OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ca l'Armera

Ca l'Armera o Can Ros és una casa pairal situada al carrer del Cardenal Tedeschini, 32 de Barcelona, per on antigament passava el camí d'Horta a Sant Martí de Provençals, catalogada com a bé cultural d'interès local.

## Història

L'antic mas del segle xv, probablement construït sobre les restes d'una vil·la romana, era conegut al segle xvii com a Can Peguera. Va ser destruït el 1714 i bastit de nou uns anys després. A mitjans del segle xviii s'hi va establir la família Ros, que el va reformar seguint l'estil de l'època.
El 1942, Ignasi de Ros i de Puig (1876-1947), regidor de l'Ajuntament de Barcelona durant la dictadura de Primo de Rivera, va encarregar-ne la restauració als arquitectes Joaquim de Ros i de Ramis i Francesc d'Assís Viladevall. A la seva mort el 1947, la finca va ser dividida entre els seus fills, i la masia passà a mans del primogènit Joan de Ros i de Ramis (1907-1983). El 1952, la família Ros i Ramis va vendre 16'5 hectàrees de terreny a 7 pessetes el pam quadrat al Patronat d'Habitatges del Congrés Eucarístic, amb la condició que es respectés el perímetre de la masia. El nou carrer que es va obrir el 1955 es dedicà a Ignasi de Ros, i el 2007 passà a dir-se de Can Ros.
A més de la masia, la família va mantenir la propietat dels terrenys de les pistes de tennis veïnes i el Canòdrom de la Meridiana, inaugurat l'abril del 1964. Clausurat el 22 de febrer del 2006, va ser l'última instal·lació de l'Estat espanyol on se celebraven curses de llebrers. Posteriorment, fou adquirit per l'Ajuntament de Barcelona per a destinar-lo a equipaments.

## Descripció

Edifici molt ben conservat, tant interiorment com exteriorment. Conserva eines i paraments de caràcter agrícola i mobiliari antic. Actualment es troba envoltada de jardí i d'una petita horta. Un reixat separa la finca dels carrers veïns. Adossada a la casa hi ha una capella amb rossassa i espadanya.

## Referències

* 1 2 3 «Ca l'Armera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Ca l'Armera». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 4 5 Contel, J.M. «Ca l’Armera o Cal Ros». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Ignacio de Ros y de Puig de Carcer y de Sisternes». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* 1 2 Ricard Fernández Valentí. «60 años del barrio del Congrés (II). Un itinerario urbano». El Tranvía 48 (blog), 13-10-2013.
* ↑ «Juan de Ros y de Ramis de Puig y de Dalmases». geneanet. Juan Ramón de Ros.
* ↑ «Can Ros, carrer de». Nomenclàtor dels carrers. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Barcelona avança en la recuperació per als ciutadans del Canòdrom de la Meridiana». Ajuntament de Barcelona, 11-05-2011. Arxivat de l'original el 13-03-2016.

## Vegeu també

* Can Ramis (Sant Celoni)
* Can Ramis-Milans

## Enllaços externs

* «Ca l'Armera». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Argonaute (S636)

L'Argonaute (S636) és un submarí de classe Aréthuse de la Marina francesa, posat en servei el 23 d'octubre de 1958 i desarmat el 31 de juliol de 1982.
Després d'haver estat condicionat per a ser visitat, actualment s'exposa davant la Cité des sciences et de l'industrie a París al parc de la Villette.

## Vegeu també

* Argonaute (Q40)

## Enllaços externs

* Web oficial
* Fotografies
* NetMarine.net
# EUobserver

L'EUobserver és un periòdic digital que es vol independent i que es concentra principalment en la política de les institucions de la Unió Europea. Fou fundat el 2000 i té més de 60.000 lectors. Reivindica el seu lloc com el més gran diari digital tenint com a punt d'informació únic la UE. L'any 2003 el periòdic passa un acord temporal amb la Viquipèdia per donar accessibilitat dels seus comentaris i resums al públic. De fet, els articles se centren en els drets humans, llibertats civils, la transparència de les institucions, la lluita contra la corrupció i la democratització de la UE. Publica comentaris i punts de vista de diverses sensibilitats polítiques, però no publica pas els dels mateixos periodistes que hi treballen.

## Referències

* ↑ http://euobserver.com/696 Arxivat 2007-12-18 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.euobserver.com
* ↑ http://euobserver.com/static/about
* ↑ http://euobserver.com/700 Arxivat 2007-12-30 a Wayback Machine.
# Allegro en do major K 1b

L'Allegro en do major, K 1b, és una obra per a teclat composta per Wolfgang Amadeus Mozart el 1761, quan tenia 5 anys. Aquesta peça va ser trobada al Quadern de Música de Nannerl (Nannerl Notenbuch), la germana de Wolfgang i transcrita probablement pel seu pare, Leopold Mozart. Aquesta seria la segona composició coneguda de W. A. Mozart.
És una peça molt breu, d'uns 15 segons de durada. Com la paraula allegro suggereix, és una peça viva i temàticament és molt diferent de l'anterior peça l'Andante (K 1a).

## Enllaços externs

* Primers compassos de la partitura de l'Allegro K 1b
* Audició dels primers compassos (arxiu midi) Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Parera

«Parera» té aquests significats:
Biografies:
* Auguri Perera (1822-1890?) fundador del tennis modern juntament amb el Major Gem
* Joan Bastardas i Parera (1919-2009) llatinista i romanista català
* Josep Buch i Parera (1902-1991), excursionista i historiador català
* Josep Maria Burset i Parera (1917-2004) futbolista català
* Narcís Cuyàs i Parera (1880-1953) fotògraf i cineasta català
* Matias Ferret i Parera (1888-1975) cantant català
* Josep Font i Parera (1913-1971) compositor català
* Joaquim Fornells i Parera (1898-1953) dirigent sindical i polític català
* Joan Marsillach i Parera (1821-1896), metge català
* Rafael Nadal i Parera (1986), tennista mallorquí
* Antoni Nicolau i Parera (1858-1933) compositor i director d'orquestra català
* Sílvia Parera i Carrau (1969), nedadora catalana
* Pere Parera i Cartró (1947) polític català
* Eva Parera i Escrichs (1973), política catalana
* Antoni Parera Fons (1943), músic i compositor mallorquí
* Valentín Parera Mora (1895-1986) actor de cine mut andalús
* Blai Parera i Moret (1776-1840), músic i compositor català
* Manuel Parera i Penella (1907-1975), futbolista català
* Ramon Parera i Penella (1912), futbolista català
* Joan Parera i Reinés (1893-1970), violinista i compositor català
* Josep Parera i Romero (1830-1902), pintor i dibuixant català
* Miquel Àngel Parera Salvà (1984), violoncel·lista mallorquí
* Joan Parera Sansó (1865-1927) religiós i historiador malloarquí
* Antoni Parera i Saurina (1868-1946), escultor i professor català
* Pere Pi i Parera (1940) empresari i antic pilot de motociclisme català
* Josep Pratmarsó i Parera (1913-1985), arquitecte i humanista català
* Rosa Sabater i Parera (1929-1983), pianista i pedagoga catalana
* Maria Àngels Solà i Parera (1948), historiadora catalana
* Francesc Subirà Parera (1798-1881) militar i polític català
* Rafael Tristany i Parera (1814-1899), militar i carlista català
* Valentí Vallès i Parera (?), excursionista català
Indrets:
* Cal Parera, edifici d'Igualada
* Can Parera, edifici d'Aiguaviva
* Can Parera, masia de Llagostera
* Can Parera, edifici de Mataró
* Mas la Parera, masia d'Avià
* Molí d'en Parera, masia d'Aiguaviva
Altres:
* Perfumeria Parera, empresa catalana desapareguda
* Premi Josep Parera, guardó atorgat per Caixa Penedès
Viccionari
# Amstel Gold Race 1970

L'Amstel Gold Race 1970 fou la 5a edició de l'Amstel Gold Race. La cursa es disputà el 25 d'abril de 1970, sent el vencedor final el belga Georges Pintens, que s'imposà a l'esprint al seu company d'escapada, Willy van Neste, en la meta de Meerssen.
124 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 41 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Georges Pintens | Dr. Mann-Grundig | 6h 21' 30" |
| 2 | Willy van Neste | Dr. Mann-Grundig | m. t. |
| 3 | André Dierickx | Flandria-Mars | + 22" |
| 4 | Eric Leman | Flandria-Mars | m. t. |
| 5 | Jos Schoeters | Peugeot-Michelin-BP | m. t. |
| 6 | Frans Verbeeck | Geens-Watney-Diamant | m. t. |
| 7 | Jan Krekels | Caballero | m. t. |
| 8 | Eddy Merckx | Faemino | m. t. |
| 9 | Frans Melckenbeeck | Goldor-Frijns-Elve | m. t. |
| 10 | Wim Schepers | Caballero | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets
* Web oficial de la cursa
# Astor cantaire pàl·lid

L'astor cantaire pàl·lid (Melierax canorus) és una espècie d'ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita estepes amb acàcies i arbusts espinosos d'Àfrica Meridional, des de l'extrem sud d'Angola, Namíbia, Botswana, sud-oest de Zimbàbue i oest de Sud-àfrica. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Astor cantaire pàl·lid». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 275. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Pale Chanting-goshawk. Melierax canorus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# No se'm creuran

No se'm creuran (original: They Won't Believe Me) és una pel·lícula negra estatunidenca d'Irving Pichel, estrenada el 1947 i doblada al català.

## Argument

Un benestant executiu és acusat de l'assassinat de la seva esposa Greta i basa la seva defensa en la naturalesa homicida d'ella, que va descobrir les seves aventures amoroses i no va dubtar de desfer-se dels seus amants i intentar matar-lo a ell.... La càmera s'aturarà en el relat de l'acusat de l'odissea per la qual se l'ha dut a l'estrada.

## Repartiment

* Susan Hayward: Verna Carlson
* Robert Young: Larry Ballentine
* Jane Greer: Janice Bell
* Rita Johnson: Greta Ballentine
* Tom Powers: Trenton
* George Tyne: Tinent Carr
* Don Beddoe: Thomason
* Frank Ferguson: Mr. Cahill, advocat de la defensa
* Harry Harvey: Jutge Charles Fletcher

## Rebuda
### Critica

Dennis Schwartz, en una ressenya de 2003 de la pel·lícula, defineix la pel·lícula com "Un melodrama negre excepcional on el conte d'adulteri és en la mateixa línia d'un misteri de Hitchcock o de la cruesa de James M. Cain a Double Indemnity."
Ted Shen, ressenyant la pel·lícula pel Chicago Reader, també compara la pel·lícula amb Cain, i en lloa la representació, i escriu: "Repartiment atípic, Young aconsegueix ser tant esborronador com compassiu. L'actor convertit en director Irving Pichel té una actuació molt sòlida."

## Referències

* ↑ No se'm creuran
* ↑ «They Won't Believe Me». The New York Times.
* ↑ Schwartz, Dennis Arxivat 2007-11-14 a Wayback Machine.. Ozus' World Movie Reviews, film review, June 12, 2003.
* ↑ Shen, Ted. The Reader, film review, 2007.
# Ebro S400

L'Ebro S400 és un vehicle produït pel fabricant d'automòbils EV Motors. És el vehicle més petit de la marca situat per sota de l'Ebro S700 i l'Ebro S800.
Es preveu que es fabriqui a la planta d'EV Motors de Barcelona a partir del juny de 2025.

## Referències

* ↑ «Canvi de plans a l'antiga Nissan: l'Omoda 5 no començarà a fabricar-se fins al 2025». Ara, 10-09-2024 [Consulta: 19 setembre 2024].
* ↑ «La fabricació dels vehicles Omoda a la Zona Franca s'endarrereix fins al 2025». Via Empresa, 11-09-2024 [Consulta: 19 setembre 2024].
# Amstel Gold Race 1981

L'Amstel Gold Race 1981 fou la 16a edició de l'Amstel Gold Race. La cursa es disputà el 2 d'abril de 1981, sent el vencedor final el francès Bernard Hinault, que s'imposà a l'esprint en la meta de Meerssen.
160 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 60 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Bernard Hinault | Renault-Elf-Gitane | 5h 57' 49" |
| 2 | Roger de Vlaeminck | Daf Trucks-Cote d'Or-Gazelle | m. t. |
| 3 | Fons de Wolf | Vermeer Thijs-Mimo Salons-Gios | m. t. |
| 4 | Rudy Pevenage | Capri Sonne-Koga Miyata | m. t. |
| 5 | Jan Raas | TI-Raleigh-Creda | m. t. |
| 6 | Sean Kelly | Splendor-Wickes | m. t. |
| 7 | Phil Anderson | Peugeot-Esso-Michelin | m. t. |
| 8 | Pierino Gavazzi | Magniflex-Olmo | m. t. |
| 9 | Stefan Mutter | Cilo-Aufina | m. t. |
| 10 | Roger de Cnijf | Boston-Mavic | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets
* Web oficial de la cursa
# Arhuac

L'arhuac o iku és una llengua ameríndia de la família txibtxa usada pels «ika» de Colòmbia.
Hi ha 14.301 parlants a Colòmbia, principalment a la regió de Sierra Nevada de Santa Marta. El 90% d'ells són monolingües. Alguns parlen castellà, els percentatges d'alfabetisme són d'1 a 5% en arhuac i el 15 a 25% en llur idioma auxiliar, el castellà. Els usuaris tenen una identitat cultural i tradicions ancestrals i usen prolíficament llur idioma. També és conegut com: aruac, bintuk, bíntukua, bintucua, ica, ijca, ijka, ika i ike.
Aquest idioma usa l'estructura lingüística subjete-objecte-verb.

## Fonologia
### Vocals

    Anterior Central Posterior Altes i ɨ u Mitjanes e ə [ë] o Baixes a

### Consonants

Aquesta llengua registra 17 fonemes consonàntics:
    labials alveolars alveo- palatals palatals velars glotals oclusiva sordes p t ɕ [ĉ] k ʔ [?] sonores b d ɟ [J] ɡ [g] nasals m n ŋ [η] fricativa sordes s sonores β [ß] z ʑ [ž] vibrants r

## Referències

* ↑ «Un poco más de la mitad de la población wiwa habla bien la lengua Arhuac». Arxivat de l'original el 2010-03-27. [Consulta: 26 gener 2014].
* 1 2 3 4 5 6 Arhuaco, por Arango and Sánchez, Ethnologue, 1998, accés 04-16-08
* ↑ Elschnig, Hanns Dieter. Venezuela, Tierra de Indios: Historia de Nuestros Indígenas, Su Origen, Sus Migraciones, Sus Herencias Y Sus Imágenes, 2008, p. 16-17. ISBN 9789801231301.

## Enllaços externs

* Versió en arhuac de la Facultat de Ciències Humanes de la Universitat Nacional de Colòmbia Arxivat 2012-03-20 a Wayback Machine.
# Ebro S700

L'Ebro S700 és un vehicle crossover de mida mitjana (segment C) produït pel fabricant d'automòbils EV Motors. És un automòbil més petit que l'Ebro S800 i més gros que l'Ebro S400.
Es preveu que es fabriqui a la planta d'EV Motors de Barcelona a partir del 18 de novembre de 2024. El model es va presentar el 22 de maig de 2024.

## Referències

* ↑ «Els quatre cotxes que Ebro i Chery fabricaran a Barcelona». Nació Digital, 22-05-2024 [Consulta: 25 maig 2024].

## Enllaços externs

* Ebro S700
# Musiqq

Musiqq són un duet de música pop letó de Liepāja format per Marats Ogļezņevs i Emīls Balceris. El duet es es va formar per primera vegada el juny de 2009 amb el llançament del seu primer senzill "Klimata kontrole" ("Control del clima"), però l'1 d'octubre va sortir el seu segon senzill "Abrakadabra", que va ser un èxit de ràdio a Letònia i guanyador de "SEB Musical Bank 2009". El març de 2010 es va publicar el seu àlbum debut "Šī ir tikai mūzika" ("Això és només música"), que incloïa èxits de ràdio com "Abrakadabra", "Dzimšanas diena" ("Aniversari") i "Klimata kontrole" ("Control del clima"). Tots dos cantants van ser guardonats com a "Gada Liepājnieks" ("Liepajnieks de l'any" és un premi atorgat per a aquells que han invertit el seu temps, esforç i talent per fer de la ciutat un lloc millor) en la nominació "'Música" i van rebre tres premis Copyright infinity, perquè les seves cançons són les més sonades a la ràdio, la televisió i els concerts. Musiqq va representar Letònia el 2011 al Festival de la Cançó d'Eurovisió de Düsseldorf amb la cançó " Angel in Disguise ".

## Discografia

* 2010: Šī ir tikai mūzika

## Referències

* ↑ «Mūzika - MUSIQQ - Biogrāfija» (en letó). www.draugiem.lv. [Consulta: 9 maig 2018].
* ↑ Sergejeva, Santa. «- DELFI» (en letó). www.delfi.lv, 26-01-2010. [Consulta: 9 maig 2018].
* ↑ www.cube.lv, Cube /. «Autori : MicRec Publishing» (en letó). www.micrecmusic.lv. [Consulta: 9 maig 2018].
* ↑ DELFI, Mongo.lv «Grupa "Musiqq" prezentē debijas albumu» (en letó). DELFI, 26-03-2010.
* ↑ PlatformArtist «Musiqq» (en anglès). PlatFormaCD, 04-03-2015.
* ↑ «"Musiqq" startē Eirovīzijā» (en letó). , 12-05-2011.
# Amstel Gold Race 1991

L'Amstel Gold Race 1991 fou la 26a edició de l'Amstel Gold Race. La cursa es disputà el 27 d'abril de 1991, sent el vencedor final el neerlandès Frans Maassen, que s'imposà a l'esprint als seus companys d'escapada en la meta de Meerssen.
185 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 123 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Frans Maassen | Buckler | 6h 04' 46" |
| 2 | Maurizio Fondriest | Panasonic | m. t. |
| 3 | Dirk de Wolf | Tonton Tapis | m. t. |
| 4 | Thierry Laurent | R.M.O. | + 10" |
| 5 | Eric Vanderaerden | Buckler | + 16" |
| 6 | Olaf Ludwig | Panasonic | m. t. |
| 7 | Laurent Jalabert | Toshiba | m. t. |
| 8 | Carlo Bomans | Weinmann | m. t. |
| 9 | Jelle Nijdam | Buckler | m. t. |
| 10 | Johan Museeuw | Lotto | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets
* Web oficial de la cursa
# Asturcó

L'asturcó actual és un cavall petit que es conserva en les reserves naturals d'Astúries. Tècnicament, és un poni que fa 120 cm a la creu, aproximadament.

## Descripció

Es tracta d'un cavall rústic i musculós. Amb gropa inclinada i extremitats fines. Els unglots són petits i molt resistents. La cua i la crinera són abundants. Estan especialment dotats per a viure en zones muntanyoses.

## L'asturcó històric

Abans de la conquesta romana d'Hispània, els àsturs criaven i muntaven cavalls asturcons.
Els romans varen apreciar els cavalls asturcons per la seva resistència i frugalitat. Però la qualitat més destacada d'aquells cavalls era el seu pas d'ambladura. Un pas còmode per al genet i descansat per al cavall que permetia fer llargues marxes. Alguns escriptors clàssics esmentaren el cavall asturcó, elogiant-ne les característiques. Els cavalls asturcons foren exportats, des d'Hispània, a tots els racons de l'Imperi Romà, a un preu de venda sovint molt elevat. Molts nobles romans criaren i posseïren asturcons. Neró i Juli Cèsar apreciaren els seus asturcons respectius. (El cavall de Juli Cèsar sembla que fou criat en l'escuderia familiar i tenia uns unglots ondulats semblants als dits humans. El nom de "Genitor" que alguns li atribueixen no figura en cap document clàssic.) També Antíoc IV Epífanes conta que cavalcà en un asturcó. I és citat un asturcó macedònic en el Satíricon de Petroni.
El cavall asturcó actual, tot i que descendent dels asturcons romans de fama llegendària, no sembla que gaudeixi de totes les qualitats dels seus avantpassats.

## Vegeu també

* Cavall ibèric.
* Cavall de pura raça gallega.
* Cavall monchino.
* Cavall losino.
* Pottoka.

## Referències

* ↑ Morfologia. Arxivat 2010-11-07 a Wayback Machine.(castellà)
* ↑ Referències clàssiques. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.(castellà)

## Enllaços externs

* Asociación de Criadores de Ponis de raza Asturcón (ACPRA) (castellà).
* Granja Escuela Conlleu. Informació de la raça.
* Ecomuséu Ca l'asturcón. Pàgina de l'Ecomuseo del Asturcón a Villaviciosa - Astúries. "Información sobre el Asturcón y otras razas autóctonas de Asturias".
* Fauna Ibérica: el asturcón. Informació sobre espècies animals de la península Ibèrica.
* El Corru. Arxivat 2013-09-03 a Wayback Machine. "Página de criadores de caballos asturcones".
# Ebro Van

L'Ebro Van és un projecte de vehicle furgoneta amb motor elèctric ideat pel fabricant d'automòbils EV Motors. La marca compta també amb els vehicles crossovers Ebro S700 i Ebro S800, així com el projecte de camioneta Ebro.
Es preveu que es fabriqui a la planta d'EV Motors de Barcelona a partir de 2027.

## Enllaços externs

* Ebro Van - Lloc web oficial
# Gebze

Gebze (en l'antiguitat, anomenada Libissa; del grec antic Λίβυσσα Líbyssa) és una ciutat de Turquia a la província de Kocaeli a uns 50 km a l'est d'Istanbul a la costa de la mar de Màrmara, cap del districte de Gebze; la seva industrialització s'ha traduït en un gran creixement i ha passat de 8.018 habitants el 1960 (el districte 30.442) a 159.116 habitants el 1990 a 253.487 el 2000, produint el 25% dels productes industrials de Turquia.
A la vora de la ciutat hi ha la plana de Tekfur Cayri o Khunkar Cayri on va morir el sultà Mehmet II el 3 de maig de 1481. Entre els edificis de la ciutat destaca la mesquita d'Orhan i la de Çoban Mustafa Pasha (de 1515). També a la vora de Gebze hi ha les ruïnes de Libyssa (turc Diliskelsei) amb la tomba d'Hanníbal, que es va suïcidar en aquesta vila per no caure en mans dels romans (183 aC). Al golf d'Izmit, no gaire lluny de la ciutat hi ha les restes del castell d'Eskihisar.
El districte ocupa la part occidental de la província i inclou sis municipalitats: Gebze, Darıca, Çayırova, Dilovası, Şekerpınar i Tavşancıl, i 22 pobles: Ahatlı, Balçık, Cumaköy, Çerkeşli, Demirciler, Denizli, Duraklı, Elbizli, Eskihisar, Hatipler, Kadıllı, Kargalı, Köseler, Mollafenari, Muallimköy, Mudarlı, Ovacık, Pelitli, Tavşanlı, Tepecik, Tepemanayır (Tepepanayır) i Yağcılar.
Fou una de les primeres ciutats ocupades pels otomans segurament ja en temps d'Orhan, quan va operar a la regió el cap militar Akça Kodja, un descendent del qual era cadi de la vila en temps de Mehmet I. Fou un kada del sandjak de Kodja Eli (capital Izmit) a l'eyalat de Djazair, i al segle xix va passar al wilayat d'Istanbul.

## Referències

* ↑ «Λίβυσσα - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 27 abril 2024].
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles, vol. VIII: Filopemen i Tit Flaminí. Pelòpidas i Marcel. Fundació Bernat Metge. ISBN 978-84-7225-942-3.

## Enllaços externs

* Gebze.Org Gezbe, en turc
# Asíndeton

L'asíndeton és la supressió de conjuncions que servirien usualment d'enllaç (especialment conjuncions copulatives). Amb aquest recurs literari es vol donar la sensació de rapidesa, vivesa, etc., majoritàriament en un vers.
És l'oposat del polisíndeton.

## Exemple

Veieren l'home anorreat, desfet, tancat, blasmat, privat de l'aire l'envolta.

## Referències

* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques - Llengua catalana». [Consulta: 16 gener 2018].
* ↑ «La llengua literària i els seus recursos». Arxivat de l'original el 28 de juliol 2018. [Consulta: 16 gener 2018].
* ↑ «Ejemplo de Asíndeton». [Consulta: 16 gener 2018].