OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agustín Abadia Plana

Agustín Abadia, més conegut com a «Tato» Abadia, (Lleida, 15 d'abril de 1962 és un exjugador professional de futbol que va militar al CD Logroñés, SD Compostela i Atlètic de Madrid entre d'altres clubs. També ha estat entrenador i director esportiu. Actualment té una botiga de formatges a la capital de La Rioja, a Logronyo, anomenada La Casa de los Quesos

## Carrera
### Com a jugador

'Tato' Abadia va començar la seva trajectòria professional en l'equip de Tercera Divisió on es va formar, el Club Deportivo Binéfar. Durant els 4 anys que va romandre a Binéfar va assolir l'ascens del seu club a la Segona Divisió B i va cridar l'atenció de diversos clubs de categories superiors. El jugador va fitxar pel CD Logroñés el 1984, que per aquell temps jugava en Segona Divisió. Abadia va romandre 5 anys en la disciplina riojana, on va contribuir en l'ascens del club a Primera convertint-se en un dels referents de l'equip, fins que va fitxar per l'Atlètic de Madrid en la temporada 1989-90.
Abadia no destacà en el conjunt madrileny i va jugar pocs partits, pel que va tornar a Logronyo a l'any següent. En el Logroñés va romandre fins a la temporada 1992-93, any que aconsegueix el seu major registre golejador en Primera amb 5 dianes. La temporada 1993-94 fitxa per la SD Compostela, ajudant a assolir l'ascens a primera divisió del club gallec i aconseguint la consolidació del club en la categoria.
En el club compostelà va romandre 3 temporades, fins que en la campanya 1996-97 retorna al Logroñés, romanent només una temporada. Finalment, es va retirar del futbol en actiu jugant en el Binéfar, club en el qual va estar posteriorment en càrrecs tècnics mentre estudiava per a treure's els títols d'entrenador professional de futbol.

### Com a entrenador

Després d'estar dirigint algunes categories inferiors del Club Deportivo Binéfar, va debutar com a entrenador al front a l'equip aragonès des de 1999 fins a 2001, any que abandona el club. En l'any 2002 Abadia es treu el títol d'Entrenador i un any després comença a dirigir al CD Logroñés, amb el qual va arribar a disputar la Lligueta d'ascens a Segona Divisió. Posteriorment recala en el Girona Futbol Club, on roman fins a l'any 2005 quan és destituït. Aquest mateix any Abadia retorna al CD Logroñés, primer com a director esportiu, i després en les labors d'entrenador.

## Clubs
### Com a jugador

| Club | Any |
| Club Deportivo Binéfar | 1980-1984 |
| Club Deportivo Logroñés | 1984-1989 |
| Atlètic de Madrid | 1989-1990 |
| Club Deportivo Logroñés | 1990-1993 |
| Sociedad Deportiva Compostela | 1993-1996 |
| Club Deportivo Logroñés | 1996-1997 |
| Club Deportivo Binéfar | 1998 |

### Com a entrenador

| Club | Any |
| Club Deportivo Binéfar | 1999-2002 |
| Club Deportivo Logroñés | 2002-2003 |
| Girona Futbol Club | 2003-2005 |
| Club Deportivo Logroñés | 2007-2008 |

## Enllaços externs

* Fitxa a Transfermarkt
* Fitxa a Elblogroñés
* Fitxa a marcadores.com
# Tractat de Tudilén

El Tractat de Tudilén fou un tractat signat el 27 de gener del 1151 a Tudilén (Navarra) entre Alfons VII, l'Emperador, rei de Lleó, de Castella i de Galícia, i Ramon Berenguer IV, comte de Barcelona i príncep d'Aragó.

## Context

El tractat s'emmarca en la problemàtica sorgida arran del Testament d'Alfons I d'Aragó (1131) per la seva successió.

## Tractat

Amb aquest tractat Ramon Berenguer IV i Alfons VII de Lleó acordaren repartir-se el regne de Pamplona aprofitant la mort de Garcia Ramires «dux de Pamplona» i el dèbil govern del seu fill Sanç Garcés. A més, es fixaren els límits que correspondrien a cada regne de les terres conquerides als musulmans: Aragó es quedaria les taifes de València, Dènia i Múrcia, és a dir, a més de la conquesta de les places i termes situades al sud del riu Xúquer, el dret a annexionar-se el regne de Múrcia, excepte els castells de Llorca i Vera. La resta seria per Castella.

## Referències

* ↑ Bofarull, Próspero: Colección de documentos inéditos de la Corona de Aragón. Vol IV: LXII. Tratado de paz entre el conde de Barcelona y el emperador de España, don Alfonso

## Bibliografia

* Zurita y Castro, Jerónimo. Anales de la Corona de Aragón, 1562-1580. Lib. II, cap. X (castellà)
# Capella de Sant Sebastià (Manlleu)

La capella de Sant Sebastià era un edifici de la Colònia Rusiñol, al municipi de Manlleu (Osona), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Va ser enderrocada el 2009 a causa del mal estat de conservació.

## Descripció

Està situada a l'est del conjunt industrial, amb la façana orientada a ponent. El portal era d'arc apuntat i al damunt hi ha un òcul circular. A cada banda del portal hi havua una finestra també amb arc apuntat, i sembla que hagués disposat d'un campanar d'espadanya. També hi havia un cos annex adossat en la direcció perpendicular a la nau, amb una finestra d'arc apuntat.

## Referències

* 1 2 «Capella de Sant Sebastià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Colònia Rusiñol». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Pic del Vent

El pic del Vent, també conegut com el Farell, és una muntanya de 815 metres que es troba al municipi de Caldes de Montbui, a la comarca del Vallès Oriental.
Al cim hi havia un antic vèrtex geodèsic espanyol (referència 288113001), actualment només en resta la base i és inutilitzable, tanmateix l'avenç tècnic ha fet que aquest tipus de vèrtex geodèsic hagi deixat de tenir utilitat.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].
# Marián Cano García

Marián Cano García (la Nucia, 1969) és una empresària i política valenciana, consellera d'Innovació, Indústria, Comerç i Turisme al Consell de la Generalitat Valenciana presidit per Carlos Mazón.
Llicenciada en Dret per la Universitat Complutense de Madrid i postgrau en Direcció Comercial i Màrketing per l'ESIC. Ha treballat per a l'antic Institut Valencià de l'Exportació (IVEX) com a delegada a Nova York, més tard s'incorpora a una empresa immobiliària i, per acabar, al sector del calcer. En aquest darrer va escalar posicions com a responsable gerent de l'Associació Valenciana d'Empreses del Calcer (AVECAL) que aglutina les patronals dels principals nuclis industrials d'aquest sector a Elx, Villena, Elda i la Vall d’Uixó.
El vincle de Cano amb la política li ve de l'àmbit familiar. El seu pare Camilo Cano va ser alcalde l'últim alcalde franquista i primer de l'etapa democràtica a la Nucia (Marina Baixa), i el seu germà Bernabé Cano el va succeir com a batlle del poble amb el Partit Popular (PP). Marián Cano també va exercir de regidora al govern municipal presidit pel seu germà com a responsable d'hisenda.
El novembre de 2024 és nomenada consellera d'Innovació, Indústria, Comerç i Turisme del Consell de la Generalitat de Carlos Mazón (PP). L'anterior consellera Nuria Montes realitzà unes controvertides declaracions públiques, que amb les gestions realitzades en el marc de la Gota freda que afectà diverses comarques i provocà més de 200 víctimes mortals, precipitaren la crisi de govern.

## Referències

* ↑ «Quién es Marián Cano, la empresaria del calzado que sustituye a Nuria Montes como consellera de Industria» (en castellà), 18-11-2024. [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ «Bernabé Cano, un metge especialista en operacions tèrboles» (en catalan), 19-01-2010. [Consulta: 27 novembre 2024].
* ↑ NTC, À Punt. «El DOGV formalitza els canvis en l'estructura del Consell per la DANA», 22-11-2024. [Consulta: 27 novembre 2024].
# Mike D'Antoni

Mike D'Antoni és un exjugador i entrenador de bàsquet.
Durant la dècada dels anys 70 va ser jugador de la NBA i la ABA i, posteriorment, va jugar al bàsquet a Itàlia.
Com a entrenador ha sigut entrenador 8 anys a la lliga italiana de bàsquet i a l'NBA ha sigut entrenador principal dels Phoenix Suns (2004-2008) i dels Los Angeles Lakers.
En la seva primera temporada amb els Phoenix Suns va ser escollit millor entrenador de l'any de l'NBA. Amb els Suns va arribar a dos finals de la Conferència Oest.
També ha sigut entrenador assistent de la selecció estatunidenca de bàsquet, amb la qual va guanyar dues medalles d'or en els Jocs Olímpics de Pequín 2008 i en els Jocs Olímpics de Londres 2012.
El juny de 2016 els Houston Rockets van fer pública la contractació de D'Antoni com a nou entrenador de l'equip.
El 2008 va ser escollt entre els 50 grans contribuïdors de la història de l'Eurolliga.

## Referències

* 1 2 «Los Rockets contratan a Mike D'Antoni como su nuevo entrenador» (en castellà). acb.com. Arxivat de l'original el 2016-06-03. [Consulta: 3 juny 2016].
# Club Egara

El Club Egara és un dels clubs esportius històrics de la ciutat de Terrassa, destacant en la pràctica de l'hoquei sobre herba, tot i que també disposa de seccions de tenis, pàdel i golf entre d'altres.

## Seccions esportives

* Hoquei herba
* Tennis
* Pàdel
* Golf
* Hípica
* Gimnàstica
* Natació

## Equips filials

* Egara 1935
* E.H.C.
* Drac HC

## Història

El Club Egara neix l'any 1935 amb el nom de CD Armonia Egara, com a secció d'hoquei del club Armonia F.C. L'any 1961 s'inauguren les actuals instal·lacions del Pla del Bon Aire, a Terrassa, que lògicament han estat, amb el pas del temps, degudament actualitzades i ampliades, amb instal·lacions d'hoquei, tennis, hípica, gimnàs, pàdel, piscina, restaurant, etc.. Campió de Catalunya i d'Espanya en innumerables ocasions, a nivell esportiu, els anys 1969 i 1970 l'Egara assoleix el seu més gran èxit, la Copa d'Europa d'Hoquei Herba. A més, el club ha aconseguit diversos subcampionats i tercers llocs de la màxima competició europea.
L'esperit de la fundació del club, ha perdurat fins als nostres temps, no només en l'esport de l'hoquei, sinó també en tots aquells que avui es practiquen a les nostres instal·lacions.

## Palmarès
### Equip masculí

* Eurolliga masculina d'hoquei herba: 1968-69 (no oficial), 1969-70 (no oficial)
* 15 Lliga espanyola d'hoquei herba masculina: 1970-71, 1971-72, 1972-73, 1973-74, 1974-75, 1978-79, 1991-92, 1992-93, 1995-96, 1997-98, 1998-99, 1999-00, 2000-01, 2015-16, 2018-19
* 18 Copa espanyola d'hoquei herba masculina: 1951-52, 1960-61, 1962-63, 1964-65, 1967-68, 1968-69, 1970-71, 1971-72, 1979-80, 1992-93, 1997-98, 1998-99, 1999-00, 2001-02, 2006-07, 2008-09, 2017-18, 2019-20
* 22 Campionat de Catalunya d'hoquei herba masculina: 1961, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971, 1973, 1976, 1994, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2008-09, 2013-14, 2014-15, 2014-15
* Torneig del pla del bonaire 2022

### Equip femení

* 3 Campionat de Catalunya d'hoquei herba femenina: 2010-11, 2011-12, 2014-15

## Referències

* 1 2 «Llistat de clubs». RFEH, 2022. Arxivat de l'original el 6 d’abril 2023. [Consulta: 25 març 2023].

## Enllaços externs

* Web oficial del club
* Informació a Mundo Deportivo
* Informació a Mundo Deportivo
* Informació a Mundo Deportivo
# La festa perduta

La festa perduta és una pel·lícula italiana del 1981 dirigida per Pier Giuseppe Murgia. Va participar en la secció de Nous Realitzadors del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1981.

## Argument

Luca, Sara, Giovanni i Matteo són quatre joves units per l'odi contra l'ordre burgès i decideixen utilitzar la violència armada cometent crims violents, entre ells alguns robatoris. Al final, el destí dels quatre nois serà fatal: Sara, Giovanni i Matteo són assassinats per la policia durant un robatori a Gènova, mentre que Luca aconsegueix escapar i se suïcida.

## Repartiment

* Fabrizio Bentivoglio: Luca
* Cristina Donadio: Sara
* Stefano Raffi: Matteo
* Giancarlo Sulis: Giovanni
* Mara Nocilla: Maddalena

## Referències

* ↑ La festa perduta a Il Cinematografo
* ↑ La fest perduta al web del festival
* ↑ La festa perduta a archiviodelcinemaitaliano.it

## Enllaços externs

* La festa perduta a YouTube
# Fase de Classificació de la Copa del Món de Rugbi 1995-Amèrica

La zona Americana tenia per a la Copa del Món de Rugbi de 1995 una plaça disponibles a sumar a la que ja havia assolit el canadà. Les organitzacions regionals CONSUR (Sud-amèrica) i NAWIRA (Amèrica del nord), van realitzar la seva pròpia classificació i la plaça americana es decidia en un play-off-eliminatòria a doble volta.

## Fase 1
### Sud-amèrica

Classificació
| Equip | Jugats | Guanyats | Empatats | Perduts | A favor | En contra | Diferència | Punts |
| Argentina | 3 | 3 | 0 | 0 | 140 | 20 | +120 | 9 |
| Uruguai | 3 | 2 | 0 | 1 | 91 | 28 | +63 | 7 |
| Paraguai | 3 | 1 | 0 | 2 | 31 | 142 | −111 | 5 |
| Xile | 3 | 0 | 0 | 3 | 37 | 109 | −72 | 3 |
Partits
Match Results :
| Data | Local | Resultat | Visitant | Seu |
| 26 de setembre de 1993 | Xile | 24–25 | Paraguai | Santiago de Xile, Xile |
| 2 d'octubre de 1993 | Paraguai | 3–67 | Uruguai | Asunción, Paraguai |
| 9 d'octubre de 1993 | Uruguai | 14–6 | Xile | Montevideo, Uruguai |
| 11 d'octubre de 1993 | Argentina | 70–7 | Xile | Buenos Aires, Argentina |
| 16 d'octubre de 1993 | Argentina | 51–3 | Paraguai | Buenos Aires, Argentina |
| 23 d'octubre de 1993 | Uruguai | 10–19 | Argentina | Montevideo, Uruguai |

### Amèrica del Nord

Partit únic
Match Results :
| Data | Local | Resultat | Visitant | Seu |
| 12 de març de 1994 | Bermudes | 3–60 | Estats Units | Devonshire, Bermuda |

## Fase 2: Play-off Eliminatòria

Doble volta
Resultats :
| Data | Local | Resultat | Visitant | Seu |
| 28 de maig 1994 | Estats Units | 22–28 | Argentina | Long Beach, Califòrnia, EUA |
| 20 June 1994 | Argentina | 16–11 | Estats Units | Buenos Aires, Argentina |
* Argentina es classifica com America 1 per la Copa del Món de Rugbi de 1995

## Referències

* ↑ «RUGBY WORLD CUP 1995» (en anglès). Welsh Rugby Union. Arxivat de l'original el 12 de febrer 2015. [Consulta: 3 agost 2015].
* ↑ Barclay, Simon. Rugby World Cup 1987 - 2011 Complete Results & Statistics (en anglès). Lulu.com, 2011. ISBN 9781447899563 [Consulta: 30 juliol 2015].
* ↑ «RWC 1995» (en anglès). [Consulta: 3 agost 2015].
* ↑ «ESPN 1995 RWC qualification» (en anglès). ESPN. [Consulta: 4 agost 2015].
# Diego Anido

Diego Anido (Santiago de Compostel·la, 8 de maig de 1976) és un actor i autor de teatre gallec.

## Trajectòria

Resident a Barcelona des del 2004, ha participat en nombroses obres de teatre amb diverses companyies. També ha posat en escena les seves pròpies creacions. El 2018 a interpretar un dels papers principals a la pel·lícula de Xacio Baño Trote. Pel seu paper a Malencolía el 2021 va rebre el premi al millor actor secundari als 20a edició dels Premis Mestre Mateo. I el 2022 va participar en As Bestas de Rodrigo Sorogoyen.

## Obres
### Teatre

* Paperboy (2003)
* Cascuda (Centro Dramático Galego, 2008)
* O alemán (2008)
* Symon Pédícrí (2013)

## Actor
### Dansa contemporània

* ...de San Vito (Andrés Corchero)

### Llargmetratges

* Pedro e o capitán (2008), de Pablo Iglesias Rendo, 2008). Com Pedro.
* Setembro (2008), de Xosé Manuel Bazarra Maneiro "Sepi".
* Trote (2018), de Xacio Baño. Com Luis.
* Ons (2020), d'Alfonso Zarauza.
* Malencolía (2021), d'Alfonso Zarauza.
* As bestas (2022), de Rodrigo Sorogoyen, com Lorenzo.

### Televisió

* Pepe o inglés (2006).

### Curtmetratges

* Katiuska (Os corpos agrícolas) (Antón Coucheiro Filde, 2006).
* Sebastián (Alfonso Vilas Zarauza, 2001).
* Os días do caos (Xosé Manuel Bazarra Maneiro "Sepi", 2001).

## Premis i reconeixements
### Premis Mestre Mateo

| Any | Categoria | Curtmetratge | Resultat |
| 2021 | Millor actor secundari | Malencolía | Guanyador |

## Notes

* ↑ «Diego Anido inicia unha residencia artística no Centro Dramático Galego co apoio da Consellería de Cultura e Educación». Xunta de Galícia, 18-02-2013.
* ↑ «‘Trote’, de Xacio Baño, el cineasta que cabalgará más rápido». Fotogramas, 25-09-2018.
* ↑ «O filme Cuñados parte como favorito da 20ª edición dos Premios Mestre Mateo». Nós Diario, 10-02-2022.
* ↑ Diego Anido, actor en 'As Bestas': «En las historias nos gusta ver a gente que se equivoca y sufre», ABC, 5 de febrer de 2023
# Kelly Le Brock

Kelly Le Brock (Nova York, 24 de març de 1960) és una actriu i model americana. Va debutar en La dona de vermell, juntament amb l'actor Gene Wilder. També ha protagonitzat les pel·lícules Ciència Estranya, de John Hughes; i Dur de Matar, amb Steven Seagal.
Filla de pare francès i mare irlandesa, va néixer a la Ciutat de Nova York però va créixer a Londres. A l'edat de 16, va retornar a Nova York i va començar la seva carrera com a model. Va aparèixer en portades de revistes de moda, incloent-hi una exclusiva campanya de Christian Dior, i es va convertir en una de les models més cotitzades d'Eileen Ford. Va obtenir notorietat com a imatge del xampú Pantene.
Va realitzar papers de dona perfecta en pel·lícules com La dona de vermell (1984) i Ciència Estranya (1985). Va ser considerada una de les dones més sexy dins Hollywood en la dècada de 1980. El 1990, va participar amb Steven Seagal, al film Dur de Matar. També va participar en Betrayal of the Dove (1993), Pistes d'un assasí (1995) i Hard Bounty (1995). Va tenir participació en pel·lícules com Wrongfully Accussed (1998), The Sorcerer's Apprentice (2002), Zerophilia (2005), i Gamers: The movie (2006). El 2005, Le Brock fou la capitana de l'equip "Kelly Bellies", al programa de reality Celebrity Fit Club de VH1. Le Brock també ha aparegut en la tercera sèrie de Regne Unit de Hell's Kitchen. El 2013 va actuar al film Afers Amagats.
El seu primer matrimoni fou amb el productor de cinema Victor Drai, de 1984 fins a 1986. Després es va casar amb l'actor Steven Seagal de 1987 a 1996, amb qui va tenir tres fills. Després de la mort del seu germà, Harold, el 2008, Kelly Le Brock es va dedicar a les malalties terminals i és la portaveu del "Club Carson", dedicat a nens que pateixen càncer.

## Filmografia

* La dona de vermell (1984) — Charlotte
* Weird Science (1985) — Lisa
* Hard to Kill (1990) — Andrea Stewart
* Betrayal of the Dove (1993) — Una
* David Copperfield (1993) (TV) — Clara (veu)
* Tracks of a Killer (1995) — Claire Hawkner
* Hard Bounty (1995) — Donnie
* Wrongfully Accused (1998) — Lauren Goodhue
* The Sorcerer's Apprentice (2002) — Morgana
* Zerophilia (2005) — dona a RV
* Gamers: The Movie (2006) — mare d'Àngela
* The Mirror (2007) — Mary Theophilu
* Prep School (2009) — Sra. Waters
* 10 Days in a Madhouse (2015) — Sra. Grant
* A Prince for Christmas (2015) — Reina Ariana

## Referències

* 1 2 "Where Are They Now? Kelly LeBrock"Comedy Central.co.uk Arxivat 2011-01-14 a Wayback Machine.
* ↑ "Printable Biography of Kelly LeBrock" All American Speakers web site
* ↑ Amela, Victor M. «La mujer de rojo ahora viste de negro». La Vanguardia, 16-12-1987 [Consulta: 30 agost 2016].
* ↑ Kelly LeBrock is still a Woman in Red 27 years on
* ↑ Kelly LeBrock: '80s Sex Symbol Out of Hiding Mark Deming, Yahoo! Movies – web posted: August 28, 2013.
* ↑ Kelly LeBrock
* ↑ Join Kelly Lebrock, the Woman In Red, Honorary Host, Autism Vancouver Arxivat 2016-09-14 a Wayback Machine. Autism Today.com

## Enllaços externs

* The best Kelly Le Brock films
# Gneu Servili Gemin

Gneu Servili Gemin (llatí: Gnaeus Servilius P. f. Q. n. Geminus) va ser un magistrat romà del segle iii aC. Era fill de Publi Servili Gemin i formava part de la gens Servília, una antiga gens romana.
Va ser elegit cònsol l'any 217 aC junt amb Gai Flamini. Va iniciar el seu càrrec el dia dels idus de març rebent la Gàl·lia com a província, i va començar a organitzar les expedicions contra el general cartaginès Hanníbal Barca.
A continuació, va lliurar el seu exèrcit al dictador Quint Fabi Màxim Berrugós i, mentre el seu col·lega lliurava la desafortunada batalla del llac Trasimè, Servili Gemin va salpar amb una flota de 120 vaixells cap a les costes de Sardenya i Còrsega, de les quals va expulsar els cartaginesos, i va rebre ostatges dels caps locals. Llavors es va dirigir a Àfrica i, pel camí, va assolar l'illa de Mèninx (Gerba), però no va atacar Cercina perquè va rebre un tribut de deu talents dels seus habitants.
Va desembarcar a Àfrica i es va dedicar al saqueig, que perdonava si hom li pagava una quantitat; però va anar tornant negligent fins que, un dia, el varen sorprendre i el posaren en fuita. En aquesta topada, va perdre un miler d'homes, encara que va poder fugir amb la resta cap a Sicília. El comandament va ser traspassat a Publi Sura, que va rebre l'ordre de tornar la flota a Roma. Servili Gemin va avançar per tota Sicília a cavall i després, quan el dictador Quint Fabi Màxim Berrugós el va reclamar, va creuar l'estret per anar a trobar-lo. A la tardor, va prendre el comandament de l'exèrcit de Minuci Rufus i amb el seu col·lega Marc Atili Règul va fer la guerra a Hanníbal amb una tàctica que consistia a evitar sempre una batalla directa.
El senat li va prorrogar l'imperium per l'any 216 aC i abans de la batalla de Cannes va ser l'únic, junt amb el cònsol Luci Emili Paulus, que es va pronunciar per no lliurar la batalla, que finalment es va produir i on va morir el mateix Servili Gemin.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 239.
# Guy Clarkson

Guy Clarkson (Toronto, 1 de gener de 1891 - Buffalo, 9 d'octubre de 1974) va ser un jugador d'hoquei sobre gel i entrenador canadenc de naixement, però britànic d'adopció, que va competir durant la dècada de 1920. Poc abans d'esclatar la Primera Guerra Mundial es va traslladar al Regne Unit per estudiar química a la Universitat de Leeds.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre gel.

## Referències

* 1 2 «Guy Clarkson Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 14 de març 2010. [Consulta: 22 febrer 2018].
# Escrivint amb foc

Escrivint amb foc o Escriure amb foc (originalment en anglès, Writing with Fire) és una pel·lícula documental índia del 2021 dirigida pels cineastes Sushmit Ghosh i Rintu Thomas sobre les periodistes que dirigeixen el diari Khabar Lahariya, dirigit per dones dalit, mentre fan la transició de la impremta al periodisme digital. És el primer llargmetratge documental indi a ser nominat per a l'Oscar a la millor pel·lícula documental. S'ha doblat i subtitulat al català.
Produïda sota Black Ticket Films, la productora de Ghosh i Thomas, la pel·lícula es va exhibir per primer cop al Festival de Cinema de Sundance de 2021, on va guanyar dos premis, el Premi del Públic i un Premi Especial del Jurat en la categoria de Documental Mundial de Cinema. Va rebre l'aclamació unànime de festivals de cinema i de crítica, guanyant diversos premis internacionals i elogis de la crítica per part de la premsa. Va ser nomenat «Critics Pick» pel New York Times, i Jason Rezaian a The Washington Post la va anomenar «la pel·lícula periodística més inspiradora potser mai feta».

## Referències

* ↑ «Escrivint amb foc». FilminCAT. [Consulta: 18 gener 2023].
* ↑ «Escriure per fer justícia». TV3, 02-09-2022. [Consulta: 18 gener 2023].
* ↑ Ghosh, Tanushree. «Oscar nominations 2022: Indian documentary Writing with Fire nominated in Best Documentary Feature category». The Indian Express, 08-02-2022. [Consulta: 8 febrer 2022].
* ↑ «Escrivint amb foc». Goia què fan, ara!. [Consulta: 18 desembre 2022].
* ↑ «2021 Sundance Film Festival Awards Announced». Sundance Institute, 02-02-2021. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ Girish, Devika. «Writing With Fire Review: Speaking Truth to Power». The New York Times, 25-11-2021. [Consulta: 16 febrer 2022].
* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.Rezaian, Jason. «[Jason Rezaian Opinion: The most inspiring journalism movie — maybe ever]». The Washington Post, 01-02-2021. [Consulta: 9 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Escrivint amb foc - Lloc web oficial (anglès)