OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Avinguda Madrid

L'avinguda Madrid de la ciutat de Lleida és una via de doble sentit amb 2 carrils en cada direcció separats per una mitjana de formigó amb arbrat.
Comença al Pont Vell, a l'altura de l'Estàtua d'Indíbil i Mandoni, i segueix paral·lela al riu Segre fins al Pont de la Universitat per a, en aquest punt, separar-se'n lleugerament durant el seu tram final fins a trobar el Gran Passeig de Ronda a l'altura del Turó de Gardeny i la carretera N-2 direcció Alcarràs.
A l'avinguda de Madrid es troben alguns dels edificis arquitectònicament més importants de la ciutat: la Paeria, el Casino Principal, la Casa Melcior, l'edifici Montepio, el CaixaForum, l'estació d'autobusos i el Col·legi Montserrat.

## Referències

* ↑ «La Paeria de Lleida talla set carrers al trànsit tots els caps de setmana i tres més passen a ser zona de vianants». CCMA, 16-05-2020. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «L'Eix Comercial de Lleida critica el tall d'avinguda Madrid i Joana Raspall els dissabtes». Segre, 06-06-2020. [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «Sorprès a l'avinguda Madrid amb una bici de 1.000 euros que havia robat minuts abans». Segre, 27-08-2020. [Consulta: 18 octubre 2020].
# Ase mossegaire

L'ase mossegaire, la bavosa ocel·lada, la dormilega, el papagall, el burret, la rabosa, la rabosa d'ullot negre o el toret (Blennius ocellaris) és un peix d'hàbits nocturns de la família dels blènnids.

## Morfologia

* Talla: màxima de 20 cm, comuna entre 10 i 15 cm.
* Cos robust, relativament allargat i comprimit.
* El cap és massís, alt i curt amb un parell de tentacles supraorbitaris i un altre parell de situació lateral, sobre l'opercle i a prop de l'inici de l'aleta dorsal.
* Pell nua i llisa, sense escates.
* Boca terminal; a cada maxil·lar una fila d'unes 36 dents incisives i un fort caní posterior, al nivell de la comissura bucal; vómer sense dents.
* Una aleta dorsal amb una porció anterior de radis espinosos tous; molt més alta que la posterior; els primers radis són més llargs que la membrana que els uneix.
* Pectorals ben desenvolupades.
* Ventrals jugulars i reduïdes amb una petita espina inclosa a la pell i 2 ó 3 radis.
* Caudal arrodonida.
* Coloració grisenca o marró grisós, amb 5 o 7 amples bandes més fosques transversals.
* Una taca fosca orlada de blanc entre els radis 6è i 8è de la dorsal.
* Aletes amb taques i franges marrons.

## Comportament

Espècie bentònica que viu sobre diferents tipus de fons entre els 5 i 250 m (fins a 400 m a les costes d'Algèria). S'alimenta de petits insectes del mar com per exemple un pop una aranya una terenyina un atoli, etc. i d'algun excrement d'animal. Es reprodueix a la primavera; fixen els ous sota les closques buides o pedres llises, on són protegits pel mascle.

## Distribució geogràfica

Present a la Mediterrània i la mar Negra (no es troba, però, a les costes de Tunísia, Líbia i part d'Egipte). A l'Atlàntic Oriental, des de les Illes Britàniques fins al Marroc.

## Pesca

Sense cap interès comercial: forma part de la morralla. Es captura amb l'art d'arrossegament i amb volantí.

## Referències

* ↑ «Ase mossegaire». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Alegre, M; Lleonart, J.; Veny, J. Espècies pesqueres d'interès comercial. Nomenclatura oficial catalana (pdf). Dep. Cultura, Generalitat de Catalunya, 1992. .
* Huguet i Sesma, Alícia. Catàleg de les 125 principals espècies d'interès pesquer a Catalunya. [Barcelona]: Generalitat de Catalunya. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, 1991. ISBN 84-393-1604-6.
* Lloris, Domènec; Meseguer, Sergi. Recursos marins del Mediterrani : fauna i flora del mar català. 1. ed. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, Direcció General de Pesca i Afers Marítims, 2000, plana 61. ISBN 84-393-5244-1.
* Mercader, Ll. Peixos de la Costa Brava. Ajuntament de Palamós, 1993 (El Cau, Quaderns del Museu Municipal de la Costa Brava. Sèrie Medi Natural).
* Riera, F.; J. Oliver; J. Terrassa: Peixos de les Balears. Conselleria de Medi Ambient, Ordenació del Territori i Litoral. Direcció General del Medi Ambient. Any 1998.
# Ermita de San Nicolás de Bujaruelo

L'ermita de Sant Nicolau de Bujaruelo és una antiga ermita del segle xiii, ara en ruïnes, dedicada a Nicolau de Mira i situada a la vall de Bujaruelo, al Pirineu aragonès. Bujaruelo pertany al municipi de Torla, a la província d'Osca, i es troba en el Lloc d'importància comunitària de Bujaruelo - Garganta de los Navarros. Es tracta d'un temple de nau única, amb un absis de tambor.
Al costat de l'ermita es troba el riu Ara i el pont romànic que creua el riu, a més d'una zona d'acampada.

## Referències

* «Bujaruelo - San Nicolás». romanicoaragones.com. Consultat el 6 de desembre de 2015.
# Avinguda Pavao Šubić

L'avinguda Pavao Šubić (en croat: Avenija Pavla Šubića, coneguda popularment com a Šubićeva) és una avinguda a Zagreb (Croàcia). Connecta la plaça Eugen Kvaternik amb la plaça Pere Krešimir IV. Actua com a frontera entre els districtes urbans de Maksimir i Peščenica. L'avinguda Pavao Šubić té quatre carrils en tota la seva longitud amb vies de tramvia entre la calçada. A causa de les vies del tramvia, alguns girs a l'esquerra estan interdits en algunes interseccions. L'avinguda intersecta amb l'avinguda Vjekoslav Heinzel i el carrer Maksimirska a la plaça Kvaternik, carrer Zvonimirova, i l'avinguda Branimirova a la plaça Pere Krešimir IV. Quan travessa la plaça, canvia el nom a avinguda Marin Držić.

## Referències

* ↑ Bilić, Josip; Ivanković, Hrvoje, editors. (2006). «Šubićeva ulica (Ul. Pavla Šubića)». Zagrebački leksikon (en croat). Institut Miroslav Krleža de Lexicografia i Mitjans de Massa. ISBN 953-157-486-3.
# Gridlock'd

Gridlock'd és una pel·lícula estatunidenca de Vondie Curtis-Hall estrenada l'any 1997. Ha estat doblada al català.

## Argument

Després de la sobredosi de la seva amiga, dos drogats decideixen desintoxicar-se. Però molts problemes compliquen la tasca. Spoon deixa inconscient d'un cop un traficant de droga que pegava a Stretch. Al llarg del film el traficant prova de trobar-los. Es fa tanmateix atrapar per la policia abans d'haver pogut arribar-hi. Spoon i Strech es lliuraran igualment a una administració poc comprensiva. Finalment, creient-se sempre acorralats (sense motiu) per la policia i el traficant D-Reper, Spoon demanarà a Stretch colpejar-lo amb la finalitat que puguin ser admesos a l'hospital per fer-se cuidar i estar així segurs. Entraran a l'hospital quan la seva amiga Cookie en sortirà.

## Repartiment

* Tupac Shakur: Ezekiel Whitmore, anomenat « Spoon »
* Tim Roth: Alexander Rawland, anomenat « Stretch »
* Thandie Newton: Barbara Cook, anomenada « Cookie »
* Charles Fleischer: Mr. Woodson
* Howard Hesseman: Blind Man
* James Pickens Jr.: Supervisor
* John Sayles: Policia # 1
* Eric Payne: Policia # 2
* Tom Towles: D-Reper's Henchman
* Tom Wright: Koolaid
* James Shanta: Patrullador # 1
* Jim O'Malley: Patrullador # 2
* George Poulos: Chuck
* Debbie Zancor: Clerk
* Mik Scriba: Oficial #1
* Lucy Liu: Cee-Cee
* Richmond Arquette: Doctor Resident
* Lynn Blades: Alexia Cruz
* Kasi Lemmons: Madonna
* Vondie Curtis-Hall: D-Reper

## Al voltant de la pel·lícula

* Aquest film és el penúltim film de Tupac Shakur, sortirà quatre mesos després de la seva mort.
* Premis 1997: National Board of Review: Esment especial
* Crítica
** "Interessant història per a un film dur, però amb un gran sentit de l'humor"
** "Pel·lícula amb frescor en la qual de nou es gaudeix del peculiar talent de Tim Roth"

## Referències

* ↑ «Gridlock'd». esadir.cat.
* ↑ «Gridlock'd». The New York Times.
* ↑ Morales, Fernando El País.
* ↑ Parrondo, Jorge Cinemanía.
# Escopidora

L'escopidora és un petit recipient utilitzat per a escopir-hi. Les escopidores, que van atènyer la seua màxima difusió entre la fi del segle xix i l'inici del segle xx, actualment són en desús.

## Història

Apareguda a Europa i als Estats Units d'Amèrica al voltant de 1840, l'escopidora va esdevenir ràpidament un objecte d'ús general i característic de locals públics com ara cafeteries, botigues, hotels, bancs, vagons de ferrocarril i qualsevol altre lloc concorregut (sobretot per hòmens adults). La introducció d'aquests atuells en eixos espais va ser considerada un progrés en civisme i en higiene perquè ajudava a combatre el costum general d'escopir saliva o tabac directament sobre el paviment, al carrer o a les voreres. Paral·lelament a l'aparició de l'escopidora, moltes ciutats europees i americanes van prohibir d'escopir en públic si no era dins d'aquests recipients.
Les escopidores comunes eren fetes de llautó o d'alumini, però n'hi havia de qualitat superior fetes de vidre, ceràmica o porcellana. Habitualment tenien forma redona i un fons pla per a evitar que es bolcara. Les vores de la part superior solien projectar-se cap endins per a evitar que les escopinades fugiren cap a l'exterior. N'hi havia amb tapa, si bé la major part eren obertes com els cendrers. Rarament, disposaven d'orificis a la part inferior per a facilitar-ne el buidatge.
Per tal d'evitar la difusió de malalties, les escopidores públiques s'omplien de solucions antisèptiques. També, especialment pensades per a les persones que patien tuberculosi, es van crear escopidores de butxaca. Després de l'epidèmia de grip de 1918, l'ús de les escopidores va començar a minvar per motius d'higiene i d'etiqueta, però també a causa de la progressiva implantació del consum de cigarretes en lloc del tabac de mastegar. Les darreres escopidores van anar desapareixent després de la Segona Guerra Mundial.
# Ermita de Sant Antoni (Vilafermosa)

L'ermita de Sant Antoni Abat a Vilafermosa, a la comarca de l'Alt Millars a Castelló, és un lloc de culte declarat de manera genèrica Bé de Rellevància Local, en la categoria de Monument d'interès local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007)
L'ermita se situa a la part alta d'un turó (localitzat als afores del poble direcció Puertomingalvo) envoltat per la carretera mitjançant la qual s'accedeix a l'ermita.

## Descripció

Es creu que l'edifici data de finals del segle xiii o principis del xiv, malgrat que en la façana apareix la data 1812, aquesta es considera que ha de fer referència a una intervenció posterior. Presenta planta rectangular (amb unes mesures interiors de 23 metres de longitud i 6,50 metres d'amplària), a la qual se li annexiona la casa de l'ermità, que comparteix el tipus de sostre de l'ermita, de teules a dues aigües. Presenta una sola nau amb cor alt i sagristia.
Externament és molt sòbria i actualment el seu aspecte exterior mostra una capa de pintura blanca que impedeix veure els materials constructius originals.
L'accés al temple es realitza mitjançant una rampa que arriba fins a la porta que se situa en una façana lateral, que presenta un atri amb quatre arcs de mig punt, i teulada en la qual s'alça una espadanya d'una única campana.
Interiorment té una sostrada de fusta suportada per quatre arcs apuntats i un de mig punt, que és el que dona accés al presbiteri. En l'altar es pot contemplar la imatge, moderna, del Sant amb el típic porquet als seus peus.
Les festes en honor del sant se celebren el 17 de gener, però la majoria dels actes es realitzen en el cap de setmana més proper a aquesta celebració, podent-se destacar entre els actes: el Bou embolat, la benedicció d'animals, la crema de la monumental foguera que es forma en una de places del poble, la processó des del poble fins a l'ermita, o la subhasta vespertina a la plaça de l'Ajuntament.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 3 4 5 6 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/cmivdr.htm Arxivat 2016-02-23 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.villahermosadelrio.es/fiestas/71-fiestas Arxivat 2015-10-01 a Wayback Machine.
# Efecte Signor-Lipps

L'efecte Signor–Lipps és un principi de la paleontologia proposat per Philip W. Signor i Jere H. Lipps, que estableix que donat que el registre fòssil dels organismes mai és complet, ni el primer ni el darrer organisme en un tàxon donat serà registrat com a fòssil.
Un exemple famós n'és el del peix celacant, que es creia extint des del Cretaci i es va trobar viu l'any 1938.

## Referències

* ↑ Signor III, P. W. and Lipps, J. H. (1982) "Sampling bias, gradual extinction patterns, and catastrophes in the fossil record Arxivat 2008-11-19 a Wayback Machine.", in Geological implications of impacts of large asteroids and comets on the Earth (ed. L. T. Silver and P. H. Schultz), Geological Society of America Special Publication, vol. 190, pp. 291-296.
* ↑ Jewett, S.L. «http://www.washingtonpost.com/wp-srv/national/horizon/nov98/fishstory.htm "On the Trail of the Coelacanth, a Living Fossil». The Washington Post, 11-11-1998 [Consulta: 18 maig 2009].

## Enllaços externs

* Enchanted Learning glossary.
* Hominid Evolution and the Signor-Lipps Effect Arxivat 2007-02-28 a Wayback Machine..
* Steve C. Wang, Asst. Prof. of Statistics, Swartmore College.
* Signal + Noise.
# French Connection II

French Connection 2 és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Frankenheimer el 1975 i doblada al català.

## Argument

Popeye Doyle desembarca a Marsella per tal de capturar el traficant de droga Alain Charnier que havia aconseguit escapar-se en la seva precedent confrontació a Nova York.
Sempre perseguint el traficant de droga Alain Charnier, del qual acaba de desmantellar la xarxa americana i que és l'únic que pot identificar, 'Popeye' Doyle, implacable policia novaiorquès, arriba a Marsella, on es posa en contacte amb l'inspector Barthélémy. Però és acollit més aviat fredament, prohibint-li els seus homòlegs francesos de portar una arma. Sol, no parlant la llengua, continua no obstant això la seva investigació amb obstinació. Sense adonar-se que la policia francesa se serveix d'ell per entrampar Charnier.

## Repartiment

* Gene Hackman: Popeye Doyle
* Fernando Rey: Alain Charnier
* Bernard Fresson: Barthélémy
* Charles Millot: inspector Miletto
* Philippe Léotard: Jacques
* Cathleen Nesbitt: la vella senyora a l'hotel de les Columnates
* Jacques Dynam: inspector Geneveu
* Jean-Pierre Castaldi: inspector Raoul Diron
* Raoul Delfosse: el capità holandès
* Patrick Floersheim: Manfredi
* Philippe Brizard: El taxista
* Roland Blanche i Patrick Bouchitey (no surten als crèdits)

## Anècdotes

Per a les necessitats del rodatge, els tallers de la RATVM (Control dels transports de Marsella) van recrear un troleibús ELR a partir d'un autobús PLR sota la direcció de Pierre Gare que havia estat designat per arreglar les falsificacions així com la coordinació dels efectes pirotècnics; han estat empeltades de les perxes així com tots els accessoris i decoracions d'un verdader troleibús de la xarxa (porta el N°277). Però per raons de seguretat en el curs de rodatge (circulació intensiva), algunes escenes van ser rodades en carrers (carrer Colbert antiga terminal de les línies dels barris Nord 25, 26 i 28) on les línies d'alimentació dels troleibusos eren a lloc però no alimentades d'electricitat.
Es pot veure en un pla, quan s'atura en un semàfor, el troleibús vist de darrere qui treu un espès fum blau... normal per a un Berliet PLR de motor Dièsel però no per a un suposat troleibús.

## Referències

* ↑ esadir.cat. French Connection II. esadir.cat.
* ↑ «French Connection II». The New York Times.
* ↑ Troleibús marsellès: 100 anys de bifilars, Marc Bargier - edicions Alan Sutton

## Vegeu també

* French Connection
# Escopinya gravada

L'escopinya gravada (Venus verrucosa) és una espècie de mol·lusc bivalve d'aigua salada de la família Veneridae. És comestible i força apreciada. No la cal confondre amb la rossellona, una espècie semblant.

## Distribució

Es troba a les costes d'Europa i també de Sud-àfrica, des del litoral de Namíbia a Moçambic des de la zona de marea a 155 m de fondària.

## Descripció

Fa fins a 60 mm de diàmetre. Viu en forats al fang i la sorra.

## Referències

* ↑ «escopinya gravada | enciclopèdia.cat». [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ «WoRMS - World Register of Marine Species - Venus verrucosa Linnaeus, 1758». [Consulta: 6 març 2021].
* ↑ Branch, G.M., Branch, M.L, Griffiths, C.L. and Beckley, L.E (2005): Two Oceans: a guide to the marine life of southern Africa ISBN 0-86486-672-0
# Bill Bowrey

William «Bill» Bowrey (Sydney, 25 de desembre de 1943) és un tennista retirat australià. Després de la seva retirada també va exercir com a entrenador.
En el seu palmarès destaca un títol de Grand Slam, l'Australian Championships de 1968 que coincideix amb l'últim de l'era amateur. També fou finalista en tres torneigs de Grand Slam en categoria de dobles però no va aconseguir el títol. Va formar part de l'equip australià de la Copa Davis.
Bowrey es va casar amb la tennista australiana Lesley Turner al febrer de 1968. Després de la seva retirada van esdevenir comentaristes de tennistes pel torneig de Wimbledon.

## Torneigs de Grand Slam
### Individual: 1 (1−0)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Oponent | Marcador |
| Guanyador | 1. | 1968 | Australasian Championships | Juan Gisbert | 7−5, 2−6, 9−7, 6−4 |

### Dobles masculins: 3 (0−3)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 1966 | Wimbledon Championships | Owen Davidson | Ken Fletcher John Newcombe | 3−6, 4−6, 6−3, 3−6 |
| Finalista | 2. | 1967 | Australian Championships | Owen Davidson | John Newcombe Tony Roche | 6−3, 3−6, 5−7, 8−6, 6−8 |
| Finalista | 3. | 1967 | US Championships | Owen Davidson | John Newcombe Tony Roche | 8−6, 7−9, 3−6, 3−6 |

### Dobles mixts: 1 (0−1)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 1966 | Australian Championships | Robyn Ebbern | Judy Tegart Tony Roche | 1−6, 3−6 |

## Palmarès
### Equips: 2 (1−1)

| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Equip | Oponents | Marcador |
| Guanyador | 1. | 26 − 28 de setembre de 1967 | Copa Davis, Brisbane, Austràlia | Gespa | Roy Emerson John Newcombe Tony Roche | José Luís Arilla Juan Gisbert Manuel Orantes Manuel Santana | 4−1 |
| Finalista | 1. | 26 − 28 de desembre de 1968 | Copa Davis, Adelaida, Austràlia | Gespa | John Alexander Phil Dent Ray Ruffels | Arthur Ashe Clark Graebner Bob Lutz Stan Smith | 1−4 |

## Trajectòria
### Individual

| Torneig | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | Títols |
| Open d'Austràlia | 2R | 2R | 3R | QF | QF | QF | G | QF | 3R | 1R | A | 1R | A | 2R | 1 / 12 |
| Roland Garros | A | A | A | 3R | 1R | 2R | A | 2R | A | 3R | A | A | A | A | 0 / 5 |
| Wimbledon | 2R | A | 1R | 1R | 4R | 3R | 2R | 3R | 2R | 1R | A | A | A | A | 0 / 9 |
| US Open | A | A | 4R | A | QF | 4R | A | 3R | 3R | 3R | A | A | A | A | 0 / 6 |
| Llegenda: G: Guanyador; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin; NC: No celebrat ||||||||||||||||

## Enllaços externs

* Bill Bowrey a l'ATP (anglès)
* Bill Bowrey a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
* Bill Bowrey a la Copa Davis (anglès)
# Asil-hospital La Caritat

L'Asil-hospital La Caritat és una obra del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil, aïllat. Posteriorment s'hi afegí al costat de la façana sud un edifici que consta de planta baixa i pis. La composició és simètrica. Consta de planta baixa i dos pisos. Està assentat damunt un sòcol de maçoneria que arriba fins a les finestres. Les obertures de la planta baixa són de llinda escalonada amb arc de mig punt, a l'arrencada hi ha una imposta perimetral de rajoles. Les obertures estan encerclades amb obra vista en el seu terç superior, les de la segona planta formen arcuació amb arc de mig punt i estan unides per una imposta perimetral de la qual surten les carteles que suporten el ràfec de la coberta. La coberta és de faldons amb teula àrab.

## Història

L'any 1937 es modificaren dues de les finestres geminades, transformant-les en un gran finestral. L'any 1973, al costat de la façana nord, s'afegí un altre cos, destinat a capella. L'any 1974 es va instal·lar ascensor i la sala de màquines, que sobresurt per damunt de la coberta, perjudica la unitat formal de la coberta i del conjunt general.

## Referències

* 1 2 3 4 «Asil-hospital La Caritat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Ermita de Sant Antoni (la Mata)

L'ermita de Sant Antoni, a La Mata, és un edifici religiós catalogat com a Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb el codi 12.01.075-006.
És un petit edifici de planta quadrada situada a uns tres quilòmetres de la Mata, en el mateix camí pel qual s'accedeix a l'ermita de Santa Bàrbara, molt propera a el riu Cantavella.
Malgrat les seves reduïdes dimensions i localització difícil, els veïns de la Mata segueixen celebrant-hi la festivitat de Sant Antoni de Pàdua el 13 de juny de cada any.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 6 desembre 2020].
* ↑ DiaDia. «La foto: Sant Antoni de Pàdua a La Mata», 29-06-2015. [Consulta: 6 desembre 2020].
# Efecte Tyndall

L'efecte Tyndall és el fenomen que, mitjançant la dispersió de la llum, ajuda a determinar si una barreja homogènia és realment una solució o un sistema col·loidal, com les suspensions o les emulsions. Rep el nom de l'irlandès John Tyndall, que l'estudià durant el segle xix.
Un exemple d'aquest efecte és quan amb boira, es fan servir els fars d'un cotxe. La llum amb menor longitud d'ona es dispersa millor, i com a resultat d'això, el color de la llum té un to blau. Les partícules de llum disperses són desviades de llur trajectòria, fent-se visibles.
Un altre cas de l'efecte Tyndall és el color blau del cel, produït per la dispersió atmosfèrica de la llum del sol, principalment a la regió de l'espectre electromagnètic del color blau.

## Vegeu també

* Difusió de Rayleigh
* Difusió de Mie
* Dispersió Raman

## Bibliografia

* E. Hecht, «Óptica», Addison Wesley Longman 2003, pàgina 198 (castellà)

## Enllaços externs

* Efecte Tyndall (anglès)
# Joan Devesa Parés

Joan Devesa Parés (Cornellà del Llobregat, 2 de novembre de 1959) fou compositor i professor a Barcelona.
Va treballar com a professor auxiliar de clarinet al Conservatori Superior de Barcelona. Al 1979 va rebre una menció honorífica al acabar el grau elemental de clarinet. També fou pianista i va participar al Festival Internacional de Música Contemporània de 1980 a la Fundació Joan Miró. També es va interessar pel jazz i al 1980 va participar en les Jornades de Jazz de l'Aula de Cultura de la Florida a Barcelona.
Va ser intèrpret en concerts de música de cambra a diferents localitats catalanes.

## Obres

* Nocturn, per clarinet i piano
* Quintet op.3, per a quintet de vent

## Referències

* ↑ PÉREZ CASTILLO, Belén. «Devesa Parés, Joan», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol.3