OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Filomena Feliu i Forquet

Filomena Feliu i Forquet (Vila de Gràcia, 27 de desembre de 1927), coneguda professionalment com a Filo Feliu, és una ballarina i catalana de ballet, professora de dansa i defensora del ballet clàssic.
Nascuda al barri de Gràcia de Barcelona, va començar a ballar ballet a l'edat de deu anys, quan el seu oncle patern la va portar a un assaig del coreògraf i ballarí Joan Magriñà. Feliu debutà als tretze anys al Gran Teatre del Liceu amb l'obra El Carrillón Mágico del mateix Magriñà. També va treballar amb ell a l'Institut del Teatre, on va ser nomenada ajudant de la càtedra de Dansa que es va crear a principis de la dècada de 1940 i de la qual Magriñà estava al càrrec.
Va ser ballarina del Liceu entre els anys 1941 i 1945, i el 1957 hi va tornar a actuar. També va actuar als teatres Tívoli i Romea i al Palau de la Música. L'actuació que va fer al Palau de la Música el 30 d'abril de 1943 va anunciar-se com «un extraordinario recital de Juan Magriñá con Filo Feliu». El 28 d'abril de 1944 va estrenar, juntament amb Magriñà, el ballet «o pantomima ballada» Romance de los celos, de Xavier Montsalvatge. Ha estat descrita com «molt expressiva (aspecte que Alfons Puig sovint destacava en els seus escrits), de bellesa serena i presència impactant a l’escenari, amb braços llargs, bonics i molt ben emprats i posseïdora d’un bon gir i tècnica esplèndida». Entre les obres que ballà estan El llac dels cignes, L'ocell blau o No me olvides de Doña Francisquita, entre d'altres. Es va retirar l'any 1958, en casar-se. Temps després, va inaugurar la seva pròpia escola de dansa al barri de Gràcia i finalment al carrer Muntaner de Barcelona.

## Referències

* 1 2 Pujal, Jordi. «Biografies dels ballarins - Dades històriques - Filo Feliu». Associació LiceXballet, 13-04-2020. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ Gallén, Enric «Guillermo Díaz-Plaja, director de l’Institut del Teatre durant el primer franquisme."». Franquisme & Transició. Revista d'Història i de Cultura., 2015, pàg. 75.
* ↑ «Filo Feliu». Annals Gran Teatre del Liceu. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «Retalls de diari - crítiques, anuncis, notícies... de Filo Feliu». Associació LiceXballet, 31-03-2023. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «Un extraordinario recital de Juan Magriñá con Filo Feliu» (en castellà). Centre de Documentació de l'Orfeó Català, 1943. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «Romance de los celos». Xavier Montsalvatge Compositor. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «Entrevista a Filo Feliu». ballcatmemories, 28-10-2008. [Consulta: 28 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Fotos Filo Feliu - Associació LiceXballet
# Emperador (desambiguació)

«Emperador» té aquests significats:
* Emperador, cap d'un imperi.
* Emperador (Horta Nord), poble del País Valencià, que es coneix popularment amb el nom La Venta de l'Emperador
* Zoologia:
** Emperador (insecte), odonats del gènere Anax
** Emperador o Xiphias gladius, peix de la família dels xífids, amb el maxil·lar prolongat en forma d'espasa
** Pingüí emperador (Aptenodytes forsteri), espècie de pingüí endèmica de l'Antàrtida, el més gran i pesant
** Emperador o Chimaera monstrosa, espècie de peix cartilaginós quimeriforme de la família Chimaeridae.
** Emperador o Luvarus imperialis, espècie de peix perciforme dels subordre Acanthuroidei.
** Emperador o Pomatomus saltatrix, peix de l'ordre dels perciformes molt ràpid i potent
** Emperador o Pristis pristis, espècie de peix cartilaginós batoïdeu de la família Pristidae, que es troba a les aigües subtropicals de l'oceà Pacífic
# Grup Parpalló

El Grup Parpalló va ser un grup d'artistes format a València el 1957. Va ser fundat, igual com uns altres grups de postguerra, per connectar la creació artística valenciana amb el panorama internacional després de la interrupció causada per la Guerra d'Espanya.

## Vegeu també

* Vicente Aguilera Cerni
* Art de Catalunya

## Referències

* ↑ Giralt-Miracle, Daniel «Alfaro: la versatilitat d'un escultor». Revista Bonart, 2-2013, p.60-61 [Consulta: febrer 2013].
* ↑ «Grup Parpalló». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Son Collet

Son Collet és una possessió de Santa Maria del Camí (Mallorca), situada a Passatemps, entre el camí de Sant Jordi (camí que va de Santa Maria del Camí a Pòrtol) i el camí de n'Olesa (que va a Son Seguí. El 1625 es documenta un rafal establit a Pere Canyelles per Antònia Coll viuda de Bartomeu Coll. Confronta, entre d'altres, amb Son Bieló, Can Verderol i Can Moranta.

## Referències

* ↑ «Collet, Son». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 364. ISBN 84-8661702-2.
# Stanislaw Grocholski

Stanislaw Grocholski (polonès: Stanisław Grocholski) (Żołynia, 6 de juny de 1858 - Buffalo, 26 de febrer de 1932) va ser un pintor polonès, actiu a Polònia, Alemanya i als Estats Units. És fill d'Antoni Rafał de l’escut de Syrokomla.

## Biografia

Entre els anys 1877 i 1880, va prendre classes amb Władysław Łuszczkiewicz a l’Acadèmia de Belles Arts Jan Matejko de Cracòvia. Més tard, amb Carl Wurzinger a Viena, amb Léon Bonnat a París i amb Alexander von Wagner a l'Acadèmia de Belles Arts de Munic.
El 1886, Stanisław Grocholski va exposar l'interior d'una església a Viena. La seva primera obra notable va ser Morir llagat (Suszenie bielizny)
el 1889, que es va exposar a Munic. Va ser més actiu a Munic, on va viure fins a 20 anys. Aquí, va vendre les seves pintures a col·leccionistes privats i va exposar algunes de les seves obres d'art més notables als museus. Va enviar les seves obres d'art a Varsòvia, Cracòvia i Lviv (aleshores Polònia, ara Lviv a Ucraïna) per a exposicions.
Va viure amb la seva dona, Izabela Pawłowska, en una vil·la a Neu-Pasing, als afores de Munic, i va convertir la seva casa en una colònia per a artistes polonesos. El 1891, va fundar la seva pròpia escola de dibuix; on, entre d'altres, han estudiat, incloent: Gustaw Gwozdecki, Karol Kowalski-Wierusz, Henryk Szczygliński, Soter Małachowski Jaxa i Józef Gałęzowski. El 1901, es va traslladar als Estats Units d'Amèrica a Milwaukee.
Va pintar retrats, art de gènere (especialment folklore hutsuls i folklore jueu), així com art religiós per a esglésies a Polònia. Entre els anys 1880 i 1900, va exposar les seves pintures al Glaspalast de Munic. També havia treballat amb les revistes Die Gartenlaube i Moderne, on s'imprimien xilografies basades en les seves obres d'art. A Polònia, la reproducció de l'obra de l'artista es va publicar a les revistes Kłosy i Tygodnik Illustrowany.
Va pintar les escenes interiors de cases de camp populars, transmetent la vida quotidiana de la gent, capturant: les celebracions, la indulgència, la malaltia i els combats.

## Pintures seleccionades

* Jueus resant
* Retrat d'una dona
* Retrat d'una dona amb un lliri
* Mort d'un orfe
* Jueu resant
* Dona de Baviera

## Referències

* 1 2 «Stanisław Grocholski». Artyzm. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ «History of the Łancut Powiat». Powiat Łancut. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ «Grocholski of the Syrokomla Coat of Arms». Grocholski. [Consulta: 20 octubre 2015].
* 1 2 3 4 «Stanisław Grocholski (1858 - 1932, Polska)» (en polonès). Agra Art Auction House. Arxivat de l'original el 4 març 2016. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ «Death of an Orphan, 1884». IMNK. National Museum in Krakow, 2010. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ «STANISŁAW GROCHOLSKI "ŚMIERĆ SIEROTY"» (en polonès). Przewodnicy Po Krakowie. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ «Stanisław Grocholski». Fine Art Base. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ «List of Paintings». Pinakoteka. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ «List of Paintings». Artyzm. [Consulta: 20 octubre 2015].
* ↑ «Death of an Orphan, 1884». National Museum in Krakow, 2010. [Consulta: 20 octubre 2015].
# Sunset Thomas

Sunset Thomas (nascuda el 19 de febrer de 1972 a Sikeston, Missouri) és una actriu porno nord-americana. La seva carrera s'ha desenvolupat principalment entre 1995 i 2003. La seva neboda és l'actriu Sunrise Adams. Sunset Thomas forma part del saló de la fama de l'Adult Video News.

## Biografia
### Joventut

Sunset passa els seus primers anys mudant-se d'estat en estat (recorre així, entre d'altres, Virgínia, Geòrgia o Texas) i la seva adolescència en Daytona Beach (Florida). Durant la seva adolescència, era una noia poc preocupada pels estudis, preferint passar el dia a la platja. Això li porta a suspendre l'examen d'ingrés a la universitat. A més, comença a consumir drogues, en particular cocaïna i metamfetamina. Amb tan sols 15 anys perd la seva virginitat.
Amb 18 anys, decideix deixar l'institut per anar-se a viure a Ft. Lauderdale (Florida) on exerceix diferents ocupacions. Aquí coneix a Zachary Adams, un aspirant a actor porno.

### Carrera com a actriu porno

Solament cinc mesos després de conèixer-se la parella es casa i tots dos decideixen viatjar a Los Angeles per treballar conjuntament dins del món del porno. En un primer moment, es veuen obligats a rodar porno amateur encara que l'actriu no triga a donar el salt cap al cinema porno professional. Així comença a treballar amb el prestigiós director Michael Ninn rodant algunes de les seves pel·lícules més famoses com Sex (1994), Latex (1996) o Shock (1996). El 1996 és triada Pet of the month del mes de març per a la revista Penthouse.
Ja el 2001 l'actriu se separa de Zachary Adams i coneix a Howard Stern. Posteriorment Sunset Thomas apareixeria al seu xou en almenys deu ocasions.
En 2002 es muda a Carson City (Nevada) on treballaria com call girl fins a 2005 en un local de prostitució anomenat Moonlight Bunny Ranch.
En 2006 és l'encarregada de presentar Sunset After Sunset, un programa de ràdio emès per la KSEX ràdio.
En 2007 signatura amb Vavoom Media, una productora especialitzada a oferir continguts per a adults tant en televisió, com en ràdio, internet o cinema. Així, l'actriu es converteix en la protagonista de Sunrise to Sunset, un reality xou i dirigeix The XXXtra Point, un programa de ràdio. Vavoom Films produeix també la que serà la seva última pel·lícula porno: Into the Sunset. Pel·lícula per la qual la pròpia actriu va realitzar un càsting entre els seus fans perquè un d'ells pogués rodar amb ella. Encara que rodada a principis de 2008 la producció no té data per a la seva estrena.

## Referències

* 1 2 3 4 "Porn Star Sunset Thomas Puts Out At The Bunnyranch Brothel"
* ↑ «"Inside The Moonlite Bunny Ranch"». Arxivat de l'original el 2009-02-06. [Consulta: 2 gener 2017].
* ↑ «"Porn Stars Join Sunset Thomas on VaVoom TV"». Arxivat de l'original el 2008-06-15. [Consulta: 2 gener 2017].
* ↑ "Sunset Thomas' Farewell Fuck"
A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a Sunset Thomas
# Guillermo Amoedo Schultze

Guillermo Amoedo Schultze (Montevideo, 2 de març de 1983) és un director de cinema i guionista uruguaià estableret a Xile des de l'any 2007. És conegut principalment per escriure al costat de Eli Roth els guions de les pel·lícules de suspens i terror Aftershock (2012), The Green Inferno (2013) i Toc-toc (2015), protagonitzada per Keanu Reeves; i per dirigir els llargmetratges de terror The Stranger i El habitante (2017) ambdues premiades en festivals internacionals.
Com a guionista, Amoedo també és conegut per co-crear la sèrie Tu parte del trato amb Amaya Muruzábal i per co-escriure els èxits de taquilla a Xile i Mèxic Qué pena tu vida, Hazlo como hombre (2017), No estoy loca (2018) i Dulce familia (2019) amb Nicolás López.

## Biografia

Va realitzar els seus estudis primaris i secundaris al Col·legi i Liceu Alemany de Montevideo i després va estudiar Comunicació Audiovisual a la Universitat de Montevideo, on es va especialitzar en cinema i guió. El març de 2007, va viatjar a Santiago de Xile per a realitzar el Màster en Guió i Desenvolupament Audiovisual de la Universitat dels Andes (Xile), on es va titular l'any 2008. Des de llavors, està instal·lat a Xile on treballa com a guionista i director de cinema i televisió per a Xile i l'estranger, i ha escrit i dirigit pel·lícules per als Estats Units i Mèxic que s'han distribuït comercialment a més de 40 països.

## Premis
### Festival de Cinema de Sitges

Guanyador, Premi Blood Window a la millor pel·lícula Iberoamericana, The Stranger (2014) Nominat, Selecció Oficial del Festival de Cinema de Sitges, El habitante (2017) Nominat, Grand Prize of European Fantasy Film in Silver, Official Fantàstic Panorama Selection, "Mis peores amigos: Promedio rojo el regreso" (2013)

### Buenos Aires Rojo Sangre

Esment del Jurat a Millor Director, El habitante (2017)

### Insòlit Festival de Cinema de Terror i Fantasia

Guanyador, Assoliment Artístic Destacat, L'Habitant (2017)

## Filmografia
### Llargmetratges

* Qué pena tu familia (2012) - guionista
* The Green Inferno (2013) - guionista
* Mis Peores Amigos: Promedio Rojo el regreso (2013) - guionista
* The Stranger (2014) - director, guionista
* Toc-toc (2015) – guionista
* El habitante (2017) – guionista i director

### Curtmetratges

* Memorias (2003) - director, guionista
* Tercera Persona (2004) - director, guionista
* La escafandra (2005) - director, guionista
* El último globo (2006) - director, guionista
* Qué pena tu vida (2010), guionista
* Qué pena tu boda (2011), guionista

### Telefilms

* Retorno (2009) - director, guionista
* El Crack (2011) - director, guionista
* La Leyenda de El Crack (2015) - director, guionista

## Referències

* ↑ Guillermo Amoedo al web del Festival de Sitges
* ↑ Guillermo Amoedo al web de sensacine.com.mx
* ↑ «Guillermo Amoedo» (en castellà). Universidad de los Andes. Arxivat de l'original el 22 febrer 2014. [Consulta: 17 febrer 2014].
* ↑ Gorman, Howard. «Guillermo Amoedo Discusses Aftershock and The Green Inferno». Cinema Sauce, 08-05-2013. Arxivat de l'original el 21 de febrer 2014. [Consulta: 17 febrer 2014].
# Molls

Els molls, mordasses o ferros (amb les variants populars i dialectals almolls, aumolls, umolls,
esmolls, armolls, molles, esmolles, armolles) són una eina composta per dues peces, generalment de ferro forjat, unides per un rebló. Serveixen per a manipular brases o atiar el foc sense cremar-se. Juntament amb l'atiador és un dels estris de foc més comuns.

## Vegeu també

* Tenalles
* Alicates

## Referències

* ↑ Molls a Optimot
* ↑ DCVB-Molls
Viccionari
# Batalla de Casalecchio

La batalla de Casalecchio va tenir lloc el 26 de juny de 1402, a Casalecchio di Reno entre l'exèrcit milanès, que pretenia incorporar Bolonya als dominis del ducat de Milà, i l'exèrcit bolonyès.

## Antecedents

Joan Galeàs Visconti, el duc de Milà tenia el somni d'unir tot el nord d'Itàlia en un sol regne. Els obstacles per al seu èxit incloïen Bolonya i especialment Florència, i el 1402, Visconti va llançar atacs a aquestes ciutats. La guerra era extremadament costosa per ambdós bàndols, però es creia que els milanesos sortirien victoriosos. El canceller florentí Coluccio Salutati van intentar unir al poble de Florència, però els florentins estaven gravats amb força per la fam, la malaltia i la pobresa.

## Batalla

La batalla de Casalecchio, en la qual els bolonyesos van ser derrotats va tenir lloc el 26 de juny de 1402, a Casalecchio di Reno, prop de Bolonya. L'exèrcit bolonyès de Giovanni Bentivoglio, comandat per Muzio Attendolo Sforza, esperava els reforços florentins es va oposar al de Joan Galeàs Visconti i els seus aliats, els Malatesta de Rimini i els Gonzaga de Màntua per aturar l'expansió del poder de Visconti. El comandant en cap milanès era Joan Francesc I Gonzaga, i entre els seus capitans es trobava Alberico da Barbiano.

## Conseqüències

Joan Galeàs Visconti va prendre Bolonya i el seu líder Giovanni Bentivoglio va ser assassinat dos dies després. Visconti planejava assaltar Florència a continuació, però va emmalaltir el 10 d'agost de 1402 i morir el 3 de setembre.

## Referències

* ↑ Giangaleazzo Visconti: Duke of Milan : 1351-1402 (en anglès). CUP Archive, 1941, p. 296.
* ↑ Saggio di leggende storiche italiane in ottava rima (en italià). Per tipi di Jacopo Marsigli, 1840, p. 93.
* ↑ Murray, J. A Hand-book for Travellers in Central Italy: Including the Papal States, Rome, and the Cities of Etruria (en anglès). John Murray, 1850, p. 74.
# Gran Premi de Suècia del 1975

Resultats del Gran Premi de Suècia de Fórmula 1 de la temporada 1975, disputat al Circuit d'Anderstop el 8 de juny del 1975.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 12 | Niki Lauda | Ferrari | 80 | 1h 59' 18. 3 | 5 | 9 |
| 2 | 7 | Carlos Reutemann | Brabham - Ford | 80 | + 6.288 s | 4 | 6 |
| 3 | 11 | Clay Regazzoni | Ferrari | 80 | + 29.095 s | 12 | 4 |
| 4 | 27 | Mario Andretti | Parnelli - Ford | 80 | + 44.38 s | 15 | 3 |
| 5 | 28 | Mark Donohue | Penske - Ford | 80 | + 1' 30.763 min. | 16 | 2 |
| 6 | 23 | Tony Brise | Hill - Ford | 79 | + 1 Volta | 17 | 1 |
| 7 | 3 | Jody Scheckter | Tyrrell - Ford | 79 | + 1 Volta | 8 | |
| 8 | 1 | Emerson Fittipaldi | McLaren - Ford | 79 | + 1 Volta | 11 | |
| 9 | 5 | Ronnie Peterson | Lotus - Ford | 79 | + 1 Volta | 9 | |
| 10 | 32 | Torsten Palm | Hesketh - Ford | 78 | Sense combustible | 21 | |
| 11 | 26 | Alan Jones | Hesketh - Ford | 78 | + 2 Voltes | 19 | |
| 12 | 4 | Patrick Depailler | Tyrrell - Ford | 78 | + 2 Voltes | 2 | |
| 13 | 14 | Bob Evans | BRM | 78 | + 2 Voltes | 23 | |
| 14 | 20 | Damien Magee | Williams - Ford | 78 | + 2 Voltes | 22 | |
| 15 | 6 | Jacky Ickx | Lotus - Ford | 77 | + 3 Voltes | 18 | |
| 16 | 18 | John Watson | Surtees - Ford | 77 | + 3 Voltes | 10 | |
| 17 | 30 | Wilson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 74 | + 6 Voltes | 25 | |
| Ret | 16 | Tom Pryce | Shadow - Ford | 53 | Accident | 7 | |
| Ret | 21 | Ian Scheckter | Williams - Ford | 49 | Pneumàtics | 20 | |
| Ret | 22 | Vern Schuppan | Hill - Ford | 47 | Transmissió | 26 | |
| Ret | 8 | Carlos Pace | Brabham - Ford | 41 | Accident | 6 | |
| Ret | 17 | Jean Pierre Jarier | Shadow - Ford | 38 | Motor | 3 | |
| Ret | 9 | Vittorio Brambilla | March - Ford | 36 | Transmissió | 1 | |
| Ret | 2 | Jochen Mass | McLaren - Ford | 34 | Escalfament motor | 14 | |
| Ret | 24 | James Hunt | Hesketh - Ford | 21 | Frens | 13 | |
| Ret | 10 | Lella Lombardi | March - Ford | 10 | Alim. combustible | 24 | |

## Altres

* Pole: Vittorio Brambilla 1' 24. 630
* Volta ràpida: Niki Lauda 1' 28. 267 (a la volta 61)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2015-01-03. [Consulta: 4 abril 2010].
# Nagore Gabellanes Marieta

Nagore Gabellanes Marieta (Sant Sebastià, 25 de gener de 1973) és una jugadora d'hoquei sobre herba basca, ja retirada, guanyadora d'una medalla d'or olímpica.
Membre de la secció d'hoquei sobre herba de la Reial Societat, va participar, als 19 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya), on va aconseguir guanyar la medalla d'or en la prova femenina per equips. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) aconseguí guanyar un diploma olímpic en finalitzar vuitena en aquesta competició.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Nagore Gabellanes». [Consulta: 31 octubre 2024].
* 1 2 3 «Comité Olímpico Español». [Consulta: 31 octubre 2024].
* 1 2 3 «Nagore Gabellanes Bio, Stats, and Results | Olympics at Sports-Reference.com», 18-04-2020. [Consulta: 31 octubre 2024].
# Tallahams

El tallahams, trencahams, lliri, golfàs o anjora (Pomatomus saltatrix) és un peix de l'ordre dels perciformes molt ràpid i potent.

## Morfologia

* Talla: màxima de 110 cm i comuna entre 20 i 60 cm.
* Cos allargat i comprimit, amb un cap robust i carenat dorsalment.
* Boca terminal gran, amb la mandíbula inferior lleugerament prominent i el premaxil·lar protràctil.
* Dents visibles, punxegudes, comprimides i en una sola sèrie a les dues mandíbules.
* Al palatí i al vómer, les dents són menudes.
* Presenten una sola espina a l'opercle.
* Dues aletes dorsals, la primera amb espines.
* Aleta anal una mica més curta que la segona dorsal.
* Caudal forcada.
* Cos cobert de petites escates cicloidees (llises).
* Línia lateral gairebé rectilínia.
* Coloració del dors verdosa, els flancs i ventre argentats.
* Aletes dorsals, anal i caudal d'un verd groguenc i les pectorals amb una taca blavosa a la base, més marcada als joves.

## Hàbitat

Espècie pelàgica que es troba a la plataforma continental fins als 200 m de fondària.
Realitza migracions estacionals a la recerca d'aigües càlides, i es troba mar endins a l'hivern i aproximant-se a la costa a l'estiu.
De vegades, fan incursions als estuaris i les desembocadures dels rius.
La seua activitat és diürna.

## Reproducció

Es reprodueix a la primavera i l'estiu, i els ous són pelàgics.

## Alimentació

Els joves cacen en moles per evitar el canibalisme, i els adults en grups aïllats, atacant sovint altres peixos gregaris com les llisses, seitons, sardines i sards, entre d'altres, i destruint quantitats superiors a les seues necessitats. També s'alimenten de crustacis i cefalòpodes.

## Distribució geogràfica

Es troba a tota la Mediterrània (incloent-hi la mar Negra) i a l'Atlàntic (de Portugal fins a Sud-àfrica).

## Pesca

A la mar Negra es pesca semiindustrialment, i a la resta del Mediterrani de manera artesanal i esportiva amb tremalls, palangres, arrossegament, encerclament, línies de mà, curricà i teranyina.
Sol trencar el fil i els hams amb les dents, comportament que està reflectit als noms locals.
Es comercialitza fresc, congelat o en conserva.

## Referències

* Lloris, Domènec i Meseguer, Sergi: Recursos marins del Mediterrani: fauna i flora del Mar Català. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca de la Generalitat de Catalunya. Barcelona, octubre del 2000. ISBN 84-393-5244-1. Plana 83.

## Enllaços externs

* AVUI - Un banc de peixos agressius fa tancar la platja del Vendrell per la mossegada a una nena - L'autor de l'atac és un tallahams, una espècie carnívora i perillosa per als banyistes
* Article sobre el trencahams. Arxivat 2007-07-21 a Wayback Machine. (castellà)
* Característiques i costums d'aquest peix. Arxivat 2007-10-31 a Wayback Machine. (castellà)
* Descripció del tallahams. (anglès)
* Estudi sobre el hàbitat i costums d'aquest peix. (anglès)
# Teledomingo

Teledomingo va ser un programa de televisió, emès per TVE entre 1963 i 1965, amb direcció de Fernando García de la Vega i guions, entre d'altres, de José Luis Coll.

## Format

De dues hores i mitja de durada, l'espai s'emetia la tarda dels diumenges i és considerat com el primer programa contenidor de la història de la televisió a Espanya. Amb entrevistes, concursos i actuacions musicals, el programa incloïa seccions fixes com
* Escala en hi fi, que va arribar a adquirir la condició de programa propi.
* Deporte, secció presentada per Joaquín Díaz Palacios.
* Primer aplauso
* La mini-comèdia Cinco a la mesa, que reflectia les vivències d'una típica família espanyola i estava interpretada per Serafín García Vázquez, José Blanch, Rosalía Abonyego, Carola Fernán Gómez i Gloria Cámara.

## Referències

* ↑ «El entretenimiento en la televisión española, Página 82». Enrique Guerrero, 2010.
* ↑ «Programación». Diario ABC, 30-10-1965.

## Enllaços externs

* Ficha en IMDb
# Telèclides

Telèclides (en llatí Telecleides, en grec antic Τηλεκλείδης) fou un poeta còmic atenenc de la vella comèdia contemporani de Crates i Cratí i que va viure una mica abans d'Aristòfanes, probablement a la primera meitat del segle iv aC. Era un defensor de la pau i un admirador de les formes de vida gregues de l'època de Temístocles.
Se li atribueixen sis comèdies, si se n'inclou una que els antics ja consideraven espúria. Només s'han conservat cinc títols:
* Ἀμφικτύονες ("Amphiktyones" Amfictions)
* Ἀψευδεῖς ("Apseudeis" El que no menteix)
* Ἡσίοδοι ("Hêsíodoi" (Els Hesíode)
* Πρυτάνεις ("Prytáneis" Els Pritans)
* Στερῥοί ("Sterroí" Els forts).
D'aquestes obres de teatre se'n conserven alguns fragments, entre d'altres, els que ataca a Pèricles i absol a Nícies, segons recull Plutarc.

## Referències

* ↑ Telecleides a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 988