OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Auguste Marguillier

Auguste Marguillier (Brienn-la-Vieille, Aube, 28 de juliol de 1862 – 1945), va ser un historiador de l'art, crític i traductor francès.
Entre d'altres càrrecs, durant més de vint anys va ser secretari de la Gazette des Beaux-Arts, etapa en la qual va teixir una extensa xarxa de relacions entre erudits, crítics i artistes, tant de França com d'altres països. També fou director de la Chronique des Arts, secretari de la redacció dels Monuments et Mémoires publiés par l'Académie des inscriptions et belles-lettres, director de la col·lecció «Bibliothèque d'histoire de l'art» editada per Van Oest. El 1891 era membre corresponent de la Société académique de l'Aube.

## Obres

* Marguillier, Auguste. Albert Dürer : Biographie critique (en francès). París: Henri Laurens, éditeur, [data de publicació no identificada].
* Marguillier, Auguste. Saint Nicolas (en francès). París: Henri Laurens, 1917 (L'art de les saints).
* Marguillier, Auguste. La Destruction des monuments sur le front occidental : réponse aux plaidoyers allemands (en francès). París [etc.]: G. Van Oest et Cie, 1919.
* Marguillier, Auguste. Saint Georges (en francès). París: Henri Laurens, éditeur, 1922 (L'art et les saints).

## Referències

* ↑ «Auguste Marguillier (1862-1945)» (en francès). BnF Data. [Consulta: 29 gener 2021].
* 1 2 Passini, Michaela. «MARGUILLIER, Auguste» (en francès). Institut nationale d'histoire de l'art. [Consulta: 29 gener 2021].
# Borges (empresa)

Borges (Borges International Group, S.L.U) és un grup empresarial internacional amb seu a Reus (Tarragona) dedicat a la comercialització i distribució d'oli d'oliva, oli de llavors, fruits secs, vinagres, begudes vegetals, pasta i snack. Va iniciar l'activitat l'any 1896 sota el nom de Industrias Pont, creat per Antonio Pont i Pont i Dolors Creus Casanovas i des de 1964 utilitza l'actual marca. És la marca d'oli amb major distribució al món, sent present a més de 100 països. Va rebre el Premi Príncep d'Astúries a l'Excel·lència Empresarial en la modalitat Gestió de la Marca de Renom.

## Referències

* ↑ «Nuestros orígenes». Borges. Arxivat de l'original el 2015-02-15. [Consulta: 9 febrer 2011].
* ↑ «Grupo Borges, embajador de la dieta mediterránea» (en castellà). Cincodias.com, 08-11-2005. [Consulta: 9 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Borges - Lloc web oficial
# Making Waves: The Art of Cinematic Sound

Making Waves: The Art of Cinematic Sound és una pel·lícula documental del 2019 sobre la història del disseny de so al cinema dels Estats Units. Està dirigit per Midge Costin.

## Entrevistats

* Walter Murch
* Ben Burtt
* Gary Rydstrom
* George Lucas
* Steven Spielberg
* Robert Redford
* Barbra Streisand
* Ryan Coogler
* Christopher Nolan
* Hans Zimmer
* David Lynch
* Ang Lee
* Sofia Coppola
* Peter Weir

## Recepció crítica

El lloc web de l'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes va escriure sobre el consens dels crítics, "Making Waves: The Art of Cinematic Sound fa un homenatge massa rar a un aspecte del cinema que és absolutament fascinant però que sovint es passa per alt." El lloc web va assignar a la pel·lícula una puntuació d'aprovació del 97 %, basada en 66 ressenyes valorades com a positives o negatives; la valoració mitjana entre les ressenyes és 7.5/10. El lloc web similar Metacritic va enquestar 12 crítics i va valorar 11 comentaris com a positius i 1 com a mixt. Va donar una puntuació mitjana ponderada de 80 sobre 100, que va dir que indicava "crítiques generalment favorables".

## Referències

* ↑ Gleiberman, Owen. «Film Review: 'Making Waves: The Art of Cinematic Sound'» (en anglès). Variety, 26-10-2019. [Consulta: 9 juliol 2020].
* ↑ «Making Waves: The Art of Cinematic Sound (2019)». Rotten Tomatoes. Fandango. [Consulta: Plantilla:RT data].
* ↑ Staff. «Making Waves: The Art of Cinematic Sound Reviews». Metacritic. [Consulta: 6 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Making Waves: The Art of Cinematic Sound - Lloc web oficial
# To teleftaio psemma

To teleftaio psemma (grec: Το τελευταίο ψέμα l'última mentida) és una pel·lícula dramàtica grega de 1958 dirigida per Michael Cacoyannis. Va ser inscrit al 11è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Argument

Els Pella són magnats que s'enfronten a la ruïna financera. Desesperats per ocultar la terrible situació en què es troben i mantenir el seu estatus social, planegen casar la seva bella filla Chloe amb un home de mitjana edat ric i avorrit. Atrassada entre la cura de la seva família i el seu amor condemnat pel seu jove però pobre xicot, Chloe fuig amb la seva mainadera jubilada al santuari de Tinos.

## Repartiment

* Ellie Lambeti com a Chloe Pella
* Athena Michailidou com a Roxanni Pella
* Eleni Zafeiriou com a Katerina
* Giorgos Pappas com a Kleon Pellas (com a Georgios Pappas)
* Michalis Nikolinakos com a Galanos
* Dimitris Papamichael com a Markos
* Minas Christidis com a Nikos Dritsas
* Vasilis Kailas com a Vasilakis (com a Vasilakis Kailas)
* Zorz Sarri
* Despo Diamantidou
* Mary Chronopoulou
* Despoina Nikolaidou
* Dimitris Hoptiris
* Dimitra Zeza
* Nikos Fermas
* Nikos Kourkoulos

## Referències

* ↑ «Festival de Cannes: A Matter of Dignity». festival-cannes.com. [Consulta: 13 febrer 2009].
* ↑ Γρηγοριάδου, Μαρία Ξένια. Η νεολαία στις ελληνικές κινηματογραφικές ταινίες των δεκαετιών 1950 και 1960. Βόλος: Πανεπιστήμιο Θεσσαλίας, 2008, p. 27.
* ↑ Κολιοδήμος, Δημήτρης. Λεξικό Ελληνικών ταινιών. Εκδόσεις Γένους, 2001, p. 430. ISBN 978-960-8460-41-6.

## Bibliografia

* (francès) Michel Demopoulos (dir.), Le Cinéma grec, Cinéma/Pluriel, Centre Georges Pompidou, 1995. ISBN 2858508135

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Crònica rimada de Livònia

La Crònica rimada de Livònia (alemany: Livländische Reimchronik) és una crònica escrita en baix alemany per un autor anònim. L'obra cobreix el període de 1180 - 1290 i conté una gran riquesa en detalls sobre Livònia - les Letònia i Estònia modernes.
La crònica rimada es va compondre per a ser llegida als cavallers croats de l'Ordre de Livònia durant els àpats. La seva funció primària era inspirar als cavallers i legitimar les croades bàltiques per la qual cosa va aportar gran romanticisme i un exagerat perfil dramàtic.
Hi ha una segona crònica, coneguda com a Jove Crònica Rimada de Livònia, escrita també en baix alemany per Bartholomäus Hoeneke, sacerdot del Mestre de l'Ordre Livònica, cap a finals de la dècada de 1340. És una obra de proselitisme que cita informació sobre l'horror dels actes dels estonians que van matar a la seva pròpia noblesa i van cridar l'orde militar per a establir-se a Estònia i, els croats en canvi, els van massacrar a 1343. L'original es va perdre però sobreviuen paràgrafs en prosa.

## Referències

* ↑ «Crònica rimada de Livònia». Indiana University, 1977.
# Elsa Beata Bunge

Elsa Beata Bunge, nascuda Elsa Beata Wrede, (18 d'abril de 1734 - 19 de gener de 1819) fou una botànica i escriptora sueca.

## Biografia

Era filla del polític i noble Fabian Wrede. El 1761 es va casar amb el governant Sven Bunge. Fou una entusiasta amateur botànica i tenia grans hivernacles coneguts com a Beateberga, "La muntanya de Beata". Es va fer molt coneguda com a botànica i va escriure l'obra Sobre la naturalesa de les vies per direcció de la seva forma (1806).
# Alfreds Meders

Alfreds Meders (Riga, 1 d'octubre de 1873 - Poznań, 28 de juny de 1944) va ser un matemàtic germano-letó.

## Vida i obra

Meders va nàixer el 1873, quan el seu país formava part de l'Imperi Rus, però la seva família era d'origen alemany i aquesta va ser la seva primera llengua. Després dels estudis secundaris, va ingressar a la universitat de Tartú (actualment Dorpat), en ple procés de russificació, on va ser deixeble d'Adolf Kneser. Es va graduar el 1895.
A partir de 1897 va ser professor de la Universitat Tècnica de Riga, com assistent del professor K.R. Kupfers. El 1905 va obtenir el doctorat a la universitat de Sant Petersburg. El 1918 va passar a ser un del primers professors de matemàtiques de la recent creada Universitat de Letònia, ara un país ja independent.
Meders va ser un membre molt actiu de l'associació de naturalistes de Riga i editor de la revista Korrespondenzblatt des Naturforscher-Vereins zu Riga.
El 1939, en quedar el país altre cop sota domini rus, va ser obligat a deixar el càrrec. L'últim exemplar del Korrespondenzblatt es va publicar a Poznań (Polònia) el 1942. Ell va morir en aquesta ciutat dos anys després.
Els seus treballs matemàtics, publicats sobre tot en alemany, versen bàsicament sobre geometria diferencial i càlcul; però els seus interessos científics eren més amplis i també va donar conferències sobre astronomia, meteorologia i biologia (especialment ornitologia).

## Referències

* 1 2 Taimina, 1997, p. web.
* ↑ Zigmunde, 2013, p. 47.
* ↑ Rudzīte, 2005, p. 4.
* ↑ Dambītis, 2005, p. 33.
* ↑ Rudzīte, 2005, p. 7.

## Bibliografia

* Dambītis, Jānis «LU Matemātikas un dabas zinātņu fakultātei 85 gadi» (en letó). Latvijas Universitātē Raksti, Vol. 684, 2005, pàg. 33-42. ISSN: 1407-2157.
* Zigmunde, Alīda «Tēlotāja ģeometrija Rīgas Politehnikumā un Rīgas Politehniskajā institūtā (1863–1919)» (en letó). Humanitārās un sociālās zinātnes, Vol. 21, Num. 1, 2013, pàg. 44-49. ISSN: 1407-9291.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Alfreds Meders» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Rudzīte, Mudīte. «LU Goda doktora, prof. A. Mēdera ieguldījums Latvijas pērļu ieguves vēstures izpētē». Universitat de Letònia, 2005. [Consulta: 21 setembre 2019]. (letó)
* Taimina, Daina. «Some Notes on Mathematics in Latvia Through the Centuries». Cornell University, 1997. [Consulta: 21 setembre 2019]. (anglès)
# Cristina López-Rodríguez

Cristina López-Rodríguez és professora titular de la Universitat Pompeu Fabra, on dirigeix el seu grup de recerca a la Unitat d'Immunologia i també dirigeix el Màster en Investigació Biomèdica.
Cristina es va doctorar en Bioquímica i Biologia Molecular per la Universitat Autònoma de Madrid l'any 1996 amb el premi de Tesi Extraordinària. Va fer la seva formació postdoctoral a la Harvard Medical School, Boston, on va obtenir la posició d'instructor al Departament de Patologia (2001) i va rebre el reconeixement com a company especial de recerca de la leucèmia i limfoma. L'any 2004 va obtenir una beca Ramon y Cajal i una plaça de cap de grup al Centre de Regulació Genòmica de Barcelona, i l'any 2006 va traslladar el seu grup al Departament de Ciències Experimentals i de la Salut (DCEXS) de la UPF al Parc de Recerca Biomèdica de Barcelona (PRBB). L'any 2014 va obtenir el premi ICREA Acadèmia de la Generalitat de Catalunya.

### Publicacions

Ha publicat una trentena d'articles científics en revistes d'impacte, com ara: Journal of Experimental Medicine, Journal of Immunology i Immunity, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Cristina López Rodríguez» (en anglès americà). [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «Cristina López Rodríguez - Publications» (en anglès americà). [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «La proteína NFAT5, clave para la comunicación entre macrófagos y linfocitos» (en castellà). Arxivat de l'original el 2023-07-21. [Consulta: 11 febrer 2025].
# Fujiwara no Akiko

Fujiwara no Akiko (any de naixement i mort desconegut) va ser una dona que va viure entre mitjans i finals del període Heian. La tercera filla del ministre de la dreta, Fujiwara no Yorimune. La seva mare era filla de Fujiwara no Ise. La consort de l'emperador Gosanjo. Es deia Joukaden no Nyōgo o Horikawa no Nyōgo.
Al juliol de 1066, es va convertir en la consort del príncep hereu, el príncep Takahito (posteriorment emperador Gosanjo). El 1068, l'emperador Gosanjo va pujar al tron i va servir com a emperadriu a la cerimònia de Daijo-e a l'octubre. L'abril de l'any següent, 1069, va ser nomenada Nyogo. No hi havia princesa. L'agost de 1071, es va traslladar al Palau Imperial de nova construcció i va fer de Joukaden la seva residència. Quan l'emperador va morir el 1073, es va convertir en monja i es va traslladar a Horikawa-in.
Segons "Eiga Monogatari", el seu pare, Yorimu, inicialment tenia la intenció de fer-la entrar a l'harem de l'emperador Goreizei, però es va rendir quan la filla de Yorimichi, Kanshi, va entrar a la cort imperial, i més tard es va convertir en la consort del príncep hereu (emperador Gosanjo). A més, el seu pare, Yorimoto, va morir el 1065, abans que ella ingressés a la Cort Imperial.

## Referències

* ↑ "Resum de tretze dinasties"
# Sam Berns

Sampson ("Sam") Gordon Berns (23 d'octubre de 1996 – 10 de gener de 2014) va ser un jove nord-americà que va patir progèria i que va contribuir molt al fet que es conegués aquesta malaltia. La cadena de televisió HBO li va dedicar un documental, Life According to Sam (La vida segons Sam).
Els seus pares, Scott Berns i Leslie Gordon, pediatres, van saber que el seu fill patia la malaltia quan encara no tenia dos anys. Poc després, van fundar la Progeria Research Foundation per donar a conèixer la malaltia, incentivar la recerca de les seves causes i d'una possible cura. També buscava reunir recursos per a donar suport als malalts de progèria i a les seves famílies.
El 2013 va ser el ponent d'una conferència a TED anomenada My philosophy for a happy life ("La meva filosofia per una vida feliç").

## Referències

* 1 2 3 Fox, Margalit. «Sam Berns, 17, Public Face of a Rare Illness, Is Dead». The New York Times, 13-01-2014. [Consulta: 14 gener 2014].
* ↑ «The Short, Remarkable Life of Sam Berns Turned Spotlight on Progeria». news.nationalgeographic.com. [Consulta: 14 gener 2014].
* ↑ «Sam Berns, Star of Life According to Sam, Dies at Age 17 – Regina Weinreich». The Huffington Post. [Consulta: 14 gener 2014].
* ↑ «Progeria Research Foundation - Our Story». Progeria Research Foundation. Progeria Research Foundation. Arxivat de l'original el 2016-06-24. [Consulta: 15 gener 2014].
* ↑ «Progeria Research Foundation - Quick Facts». Progeria Research Foundation. Progeria Research Foundation. Arxivat de l'original el 2014-02-03. [Consulta: 15 gener 2014].
* ↑ Berman, Michele R. «Life According To Sam Berns». MedPage Today, 16-10-2013. [Consulta: 14 gener 2014].
* ↑ Titunik, Vera. «Revisiting Sam Berns». The New York Times Magazine, 02-10-2012. Arxivat de l'original el 2014-12-29. [Consulta: 14 gener 2014].
* ↑ http://www.abc.es/sociedad/20140115/abci-muere-berns-adolescente-cuerpo-201401151220.html muere sam berns
* ↑ «Remembering Sam- Boston Bruins», 14-01-2014. [Consulta: 25 novembre 2014].
# Renita Holmes

Renita Holmes (Estats Units d'Amèrica) és una activista per l'habitatge estatunidenca.
Va ser criada per una mare soltera amb 11 fills. Viu al barri Little Haiti de Miami, situat a cinc milles de les platges, però que pateix una gran pressió immobiliària que està disparant els preus i està expulsant els habitants a altres indrets dels EUA. Ho anomena gentrificació climàtica, on els pobres són apartats pels rics provinents de Miami per motius climàtics, ja que Little Haiti és un barri més elevat que no desapareixerà com serà el cas de les platges de Miami.
Holmes dirigeix la consultora immobiliària OUR Homes, especialitzada en les dones afroamericanes del centre de la ciutat. També forma part del programa Empoderar les dones resilients de l'Institut Cleo, una ONG amb seu a Florida que impulsa l'acció climàtica partint de la ciència.
És ser una de les 100 dones més inspiradores del 2023 per la BBC per promoure els drets a l'habitatge de les comunitats marginades.

## Referències

* 1 2 3 «BBC 100 Mujeres 2023: ¿quién está en la lista este año? - BBC News Mundo» (en castellà). BBC, 21-11-2023. [Consulta: 22 gener 2024].
* ↑ «Por que aluguel vai ficar mais caro com aumento do nível do mar» (en portuguès brasiler), 09-12-2023. [Consulta: 22 gener 2024].
* 1 2 Orrell, Harriet; Zuo, Natalia «When sea levels rise, so does your rent» (en anglès). BBC, 28-11-2023.
# Rimas Geniušas

Rimas Geniušas (Sant Petersburg, 28 d'agost de 1920 - Vílnius, 1 de febrer de 2012) fou un director, pianista i professor de música de Lituània.
Va estudiar en el Conservatori de Kaunas amb Balys Dvarionas (piano) i Mykolas Bukša (direcció d'orquestra), entre 1949/59. Més tard feu pràctiques al Conservatori de Leningrad.
El 1945 debuta al Teatre Musical de Kaunas, dirigint el Il barbiere di Siviglia de Rossini. Entre 1952 i 1996, va treballar al Teatre lituà d'Òpera i Ballet de Vilnius, entre 1958 i 1975 i després entre 1991 i 1993, en fou el cap principal. Va dirigir l'estrena del ballet de Julius Juzeliūnas "On the Sea" (1953), les òperes de Vytautas Klova, Daughter (1960) i Vytautas Laurušas The Strayed Birds (1967), etc. El 1973 va gravar per primera vegada l'òpera de Rodion Sxedrín Not Only Love per a l'empresa "Melodia".
Entre 1949 i 1999 fou professor al Conservatori de Lituània, i des del 1975 va dirigir el departament de preparació de l'òpera. El 1982 va rebre el títol de professor.
Llorejat amb Premi Estatal de la República Socialista Soviètica de Lituània (1960), Artista popular de l'RSS de Lituània (1964). Comandant de l'Orde de Gediminas del tercer grau (1996). Va actuar com a director d'orquestra i pianista a Lituània i a l'estranger.
Dos fills de Rimas Geniušas són també músics professionals: Petras Geniušas (nascut el 1961) - pianista, i Julius Genius (n. 1962) - director d'orquestra.
Va rranjar els ballets; de Julius Juzeliūnas, Ant marių kranto, (A la vora de la llacuna), 1953 i Passions d'Antanas Rekašius, 1971.

## Premis

* 1960 Premi estatal LSSR
* 1964 Artista popular de la LSSR
* 1996 Ordre de Gedimin 3r grau

## Referències

* ↑ Vaclovas Juodpusis. Rimas Geniušas. Tarybų Lietuvos enciklopedija, T. 1 (A-Grūdas). – Vilnius: Vyriausioji enciklopedijų redakcija, 1985. // psl. - 600
* ↑ Nemira Pipikaitė. Rimas Geniušas. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VI (Fau-Goris). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2004. - 545 psl.
* ↑ http://www3.lrs.lt/pls/inter3/dokpaieska.showdoc_l?p_id=293760

## Bibliografia

* Dirigavimas ir Lietuvos dirigentai,/Directors d'orquestra i directors lituans, 1973
* Operos solisto pratimai/Exercicis per a solista d'òpera, 1985
# Andrew Sullivan

Andrew Sullivan (Godstone, 10 d'agost de 1963) és un autor, editor i blogger britànic-americà. Sullivan és un comentarista polític, un antic editor de The New Republic i autor o editor de sis llibres. Va iniciar un bloc polític, The Daily Dish, l'any 2000, i finalment va traslladar el seu bloc a plataformes, com Time, The Atlantic, The Daily Beast i, finalment, un format independent basat en subscripció. Va anunciar la seva retirada dels blocs el 2015. Del 2016 al 2020, Sullivan va ser escriptor en general a Nova York. El seu butlletí The Weekly Dish es va llançar el juliol de 2020.
Sullivan ha afirmat que el seu conservadorisme està arrelat en els seus antecedents catòlics i en les idees del filòsof polític britànic Michael Oakeshott. El 2003, va escriure que ja no era capaç de donar suport al moviment conservador nord-americà, ja que estava descontent amb el continu gir cap a la dreta del Partit Republicà cap al conservadorisme social en temes socials durant l'era de George W. Bush.
Nascut i criat a Gran Bretanya, viu als Estats Units des de 1984 i actualment resideix a Washington, D.C. i Provincetown, Massachusetts. És obertament gai i catòlic practicant.

## Llibres

* Sullivan, Andrew (1995). Virtually Normal: An Argument About Homosexuality Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.. Knopf. ISBN 0-679-42382-6.
* Sullivan, Andrew (1998). Love Undetectable: Notes on Friendship, Sex and Survival Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.. Knopf. ISBN 0-679-45119-6.
* Sullivan, Andrew (2006). The Conservative Soul: How We Lost It, How to Get It Back Arxivat 2007-09-13 a Wayback Machine.. HarperCollins. ISBN 0-06-018877-4.

## Referències

* ↑ Somaiya, Ravi «Andrew Sullivan Retires From Blogging». , 28-01-2015.
* ↑ «Andrew Sullivan Joins New York Magazine As Contributing Editor». New York Press Room, 01-04-2016. [Consulta: 22 desembre 2017].
* ↑ «Longtime columnist and blogger Andrew Sullivan resigns from New York magazine». CNN Business, 14-07-2020. [Consulta: 15 juliol 2020].
* ↑ Sullivan, Andrew. «See You Next Friday: A Farewell Letter». New York, 17-07-2020. [Consulta: 20 juliol 2020].
* ↑ Allison, Maisie (14 March 2013). «Beyond Fox News». The American Conservative.
* ↑ «Ask Andrew Anything: Oakeshott's Influence». The Daily Beast, 11-10-2011.
* ↑ Sullivan, Andrew. «Leaving the Right». The Atlantic, 01-12-2009. [Consulta: 17 març 2017].
* ↑ Oliveira, Philip de. «Conservative gay writer Andrew Sullivan makes a case for faith», 09-07-2017.
* ↑ «Sullivan's Catholicism | Commonweal Magazine». www.commonwealmagazine.org.

## Enllaços externs

* Blog d'Andrew Sullivan, The Daily Dish (anglès)
* Apunt biogràfic d'Andrew Sullivan (anglès)
* Biografia d'Andrew Sullivan; Royce Carlton, Inc. (anglès)
# Ramon Piqué i Huerta

Ramon Piqué i Huerta (Montcada i Reixac, 1961) és un activista polític català, investigador en tecnologies de la traducció, professor jubilat de la Universitat Autònoma de Barcelona i president de l'Associació Memòria contra la Tortura.

## Trajectòria

Piqué va ser un dels independentistes detinguts el 1992 en el marc de l'Operació Garzón, per la qual el Tribunal Europeu de Drets Humans l'any 2004 va acabar condemnant el Regne d'Espanya per no haver obert cap investigació sobre les denúncies de tortures presentades. El 2008 impulsa, des de l'Associació Memòria contra la Tortura i juntament amb Acció dels Cristians per a l'Abolició de la Tortura, la traducció al català del «Protocol d'Istanbul. Manual per a la investigació i la documentació de la tortura», obra que va ser reeditada el 2016 pel Departament de Justícia de la Generalitat de Catalunya.
El 2015 va ser elegit regidor per la CUP a l'Ajuntament de Sant Cugat del Vallès. En representació de la força més votada a la Floresta, Piqué va ser nomenat president del Consell de Barri, càrrec que va mantenir fins al 2017. Sota el seu mandat, es van impulsar diverses iniciatives d'empoderament veïnal amb perspectiva transformadora, com ara la implicació del veïnat en espais de participació comunitària i la modificació dels pressupostos participatius.

## Selecció de publicacions

* Lecha, Pere; Piqué, Ramon (2024). Toni Lecha (1943-2013): prendre partit. Edicions del 1979. ISBN 978-84-128181-4-7.
* Ferrer, Maria; Lecha, Pere; Piqué, Ramon (2018). Una altra Floresta és possible: experiències d’apoderament comunitari a Collserola. Barcelona: Pol·len. ISBN 978-84-16828-48-7.

## Referències

* ↑ Pascual, Jordi. «El Ple és el lloc on més incòmode m’he trobat», 03-06-2017. [Consulta: 18 juliol 2024].
* ↑ Bella, Bernat. «L'Ajuntament de Sant Cugat és molt centralista i jacobí», 23-02-2023. [Consulta: 19 juliol 2024].
* ↑ «Més 324 - Entrevista a Ramon Piqué, president de l'Associació Memòria contra la Tortura - 3Cat». CCMA, 01-07-2027. [Consulta: 28 agost 2024].
* ↑ «Preguntes freqüents - Ramon Piqué i Martxelo Otamendi, a "Preguntes freqüents" - 3Cat». CCMA, 10-11-2018. [Consulta: 28 agost 2024].
* ↑ «Hi ha gent que es pensa que ja no es tortura i no és veritat». Vilaweb, 28-06-2022. [Consulta: 18 juliol 2024].
* ↑ «Entrevista d'Antoni Bassas a Ramon Piqué». Ara. [Consulta: 18 juliol 2024].
* ↑ Oficina de l'Alt Comissionat de les Nacions Unides per als Drets Humans. Protocol d'Istanbul. Manual per a la investigació i la documentació de la tortura. Barcelona: Associació Memòria contra la Tortura; Acció dels Cristians per l'Abolició de la Tortura, 2008. ISBN 9788460992424.
* ↑ «Canvi d'actitud en el Consell de Barri de La Floresta». El Cugatenc, 11-12-2015. [Consulta: 24 agost 2024].

## Enllaços externs

* L'Operació Garzón contra l'independentisme català (2012)