OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi del Japó del 1995

Resultats del Gran Premi del Japó de Fórmula 1 de la temporada 1995 disputat al circuit de Suzuka el 29 d'octubre del 1995.

## Resultats

| Posició | Número | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Michael Schumacher | Benetton - Renault | 53 | 1h 36' 52. 930 | 1 | 10 |
| 2 | 8 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 53 | + 19.337 s | 3 | 6 |
| 3 | 2 | Johnny Herbert | Benetton - Renault | 53 | + 1' 23.804 min. | 9 | 4 |
| 4 | 15 | Eddie Irvine | Jordan - Peugeot | 53 | + 1' 42.136 min. | 7 | 3 |
| 5 | 26 | Olivier Panis | Ligier - Mugen - Honda | 52 | + 1 Volta | 11 | 2 |
| 6 | 4 | Mika Salo | Tyrrell - Yamaha | 52 | + 1 Volta | 12 | 1 |
| 7 | 7 | Mark Blundell | McLaren - Mercedes | 52 | + 1 Volta | 23 | |
| 8 | 30 | Heinz-Harald Frentzen | Sauber - Ford | 52 | + 1 Volta | 8 | |
| 9 | 24 | Luca Badoer | Minardi - Ford | 51 | + 2 Voltes | 17 | |
| 10 | 29 | Karl Wendlinger | Sauber - Ford | 51 | + 2 Voltes | 15 | |
| 11 | 23 | Pedro Lamy | Minardi - Ford | 51 | + 2 Voltes | 16 | |
| 12 | 10 | Taki Inoue | Footwork - Hart | 51 | + 2 Voltes | 18 | |
| Ret | 5 | Damon Hill | Williams - Renault | 40 | Virolla | 4 | |
| Ret | 6 | David Coulthard | Williams - Renault | 39 | Virolla | 6 | |
| Ret | 21 | Pedro Diniz | Forti F1 - Ford | 32 | Virolla | 20 | |
| Ret | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 24 | Transmissió | 2 | |
| Ret | 17 | Andrea Montermini | Pacific - Ilmor | 23 | Virolla | 19 | |
| Ret | 28 | Gerhard Berger | Ferrari | 16 | Part elèctrica | 5 | |
| Ret | 14 | Rubens Barrichello | Jordan - Peugeot | 15 | Virolla | 10 | |
| Ret | 3 | Ukyo Katayama | Tyrrell - Yamaha | 12 | Virolla | 13 | |
| Ret | 16 | Bertrand Gachot | Pacific - Ilmor | 6 | Eix / palier | 22 | |
| Ret | 22 | Roberto Moreno | Forti F1 - Ford | 1 | Caixa de canvis | 21 | |
| Ret | 9 | Gianni Morbidelli | Footwork - Hart | 0 | Virolla | 14 | |
| DNS | 25 | Aguri Suzuki | Ligier - Mugen - Honda | 0 | Accident | | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 38. 023
* Volta ràpida: Michael Schumacher 1' 42. 976 (a la volta 33)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2010-01-02. [Consulta: 19 març 2010].
# Victòria (santa cordovesa)

Victòria (? - Còrdova, 17 de novembre de 303), junt al seu germà Sant Aciscle, van ser dos cristians cordovesos que per les seves creences els apressaren i martiritzaren, en temps de l'emperador Dioclecià.
Santa Victòria no apareix associada a Sant Aciscle ni com a màrtir hispana fins al segle viii en un document poc fiable, i en Còrdova només és reconeguda al segle xi.
Canonitzada per l'església catòlica, la seva festivitat se celebra el 17 de novembre.
Sant Aciscle i Santa Victòria són el patrons de la ciutat de Còrdova. La seva influència es troba en esglésies on la litúrgia visigoda es mantingué fins als segles X a XII, com l'església de Sant Iscle i Santa Victòria de Surp, entre d'altres, en Catalunya; l'església de San Acisclo y Santa Victoria en Arroyuelos, Cantàbria; l'església de San Acisclo y Santa Victoria en Lanciego, Àlaba; o l'església de Sant Iscle i Santa Victòria de Sureda, al Rosselló.

## Iconografia

Se la representa junt amb el seu germà Iscle. Ell acostuma a anar vestit amb una única curta, la pròpia dels joves romans, mentre que ella porta una túnica llarga fins als talons. En l'art de l'Edat Mitjana i de l'època moderna porten indumentària pròpia d'aquestes èpoques. Com a atributs porten la palma del martiri (tots dos), una espasa (ell) i unes fletxes (ella)
Obresː
* Retaule de Sant Iscle i Santa Victòria de la Torre. Segle XIV
* Sant Iscle i Santa Victòria, de Francesc Espinosa i Pere Mates. Taula procedent de l'església de Millars. Segle XVI (Museu d'Art de Girona)

## Refèrències

* ↑ Leonardi, Claudio; Ricardi, Andrea; Zarri, G. Diccionario de los santos. Madrid: San Pablo, 2000. p. 55. ISBN 84-285-2258-8

## Enllaços externs

* Goigs a Sant Iscle i Santa Victòria

## Bibliografia

* Flórez, Enrique. España sagrada: theatro geographico-historico de la Iglesia de España: origen, divisiones y límites... . Madrid: En la oficina de Pedro Marín, 1775. Tomo X. pp. 495-502.
# Concha Alós

María Concepción Alós Domingo, més coneguda com a Concha Alós, (València, 27 de maig de 1927 - Barcelona, 1 d'agost de 2011) va ser una escriptora valenciana.
Si bé va néixer a València, va viure gran part de la seva vida a Barcelona. El 1962 es va donar a conèixer amb la novel·la Los Enanos, i a continuació amb Los cien pájaros, el 1963. L'èxit que va aconseguir amb els seus primers treballs es va consolidar en guanyar, el 1964, el XIII Premi Planeta per la seva novel·la Las Hogueras.
Part de la seva infantesa va transcórrer a Castelló de la Plana, en el si d'una família obrera republicana. A causa dels bombardejos de les forces nacionalistes durant la Guerra Civil la família es va traslladar a Llorca, Múrcia. Aquesta fugida i la tornada al final de la guerra són el tema central de la seva novel·la El caballo rojo. Va ser l'esposa i difusora de l'obra de l'escriptor, periodista i crític literari Baltasar Porcel, de qui va traduir part de la seva obra del català al castellà. Es van conèixer mentre Porcel treballava com a tipógraf en el diari mallorquí Baleares, propietat del primer marit d'Alós. Anys després, tots dos escriptors també es van divorciar.
La seva obra es va emmarcar dins del realisme i del testimoniatge social. Va tractar amb un llenguatge directe temes poc habituals en la literatura espanyola de l'època, com el sexe, l'homosexualitat i la prostitució. Per això, va tenir problemes amb la censura franquista, però, malgrat tot, les seves obres van ser èxits de venda els anys 60 i 70.

## Obres

* Cuando la luna cambia de color (1958) Novel·la.
* Los enanos (1962) Novel·la.
* Los cien pájaros (1963) Novel·la.
* Las hogueras (1964) Novela. (Guanyadora del XIII Premi Planeta)
* El caballo rojo (1966) Novel·la.
* La madama (1969) Novel·la.
* Rey de Gatos. Narraciones antropófagas. (1972) Contes.
* Os habla Electra (1975) Novel·la.
* Argeo ha muerto, supongo (1982) Novel·la.
* El asesino de los sueños (1986) Novel·la.

## Referències

* ↑ «Concepció Alòs i Domingo | enciclopèdia.cat». [Consulta: 7 maig 2020].
* ↑ Wilson, Katharina M.; Schlueter, Paul; Schlueter, June. Women Writers of Great Britain and Europe: An Encyclopedia (en anglès). Routledge, 2013-12-16, pàg. 7. ISBN 978-1-135-61670-0.
* 1 2 «Concha Alós, Premio Planeta». Heraldo de Aragón. HERALDO DE ARAGON EDITORA DIGITAL, S.L.U.. [Consulta: 25 novembre 2015].
* ↑ «Ganador Premio Planeta 1964». Planeta. [Consulta: 25 novembre 2015].
* ↑ El País (Madrid). «Fallece el escritor mallorquín Baltasar Porcel». [Consulta: 14 maig 2011].
* 1 2 El País. «Concha Alós, escritora del lado oscuro de la sociedad», 03-08-2011. [Consulta: 14 agost].
# Invasió xinesa del Tibet

La invasió xinesa del Tibet anomenada també Batalla de Chamdo fou una campanya militar dirigida pel govern xinès en contra del govern de facto independent del Tibet a Qamdo. El propòsit de la campanya fou capturar el gruix de l'exèrcit tibetà, desmoralitzar el govern de Lhasa i obligant-lo a desbloquejar mesos de negociacions per enviar negociadors a Pequín que eventualment acceptarien la sobirania xinesa sobre el territori. La campanya va tenir com a resultat la captura de Qamdo per part dels xinesos, i, finalment, la incorporació del Tibet a la República Popular de la Xina.

## Referències

* ↑ Melvin C. Goldstein, A History of Modern Tibet, vol.2, p.48–9.

## Vegeu també

* Administració Central Tibetana
* Regió Autònoma del Tibet

## Bibliografia

* Feigon, Lee. Demystifying Tibet: Unlocking the Secrets of the Land of Snows (1996) Ivan R. Dee Inc. ISBN 1-56663-089-4
* Ford, Robert. Wind Between The Worlds The extraordinary first-person account of a Westerner's life in Tibet as an official of the Dalai Lama (1957) David Mckay Co., Inc.
# Oocist

Un oocist és la forma de resistència d'alguns protozous del fílum Apicomplexa.
Un oocist (derivat del grec:. oon, ou + kystis, bufeta) és una espora dura amb paret gruixuda capaç de sobreviure llargs períodes fora de l'hoste. El zigot es desenvolupa dins l'espora, la qual actua per protegir-lo durant la transferència al nou hoste. Els organismes que creen oocists inclouen Cryptosporidium parvum, causant de la criptosporidiosi i Toxoplasma, entre d'altres.
El cicle vital dels apicomplexa té una sèrie d'estadis que han evolucionat per permetre als paràsits intracel·lulars sobreviure en una àmplia varietat de medi ambients durant el seu complex cicle. Cada estadi està tipificat per una varietat cel·lular amb diferent morfologia i bioquímica.
No tots els apicomplexa desenvolupen totes les varietats cel·lulars i mètodes de divisió.
Un exemple molt clar d'un apicomplex que forma oocists són els Cryptosporidium, organismes causants de la criptosporidiosi.

## Referències

* ↑ http://www.termcat.cat/ca/Cercaterm
* ↑ Jadwiga Grabda. Marine fish parasitology: an outline. VCH, 1991, p. 8. ISBN 0895738236.
* ↑ Gerace, Elisabetta; Lo Presti, Vincenzo Di Marco; Biondo, Carmelo «Cryptosporidium Infection: Epidemiology, Pathogenesis, and Differential Diagnosis». European Journal of Microbiology & Immunology, 9, 4, 22-10-2019, pàg. 119–123. DOI: 10.1556/1886.2019.00019. ISSN: 2062-509X. PMC: 6945992. PMID: 31934363.
# Verds del Tirol del Sud

Els Verds (Verdi–Grüne–Vërc) és un partit polític italià d'inspiració ecosocialista amb base a Tirol del Sud, i que forma part de la Federació dels Verds i del Partit Verd Europeu. El cap al 2006 era Franco Bernard de Meran, l'actual dirigent és Sepp Kusstatscher, té un europarlamentari i dos consellers regionals, això com regidors a Bolzano i Laives. Són coneguts els europarlamentaris Alexander Langer i Reinhold Messner.
Fou creat a finals dels anys setanta dins la nova esquerra que aplegava pacifisfes, feministes i ecologistes, que al Tirol del Sud hi trobà suport en el moviment estudiantil SH/ASUS. Tot i que des del 1978 han pres part a les eleccions municipals, només des del 1996 va prendre estatut de partit amb el nom actual.
A les eleccions regionals de Trentino-Tirol del Sud de 1978 participà en la llista Neue Linke/Nuova Sinistra, i Alexander Langer fou escollit conseller regional; a les de 1983 es presentà amb la Alternative List für das Andere Süttirol (Llista Alternativa per l'Altre Tirol del Sud), i assolí dos consellers, Langer i el periodista de Bozen Arnold Tribus.
Ambdós repetiren a les eleccions de 1988 amb Grüne Alternative Liste (Llista Verda Alternativa). Langer fou escollit eurodiputat a les eleccions europees de 1989, i fou substituït per Alexandra Zendron, qui amb Cristina Kury foren escollides a les regionals de 1993 i 1998. A les regionals de 2003 van obtenir el 7,9% dels vots i 3 consellers: Cristina Kury, Riccardo Dello Sbarba i Hans Heiss. A les eleccions europees de 2004 van obtenir el 13,1% dels vots a Tirol del Sud.
A les eleccions regionals de 2008, en coalició amb la Bürger Liste Civiche, va obtenir el 5,8% i dos consellers.

## Resultats electorals

Consell Autònom del Tirol del Sud :
| Any | Vots | % | Escons | +/− |
| 1978 | 9,753 | 3.7 | 2 / 35 | Nou |
| 1983 | 12,942 | 4.5 | 2 / 35 | = |
| 1988 | 20,549 | 6.7 | 2 / 35 | = |
| 1993 | 21,293 | 6.9 | 2 / 35 | = |
| 1998 | 19,965 | 6.5 | 2 / 35 | = |
| 2003 | 23,708 | 7.9 | 3 / 35 | 1 |
| 2008 | 17,743 | 5.8 | 2 / 35 | 1 |
| 2013 | 25,067 | 8.7 | 3 / 35 | 1 |
| 2018 | 19,391 | 6.8 | 3 / 35 | = |
| 2023 | 25,445 | 9.1 | 3 / 35 | = |

## Enllaços externs

* (italià) (alemany) Web oficial dels verds sudtirolesos
* (italià) (alemany) Web oficial dels Joves Verds Sudtirolesos Arxivat 2010-05-03 a Wayback Machine.
* (italià) (alemany) Blog dels Joves Verds Sudtirolesos Arxivat 2009-08-22 a Wayback Machine.
# Palau de la Zarzuela

El Palau de la Zarzuela a Madrid és una de les residències de la Família Reial Espanyola. Actualment és la residència privada dels reis Felip i Letizia.

## Construcció del Palau

Durant el segle xvii, el rei Felip IV va ordenar la construcció d'un petit palau o pavelló de caça a La Zarzuela, prop de Madrid. El nom prové de l'abundància de romeguera (zarza, en castellà). Constava d'un edifici rectangular amb sostre de pissarra. Carles IV va modificar l'edifici al segle xviii, introduint-hi nova tapisseria, porcellana, mobiliari i una magnífica col·lecció de rellotges. Va sofrir greus desperfectes durant la Guerra Civil.
Una rica fauna envolta el palau —situat al Monte del Pardo— amb bons exemplars de cérvols, porcs senglars i daines.

## Residència privada de la Família Reial

Malgrat que la residència oficial del rei d'Espanya és el Palau Reial de Madrid, aquest petit palau és la residència de l'actual monarca espanyol. Les cerimònies oficials més solemnes se celebren al Palau Reial de Madrid, mentre que el palau de la Zarzuela acull els actes familiars de la Casa Reial, els despatxos polítics ordinaris i les audiències informals.
Els actuals reis han viscut a la Zarzuela des del seu casament el 1962. També l'hereu de la Corona té la seva residència al recinte palatí. Les princeses Helena i Cristina abandonaren el palau amb motiu del seu casament, i fixaren la seva nova residència respectivament al centre de Madrid i a Barcelona; i posteriorment a Washington DC.
Des de 1981, també viu a La Zarzuela la princesa Irene de Grècia i Dinamarca, germana de la reina Sofia i del rei Constantí II de Grècia.

## Vegeu també

* Joan Carles I
* Sofia de Grècia
* Felip VI
* Letizia Ortiz Rocasolano

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de la Família Reial Espanyola
# Peccata minuta

Peccata minuta (literalment, «faltes petites») és una expressió llatina familiar que s'usa per a indicar un error o falta lleus. S'usa en sentit col·loquial per designar una culpa, equivocació o error que és de poca importància. Tot i que les paraules d'aquesta expressió llatina estan en plural, s'apliquen també a un fet en singular i, així, es diu, per exemple: "El que ha fet aquest home és peccata minuta, en comparació amb el que han fet altres. "

## Significat en els clàssics

Peccatta, com sinònim de Delictum, culpa:
* Pro peccatis supplicium sufferre,” : És que he de patir jo el càstig de les seus delictes? (Ter. Andria. 5, 3, 17)
* praeteritisque male admissis peccata remordent = i per les culpes passades el corroeix el remordiment (Lucr., De rerum natura, 3, 827);
* Atque ut haec non tam rebus quam vocabulis commutaverat, sic inter recte factum atque peccatum officium et contra officium media locabat quaedam, recte facta sola in bonis actionibus ponens, prave, id est peccata, in malis = A més a més, així com havia modificat aquestes coses no tant en la substància, com en els vocables, així, entre allò fet rectament i el pecat, situava, com coses intermèdies, el deure i el contrari al deure, posant només allò fet rectament a les bones accions; allò fet malament, és a dir.. els pecats, en les males (Ciceró, Questions Acadèmiques, 1, 10, 37)

## Referències

* ↑ «peccata minuta». Diccionario de la lengua española. Real Academia Española (castellà).
* ↑ peccata minuta a Optimot
* ↑ Charlton T. Lewis, Charles Short, A Latin Dictionary, peccātum (tufts.edu)
# Gran Premi dels Estats Units del 1966

Resultats del Gran Premi dels Estats Units de Fórmula 1 de la temporada 1966, disputat al circuit de Watkins Glen el 2 d'octubre del 1966.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retir. | Pos. de sort. | Punts |
| 1 | 1 | Jim Clark | Lotus - BRM | 108 | 2h 09' 40. 11 | 2 | 9 |
| 2 | 8 | Jochen Rindt | Cooper - Maserati | 107 | Sense combustible | 9 | 6 |
| 3 | 7 | John Surtees | Cooper - Maserati | 107 | + 1 Volta | 4 | 4 |
| 4 | 19 | Jo Siffert | Cooper - Maserati | 105 | + 3 Voltes | 13 | 3 |
| 5 | 17 | Bruce McLaren | McLaren - Ford | 105 | + 3 Voltes | 11 | 2 |
| 6 | 2 | Peter Arundell | Lotus - Climax | 101 | + 7 Voltes | 19 | 1 |
| Ret | 10 | Innes Ireland | BRM | 96 | Alternador | 17 | |
| NC | 12 | Richie Ginther | Honda | 81 | No Classificat | 8 | |
| Ret | 18 | Mike Spence | Lotus - BRM | 74 | Encesa | 12 | |
| Ret | 14 | Ronnie Bucknum | Honda | 58 | Motor | 18 | |
| NC | 22 | Jo Bonnier | Cooper - Maserati | 57 | No Classificat | 15 | |
| Ret | 5 | Jack Brabham | Brabham - Repco | 55 | Motor | 1 | |
| Ret | 4 | Jackie Stewart | BRM | 53 | Motor | 6 | |
| Ret | 3 | Graham Hill | BRM | 52 | Diferencial | 5 | |
| Ret | 9 | Lorenzo Bandini | Ferrari | 34 | Motor | 3 | |
| Ret | 6 | Denny Hulme | Brabham - Repco | 18 | Motor | 7 | |
| Ret | 11 | Pedro Rodríguez | Lotus - BRM | 13 | Retirada | 10 | |
| Ret | 15 | Dan Gurney | Eagle - Weslake | 13 | Embragatge | 14 | |
| DSQ | 16 | Bob Bondurant | Eagle - Climax | 5 | Desqualificat | 16 | |

## Altres

* Pole: Jack Brabham 1' 09. 42
* Volta ràpida: John Surtees 1' 09. 67 (a la volta 31)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2013-10-05. [Consulta: 11 març 2010].
# Trélod

El Trélod (2.181 m) és una muntanya en els Prealps dels Bauges dins dels Prealps de Savoia. Es troba a França, a la frontera entre els departaments de Savoia i Alta Savoia.
És el quart cim més alt dels Bauges després de l'Arcalod, el Sambuy i el Pécloz. Des de la seva posició geogràfica central en el cor dels Bauges, Trélod ofereix una vista panoràmica de tots els pics circumdants, Aravis, Mont Blanc, Belledone, Vanoise i més enllà.
# Cristóbal Martínez Corrés

Cristóbal Martínez Corrés (L'Havana, Cuba, 1822 - Gènova, Itàlia, 1842) fou un pianista i compositor cubà.
Quan Cristóbal contava deu anys, els seus pares es traslladaren a Europa, i començà els estudis de piano a Bordeus i més tard a París. Allà va compondre diverses peces i romances, una missa, i va escriure la música per a l'òpera bufa El diabló contrabandista, que s'estrenà en el teatre de l'Opéra-comique. Després es traslladà a Gènova on es donà conèixer com a notable pianista, va compondre una altra missa, un septuor, diverses romances i l'òpera bufa Don Papavero, estrenada en el teatre de l'Òpera de Torí. Entrà en tractes per escriure una òpera seriosa per a La Scala de Milà, però l'excessiva labor i el continu estudi el portaren al sepulcre quan amb prou feines comptava vint anys.

## Referències

* 1 2 «Martínez Corrés, Cristóbal». A: Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana. volum 33, Mari - Mech.. [Nachdr. der Ausg.] Madrid 1917. Madrid: Espasa-Calpe, 1978, p. 528-29. ISBN 84-239-4533-2.
# Isidre Jover i Lavera

Isidre Jover i Lavera (1841-1904) nasqué a Canet de Mar, on fou batejat el 19 de desembre de 1841. Segons es desprèn d'alguns títols originals de les seves obres manuscrites, fou deixeble de Ramon Clausell, mestre i organista de Canet de Mar. El seu repertori compositiu es conserva al fons CMar (Fons musical de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar).

## Referències

* Bonastre i Bertran, Francesc - Gregori i Cifré, Josep M. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 2/1: Fons de l'Església Parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar. Barcelona: Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació. Generalitat de Catalunya, 2009.
# Praetenturae

Les praetenturae (paraula llatina creada a partir del verb praetendo: 'col·locarse davant', 'estendre cap endavant') eren originalment posts militars romans avançats als territoris fronterers. Ara bé, aquest mot podia tenir un sentit més ampli. D'aquesta manera, una via militar de la província imperial de la Mauritània Cesariense, que funcionava com a frontera sud del territori controlat per Roma, va ser anomenada nova praetentura. Al llarg d'aquesta via van ser instal·lats una sèrie de campaments militars. La nova praetentura va ser construïda sota el comandament del procurador-governador Octavius Pudens,el 198, per ordre de l'emperador Septimi Sever, quan el territori de la província va atènyer la seva màxima extensió. Les tasques van continuar força temps, i Publius Aelius Peregrinus Rogatus fou un dels procuradors que prengueren el relleu de Pudens.
Les praetenturae, aleshores, eren el primer pas per més tard consolidar i definir fronteres, anomenades Limites Romani o Limes.

### Zones interiors dels dominis romans

També podia establir-se una àrea de praetentura dins del mateix imperi —com ara la Praetentura Italiae et Alpium, en l'època de les guerres marcomàniques— confiada a un comandament militar especial (en aquest cas concret, a Quint Antisti Advent), que va servir per prevenir i bloquejar qualsevol invasió bàrbara. Legions senceres també podrien dependre d'ell.

## Referències

* ↑ Birley, Anthony, 1937-. The African emperor : Septimius Severus. Updated, rewritten, expanded and reillustrated ed. Londres: Batsford, 1988, p. 148. ISBN 0-7134-5694-9.
* ↑ Kasdi, Zheira «P. Aelius Peregrinus Rogatus et le gouvernement de la province de Maurétanie Césarienne» (en francès). Cahiers du Centre Glotz, 27, 2016, pàg. 349.
* ↑ Yann Le Bohec, L'esercito romano da Augusto alla fine del III secolo, Roma 1992, VII ristampa 2008, p.206.
# Presó de Torà

La presó de Tora (àrab: سجن طرة, Sijn Ṭura) és un complex penitenciari ubicat 14 km al sud del Caire, i considerat un dels centres de reclusió de major seguretat d'Egipte. El complex, que acull tant a presos comuns com polítics, està format per diverses presons: Tora Istikbal, Tora Liman, Tora Mazraa, Tora Mahkoum i Tora Supermax també coneguda com a Presó de l'Escorpí (àrab: سجن العقرب, Sijn al-ʿAqrab). La construcció de la primera presó va ser el 1908, per ordre del govern de Mustafā al-Nahhās. A Tora s'hi ha documentat un llarg historial de greus vulneracions dels drets humans. La presó s'esmenta sovint com a centre de rendició extraordinària de la CIA en els informes dels activistes de drets humans i altres observadors, en l'època del govern de Hosni Mubàrak, i posteriorment utilitzada pels mukhabarat, els serveis secrets egipcis, com a centre de detenció i tortura per a dissidents del règim d'Abdelfatah Al-Sisi.

## Reclusos notoris

* Hosni Mubàrak (2011-2013), empresonat l'abril de 2011, condemnat a cadena perpètua el juny de 2012, però alliberat a l'agost de 2013
* † Mohamed Mursi (2013-2019), president d'Egipte deposat, mor a la presó mentre esperava la repetició del judici que l'havia condemnat a la pena capital

## Referències

* 1 2 Roth, Mitchel P. «Egypt». A: Prisons and Prison Systems: A Global Encyclopedia. Greenwood Publishing Group, 2006, p. 93-95. ISBN 9780313328565.
* ↑ «Así es Tora, la prisión que ha unido a Hermanos Musulmanes y fieles a Mubarak» (en castellà). teinteresa.es, 20-08-2013 [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Tora prison: A notorious history of expansion and torture» (en anglès). Egypt Independent, 18-04-2011 [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «“We Are in Tombs” Abuses in Egypt’s Scorpion Prison» (en anglès). Human Rights Watch, 28-09-2016. [Consulta: 5 maig 2020].
* ↑ «Egypt rights activists slam government tour of infamous Cairo prison as 'staged'» (en anglès). Middle East Eye, 11-11-2019 [Consulta: 5 maig 2020].