# Salari per al treball domèstic

El salari per al treball domèstic va ser reivindicat per la International Wages for Housework Campaign (IWFHC) que exigia el pagament de totes les tasques de cura, a la llar i a fora. Es va iniciar l'any 1972 de la mà de Mariarosa Dalla Costa, Silvia Federici, Brigitte Galtier i Selma James que van presentar la demanda de salaris per a les tasques domèstiques a la tercera Conferència Nacional d'Alliberament de la Dona a Manchester l'IWFHC on afirmaren que començarien per treballadores no assalariades a la llar (mares, mestresses de casa, treballadores domèstiques a les quals se'ls denega el sou) i agricultores de subsistència, treballadores no assalariades i treballadores de la terra, i a la comunitat. Consideren que la demanda de salaris per a les tasques de cura no assalariades és també una perspectiva i una manera d'organitzar-se de baix a dalt, de sectors autònoms treballant conjuntament per acabar amb les relacions de poder entre ells.

## Història
### Creació: 1970

Els salaris per a les tasques domèstiques va ser una de les sis reivindicacions a Women, the Unions and Work o What Is Not to Be Done, que James va presentar com a document a la tercera Conferència Nacional d'Alliberament de la Dona . The Power of Women and the Subversion of the Community, de la qual James va ser coautor amb Mariarosa Dalla Costa, que va obrir el "debat laboral domèstic" i es va convertir en un clàssic del moviment de dones, es va publicar poc després Dones, sindicats i treball . La primera edició del Poder de la dona no va sortir pels salaris per les tasques domèstiques; la seva tercera edició, l'any 1975, ho va fer.
Després de la conferència de Manchester, James amb tres o quatre dones més van formar el Power of Women Collective a Londres i Bristol per fer campanya pels salaris per a les tasques domèstiques. El 1975 es va reconstituir com la campanya de salaris per a les tasques domèstiques, amb seu a Londres, Bristol, Cambridge i després Manchester.
L'any 1974 es va iniciar a Itàlia la Campanya Salaris per a les tasques domèstiques. A diverses ciutats italianes es van formar diversos grups que s'autodenominaven Salario al Lavoro Domestico (Wages for Housework). Per celebrar-ho, una de les membres fundadores, Mariarosa Dalla Costa, va pronunciar un discurs titulat "Una vaga general" a Mestre, Itàlia. En aquest discurs parla de com cap vaga abans no ha estat mai una vaga general, sinó que només una vaga per als treballadors. A Pàdua, Itàlia, un grup anomenat Lotta Feminista, format per Mariarosa Dalla Costa i Silvia Federici, va adoptar la idea de Salaris per a les tasques domèstiques.
Entre 1974 i 1976, tres organitzacions autònomes es van formar dins de la campanya Wages for Housework al Regne Unit, EUA i Canadà: Wages Due Lesbians (ara Queer Strike), el Col·lectiu Anglès de Prostitutes i Black Women for Wages for Housework, cofundat per MargaretPrescod (ara Dones de Color a la Vaga Mundial de Dones). Les dones negres per salaris per a les tasques domèstiques es van centrar en qüestions específiques de les dones negres i del Tercer Món, inclosa la reclamació de reparacions per "l'esclavitud, l'imperialisme i el neocolonialisme". Salaris deguts Lesbianes demanaven salaris per a les tasques domèstiques i volien que les lesbianes incloguessin en aquests salaris perquè no fossin exclusivament per a "dones heteronormatives" i per "les tasques domèstiques físiques i emocionals addicionals de sobreviure en una societat hostil i prejudiciada, reconeguda com a treball i remunerat". perquè així totes les dones tenen el poder econòmic per permetre's opcions sexuals". Wages Due Lesbians també va treballar juntament amb The Lesbian Mothers' National Defense Fund, fundat el 1974 i amb seu a Seattle, que tenia com a objectiu ajudar les mares lesbianes que havien de lluitar per casos de custòdia després de sortir-ne. El 1984 es va fundar WinVisible (dones amb discapacitats visibles i invisibles) al Regne Unit com a organització autònoma dins de l'IWFHC.
El 1975 Silvia Federici va fundar el grup de Nova York anomenat "Wages for Housework Committee" i va obrir una oficina a Brooklyn, Nova York al 288 B. 8th St. Flyers repartits en suport al Comitè de Salaris per a les tasques domèstiques de Nova York va convocar a totes les dones. per unir-se independentment de l'estat civil, nacionalitat, orientació sexual, nombre de fills o feina. L'any 1975 Federici va publicar Wages Against Housework, el llibre més comunament associat al moviment de salaris per a les tasques domèstiques.
Els homes que estan d'acord amb la perspectiva de la FMH van formar la seva pròpia organització a mitjans dels anys 70. S'anomena Payday men's network i treballa estretament amb l'IWFHC i la Vaga Mundial de Dones a Londres i Filadèlfia, especialment, i està activa amb objectors de consciència i refuseniks en diversos països. El 1977, dos anys després que es formés a Nova York Black Women for Wages for Housework, hi va haver una escissió. El grup WFH a Nova York que Silvia Federici havia format es va dissoldre el 1977.</link>$^{[<spantitle="Thisclaimneedsreferencestoreliablesources.(April2022)">citaciónecessària</span>]}$ El grup italià de Pàdua liderat per Dalla Costa, que era proper a Federici, va abandonar l'IWFHC i es va dissoldre poc després. Dalla Costa ha culpat la repressió política a Itàlia de finals dels anys 70 de la dissolució dels grups italians de la FMH.
Black Women for Wages for Housework es va desenvolupar a Nova York i a Londres (un grup també havia començat a Bristol el 1976, i més tard es van formar sucursals a Los Angeles i San Francisco). Va tenir un gran èxit a la primera conferència de dones ordenada pel Congrés a Houston, Texas, el 1977. Treballant amb Beulah Sanders i Johnnie Tillmon, les dones negres que van dirigir l' Organització Nacional dels Drets del Benestar, van aconseguir que la conferència acordés que els "pagaments de benestar" s'havien d'anomenar un "salari". Creuen que això va ajudar a retardar 20 anys les retallades del benestar.
L'IWFHC va tenir una perspectiva antiguerra i antimilitarista des del principi, i va demanar que els fons per pagar el treball de cura no assalariat provinguessin dels pressupostos militars. A Anglaterra, l'organització va formar part del moviment de dones contra les armes nuclears a Greenham Common i contra la construcció d'un nou reactor nuclear a Hinkley (publicació Refusing Nuclear Housework).
L'US PROSstitutes Collective (US PROS) va començar a Nova York el 1982 i després es va traslladar a San Francisco i Los Angeles. Fa campanyes per la despenalització del treball sexual i per recursos perquè dones, nens i homes no siguin obligats a prostituir-se. Ruth Todasco, que va iniciar la campanya Wages for Housework a Tulsa, més tard va fundar la Coalició No Bad Women, Just Bad Laws, que es va centrar en la despenalització del treball sexual.

### 1980-1990

Al llarg dels anys 80 i 90, l'IWFHC, que representava diversos països del Sud i del Nord global, va fer pressió a les Conferències de les Nacions Unides sobre la dona sobre el treball no assalariat. Van aconseguir que l'ONU aprovés resolucions innovadores que reconeixien el treball de cura no remunerat que fan les dones a la llar, a la terra i a la comunitat. També van destacar el racisme ambiental que va caure sobre les comunitats de color i les comunitats de baixos ingressos en general, reunint dones del Sud Global i del Nord Global que lideraven moviments contra la contaminació i la destrucció causades pels militars i les multinacionals.
El 1999, l'IWFHC va convocar una vaga mundial de dones després que les dones irlandeses demanessin suport per a una vaga nacional a Irlanda per commemorar el primer Dia Internacional de la Dona del nou mil·lenni. Des del 8 de març de 2000, l'IWFHC s'ha fet més coneguda com a Global Women's Strike (GWS), que coordina des del Crossroads Women's Centre de Londres, Anglaterra. Hi ha coordinacions de GWS a l'Índia, Irlanda, Perú, Tailàndia, Trinitat i Tobago, i una estreta col·laboració amb Haití i altres països.
Silvia Federici i diverses altres de la campanya inicial han continuat publicant llibres i articles relacionats amb les demandes de Salaris per a les tasques domèstiques.
La campanya de salaris per a les tasques domèstiques va convocar una vaga mundial de dones (GWS) el 8 de març de 2000, exigint, entre altres coses, "Pagament per tota la feina de cura, en sous, pensions, terra i altres recursos". Dones de més de 60 països d'arreu del món van participar en la protesta. Des de l'any 2000 la xarxa GWS ha continuat la crida per un salari digne per a les dones i altres cuidadors, i han liderat o s'han sumat a campanyes centrades en l'equitat salarial, la violència contra les dones i els drets de les treballadores sexuals, entre altres qüestions.

### Anys 2000-2010

El 2019, la xarxa Global Women's Strike (GWS) i la campanya Wages for Housework es van unir a una coalició d'organitzacions que reclamaven un Green New Deal for Europe (GNDE). La cofundadora de Wages for Housework Campaign, Selma James (amb altres membres de GWS) va contribuir a l'informe de la plataforma GNDE que inclou una recomanació política per "finançar uns ingressos per cura per compensar activitats no remunerades com la cura de les persones, l'entorn urbà i el món natural. " La idea d'un "ingressos per cures" amplia la demanda original de salaris per a les tasques domèstiques per incloure tot el treball indispensable encara no remunerat (o mal pagat) que impliqui la cura de les persones i del planeta, o la cura de la vida.

### Anys 2020

El 9 d'abril de 2020, en resposta a la pandèmia de coronavirus COVID-19 i l'emergència climàtica, les xarxes Global Women's Strike i Women of Color GWS van publicar una carta oberta als governs per ampliar la seva crida a un "ingressos d'atenció".
El desembre de 2020, Nadia Oleszczuk del Consell Consultiu format a Polònia durant les protestes poloneses d'octubre-novembre de 2020 va declarar que el Consell estava considerant els salaris per a les tasques domèstiques com una de les seves demandes legislatives.
L'any 2021 va entrar en vigor un nou codi civil a la Xina, que declara que un cònjuge pot sol·licitar una indemnització en un divorci si té més responsabilitat que el seu cònjuge per tenir cura de familiars grans, cura dels fills i/o assistir al seu cònjuge en la seva feina. Concretament, l'article 1088 del Codi civil estableix que «Quan un cònjuge tingui deures addicionals per a la criança dels fills, la cura de la gent gran o l'assistència a l'altre cònjuge en la seva feina, aquest té dret a sol·licitar una indemnització en cas de divorci contra l'altra part". En un cas històric l'any 2021, un tribunal de districte de Pequín va dictaminar que un home (conegut públicament pel seu cognom Chen) havia de compensar la seva antiga dona (coneguda públicament pel seu cognom Wang) per les tasques domèstiques que feia mentre estaven casats; se li va concedir una compensació de 50.000 iuans (7.700 dòlars; 5.460 £) per cinc anys de treball no remunerat.

# Evolució
### Als Països Catalans
## Relació amb la vaga mundial de dones

IWFHC i la vaga mundial de dones, es presenten com l'esforç col·lectiu de les organitzacions autònomes constituïdes des de 1974 i les seves campanyes. . Aquestes campanyes inclouen: posar fi a la pobresa, retallades de benestar, detencions, deportacions; un salari digne/ingressos de cura per a les mares i altres cuidadors; drets dels treballadors domèstics'; equitat salarial; justícia per a supervivents de violació i violència domèstica; desafiar el racisme, el racisme per discapacitats, la discriminació queer, la transfòbia; despenalitzar el treball sexual; deixar que l'estat prengui fills a les seves mares; oposar-se a l'apartheid, la guerra, el genocidi, l'ocupació militar, l'acaparament de terres empresarial; donar suport als defensors dels drets humans i als refuseniks; posar fi a la pena de mort i a l'aïllament. . . . Tots lluiten per la justícia climàtica i la supervivència. Descriuen l'antiracisme, l'antidiscriminació i el treball de justícia que les dones fan col·lectivament per a elles mateixes i per als altres com al centre de totes les seves campanyes.

## Polèmiques

Els crítics han argumentat que oferir salaris per a les tasques domèstiques podria reforçar o institucionalitzar encara més els rols específics de gènere en relació amb les tasques domèstiques i el treball de cura de manera més àmplia. En lloc de proporcionar salaris per a les tasques domèstiques, argumenten, l'objectiu hauria de ser l'alliberament d'això i el paper degradant i subordinat de la "mestressa de casa". En canvi, les feministes haurien de centrar-se a augmentar les oportunitats de les dones en la força de treball remunerada amb equitat salarial, alhora que promouen una distribució més equitativa del treball no remunerat a la llar. Les defensores dels salaris per a les tasques domèstiques també donen suport a la igualtat d'oportunitats i l'equitat salarial, però, argumenten que l'entrada a la força de treball no desafia prou el paper social de les dones a la llar ni comporta una distribució més equitativa del treball de cura no remunerat. De fet, la majoria de les vegades, les dones que s'han incorporat al món laboral assalariat s'enfronten sovint una doble presència, el primer treball remunerat al mercat laboral i el segon treball domèstic no remunerat e forma sincrònica i simultània. Segons una estimació global, les dones passen 4,5 hores de treball no remunerat al dia, el doble d'hores que els homes de mitjana.
Altres crítiques inclouen la preocupació que oferir salaris per a les tasques domèstiques mercantilitzaria les relacions humanes íntimes d'amor i cura i les subsumiria en relacions capitalistes. Tanmateix, els defensors dels salaris per a les tasques domèstiques disputen aquesta "visió reductora" de la seva proposta. Per exemple, segons Silvia Federici, la demanda de salaris per a les tasques domèstiques no es refereix només a la remuneració del treball no remunerat o l'apoderament financer i la independència de les dones. Més aviat, també és una perspectiva política i una estratègia revolucionària per fer més visible el treball invisible, per desmitificar i trencar la dependència estructural del capitalisme en el treball no remunerat de les dones (majoritàriament) i per subvertir el suposat paper social natural de la "mestressa de casa". que el capital ha inventat per a les dones.
El pagament dels salaris per a les tasques domèstiques també requeriria capital per pagar la immensa quantitat de treball de cura no remunerat (realitzat en gran part per dones) que reprodueix actualment la força de treball. Segons un informe d'⁣Oxfam i l'Institut d'Investigació de Política de Dones, el valor monetari del treball de cura no remunerat s'estima en gairebé 11 bilions de dòlars anuals. Això suposa un enorme subsidi a l'economia capitalista, i pagar-lo probablement faria antieconòmic el sistema actual, subvertint les relacions socials en el procés.
Les estimacions monetàries d'aquest tipus s'utilitzen per demostrar l'escala del treball no remunerat en relació amb el treball assalariat més visible. Tanmateix, els defensors dels salaris per a les tasques domèstiques no advoquen per la comercialització i la mercantilització del treball de cura no remunerat. En canvi, han promogut el finançament públic d'aquests programes com a part d'un projecte més ampli de reconeixement i revaloració del paper indispensable del treball de cura no remunerat per a la societat i l'economia. Algunes estudioses feministes també han demanat la creació de nous sistemes d'atenció i subministrament bàsic basats en els comuns que operen fora del mercat i de l'estat, i per la defensa dels comuns existents, especialment a les comunitats del Sud Global.

## Influències primerenques

Algunes de les primeres feministes van centrar la independència econòmica de les dones juntament amb el paper de la mestressa de casa en relació amb l'opressió de les dones. El 1898 Charlotte Perkins Gilman va publicar Women and Economics . Aquest llibre defensava les tasques domèstiques remunerades 74 anys abans de la fundació de la Campanya internacional de salaris per a les tasques domèstiques i defensava ampliar la definició de la dona a la llar. Afirma que "les dones, com a asseguradores del servei domèstic, tenen dret als salaris de cuiners, mestresses de la llar, mainaderes, cosidores o mestresses de la llar" i que proporcionar a les dones independència econòmica és clau per al seu alliberament. Alva Myrdal, una feminista sueca, es va centrar en l'atenció a la infància i l'habitatge patrocinats per l'estat, per tal d'alleujar la càrrega de criar a les mares. A El segon sexe de Simone de Beauvoir, en què de Beauvoir afirma que les dones no poden trobar la transcendència a través del treball domèstic no remunerat. Aquesta idea es fa ressò a The Feminine Mystique de Betty Friedan quan parla de com les dones no poden sentir-se realitzades a la llar. La mística femenina va definir molts objectius feministes de la segona onada, i no es pot passar per alt la connexió entre la campanya de salaris per a les tasques domèstiques i aquest treball.
L'any 1965 Alison Ravetz va publicar "La tecnologia moderna i una ocupació antiga: les tasques domèstiques en la societat actual" que critica que les tasques domèstiques són un deure femení postindustrial de la revolució. La idea aquí és que, com que les tasques domèstiques s'han tornat menys intenses en mà d'obra des d'aleshores, són encara menys satisfactòries que mai. Això es fa ressò d'un argument similar fet per Alva Myrdal .
Potser la influència primerenca més important per a la campanya moderna de salaris per a les tasques domèstiques és el treball d'Eleanor Rathbone, la diputada feminista independent que va fer campanya durant dècades perquè les mares tinguessin ingressos independents en reconeixement de la seva feina en la cria dels fills. Va considerar que això era essencial per posar fi a la pobresa de les mares i els nens i la seva dependència d'un salari masculí. Va exposar el seu cas a la seva publicació de 1924, The Disinherited Family (republicada per Falling Wall Press el 1986). La seva campanya de 25 anys dins i fora del Parlament va guanyar el subsidi familiar per a totes les mares del Regne Unit i va ser la primera mesura de l'estat del benestar de 1945.

## Publicacions

* Selma James, pròleg de Marcus Rediker, introducció de Nina López. Sexe, raça i classe: la perspectiva de guanyar una selecció d'escrits 1952–2011. Premsa PM. 2012 https://www.pmpress.org/blog/authors-artists-comrades/selma-james/
* Louise Toupin . Le salaire au travail ménager. Crònica d'una lluita femenina internacional (1972–1977) Éditions du Remue-Ménage, 2014.
* Sílvia Federici. Revolució al punt zero: tasques domèstiques, reproducció i lluita feminista. PM Press, 2012.
* Sílvia Federici. Salaris contra tasques domèstiques . Publicat conjuntament per Power of Women Collective i Falling Wall Press, 1975. L'enllaç va al text complet del llibre.
* Cox, Nicole i Silvia Federici. Contra planificació des de la cuina: salaris per a les tasques domèstiques : una perspectiva sobre el capital i l'esquerra, Nova York: New York Wages for Housework Committee. 1976.

## Vegeu també

* Economia del coneixement
* Mercat del coneixement
* Feminisme marxista

## Referències

* ↑ Dalla Costa, M. & James, S. (1972). The Power of Women and the Subversion of the Community
* ↑ Cox, N. & Federici, S. (1975).Counter-Planning from the Kitchen: Wages for Housework a Perspective on Capital and the Left.
* ↑ Gardiner, B. (2012). A Life in Writing. Interview with Selma James.
* ↑ «Women, the Unions and Work or...What is Not to be Done and the Perspective of Winning» (en anglès). www.akpress.org. [Consulta: 18 juny 2020].
* ↑ Costa, Mariarosa Dalla. The Power of Women and the Subversion of the Community (en anglès). John Wiley & Sons, Ltd, 2017, p. 79–86. DOI 10.1002/9781119395485.ch7. ISBN 978-1-119-39548-5.
* ↑ «The Campaign for Wages for Housework». bcrw.barnard.edu. Barnard Center for Research on Women, 1975. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ Dalla Costa, Mariarosa. «A General Strike», 21-10-2010.
* ↑ "More Smiles, More Money", N+1 Magazine, August 2013.
* ↑ Tronti, Mario. «Factory and Society». Operaismo in English, 1962. [Consulta: 6 maig 2017].
* ↑ Hendrix, Kathleen. «Waging the War Over Wages: Fight for Homemaker Pay has Seen Ups, Downs». Los Angeles Times, 01-05-1987. [Consulta: 6 novembre 2015].
* 1 2 «The International Wages for Housework Campaign». Freedomarchives.org. The Freedom Archives. [Consulta: 10 octubre 2015].
* ↑ , 28-07-1985.
* ↑ Love, Barbara. Feminists Who Changed America, 1963–1975. Chicago: University of Illinois Press, 2006, p. 368. ISBN 978-0252031892.
* ↑ Myers, JoAnne. The A to Z of the Lesbian Liberation Movement: Still the Rage. Plymouth: Scarecrow Press, 2009, p. xxxvi. ISBN 978-0810863279.
* ↑ «The Lesbian Mothers National Defense Fund, the 1970s through 1990s». outhistory.org. Out History. [Consulta: 6 novembre 2015].
* ↑ «Tribunal victory gives hope to 'failure to attend' benefit victims» (en anglès britànic). Disability News Service, 27-02-2020. [Consulta: 28 setembre 2020].
* ↑ «Written evidence submitted by WinVisible (COV0106)». WinVisible, 01-05-2020. [Consulta: 28 setembre 2020].
* ↑ Vishmidt, Marina. «Permanent Reproductive Crisis: An Interview with Silvia Federici». Meta Mute. Mute, 01-03-2013.
* ↑ Vishmidt, Marina. «Permanent Reproductive Crisis: An Interview with Silvia Federici». Meta Mute, 01-03-2013.
* ↑ «A brief history : From Wages for Housework to Global Women’s Strike» (en anglès britànic). Global Women's Strike, 06-03-2020. [Consulta: 1r juliol 2020].
* ↑ «US PROS Collective» (en anglès americà). US PROS Collective. [Consulta: 23 octubre 2015].
* ↑ Overs, Cheryl. «'No Bad Women, Just Bad Laws': Three Decades of Sex Work Law Reform Advocacy». HIV and the Law. Criminalize Hate Not HIV, 2012. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «Decades after Iceland's 'day off', our women's strike is stronger than ever | Selma James» (en anglès). , 08-03-2018.
* ↑ Guardian Staff. «Stop the world and change it: the global women's strike» (en anglès). the Guardian, 07-03-2000. [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ «Green New Deal for Europe» (en anglès britànic). Green New Deal for Europe. [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ «A Blueprint for Europe's Just Transition» (en anglès americà). Green New Deal for Europe. [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ «PRESS STATEMENT: In response to Covid-19 and the climate emergency: organizations around the world call for a Care Income Now! – GLOBAL WOMEN'S STRIKE / WAGES FOR HOUSEWORK / SELMA JAMES» (en anglès britànic), 09-04-2020. [Consulta: 9 abril 2020].
* 1 2 «China court orders man to pay wife for housework in landmark case». , 24-02-2021.
* 1 2 «Woman gets compensation for housework in Chinese divorce ruling». NBC News, 24-02-2021.
* ↑ Gupta «Women, Burdened With Unpaid Labor, Bear Brunt of Global Inequality». , 23-01-2020.
* ↑ Federici, Silvia. Revolution at point zero : housework, reproduction, and feminist struggle. Between the Lines, 30 June 2020. ISBN 978-1-77113-494-1. OCLC 1129596584.
* ↑ «Opinion | Women's Unpaid Labor is Worth $10,900,000,000,000» (en anglès). , 05-03-2020.
* ↑ «Time to Care». www.oxfamamerica.org. [Consulta: 10 abril 2020].
* ↑ «Feminism and the Politics of the Commons | The Wealth of the Commons». wealthofthecommons.org. [Consulta: 19 abril 2020].
* ↑ Perkins Gilman, Charlotte. Women and Economics: A Study of the Economic Relation Between Men and Women as a Factor in Social Evolution. United States: Small, Maynard & Company, 1898.
* 1 2 3 Freedman, Estelle. The Essential Feminist Reader. Modern Library, 2007. ISBN 9780812974607.
* ↑ Ravetz, Alison Technology and Culture, 6, 2, 1965, pàg. 256–260. DOI: 10.2307/3101078. JSTOR: 3101078.
* ↑ Reeves, Rachel. «Eleanor Rathbone, the forgotten MP who changed women's lives by pioneering child benefits». inews, 08-03-2019.
* ↑ , 06-08-2016.

## Enllaços externs

* Selma James and the Wages for Housework Campaign - article de Shemon Salam a New Beginnings, una revista de treball independent
* Col·leccions "Dones en la força de treball". Arxiu Barnard.
* Vaga mundial de dones/ Salaris per a les tasques domèstiques/ Lloc web de Selma James
* Lloc web de la campanya Green New Deal for Europe