OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carmelo Morales Gómez

Carmelo Morales Gómez (Castellar del Vallès, 7 de juliol de 1978) és un pilot de motociclisme català que competeix internacionalment des del 2007, primer al Campionat del Món de Superbike i a partir de la temporada de 2010 al Mundial de motociclisme.
Ha estat tres vegades Campió d'Europa de Superstock (2008 a 2010) i una de Supersport (2010), a més de sis vegades Campió d'Espanya de velocitat (2008, 2009, 2012, 2015 i 2016 en Fórmula Extreme/SBK, i 2010 en Moto2).

## Trajectòria internacional

Les temporades de 2007 i 2008 participà en el Campionat del Món de Superbike competint com a wildcard ("comodí") a la cursa puntuable disputada a l'estat espanyol, pilotant una Yamaha YZF-R1 de l'equip Laglisse. El primer any acabà la cursa en catorzena posició, essent així 30è en la classificació final del campionat. El segon any, però, no aconseguí cap punt.
Els anys 2008 i 2009 aconseguí els seus títols europeus de Superstock en guanyar-ne l'única cursa puntuable, disputada a Albacete.
La temporada de 2010 debutà al Mundial en categoria Moto2, tot participant en el Gran Premi de Catalunya ocupant el lloc del lesionat Axel Pons a bord de la Kalex Pons de l'equip Tenerife 40 Pons. En aquella cursa tingué la mala sort de tocar la roda del darrere de Kenny Noyes amb la seva roda davantera a la línia de meta, patint una espectacular caiguda. Tres mesos després, guanyava el seu tercer títol europeu de Superstock al circuit d'Albacete.
Aquell any participà també al Gran Premi de Portugal amb la Suter MMX del Racing Team Germany, en substitució de Kazuki Watanabe, sense aconseguir finalment cap punt.
Durant la temporada de 2011 ha fitxat per l'equip dels germans Nieto (fills d'Ángel Nieto) i a partir del Gran Premi de Catalunya disputarà la resta del campionat en categoria Moto2.

## Resultats al Mundial de motociclisme

| Any | Categoria | Moto | Curses | Victòries | Podi | Pole | Fast lap | Punts | Posició |
| 2010 | Moto2 | Sutter | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 2011 | Moto2 | Moriwaki | 7 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| Total | | | 10 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | |

## Referències

* 1 2 «Carmelo Morales» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 30 d’agost 2017. [Consulta: 4 juny 2011].
* ↑ «Carmelo Morales disputarà el Mundial de Moto2 amb l'equip dels germans Nieto». 3cat24.cat. 3/24, 27-05-2011. [Consulta: 4 juny 2011].

## Enllaços externs

* Blog de Carmelo Morales (castellà)
* Perfil a sbk.perugiatiming.com Arxivat 2008-12-26 a Wayback Machine. (anglès)
* Vídeo de la seva caiguda al GP de Catalunya del 2010 (anglès)
# Arintica

L'Arintica és un estratovolcà de Xile, a la regió d'Arica i Parinacota, prop de la frontera amb Bolívia. Es troba al nord del Salar de Surire. El volcà té un cim principal al nord, que s'eleva fins als 5.597 msnm, un cim una mica més baix al sud i un cim subsidiari a l'oest. Entre els cims hi ha una vall glacial. Cinc glaceres, en el passat malinterpretades com a fluxos de lava, drenen vers el Salar de Surire envolten l'Arintica.
La datació per potassi-argó ha donat una edat de 637.000 ± 19.000 anys sobre les roques de l'Arintica. El volcà es va construir en dues fases i s'han trobat colades de lava postglacials mitjançant imatges de Landsat. Un dom de lava de dacita, anomenat Calajata, es troba al sud-oest del volcà. La darrera erupció va tenir lloc durant el Plistocè, però en un mapa de perills de 2011 l'Arintica es considerava un volcà potencialment perillós de Xile.
Un cinturó de boscos de Polylepis envolta el volcà.

## Referències

* ↑ Shanaka L. De Silva; Peter William Francis Volcanoes of the Central Andes. Springer-Verlag, 1 gener 1991, p. 21. ISBN 978-3-540-53706-9.
* 1 2 «Global Volcanism Program | Arintica» (en anglès). [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ Jenny, Bettina; Kammer, Klaus. Climate Change in den trockenen Anden (en alemany). Verlag des Geographischen Institutes der Universität Bern, 1996, p. 46. ISBN 3906151034.
* ↑ Barcaza, Gonzalo; Nussbaumer, Samuel U.; Tapia, Guillermo; Valdés, Javier; García, Juan-Luis; Videla, Yohan; Albornoz, Amapola; Arias, Víctor «Glacier inventory and recent glacier variations in the Andes of Chile, South America» (en anglès). Annals of Glaciology, 58, 75pt2, 2017, pàg. 177. DOI: 10.1017/aog.2017.28. ISSN: 0260-3055.
* ↑ Amigo, Álvaro R.; Bertin, Daniel U.; Orozco, Gabriel L. (2012). Peligros volcánicos de la Zona Norte de Chile. Carta geológica de Chile: Serie Geología Ambientales 17. SERVICIO NACIONAL DE GEOLOGÍA Y MINERÍA. p. 11. ISSN 0717-7305.
* ↑ Klaus-Joachim Reutter; Ekkehard Scheuber; Peter Wigger Tectonics of the Southern Central Andes: Structure and Evolution of an Active Continental Margin. Springer Science & Business Media, 6 desembre 2012, p. 82. ISBN 978-3-642-77353-2.
* ↑ «PELIGROS VOLCÁNICOS DE CHILE». SERNAGEOMIN. Arxivat de l'original el 22 octubre 2016. [Consulta: 5 juny 2016].
* ↑ Carl Troll. Tagebücher der Reisen in Bolivien 1926/1927 (en alemany). F. Steiner Verlag Wiesbaden, 1985.
# Frontera entre Israel i el Líban

La frontera entre Israel i el Líban és la línia frontera que separa Israel del Líban.

## Història

El seu traçat ser elaborat per acord entre les potències mantadàries francesa (al Líban) i britànic (Mandat de Palestina) en 1923 després de la creació del Gran Líban en 1920, sobre la base dels acords Sykes-Picot que havien distribuït els àmbits d'influència d'aquestes dues potències en els territoris de l'antic Imperi Otomà.
Aquest traçat va ser confirmat en el moment de la partició de Palestina el 1947 per les Nacions Unides.
Tanmateix Israel es va annexionar, durant la guerra araboisraeliana de 1948 la Galilea, limítrof amb el Líban i que segons l'establert a la Resolució 181 de l'Assemblea General de les Nacions Unides havia de formar part de l'Estat Àrab. En 1949 es va signar un armistici entre Israel i el Líban en 1949 en una línia d'armistici que no era reconeguda com a frontera. Després de la retirada d'Israel del sud del Líban (que Israel va ocupar des de 1978 fins a 2000) l'ONU va procedir al traçat d'una Línia Blava de separació de bel·ligerants, no reconeguda formalment pel Líban com a frontera sud.
Israel també es va annexar els Alts del Golan en 1981 després de la seva conquesta a la Guerra dels Sis Dies en 1967. Les Granges de Xebaa, ubicades als alts del Golan, han estat reclamades pel Líban des de l'any 2000 d'acord amb Síria.
Com que el Líban no reconeix l'Estat d'Israel, no hi ha signat acords fronterers. La línia que separa els dos països és, per tant, la Línia Blava, una línia dibuixada el 2000 per l'ONU per registrar la retirada de les forces israelianes del sud del país.

## Referències

* ↑ Pappe, Ilan. The Making of the Arab-Israeli Conflict, 1947–1951, I. B. Tauris; New Ed edition (August 15, 1994), p. 3-4.
* ↑ Aruri, Naseer Hasan. Jordan: A Study in Political Development 1923–1965. The Hague: Martinus Nijhoff, 1972. p. 17.
* ↑ International Boundary Study - Israel-Lebanon Boundary, 15 February 1967 Arxivat 16 September 2006$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ «SECURITY COUNCIL ENDORSES SECRETARY-GENERAL"S CONCLUSION ON ISR"LI WITHDRAWAL FROM LEBANON AS OF 16 JUNE - Meetings Coverage and Press Releases».
# Antic Ajuntament de Castellar del Vallès

L'Antic Ajuntament de Castellar del Vallès és un edifici del municipi de Castellar del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres que consta de planta baixa i un pis. El frontis segueix un esquema simètric i la decoració es concentra en el pis superior. A la planta baixa s'obren tres portes d'arc rebaixat que tenen la clau decorada. Al primer pis se situen tres finestrals amb balconades de pedra esculpides amb motius florals; els finestrals estan emmarcats per pilastres que aguanten una llinda decorada amb palmetes i al centre un escut.
En l'escut de la finestra central es representa un gos i una campana, símbol de les famílies que exerciren llur jurisdicció a Castellar, la campana dels Clasquerí i el gos emblema de la família Meca. Dues pilastres estriades, amb capitells amb decoració floral, separen les finestres. Sobre les finestres unes mènsules suporten l'acabament de la façana, al centre mateix, un rellotge i a cada banda, l'any que es bastí l'edifici (1901) complementat amb decoració floral.

## Història

Aquest edifici es va construir sobre el que anteriorment era el cafè de Cal Viñas. En origen va ser el "Café del Porvenir" fins que la marquesa de Castellar, Emília Carles, vídua de Tolrà, comprà l'edifici per tal d'habitar-lo com a Ajuntament. L'any 1994, l'Ajuntament es va traslladar al Palau Tolrà i aquest edifici es transformà en Casal d'Entitats i, fins al 2005, també va ser el Punt d'Informació Juvenil.

## Referències

* 1 2 3 «Antic Ajuntament de Castellar del Vallès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 desembre 2015].
# Ruta George Lawrence

La ruta George Lawrence és una ruta turística i cultural que a través d'un recorregut per diverses zones de Caldes de Montbui evoca les principals aportacions que va fer a la vila el missioner gal·lès George Lawrence Davis.

## La ruta

La Ruta George Lawrence té com a objectiu principal donar a conèixer els valors i el llegat del missioner evangèlic George Lawrence Davis. A través de la recuperació de la memòria històrica es pot conèixer la notable empremta que va deixar, juntament amb el seu equip, a múltiples llocs de la Península i les Balears, malgrat haver caigut en l'oblit a causa del rebuig i menysteniment imposats per el sistema religiós-polític de l'Espanya dels segles XIX i XX.
George Lawrence va néixer a Monmouth (Gal·les) el 16 de setembre de 1830. Abans de la caiguda d'Isabel II ja va fer els seus primers viatges missioners per Espanya, encara que de forma clandestina. Després d'un període fora del país, va poder tornar en triomfar la “Revolució Gloriosa” del 1868, recalant ben aviat a Barcelona i rodalia, des d'on va desenvolupar una prolífica i diversificada activitat missionera, ocupant-se dels més desafavorits.
La Ruta George Lawrence a Caldes de Montbui (Vallès Oriental), fruit de recerca oral i documental, mostra la importància de la seva tasca, desenvolupada sobretot a Barcelona i Caldes de Montbui. En aquesta població vallesana, va iniciar una església i va fundar una escola coneguda com “l'escola dels pobres”. Està enterrat a la zona dissident del cementiri i un carrer porta el seu nom.
La Ruta Lawrence, que s'està efectuant des de febrer de 2012, està convenientment contextualitzada amb aspectes socials, religiosos, costumistes i urbanístics de l'època, discorrent per diversos paratges urbans de la vila, donant-se a conèixer els valors espirituals i solidaris de George Lawrence i el seu equip: fe, amor, acció i lluita.

## Articles

* Una visita inesperada, Setmanari Montbui, 20-4-2012
* Caldes i Lawrence a l'Argentina, Setmanari Montbui, 10-10-2012
* Recordant Lawrence i el seu llegat, Setmanari Montbui, 27-6-2014
* Ruta Lawrence desitjada, Setmanari Montbui, 27-9-2019
* Feina encomanada: Rura Lawrence, Setmanari Montbui, 31-10-2019
* Ruta Lawrence para manchegos, Edificación cristiana, maig-juny, 2015
* Ruta Lawrence per a fraternitzar, Setmanari Montbui, 11-11-2022.

## Referències

* ↑ CAMPISTRON, Joaquim «Una visita inesperada». Setmanari Montbui, 20-04-2012.
* 1 2 CAMPISTRON, Joaquim «Ruta Lawrence: Fe lliure de complexos». Presència evangèlica, 01-06-2022, pàg. 28-31.
* ↑ CAMPISTRON, Joaquim «Recordant Lawrence i el seu llegat». Setmanari Montbui, 27-06-2014.
* ↑ CAMPISTRON, Joaquim «Feina encomanada: Ruta Lawrence». Setmanari Montbui, 31-10-2019.

## Enllaços externs

* Pàgina del facebook de la ruta: https://es-es.facebook.com/Rutageorgelawrence/
* Experiències de la ruta: https://tempsjunts.webnode.es/ruta-de-george-lawrence/
* Instagram: https://www.instagram.com/rutageorgelawrence/
* You-tube: https://www.youtube.com/watch?v=BOlg4mVVH4A
# Edifici al carrer Sant Josep, 27 (Martorell)

L'Edifici al carrer Sant Josep, 27 és una obra del municipi de Martorell (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres, planta quadrada, planta baixa i dos pisos. Composició simètrica a partir dels buits de planta baixa que tenen continuïtat en el darrer pis. Arcs carpanells molt rebaixats tant a l'accés de l'edifici com a la galeria correguda i balustrada de balustres ceràmiques. Muntants sobre sortits en portes i finestres. L'embigat i sota coberta és original. Petita cornisa amb dentellons. Fusteria fusta, persianes de llibret. Façana restaurada i pintada.

## Història

Aquest edifici part (finals s. XIX) d'un conjunt industrial. Les reformes que s'hi van fer afectaren principalment a l'interior de l'immoble.

## Referències

* 1 2
# Yengeç Sepeti

Yengeç Sepeti (en turc Cistella de cranc) és una pel·lícula turca de 1994 dirigida per Yavuz Özkan.

## Argument

La unitat dels individus que formen una imatge familiar feliç, que es converteix en un enfrontament a mesura que els seus conflictes interns i problemes individuals surten a la superfície, s'emfatitza com si revelés el fet que els crancs posats a la mateixa cistella es menjaran els uns als altres. La tristesa i l'emotivitat manejades magistralment per Yavuz Özkan tracta de relacions humanes que progressen en delicats equilibris.

## Repartiment

* Sadri Alışık
* Macide Tanır
* Mehmet Aslantuğ
* Şahika Tekand
* Derya Alabora
* Ege Aydan
* Sedef Ecer
* Oktay Kaynarca
* Berna Tunalı
* Bora Kaskan

## Premis

Va participar en diversos festivals de cinema turcs. Al Festival Internacional de Cinema d'Antalya va guanyar els premis a la millor pel·lícula, millor actor, millor director, millor actriu secundària i millor muntatge

## Referències

* ↑ Yengeç Sepeti a okmistanbul.gov
* ↑ Yengeç Sepeti a sinemalar.com

## Enllaços externs

* Yengeç Sepeti a YouTube
# Aster alpí

L'aster alpí, Aster alpinus, és una espècie de planta asteràcia.

## Descripció

Planta perenne erecta o ascendent de fins a 20 cm o més. Capítols florals generalment solitaris de 3-5 cm de diàmetre; flors ligulades 20-40, blau-viola, rarament rosades o blanques; flors tubuloses grogues. Bràctees involucrals en dues fileres indistintes. Floreix a l'estiu.

## Hàbitat

Prats de muntanya, praderies pedregoses, roques.

## Distribució

Europa, incloent-hi els Països Catalans.

## Varietats

* Aster alpinus var. alpinus L.
* Aster alpinus subsp. cylleneus (Boiss. & Orph.) Hayek
* Aster alpinus var. serpentimontanus (Tamamsch.) Ling
* Aster alpinus subsp. vierhapperi Onno

## Sinònims

* Aster cylleneus Boiss. i Orph.
* Aster hispanicus Coincy
* Aster korshinskyi Tamamsch.
* Aster americanus Onno
* Aster culminis A.Nelson
* Diplactis alpina (L.) Semple
* Aster garibaldii Brügger
* Aster fallax Tamamsch.
* Aster serpentimontanus Tamamsch.

## Referències

* ↑ «Aster alpí». Real Jardín Botánico: Proyecto Anthos [Consulta: 11 octubre 2010].
* ↑ Aster alpí a PlantList

## Bibliografia

* Bailey, L. H. & E. Z. Bailey. 1976. Hortus Third i–xiv, 1–1290. MacMillan, New York.
* Cody, W. J. 1996. Fl. Yukon Terr. i–xvii, 1-669. NRC Research Press, Ottawa.
* Flora of China Editorial Committee. 2011. Fl. China 20–21: 1–992. Science Press & Missouri Botanical Garden Press, Beijing & St. Louis.
* Flora of North America Editorial Committee, e. 2006. Magnoliophyta: Asteridae, part 7: Asteraceae, part 2. 20: i–xxii + 1-666. In Fl. N. Amer.. Oxford University Press, New York.
* Hultén, E. 1968. Fl. Alaska i–xxi, 1–1008. Stanford University Press, Stanford.
* Moss, E. H. 1983. Fl. Alberta (ed. 2) i–xii, 1-687. University of Toronto Press, Toronto.
* Scoggan, H. J. 1979. Dicotyledoneae (Loasaceae to Compositae). Part 4. 1117–1711 pp. In Fl. Canada. National Museums of Canada, Ottawa.
* Welsh, S. L. 1974. Anderson's Fl. Alaska Adj. Parts Canada i–xvi, 1–724. Brigham Young University Press, Provo.
# Antic Ajuntament de Redovà

L'Antic Ajuntament de Redovà és un edifici situat en la Plaça de l'Ajuntament de Redovà (Baix Segura, País Valencià). Compta amb una torre-rellotge que data de finals del segle xix, artesanal i de gran valor artístic, amb un impressionant mecanisme i campanar. Va ser seu dels primers ajuntaments constituïts en el municipi.
En la part baixa de l'edifici es trobaven els calabossos. Una vella escala de caragol conduïx fins a la magnífica Torre del Rellotge. En 1998, l'Ajuntament de Redovà, conscient de la importància històrica d'aquest immoble va executar un projecte de reforma i acondicionament de les instal·lacions de l'edifici, conservant l'aspecte tradicional d'aquest, amb amplis ventanals allargats.
Té un ampli Saló d'Actes en la primera planta i una balconada clàssica de gran bellesa artística, que guarda consonància amb l'estil de l'edifici.

## Referències

* ↑ Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
# Edifici al carrer Sant Josep 26 d'Alcoi

L'edifici al carrer Sant Josep número 26 d'Alcoi, situat a la ciutat d'Alcoi (l'Alcoià), País Valencià, és un edifici residencial d'estil modernista valencià construït l'any 1908, que va ser projectat per l'arquitecte Timoteo Briet Montaud.
L'edifici és obra de l'arquitecte contestà Timoteo Briet Montaud en 1908. Va ser construïda a instàncies de Miguel Payà Pérez. Consta de planta baixa i quatre altures.
En l'edificació destaca la seua elaboració en pedra, el mirador de color blanc situat en el xamfrà, les baranes de les balconades, corbades en ferro forjat amb decoració floral i els amplis finestrals de la planta baixa, també amb formes curvilínies.
Posteriorment a la seua construcció, l'arquitecte realitzaria la seua pròpia casa, Casa Briet, en el número immediatament contigu a aquest.

## Referències

* 1 2 3 4 Doménech Romá, Jorge. Modernismo en Alcoy, su contexto histórico y los oficios artesanales (en castellano). Editorial Aguaclara, 2010, p. 395-402. ISBN 978-84-613-8233-0.

## Vegeu també

* Casa Briet
# Frontera entre Síria i el Líban

La frontera entre Síria i el Líban és la frontera de 375 kilòmetres que separa el nord i est del l'Líban del sud-oest de Síria. Representa la major part de la frontera terrestre del Líban (excepte la curta frontera amb Israel al sud).

## Traçat

Transcorre cap a l'est des de la costa mediterrània, seguint el riu Nahr al-Kabir. La frontera libanesa constitueix un sortint per incloure els pobles de Karha i Knaisse Akkar al nord-oest del districte d'Akkar, a l'oest del llac Homs, i novament gira al sud-oest, tallant a través del'Orontes (a 34° 27′ 18″ N, 36° 29′ 24″ E﻿ / ﻿34.455°N,36.490°E﻿ / 34.455; 36.490) i la carretera trans-Bekaa entre Qaa i Al-Qusayr (en 34° 25′ 18″ N, 36° 32′ 36″ E﻿ / ﻿34.4217°N,36.5433°E﻿ / 34.4217; 36.5433), arribant a les Antilíban al voltant de 34° 13′ N, 36° 36′ E﻿ / ﻿34.22°N,36.60°E﻿ / 34.22; 36.60.
La frontera gira aleshores cap al sud-oest, generalment seguint les Antilíban fins al mont Hermon. L'exacte trifini Líban-Síria-Israel no està clara a causa de l'ocupació israeliana dels Alts del Golan (el trifini oficial del 947 al 1949 sobre el riu Hasbani, afluent del riu Jordà, a 33° 14′ 32″ N, 35° 37′ 28″ E﻿ / ﻿33.2422°N,35.6244°E﻿ / 33.2422; 35.6244).

## Història

La frontera va ser creada el 1920 sota el Mandat francès per Síria i el Líban, amb l'establiment del Gran Líban (el "Gran" que indica l'expansió del territori del mutasarrifat de Mont Líban otomà). Però a causa de la història de l'ocupació siriana del Líban, la implicació política siriana amb el Líban des dels anys 70, la frontera mai no s'ha fixat oficialment amb cap precisió, malgrat les demandes libaneses a aquest efecte. La resolució 1680 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides (2006) i la demarcació de la frontera sobre mapes sirians i libanesos mostren importants discrepàncies en detalls. El poble de Deir El Aachayer (a l'oest de Damasc) és un exemple d'un territori reclamat pels dos països en els seus respectius mapes oficials.
Les Granges de Xebaa es van mostrar durant molt temps com a territori sirià en mapes libanesos durant l'ocupació israeliana dels Alts del Golan, però després de la retirada israeliana del Sud del Líban l'any 2000 van ser reclamades pel Líban.

## Referències

* ↑ Syria and Lebanon: A Brotherhood Transformed per Bassel Salloukh]
* ↑ Israel-Lebanon maritime dispute explained, Al Jazeera, 31 de març de 2017
* ↑ La Syrie à nouveau épinglée à l'Onu, rfi, 2005
* ↑ Who Owns the Shebaa Farms? Chronicle of a Territorial Dispute, Asher Kaufman, A: Middle East Journal, Vol. 56, No. 4 (Autumn, 2002), pp. 576-595]

## Enllaços externs

* PDF Case Study: The Lebanon-Syria Border Arxivat 2018-05-08 a Wayback Machine., Nicholas Blanford
* PDF Lebanon-Syria Borders Study Arxivat 2017-02-24 a Wayback Machine.
# Antic Escorxador (Lloret de Mar)

L'Antic Escorxador és un edifici del municipi de Lloret de Mar (Selva) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'Antic Escorxador es tracta d'un edifici de planta peculiar, semblant a una creu llatina amb el seu corresponent creuer o transsepte. L'edifici està constituït basant-se en l'ensamblament de quatre cossos superposats, aproximadament com un trencaclosques. La superposició dels cossos segueix un ordre jeràrquic de menys a més: així el primer cos que correspon a l'entrada és el més petit; el segon el sobrepassa i el tercer arrabassa a tots tres. Tanca el conjunt el quart cos, el qual trenca aquest ordre jeràrquic, ja que les seves mides i proporcions són més reduïdes.
Els quatre cossos comparteixen les mateixes característiques: des de la presència d'una única planta i la coberta a dues aigües de vessants a laterals; passant pel sistema d'obertures amb aquestes petites i reduïdes finestres desproveïdes de qualsevol mena d'emmarcament i semblant a espitlleres i fins a arribar el ràfec continu que es prolonga per tot el perímetre de l'edifici i que està format per quatre fileres: la primera de rajola plana, la segona de rajola en punta de diamant, la tercera de rajola plana i la quarta de teula girada. Pel que fa al tema dels materials prima la solució d'arrebossat i pintat en els quatre cossos, excepte en el terç inferior el qual està folrat per pedra vista.

## Història

L'arquitecte responsable de la construcció de l'Antic Escorxador va ser Bonaventura Conill i Montobbio, el qual va ser un arquitecte i dibuixant del segle XIX-XX, nascut a Barcelona en el 1876 i mort en la mateixa ciutat en el 1946. Amb el títol d'arquitecte expedit en el 1898, va ser un visitant assidu del taller d'Antoni Gaudí. Obra seva va ser la moderna església parroquial de Lloret de Mar. En la seva joventut va combinar les tasques d'arquitecte amb les d'il·lustrador, col·laborant en el setmanari ¡Cu-Cut! de Barcelona.
A part de l'edifici de l'Antic Escorxador, Bonaventura Conill i Montobbio també és el responsable de la factura d'un altre edifici molt important de Lloret de Mar com l'Antic Can Gelats. El 8 d'abril de 1995 era inaugurat l'edifici del Casal de Joves. El 8 d'abril de 2005 es van celebrar els deu anys d'existència del Casal de Joves (1995-2005). De fet, l'estructura de l'edifici s'ha mantingut i de la mateixa manera que ara hi ha una zona amb una aula, un magatzem i un buc d'assaig, allà mateix hi havia hagut anteriorment les neveres de la carn.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Antic Escorxador Municipal de Lloret de Mar - el Puntet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2014].