadella li dedicà un carrer i un saló al Museu Municipal de Ciutadella Bastió de sa Font.
* A la Plaça Nova va erigir-se una estàtua de bronze

## Referències

* 1 2 3 «Estàtua de Rafel Olèo Quadrado, Plaça Nova, Ciutadella», Imatges de Menorca, amb foto de l'estàtua
* 1 2 P. Vallribera i M.M. Escudé, L'obra manuscrita de Miquel Oleo i Quadrado a la Reial Acadèmia de Medicina de Barcelona Arxivat 2015-09-28 a Wayback Machine., Unitat Història de la Medicina, Universitat de Barcelona, s.d., pàgina 719
* 1 2 3 Miquel Ferrer i Flórez, «Intelectualidad y medicina: Los Oleo» (castellà), Memòries de la Reial Acadèmia Mallorquina d'Estudis Genealògics, Heràldics i Històrics, 2002, (12), pàgines 110-111, ISSN 1885-8600
* ↑ 40° 0′ 4.17″ N, 3° 50′ 27.1″ E﻿ / ﻿40.0011583°N,3.840861°E﻿ / 40.0011583; 3.840861
* ↑ «Història del Museu», Web de l'ajuntament de Ciutadella
* ↑ 40° 0′ 8.84″ N, 3° 50′ 22.54″ E﻿ / ﻿40.0024556°N,3.8395944°E﻿ / 40.0024556; 3.8395944
# Shani Dhanda

Shani Dhanda (Birmingham, c. 1987) és una emprenedora social anglesa, especialista en discapacitat i reconeguda com una de les persones amb discapacitat més influents del Regne Unit. Shani va fundar, i continua liderant, la iniciativa de la targeta de diversitat, el festival de la dona asiàtica i la xarxa de discapacitat asiàtica.
Shani ajuda les organitzacions a trencar barreres i integrar la inclusió en els seus marcs empresarials. És membre del comitè executiu de la Cambra de Comerç d'Empreses Asiàtiques.

## Biografia

La Shani va néixer amb un trastorn congènit anomenat osteogènesi imperfecta. Aquesta malaltia, popularment coneguda com a ossos de vidre, es caracteritza per una fragilitat excessiva dels ossos. Va assistir a una escola per a alumnes amb necessitats especials, ja que als 80 no hi havia al Regne Unit cap escola ordinària que ho pogués gestionar. Va estar rebent tractaments i li van fer diverses operacions quirúrgiques durant la seva infantesa.
Es va graduar en Gestió d'Esdeveniments per la Universitat de Wolverhampton l'any 2011. Ha viatjat per tot el món per fer campanya en favor de les persones amb diversitat funcional, obrint el camí a d'altres joves que també lluiten per trobar el seu lloc en el món malgrat la discapacitat. Ha treballat per Google i per Virgin.
El 23 de novembre del 2020 Flynn va figurar a la llista de les 100 dones més influents de l'any que publica la BBC anualment.

## Referències

* ↑ «An interview with Shani Dhanda» (en anglès). The Power 100. Ricky Marino, 23-03-2020. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «Shani Dhanda - Virgin Media and Diversability Card» (en anglès). Disability Power 100. [Consulta: 13 desembre 2020].
* 1 2 «BBC 100 Women 2020: Who is on the list this year?» (en anglès). BBC News, 23-11-2020.
* ↑ «Meet your executive committee: Shani Dhanda» (en anglès). Greater Birmingham Chambers. Philip Parkin, 19-11-2019. Arxivat de l'original el 16 de juny 2023. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «Working Remotely Will Revolutionise Opportunity, Says Disability Activist Shani Dhanda» (en anglès). British Vogue. Amanda Randone, 07-08-2020. [Consulta: 13 desembre 2020].
* 1 2 3 4 «Interview with Shani Dhanda for the students of Albright Education Tipton» (en anglès). Albright Education Center. [Consulta: 13 desembre 2020].
* ↑ «Shani Dhanda» (en anglès). Able Magazin. [Consulta: 13 desembre 2020].
# Ramón F. Suárez

Ramón F. Suárez (l'Havana, 2 de setembre de 1930 - París, 6 de desembre 2016) va ser un director de fotografia cubà. Va estudiar a l'Escuela de Bellas Artes de San Alejandro. Va treballar a la televisió com a dibuixant de layouts per a comercials. Posteriorment treballaria en el Departament de Càmera i va viatjar per Sud-amèrica i Europa fins que va tornar a Cuba en 1960 per petició de Tomás Gutiérrez Alea i es va incorporar a la naixent cinematografia cubana. Va realitzar alguns reportatges i notícies per al Noticiari ICAIC Llatinoamericà. El 1992 va rebre el premi a la millor direcció de fotografia al XXV Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges.

## Filmografia

* 1960, Congreso de juventudes (Doc.). Dir. Fernando Villaverde.
* 1960, Patria o Muerte (Doc.). Dir. Julio García Espinosa.
* 1960, El Negro (Camarógrafo).
* 1961, Cuba pueblo armado (Doc.). Dir. Joris Ivens.
* 1961, El joven rebelde (LM. Ficc.). Dir. Julio García Espinosa.
* 1961, Napoleón gratis (dr. fot).
* 1961, Carnet de viaje (Doc.). Dir. Joris Ivens.
* 1962, Las doce sillas (LM. Ficc.). Dir. Tomás Gutiérrez Alea.
* 1962, Hemingway (Doc.). Dir. Fausto Canel.
* 1962, Primer carnaval socialista (Doc.). Dir. Alberto Roldán.
* 1963, Grabados revolucionarios (Dirección. Doc.).
* 1964, Cumbite (LM. Ficc.). Dir. Tomás Gutiérrez Alea.
* 1964, Tránsito (LM. Ficc.). Dir. Eduardo Manet.
* 1964, Romeo y Julieta 64 (Dirección).
* 1965, Un día en el solar (LM Ficc.). Dir. Eduardo Manet.
* 1966, La muerte de un burócrata (LM Ficc.). Dir. Tomás Gutiérrez Alea.
* 1968, Memorias del subdesarrollo (LM Ficc.). Dir. Tomás Gutiérrez Alea.
* 1983. Pura sangre de Luis Ospina
* 1992. L'Œil qui ment de Raoul Ruiz

## Referències

* ↑ Ramon F. Suárez a endac.org
* ↑ Los filmes menos fantásticos de Sitges'92 acaparan los principales premios del festival, La Vanguardia, 12 d'octubre de 1992

## Enllaços externs

* Ramón F. Suárez a ecured.cu
# Razija Mujanović

Razija Mujanović (Čelić, República Federal Socialista de Iugoslàvia, 15 d'abril de 1967) és una exjugadora de bàsquet bòsnia. Va començar la carrera al Jedinstvo Aida de Tuzla, equip al que arriba després que la descobrira l'entrenador Miki Vuković. A Tuzla, va ser campiona d'Europa en 1989.
De la mà de Vuković arriba al CB Godella la temporada 1991-92, obtenint el títol de lliga i una altra Eurolliga. Per aquelles dates ja era considerada la millor jugadora europea. La temporada següent fitxa per la Comense, perdent la final contra el Godella. En 1994, i també contra l'equip de l'Horta Nord, guanyaria la tercera Eurolliga, amb el Como, final que es repetiria el 1995.
Durant la seua trajectòria va guanyar cinc Campionats de Lliga, quatre Campionats europeus, va ser campiona de Copa Nacional, i va obtenir tres medalles de plata al Campionat europeu (1991), les olimpíades de 1988 i el Campionat Mundial (1990).
Va ser votada com la millor jugadora de bàsquet europeu millor en tres ocasions (1991, 1994 i 1995).
Va jugar el seu últim partit amb la selecció bòsnia en setembre de 2007.

## Referències

* ↑ «Ispovest - Razija Mujanović: Miki Vuković je došao po mene u školu i odveo me u Jedinstvo - www.kosarka24.rs». kosarka24/avaz, 02-09-2012. Arxivat de l'original el 2015-07-02. [Consulta: 18 juny 2017].
* ↑ «25 años de la Copa de Europa del Dorna». Levante-EMV, 20-03-2017.
* ↑ «Finales de Copa de Europa con presencia española I. (1992-1998) | Baloncesto enCancha». Arxivat de l'original el 2012-03-28. [Consulta: 18 juny 2017].
* ↑ «Olympic results». Arxivat de l'original el 2012-02-06. [Consulta: 18 juny 2017].
* ↑ Gazzeta Dello Sport
# Regne de Montenegro

El Regne de Montenegro (1910-1918) (en serbi: Краљевина Црна Гора, Kraljevina Crna Gora) va ser un dels regnes dels Balcans, amb capital a Cetinje.

## Història

El Regne de Montenegro va ser proclamat per Knjaz Nikola a Cetinje, el 28 d'agost de 1910.
En les Guerres Balcàniques (1912 - 1913), Montenegro va aconseguir expandir el seu territori prenent Sandžak del Regne de Sèrbia el 30 de maig de 1913. En fer això, va incorporar una gran població que no s'identificava cultural o històricament amb el país.
La ciutat acabada de capturar de Skadar va haver de ser retornada al nou estat d'Albània per insistència de les grans potències tot i que els montenegrins van perdre 10.000 vides en el seu exèrcit per capturar la ciutat a les forces otomanes (albaneses) de Essad Bajá.
Durant la Primera Guerra Mundial (1914 - 1918) Montenegro va estar del costat de les Potències Aliades. Del 15 de gener de 1916 a octubre de 1918, Montenegro va estar ocupat per l'Imperi Austrohongarès.
El 20 de juliol de 1917, la Declaració de Corfú va ser signada, va declarar la unificació de Montenegro amb el Regne de Sèrbia. El 26 de novembre de 1918, la unificació montenegrina amb Sèrbia va ser proclamada. L'oposició a la nova condició montenegrina va continuar durant anys per la resistència de guerrilles.
El seu cap d'estat va ser Nicolau I de Montenegro, rei de 1910 a 1918.

### Pretendents a la corona (des 1918)

* Nicolau I de Montenegro (pretendent com Nicolau I) (1918 - 1921)
* Danilo de Montenegro (pretendent com Danilo III) (1921)
* Miguel de Montenegro (pretendent com Miguel I) (1921 - 1986)
* Nicolau de Montenegro (pretendent com Nicolau II) (1986 -)
* Boris de Montenegro (hereu, nascut el 1980)

### Primers ministres

* Lazar Tomanovic (1910 - 1912)
* Tramitar Martinovic (1912 - 1913)
* Janko Vukotic (1913 - 1915)
* Milo Matanovic (1915 - 1916)

### Primers ministres a l'exili

* Lazar Mijuskovic (1916)
* Andrija Radovic (1916 - 1917)
* Milo Matanovic (1917)
* Evgenije Popovic (1917 - 1919)
* Jovan Plamenac (1919 - 1921)
* Antonio Gvozdenovic (1921 - 1922)
* Milutin Vucinic (1922)
* Antonio Gvozdenovic (1922)

## Vegeu també

* Montenegro
* Història de Montenegro
* Regne de Sèrbia
* Primera Guerra Mundial
* Regne dels Serbis, Croats i Eslovens
* Imperi Otomà
# Regressió local

La regressió local o regressió polinòmica local, també coneguda com a regressió mòbil, és una generalització de la mitjana mòbil i la regressió polinòmica. Els seus mètodes més comuns, desenvolupats inicialment per al suavització de gràfics de dispersió, són LOESS (suavització de gràfics de dispersió estimat localment) i LOWESS (suavització de gràfics de dispersió ponderats localment), tots dos pronunciats /ˈloʊɛs/. Són dos mètodes de regressió no paramètrica fortament relacionats que combinen models de regressió múltiples en un metamodel basat en k -nearest-veighbor. En alguns camps, LOESS es coneix i es coneix comunament com a filtre Savitzky-Golay (proposat 15 anys abans de LOESS).
Així, LOESS i LOWESS es basen en mètodes "clàssics", com ara la regressió de mínims quadrats lineal i no lineal. Aborden situacions en què els procediments clàssics no funcionen bé o no es poden aplicar de manera eficaç sense un treball indegut. LOESS combina gran part de la simplicitat de la regressió lineal de mínims quadrats amb la flexibilitat de la regressió no lineal. Ho fa ajustant models simples a subconjunts localitzats de dades per construir una funció que descrigui la part determinista de la variació de les dades, punt per punt. De fet, un dels principals atractius d'aquest mètode és que l'analista de dades no està obligat a especificar una funció global de cap forma per ajustar un model a les dades, només per adaptar-se a segments de les dades.
La compensació d'aquestes característiques és un càlcul més gran. Com que és molt càlcul intensiu, LOESS hauria estat pràcticament impossible d'utilitzar en l'època en què s'estava desenvolupant la regressió de mínims quadrats. La majoria dels altres mètodes moderns de modelització de processos són similars a LOESS en aquest sentit. Aquests mètodes s'han dissenyat conscientment per utilitzar la nostra capacitat computacional actual amb el màxim avantatge possible per assolir objectius que no s'assoleixen fàcilment amb els enfocaments tradicionals.Una corba suau a través d'un conjunt de punts de dades obtinguts amb aquesta tècnica estadística s'anomena corba de loess, particularment quan cada valor suavitzat ve donat per una regressió quadrada de mínims quadrats ponderada sobre l'abast de valors de la variable de criteri de dispersió de l'eix y. Quan cada valor suavitzat ve donat per una regressió lineal de mínims quadrats ponderada sobre l'abast, això es coneix com a corba inferior; tanmateix, algunes autoritats tracten lowess i loess com a sinònims.

## Referències

* ↑ Fox i Weisberg, 2018, Appendix.
* ↑ Harrell, 2015, p. 29.
* ↑ Garimella, 2017.
* ↑ «Savitzky–Golay filtering – MATLAB sgolayfilt» (en anglès). Mathworks.com.
* ↑ «scipy.signal.savgol_filter — SciPy v0.16.1 Reference Guide» (en anglès). Docs.scipy.org.
* ↑ Kristen Pavlik, US Environmental Protection Agency, Loess (or Lowess), Nutrient Steps, July 2016.
* ↑ NIST, "LOESS (aka LOWESS)", section 4.1.4.4, NIST/SEMATECH e-Handbook of Statistical Methods, (accessed 14 April 2017)
# Reial Estament Militar del Principat de Girona

El Reial Estament Militar del Principat de Girona és una de les reials corporacions nobiliàries espanyoles, amb seu a Girona. El seu Cap Suprem és S.M. el Rei i la seva Germana Major S.A.R. la Princesa de Girona. El Consell l'encapçala un "Veguer-President", que actualment es el Marquès de Dou.

## Orígens

Aquesta corporació nobiliària va ser fundada com a Reial Confraria de Sant Jordi i Santa Isabel, després només de Sant Jordi, el 28 d'agost de 1386 pel duc de Girona, més tard Joan I d'Aragó. Com és sabut, el Principat de Girona és el títol que correspon als primogènits de la Corona d'Aragó. El 1414 Ferran I d'Aragó va crear-lo, en elevar la condició de l'antic ducat per al seu fill, el futur Alfons el Magnànim. En l'actualitat és una de les dignitats dinàstiques atribuïdes per la Constitució espanyola de 1978 a l'hereu de la Corona espanyola.
La seva estructura actual ja està documentada abans de la Guerra Civil espanyola. Exerceix el títol de "Reial" per concessió d'Alfons XIII. Els vigents Estatuts van ser aprovats pel Capítol General el 22 d'abril de 2003.

## Organització

El Capítol de l'Estament es reuneix un cop a l'any, pels voltants de la festivitat de Sant Jordi, a la Catedral de Girona. Actualment, la corporació reuneix entre 400 i 450 membres establerts a Girona, però també de la resta de províncies espanyoles i d'altres parts del món com França, Itàlia o Gran Bretanya.
La corporació està vinculada a l'Església i al Bisbat de Girona, que nomena un consiliari. Fins al 2008 aquest càrrec l'ocupà el canonge Gabriel Roura, substituït actualment pel canonge Joan Baburés. L'assistent eclesiàstic és l'acadèmic lleidatà Mn. Jordi Farré. Des de l'any 2007, la confraria compta amb un nou local, a l'església dels Dolors de Girona.
Segons els estatuts de la corporació, per ingressar-hi cal provar la noblesa del primer cognom patern i «la cristianitat, legitimitat i netedat de sang fins als vuit besavis».

## Referències

* ↑ Negre i Pastell, Pelayo. «La cofradía de San Jorge y la nobleza gerundense» (castellà) Annals Gironins Volum 6, 1951 pàgines 7-59.
* ↑ Badenes, Jesús. «Què queda de la noblesa?» Diari de Girona, 17 de novembre de 2007

## Enllaços externs

* Lloc web del Reial Estament Militar del Principat de Girona
* Lloc web l'Institut d'Estudis Nobiliaris Catalans Arxivat 2006-04-21 a Wayback Machine.
# Canis

Canis és un gènere que inclou moltes espècies de llops i xacals moderns, àdhuc el llop gris (Canis lupus) que es creu és l'antecessor del gos domèstic (C. lupus familiaris). Es classifiquen en entre 7 i 10 espècies, depenent de la font que s'usa. Hi ha moltes espècies extintes del gènere Canis. És un gènere molt antic (però molt avançat) que data del Miocè.
* Xacal ratllat
* Xacal de llom negre
* Xacal comú
* Gos
* Llop
* Coiot
* Xacal d'Etiòpia
* Cuó
* Gos salvatge africà

## Galeria

* Canis aureus
* Canis latrans
* Canis mesomelas
* Canis rufus

## Referències

* ↑ Entrada «Canis (canine)» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 11 febrer 2025].
Espècies vivents de carnívors :
Regne: Animalia  ·  Embrancament: Chordata  ·  Classe: Mammalia  ·  Infraclasse: Eutheria  ·  Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Feliformia :
Família Felidae :
Família Viverridae (inclou les civetes) :
Família Eupleridae :
Subordre Caniformia (continua més avall) :
Subordre Caniformia (continua més amunt) :
Família Canidae :
Família Mustelidae :
Viccionari
# Gran Premi d'Espanya del 1995

Resultats del Gran Premi d'Espanya de Fórmula 1 de la temporada 1995 disputat al circuit de Montmeló el 14 de maig del 1995.

## Classificació

| Posició | Número | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ retirada | Posició de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Michael Schumacher | Benetton - Renault | 65 | 1h 34' 20,507" | 1 | 10 |
| 2 | 2 | Johnny Herbert | Benetton - Renault | 65 | + 51,988 s | 7 | 6 |
| 3 | 28 | Gerhard Berger | Ferrari | 65 | + 1' 05.237 " | 9 | 4 |
| 4 | 5 | Damon Hill | Williams - Renault | 65 | + 2' 01.749 min. | 5 | 3 |
| 5 | 15 | Eddie Irvine | Jordan - Peugeot | 64 | + 1 Volta | 6 | 2 |
| 6 | 26 | Olivier Panis | Ligier - Mugen - Honda | 64 | + 1 Volta | 15 | 1 |
| 7 | 14 | Rubens Barrichello | Jordan - Peugeot | 64 | + 1 Volta | 8 | |
| 8 | 30 | Heinz-Harald Frentzen | Sauber - Ford | 64 | + 1 Volta | 12 | |
| 9 | 25 | Martin Brundle | Ligier - Mugen - Honda | 64 | + 1 Volta | 11 | |
| 10 | 4 | Mika Salo | Tyrrell - Yamaha | 64 | + 1 Volta | 13 | |
| 11 | 9 | Gianni Morbidelli | Footwork - Hart | 63 | + 2 Voltes | 14 | |
| 12 | 12 | Jos Verstappen | Simtek - Ford | 63 | + 2 Voltes | 16 | |
| 13 | 29 | Karl Wendlinger | Sauber - Ford | 63 | + 2 Voltes | 20 | |
| 14 | 23 | Pierluigi Martini | Minardi - Ford | 62 | + 3 Voltes | 19 | |
| 15 | 11 | Domenico Schiattarella | Simtek - Ford | 61 | + 4 Voltes | 22 | |
| Ret | 3 | Ukyo Katayama | Tyrrell - Yamaha | 56 | Motor | 17 | |
| Ret | 6 | David Coulthard | Williams - Renault | 54 | Caixa canvi | 4 | |
| Ret | 8 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 53 | Sist. combustible | 9 | |
| Ret | 10 | Taki Inoue | Footwork - Hart | 43 | Transmissió | 18 | |
| Ret | 16 | Bertrand Gachot | Pacific - Ilmor | 43 | Foc | 24 | |
| Ret | 22 | Roberto Moreno | Forti F1 - Ford | 39 | Sobreescalfament | 25 | |
| Ret | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 25 | Motor | 2 | |
| Retirat | 24 | Luca Badoer | Minardi - Ford | 21 | Caixa de canvis | 21 | |
| Retirat | 7 | Nigel Mansell | McLaren - Mercedes | 18 | Prob. conducció | 10 | |
| Retirat | 21 | Pedro Diniz | Forti F1 - Ford | 17 | Caixa de canvis | 26 | |
| NVS | 17 | Andrea Montermini | Pacific - Ilmor | 0 | No va sortir | 23 | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 21. 452
* Volta ràpida: Damon Hill 1' 24. 531 (a la volta 46)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-02. [Consulta: 17 març 2010].
# Urkesh

Urkesh (Urkis o Urkiš o Urkish) fou un regne hurrita esmentat cap al 2500 aC-2000 aC a la regió del riu Khabur a Síria.

## Història

Fou una ciutat estat coneguda com a Urkesh o Urkish, que es va aliar a l'imperi d'Accad. Tar'am-Agade, la filla del rei Naram-Sin d'Accad es va casar amb el rei d'Urkesh. Caigut l'imperi d'Accad, un regne hurrita governa Nawar i Urkesh. Posteriorment va passar a Mari, sota un rei vassall. Els arxius de Mari assenyalen una forta oposició al seu domini; en una carta el rei de Mari declara al rei d'Urkesh: "Jo no sabia que els fills de la vostra ciutat us odien per la meva culpa, però vos sou meu encara que la ciutat no ho sigui". Vers 1762 aC es va produir la caiguda de Mari davant Hammurabi. Urkesh hauria estat abandonada algun temps al segon mil·lenni.

## Excavació

Les primeres excavacions es van fer per part de Max Mallowan. La seva esposa, Agatha Christie, deixa anotat que no va seguir al lloc perquè hi havia ruïnes romanes (però no s'ha trobat cap resta romana) i se'n va anar a Chagar Baçar, un altre lloc al sud d'Urkesh. Entre les ruïnes posades a la llum, el palau reial del rei Tupkish, amb una estructura subterrània funerària (Abi); un temple monumental amb una plaça just al davant i el temple al cim; habitacions; cementiris; i patis interiors i exteriors. Des de 1984 les excavacions han estat constants principalment sota equips italians.

## Reis (coneguts)

* Tupkix, segle xxiii aC
* Xatar-mat (pare d'Atal-Sen)
* Atal-Sen (vers 2100 aC)
* Tix-Atal (vers 2050 aC)
* Ann-atal, segle xxi aC
* Teirru (o Terru), vers 1770 aC

## Referències

* ↑ Giorgio Buccellati and Marilyn Kelly-Buccellati, The Royal Storehouse of Urkesh: The Glyptic Evidence from the Southwestern Wing Arxivat 2012-02-16 a Wayback Machine., Archiv für Orientforschung, vol 42-43, 1996.

## Bibliografia

* Giorgio Buccellati i Marilyn Kelly Buccellati, Mozan 1: The Soundings of the First Two Seasons, Undena, 1988, ISBN 0890031959.
* Lucio Milano, Mozan: The Epigraphic Finds of the Sixth Season, Undena, 1991, ISBN 0890032769
* Lucio Milano, Mozan: The Epigraphic Finds of the Sixth Season, Undena, 1991, ISBN 0890032769
* Giorgio Buccellati i Marilyn Kelly-Buccellati, The Seventh Season of Excavations at Tell Mozan, 1992, Chronique Archéologique en Syrie, vol. 1, 1997
* Giorgio Buccellati i Marilyn Kelly-Buccellati, Great Temple Terrace at Urkesh and the Lions of Tish-atal, a General studies and excavations at Nuzi 11/2, editat per Gernot Wilhelm, pp. 33–70, CDL, 2009, ISBN 1934309222.
* Urkesh and the Hurrians: Studies in Honor of Lloyd Cotsen. Bibliotheca Mesopotamica 26/ Urkesh/ Mozan Studies 3. Malibu, CA: Undena Publications, 1998.
* Buccellati, G. and S. Bonetti. 2003. "Conservation at the core of archaeological strategy. The case of ancient Urkesh at Tell Mozan." The Getty Conservation Institute Newsletter 18(1):18-21

## Enllaços externs

* Urkesh excavations
* 86th Faculty Research Lecture: The Discovery of Ancient Urkesh and the Question of Meaning in Archaeology, Giorgio Buccellati, Professor, Near Eastern Languages and Cultures, April 27, 1999 - UCLA webcast (utilitzar RealPlayer)