OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gilda Ruta

Gilda Ruta (Nàpols, 13 d'octubre de 1853 – Nova York, 26 d'octubre de 1932) fou una pianista i compositora italiana.

## Biografia

Fou filla del músic Michele Ruta, pianista, compositor i crític musical, i de la cantant anglesa Emelina Sutton. Gilda ja havia assolit una certa notorietat a setze anys, i era professora de piano i cant coral a l'institut de Terra di Lavoro.
El 1877 es va casar amb Raffaele Cagnazzi, amb qui va tenir dos fills, enviudant uns anys més tard. Després de la mort del seu marit va interrompre la seva activitat concertística fins al 1883, quan va començar a actuar en recitals a moltes ciutats italianes. Va actuar sovint, amb gran elogi de la crítica, fins i tot en obres que ella mateixa componia.
El 1894 va marxar per una gira als Estats Units d'Amèrica, on va tenir un bon èxit. Després de la mort del seu pare l'any 1896, va tornar als EUA, s'hi instal·là definitivament, continuant la seva tasca com a compositora i actuant. Va obrir una acadèmia a Manhattan amb els seus fills. Va morir el 1932 a causa d'una hemorràgia cerebral.

## Obres

Gilda Ruta va compondre més de 125 obres per a piano i orquestra, a més d'algunes òperes. En destaquem algunes:
* Scherzo, per a piano
* Voglio guarire, melodia romàntica
* Tempo di Gavotta e Musette, per a piano
* Canto melanconico, per contralt i baix
* La Gavotta, per a piano
* Partirai!!, cançó per mezzosoprano i baríton
* Alle stelle, melodia romàntica
* Canzone marinaresca, per soprano
* Allegro appassionato, per a piano
* Per te!, cançó
* Dolci memorie!, melodia
* Dammi un' ora d'amor!, melodia romàntica
* The Fire-Worshippers, òpera
* Cuore su Cuore, vals
* Siciliana, per a piano

## Referències

* ↑ «Ruta, (Teresa Emelina) Gilda». Sophie Drinker Institut. [Consulta: 22 maig 2017].
* ↑ Sica, Francesca Perruccio. Julie Anne Sadie i Rhian Samuel (ed.). The Norton Grove Dictionary of Women Composers. Nova York: W. W. Norton & Company, 1995, p. 398.
* 1 2 3 Giorgio Ruberti. «RUTA, Gilda». [Consulta: 25 setembre 2020].
* ↑ «Milestones, Nov. 7, 1932». Time, 07-11-1932 [Consulta: 30 octubre 2010]. Arxivat 6 de novembre 2012 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-11-06. [Consulta: 13 novembre 2021].
* ↑ Elson, Arthur. «Famous Women in Musical History». The Etude, 01-07-1909. Arxivat de l'original el 5 març 2012. [Consulta: 30 octubre 2010].
# Pere Salabert

Pere Salabert és catedràtic emèrit d'Estètica i Teoria de les Arts, Universitat de Barcelona. Els seus llibres més recents són El pensamiento visible, AKAL, Madrid, 2017; La màquina del teatre. Per a una biografia de la tragèdia, Punctum-UAB, Barcelona-Lleida, 2013; Teoría de la creación en el arte, AKAL, Madrid, 2013; La redención de la carne. Hastío del alma y elogio de la pudrición (CENDEAC, Murcia, 2004; UNC, Medellín, 2005), Esthétiques de la nature (dirigit amb D. Chateau i H. Parret, Publications de la Sorbonne, Paris, 2007); El cuerpo es el sueño de la razón y la inspiración una serpiente enfurecida. Marcel·lí Antúnez: cara y contracara (CENDEAC, Murcia, 2009), Figures de la passion et de l'amour (dirigit amb D. Chateau; L'Harmattan, Ouverture Philosophique, Paris, 2011), Teoría de la creación en el arte (AKAL, Madrid, 2013), i La máquina del teatre. Per a una biografia de la tragèdia (Punctum, Lleida-Barcelona, 2013). De 1983 a 2002 ha dirigit la revista especialitzada D'art, i fins a 2004 la seva nova versió Materia, de la Universitat de Barcelona. Membre del comitè científic de la Revue Proteus. Cahiers des théories de l'art, de la Nouvelle Revue d'Esthétique i del consell assessor de Materia. Revista d'art (Barcelona, UB). Dirigeix el Grup de Recerca en Estètica General i Antropològica (GREGA), de la Universitat de Barcelona. Com a professor invitat, ha impartit docència a 32 universitats de 14 països. Va morir el 21 de juny de 2023.

## Referències

* ↑ «Pere Salabert». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Xapata

La xapata (en italià Ciabatta, AFI [tʃa'batta], literalment sabatilla) és una mena de pa d'origen italià, de forma allargada i aplanada amb vores irregulars (com una sabatilla de roba). Té una crosta cruixent, i una molla amb butllofes irregulars fruit de l'alta hidratació de la massa. Està fet amb farina de blat, oli d'oliva, sal, i llevat, a partir d'una massa força líquida. Aquestes característiques el fan idoni per a l'elaboració d'entrepans.

## Referències

* ↑ «Xapata». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «Pa de Xapata», La cuina de sempre, [Consulta el 27 d'octubre 2013]
# All-Star Weekend de l'NBA

L'All-Star Weekend (en català: Cap de setmana de les estrelles) és un cap de setmana en el que se celebren activitats lúdico-esportives de l'NBA:
* Jam Session: Dedicat als fans, aquests poden conèixer els jugadors, que els firmen autògrafs.
* Rookie Challenge: Partit entre els rookies (jugadors de primer any) i els sophomores (jugadors de segon any).
* Concurs de triples: Competició on hi ha els millors tiradors de la lliga.
* Concurs d'esmaixades: Pur espectacle, és una de les activitats més esperades del cap de setmana.
* Skills Challenge, o concurs d'habilitats, és una competició dedicada als bases més ràpids i àgils.
* Shooting Stars: els equips consten d'un jugador NBA, un altre de la WNBA i una llegenda.
* All-Star Game: El gran partit, Est contra Oest.

## Edicions

* All-Star Weekend de l'NBA 2008

## Enllaços externs

* NBA oficial All-Star Balloting Portal
* NBA All-Star Game - Història Arxivat 2006-12-07 a Wayback Machine.
* InsideHoops.com - NBA All-Star Weekend
* NBA All-Star Notícies
* Història de l'All-Star NBA: tots els participants, estadístiques, guanyadors dels concursos... Arxivat 2007-02-25 a Wayback Machine.
# ARM Cortex-A73

L'ARM Cortex-A73 és una unitat de processament central que implementa el conjunt d'instruccions ARMv8-A de 64 bits dissenyat pel centre de disseny Sophia d'ARM Holdings. El Cortex-A73 és una canalització superescalar fora d'ordre de descodificació de 2 amples. El Cortex-A73 serveix com a successor del Cortex-A72, dissenyat per oferir un 30% més de rendiment o un 30% més d'eficiència energètica.

## Disseny

El disseny del Cortex-A73 es basa en l'ARMv7-A Cortex-A17 de 32 bits, destacant l'eficiència energètica i el rendiment màxim sostingut. El Cortex-A73 està dirigit principalment a la informàtica mòbil. A les revisions, el Cortex-A73 va mostrar instruccions senceres per rellotge (IPC) millorades, tot i que un IPC de punt flotant més baix, en relació amb el Cortex-A72.

## Llicència

El Cortex-A73 està disponible com a nucli SIP per als llicenciataris, i el seu disseny el fa adequat per a la integració amb altres nuclis SIP (per exemple, GPU, controlador de pantalla, DSP, processador d'imatges, etc.) en una matriu que constitueix un sistema en un xip (SoC).
El Cortex-A73 també és el primer nucli ARM que es modifica mitjançant la llicència semipersonalitzada d'ARM "Construït sobre ARM". El Kryo 280 va ser el primer producte semi-personalitzat llançat, tot i que no es van anunciar les modificacions fetes en relació amb l'estoc Cortex-A73.

## Productes

El HiSilicon Kirin 960, llançat el 2016, utilitza 4 nuclis Cortex-A73 (a 2,36 GHz) com els nuclis "grans" en un gran. LITTLE arranjament amb 4 'petits' nuclis ARM Cortex-A53.
El MediaTek Helio X30 utilitza 2 nuclis Cortex-A73 (a 2,56 GHz) com els nuclis "grans" en deca-core big. Arranjament LITTLE amb 4 nuclis "petits" Cortex-A53 i 4 Cortex-A35.
El Kryo 280, llançat el març de 2017 per Qualcomm al Snapdragon 835, utilitza un nucli Cortex-A73 modificat. El SoC utilitza 8 nuclis Kryo 280 en un gran. PETIT arranjament com a dos blocs de 4 nuclis, marcats a 2.456 GHz i 1.906 GHz. Es desconeixen les modificacions fetes per Qualcomm en relació amb el nucli d'estoc Cortex-A73, i el nucli Kryo 280 resultant va demostrar un augment de l'IPC sencer. El Kryo 260 també utilitzava nuclis Cortex-A73, encara que a velocitats de rellotge més baixes que el Kryo 280 i en combinació amb nuclis Cortex-A53.
El Cortex-A73 també es troba en una àmplia gamma de chipsets de gamma mitjana com el Samsung Exynos 7885, la sèrie MediaTek Helio P i altres models HiSilicon Kirin. Igual que el Snapdragon 636/660, la majoria d'aquests conjunts de xips implementen 4 nuclis A73 i 4 nuclis A53 de forma gran. Configuració POCA, tot i que alguns models de gamma baixa de xips Samsung només implementen 2 nuclis A73 amb 6 nuclis A53.

## Referències

* ↑ «Cortex-A73 Processor» (en anglès). ARM Holdings. [Consulta: 28 març 2017].
* ↑ «Huawei announces the HiSilicon Kirin 960: 4xA73 + 4xA53, G71MP8, CDMA» (en anglès). AnandTech, 19-10-2016.
* ↑ «Get small, go big: Meet the next-gen Snapdragon 835» (en anglès). Qualcomm, 17-11-2016.
* ↑ «Snapdragon 660 Processor» (en anglès). Qualcomm.
# Antílop equí

L'antílop equí (Hippotragus equinus) és un antílop de sabana que viu a l'oest, el centre, l'est i el sud d'Àfrica. Els antílops equins mesuren aproximadament 1,5 metres d'alçada a l'espatlla i pesen 250 quilograms. Tenen un pelatge marró vermellós, amb una regió ventral més clara, celles i galtes blanques i una cara negra, més clara en les femelles. Tenen una curta crinera erecta, una barba molt lleugera i unes narius vermelles prominents. Les banyes són anellades i poden assolir una llargada d'un metre en els mascles i una mica més curta en les femelles. Les banyes es torcen lleugerament cap enrere.

## Referències

Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Ajuntament de Lió

L'Ajuntament o Hôtel de Ville de Lió és un dels més gran edificis històrics de la ciutat, localitzat entre la Plaça des Terreaux i la Plaça de la Comédie, davant de l'Òpera Nouvel. Des del 12 de juliol de 1886, l'edifici ha estat classificat com a Monument històric.

## Història

* El segle xvii, Lió va créixer i Presqu'île esdevenia el centre de ciutat amb la plaça des Terreaux, i entre 1645 i 1651 es va construir l'Ajuntament per Simon Maupin.
* Després d'un incendi el 1674, l'edifici va ser restaurat i modificat, incloent-hi la seva façana. Va ser dissenyat per Jules Hardouin-Mansart i el seu alumne Robert de Cotte.
* El 1792 durant la Revolució Francesa, l'alt-relleu de Lluís XIV de França a cavall, al mig de la façana va ser tret i reemplaçat només durant la Restauració per Enric IV de França, en la mateixa postura.

## Galeria

* El mosaic que representa la Sala de Ciutat en el parc del Museu des Beaux-Arts de Lyon
* La Sala de Ciutat durant el setge de Lyon
* Illuminated facade, en la nit
* L'Ajuntament
* El tribunal d'honor

## Referències

* ↑ Referència n. PA00117820, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès. Retrieved 2 December 2020
* ↑ Debidour,Laferrere, Lyon et ses environs, Arthaud editions, 02/10/1990 (ISBN 978-2700301151)
* ↑ Jacques Louis Delpal, Merveille du Lyonnais et du Beaujolais , La Martinière editions, 02/01/1996 (ISBN 978-2732420813)
# Teorema de l'Huilier

En trigonometria esfèrica, el teorema de l'Huilier relaciona l'àrea d'un triangle esfèric amb la longitud dels seus costats; per tant, constitueix una generalització de la fórmula d'Heró a una geometria no euclidiana. El seu nom es deu al matemàtic suís Simon L'Huilier (1750-1840).
En un triangle esfèric (vegeu figura adjunta) dibuixat sobre l'esfera de radi R, del qual els costats tenen dimensions angulars a, b i c, s'escriu el semiperímetre
    $p={\frac {1}{2}}(a+b+c)\,$.
El teorema de l'Huilier estipula que la superfície del triangle val
    $S=4R^{2}\arctan \left\{{\sqrt {\tan \left({\frac {p}{2}}\right)\tan \left({\frac {p-a}{2}}\right)\tan \left({\frac {p-b}{2}}\right)\tan \left({\frac {p-c}{2}}\right)}}\right\}$.
La fórmula d'Heró és el cas límit de la igualtat de damunt quan la curvatura de l'esfera es fa prou petita (el radi tendeix a infinit) i s'acosta a la geometria euclidiana: en efecte, quan a, b i c es fan petits respecte a 1 (R és gran respecte a BC, AC i AB) l'aproximació
    $\tan x\approx \arctan x\approx x\,$
es pot admetre i l'expressió anterior esdevé la fórmula d'Heró.

## Vegeu també

* Trigonometria
* Triangle
* Resolució d'un triangle
* Fórmula d'Heró
* Trigonometria esfèrica

## Bibliografia

* Teorema de l'Huilier en el lloc web Math World. (anglès)
# ARM Cortex-A9

L'ARM Cortex-A9 MPCore és un processador multinucli de 32 bits que proporciona fins a 4 nuclis coherents amb la memòria cau, cadascun implementant el conjunt d'instruccions d'arquitectura ARM v7. Es va presentar l'any 2007.

## Característiques

Les característiques clau del nucli Cortex-A9 són:
* Problema especulatiu fora d'ordre Execució superescalar Conducte de 8 etapes que dona 2,50 DMIPS /MHz/nucli.
* Extensió del conjunt d'instruccions NEON SIMD que realitza fins a 16 operacions per instrucció (opcional).
* Unitat de coma flotant VFPv3 d'alt rendiment que duplica el rendiment de les FPU ARM anteriors (opcional).
* La codificació del conjunt d'instruccions Thumb-2 redueix la mida dels programes amb poc impacte en el rendiment.
* Extensions de seguretat de TrustZone.
* Suport de Jazelle DBX per a l'execució de Java.
* Jazelle RCT per a la compilació JIT.
* Programa Trace Macrocell i CoreSight Design Kit per al seguiment no intrusiu de l'execució d'instruccions.
* Controlador de memòria cau L2 (0–4 MB).
* Processament multinucli.
ARM afirma que la implementació de macros durs TSMC 40G normalment funciona a 2 GHz; un sol nucli (excloent els cachés) ocupa menys d'1,5 mm $^2$ quan es dissenya en un procés genèric TSMC de 65 nanòmetres (nm) i es pot registrar a velocitats superiors a 1 GHz, consumint menys de 250 mW per nucli.

## Xips

Diversos dispositius de sistema en un xip (SoC) implementen el nucli Cortex-A9, incloent:
* Altera SoC FPGA
* AMLogic AML8726-M
* Apple A5, A5X
* Broadcom BCM11311 (Persona ICE)
* Calxeda EnergyCore ECX-1000
* Entròpic EN7588, EN7530
* NXP Semiconductors (abans Freescale) QorIQ Layerscape LS1024A
* Freescale Semiconductor i.MX6
* HiSilicon K3V2 - Hi3620
* Marvell Avastar 88W8787, utilitzat a la Sony PlayStation Vita
* MediaTek MT6575 (un sol nucli), MT6577 (doble nucli)
* Mindspeed Technologies Mindspeed Comcerto 2000
* Nufront NuSmart 2816, 2816M, 115
* Nvidia Tegra 2 (sense extensions NEON), Tegra 3 i Tegra 4i
* Família de SoC Trident Microsystems 847x/8x/9x
* Família Renesas Electronics RZ/A1H,M,L,LU
* Samsung Exynos 4210, 4212, 4412, 4415
* Rockchip RK3066, RK292x, RK31xx
* STMicroelectronics SPEAr1310, SPEAr1340
* ST-Ericsson Nova A9500, NovaThor U8500, NovaThor U9500
* Processadors OMAP4 de Texas Instruments
* Texas Instruments Sitara AM437x
* WonderMedia WM8850, WM8950 i WM8980
* Plataforma de processament extensible Xilinx
* ZiiLABS ZMS-20

## Referències

* ↑ «ARM Cortex-A9 MPCore» (en anglès). Arm.com. [Consulta: 2 febrer 2012].
* ↑ «ARM spins multicore-enabled Cortex core - News - Linux for Devices» (en anglès). Arxivat de l'original el 6 setembre 2012. [Consulta: 7 gener 2010].
* ↑ «Cortex-A9 Processor Specifications» (en anglès). ARM.
* ↑ «Cortex-A9 Single Core Processor» (en anglès). Arm.com. [Consulta: 2 febrer 2012].
* ↑ «ARM spins multicore-enabled Cortex core - News - Linux for Devices» (en anglès). Arxivat de l'original el 6 setembre 2012. [Consulta: 7 gener 2010].
# Giovanni Andrea Fioroni

Giovanni Andrea Fioroni (també Fiorini, Florono) (Pavia (Llombardia), 1716 - Milà 19 de desembre, 1778), va ser un compositor clàssic italià, mestre di capella i organista.
Fioroni va estudiar música durant quinze anys amb Leonardo Leo a Nàpols. Va compondre moltes òperes, oratoris i unes 300 obres vocals sagrades d'estil contrapuntístic, moltes d'elles per a grans cors.
Va ser nomenat per primera vegada com a mestre de cor a Como el 1747, passant a la catedral de Milà on va succeir a Giovanni Battista Sammartini com a organista i després com a professor. Molt considerat fins i tot per alguns dels seus principals contemporanis, entre els seus estudiants hi havia Alessandro Rolla, Quirino Gasparini i Tommaso Marchesi, entre d'altres. Va morir a Milà el 1778.

## Obres musicals

* Rèquiem amb Benedictus a 4 veus
* Rèquiem amb Benedictus a 8 veus
* Rèquiem en fa major per a 8 veus i secció de cordes
* In sole surgenti, (també conegut com Inno per un giorno di festa) per a 2 veus, (baix i fins a l'orgue
* La Didone abbandonata (1735)
* Angelus Domini, Motets per a 5 veus

## Referències

* 1 2 Ciccaglione Badii, Cristina (1997). FIORONI, Giovanni Andrea. Dizionario Biografico degli Italiani (in Italian). Vol. 48. Italy.
* 1 2 William Foster Apthorp, John Denison Champlin (1899). Cyclopedia of Music and Musicians: Easter-Mystères. C. Scribner's Sons. p. 70.
* ↑ Boggio, Enrico (2004). Il fondo musiche dell'Archivio Borromeo dell'Isola Bella (in Italian). Libreria Musicale Italiana. p. xxxii. ISBN 88-7096-223-7.
* ↑ Why Fame. "Giovanni Andrea Fioroni Biography". WhyFame.com. Retrieved 2 December 2011.
# Pet de llop

El pet de llop o pet de ca (Lycoperdon perlatum del grec Lycos: llop; pérdon: pet; del llatí perlatus: emperlat) és un bolet comestible de l'ordre de les licoperdals (de la família dels Agaricaceae o Lycoperdaceae, segons els autors). La varietat Lycoperdon pratense, dita senyals de llop o de ca (Mallorca), té forma de baldufa i la superfície coberta de papil·les, en forma de piràmide.

## Noms populars

També rep els següents noms: veixina de llop, veixinada de llop, pet de vella, pet de monjo, pet de moro, bolet de fum, bufa, bufa de bou, bufa de jai(a), bufa de monja, bufa del dimoni/diable, cul de porc, esclatabufa, llufa (al Rosselló, entre altres llocs), llufa de ca (Vallespir, Capcir), xilla de bou i fumaterra o fumdeterra.

## Descripció

Arrodonit, en forma de bossa com una bombeta elèctrica, d'entre 2 i 5 cm d'alçària. De jove és blanc, recobert de petites i curtes punxes còniques, però en créixer, les va perdent i pren una coloració brunenca. La bossa exterior agafa textura de paper i s'esberla per la part superior (ostíol). En trencar-lo surt un polsim, les espores, i d'aquí ve el seu nom. No té llamines, per aquesta raó li fer el procés d'expulsió.

## Hàbitat

Viu en tota mena de boscos i sòls. Rarament el trobem sol. Molt freqüent des de la primavera fins a final de la tardor.

## Gastronomia

És comestible de jove, quan la gleba és homogènia i blanca. Esdevenen no comestibles a mesura que s'envelleixen: la gleba es torna groguenca, i després es desenvolupa finalment en una massa polsosa d'espores de color verd oliva. Es pot tallar a llesques i fer-lo arrebossat.

## Referències

* ↑ Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
# Les dones sàvies

Les dones sàvies (en francès Les femmes savantes) és una comèdia en cinc actes, escrita en vers, en la qual es tracten les pretensions acadèmiques i exagerades dels falsos intel·lectuals i la hipocresia; és considerada una de les principals obres del dramaturg francès Jean-Baptiste Poquelin, més conegut com a Molière, a més de ser una de les seves últimes creacions.
L'obra pot considerar-se una sàtira sobre les pretensions acadèmiques en l'educació femenina de la seva època. Molière tracta de reflectir la hipocresia dels falsos intel·lectuals, als quals considera com personatges jactanciosos que aconseguien amb gran facilitat un prestigi i un reconeixement per uns escrits que realment només ostentaven afectació i envaniment, i s'aprofitaven d'aquesta manera de la candidesa i presumpció d'una clientela, majoritàriament dones, que pretenien convertir-se en sàvies i que al final, a tot estirar, les consideraven saberudes.
L'obra teatral fou estrenada al Théâtre du Palais-Royal l'11 de març de 1672.

## Argument i personatges

L'obra treballa la relació entre dues germanes, la menor (Henrietta) amb el desig de casar-se (amb Clitandre, jove que l'ha festejada durant molt de temps i actual amant), la major (Armande), centrada totalment en l'estudi de la filosofia. La mare (Philaminte), per la seua banda, aspira a ser la més culta entre els cultes, raó per la qual es dedica a escriure enciclopèdies i a convidar a casa envanits literats (Trissotin i Vadius entre ells). El pare (Chrysale), per la seua banda, no s'atreveix a dir res. La família es completa amb els germans de Chrysale: Angèlica, Belize i Aristus; i Martina, la criada.
Per poder casar-se, Henrietta necessita el suport de la família. Chrysale i Aristus són favorables al matrimoni. Però la resta de la família, és a dir, les tres "dones sàvies", Philaminte, Armande i Belize, s'hi oposen. Philaminte vol que Henriette es case amb Trissotin, la qual cosa establiria el seu pacte amb la ciència i la filosofia. Aquest compromís té el suport de Belize i Armande (que després sent una certa gelosia, ja que Trissotin havia sigut el seu antic pretendent).
Chrysale no es mostra ferm contra els desitjos de la seva esposa, i sembla que el matrimoni d'Henriette i Clitandre pot quedar trencat en benefici de Trissotin. Els amants, a continuació, intenten oposar-se al filòsof, però cap no en té èxit fins que Ariste aconsegueix burlar la duplicitat de Trissotin.

## Referències

* 1 2 3 «¡¡Ábrete libro!! - Foro sobre libros y autores • Ver Tema - Las mujeres sabias - Molière» (en castellà). [Consulta: 3 agost 2017].
* ↑ eldiariocantabria.es. «El Grupo de Teatro La Canaliza estrenará la obra 'Las mujeres sabias' de Moliere» (en castellà). [Consulta: 3 agost 2017].
* ↑ Gargiuolo, Alejandra «El realismo de los clásicos. Molière en el mundo de hoy: Las mujeres sabias». Creación y Producción en Diseño y Comunicación Nº21, 21-05-2009, pàg. 157. ISSN: 1668-5229.
* ↑ «Las mujeres sabias de Moliere». [Consulta: 4 agost 2017].
* 1 2 «Las mujeres sabias de Molière en Alternativa Teatral» (en castellà). [Consulta: 4 agost 2017].
# Anxova de l'Escala

L'anxova és un peix blau i un ingredient emblemàtic de la dieta mediterrània. L'oli d'oliva també beneficia la salut humana.
El consum d'anxoves és molt recomanable per mantenir una dieta equilibrada, rica en Omega 3 que contribueix a reduir els nivells de colesterol. L'anxova es pot degustar de moltes maneres diferents, però sempre serà un producte molt saborós, gràcies a les seves propietats i sabor intens.
Als països mediterranis s'utilitza tradicionalment com un aperitiu excepcional, acompanyat de pa cruixent, untat amb tomàquet madur i esquitxat amb oli d'oliva a gust. També és un ingredient habitual en amanides, receptes de pasta, pizzes o plats més complexos. Hi ha innumerables combinacions.
Quan parlem de l'anxova ho estem fent del seitó preparat en salaó. La tècnica de salar els aliments per a poder conservar-los un temps perllongat, fou introduïda a casa nostra per les colònies gregues i perfeccionada posteriorment pels pobles romans. Algunes opcions de preparació: desespinades i rentades sota el raig d'aigua de l'aixeta per a eliminar-ne l'excés de sal, es deixen solament els filets i s'amaneixen amb un bon raig d'oli d'oliva verge.
A L'Escala, les anxoves és un dels productes locals amb més renom.

## Referències

* ↑ Anxoves de l'Escala
* ↑ «Anxova de l'Escala». Gastroteca. Generalitat de Catalunya.