OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Exporecerca Jove

L'Exporecerca Jove és una fira internacional de recerca celebrada anualment a Barcelona. Se celebra a La Salle Universitat Ramon Llull, té una durada de tres dies i acumula un total de 25 edicions. Té per objectius: afavorir la recerca entre els joves, promoure l’intercanvi d’experiències i coneixement i potenciar la participació en altres fires i congressos d'àmbit nacional i internacional. La fira és organitzada per Magma, Associació per Promoure la Recerca Jove, una associació juvenil catalana d'àmbit estatal i sense ànim de lucre, integrada majoritàriament per estudiants universitaris i dedicada a la promoció i divulgació de la recerca jove.
La mostra acull al voltant de dos centenars de joves d'entre 12 i 30 anys procedents de centres de tot el territori català i alguns instituts de la resta de l'Estat espanyol (Galícia, Andalusia i el País Basc), que exposen els seus treballs davant del públic i un jurat professional. A més, l’Exporecerca Jove compta cada any amb la participació fora de concurs d'estudiants estrangers, procedents d'Eslovàquia, Bèlgica, França, Turquia, Brasil, el Kazakhstan, Rússia, Paraguai, Grècia, Colòmbia, República Txeca, Mèxic, Brasil, Argentina, Perú, Itàlia, Xina, Azerbaidjan i Emirats Àrabs.
Un jurat acreditat procedent de diversos àmbits acadèmics i professionals avalua els treballs presentats i el darrer dia lliura els premis, consistents en la participació dels seus autors en altres certamens de caràcter internacional: Intel ISEF als Estats Units, MOSTRATEC a Brasil, ESI o ESE (Milset), ENJOCITI a Argentina; DOESEF a Turquia, Expo Vedy a Eslovàquia, I giovani e le scienze a Itàlia, Galiciencia a Galícia o MOCICA/MOCINN i MCTEA a Brasil, entre d'altres.
Algunes de les entitats que abonen o patrocinen l'esdeveniment són l'Obra Social La Caixa, Universitat Ramon Llull, l'Ajuntament de Barcelona, la Fundació Catalana per la Recerca i la Innovació, la Fundación Española para la Ciencia y Tecnología (FECYT), el Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC), la Fundació La Pedrera, Parc Científic de Barcelona, Societat Catalana de Biologia, Societat Catalana de Tecnologia, Intel-ISEF, la Fundació Grífols, Mu Alpha Theta, Ricoh Americas Corporation, Yale Science & Engineering Association, American Meteorological Society i el diari Ara, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «La URL acoge a más de 200 investigadores de 12 a 17 años», 25-03-2015. [Consulta: 4 març 2017].
* ↑ «MAGMA — Associació per Promoure la Recerca Jove». [Consulta: 4 març 2017].
* ↑ «El Parc Científic de Barcelona otorga tres premios en Exporecerca Jove - Parc Científic de Barcelona». [Consulta: 4 març 2017].
* ↑ «Premios» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2017-03-05. [Consulta: 4 març 2017].
# Genie Espinosa

Genie Espinosa (Barcelona, 1984) és una il·lustradora, autora de còmics i muralista de Barcelona.
Ha treballat tant per a publicacions editorials (Das Magazine, Die Zeit, Time Out, Ara, Vice, Wired, Refinery29…) com per a diferents clients com ara Apple, Sony, Nike, Spotify, Wetransfer i Klarna, entre d'altres. El seu estil es caracteritza per una paleta de colors forta, perspectives exagerades i personatges no normatius excessivament grans que no demanen perdó per l’espai que ocupen.
Les seves il·lustracions, d’aparença amable i gentil, de vegades tenen un rerefons fosc i gairebé sempre una doble lectura. Entre els seus darrers treballs destaca la portada del senzill Mafiosa de la cantant Nathy Peluso i el llançament de la seva primera novel·la gràfica Hoops (Sapristi, març del 2021), on en un futur (dis/u)- tòpic tres amigues d’extraradi cauen sense voler en un forat interdimensional del qual no podran sortir sense descobrir abans els secrets d'aquest nou indret i lluitar amb els seus propis monstres. Per aquesta novel·la gràfica se li ha concedit el premi Miguel Gallardo a l'autora revelació del 40è Saló del Còmic de Barcelona i el premi Ojo Crítico de RNE de còmic 2021. Coordina el fanzine Raras (2019) i Muy raras (2020), on autopublica una tria d’autores, il·lustradores, escriptores en que se cerca l’exaltació del talent femení multidisciplinari (llista de millors còmics del 2020 segons The Comics Journal).
El 2023 publica la seva primera novel·la gràfica en català: Tauró blanc, que tracta de la pèrdua emocional d'un familiar.

## Premis i reconeixements

* 2022 - Premi Miguel Gallardo a l'autora revelació pel còmic Hoops.

## Obra (selecció)

* Hoops (en castellà). Sapristi, 2021. ISBN 978-8412128253.
* Tauró Blanc. Editorial Finestres, 2023. ISBN 978-8419523105.

## Referències

* 1 2 «Genie Espinosa». CCCB (CCBYSA via OTRS). [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ Aristondo, Amaia Igartua. ««Toki seguruak sortu nahi ditut irudiekin»» (en basc). [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ «Genie Espinosa» (en castellà), 31-05-2021. Arxivat de l'original el 2023-02-07. [Consulta: 3 abril 2023].
* ↑ Forés Juliana, Jaume «Genie Espinosa: "El còmic és un mitjà alliberador"». Núvol, 23-01-2024.
* ↑ Serra, Xavi. «Daniel Torres, Gran Premi d'Honor del Comic Barcelona». Ara, 06-05-2022.
# Luo Luo

Luo Luo (xinès simplificat: 落落) (Xanghai, 1982) és una escriptora, guionista i cineasta xinesa.

## Biografia

Luo Luo de nom real Zhao Jiarong va néixer a Xanghai (Xina) el 30 d'abril de 1982.

### Carrera literària

Luo Luo forma part del grup d'escriptores anomenades "post-80" ("80后") que van arribar a la literatura a través d'Internet i representant de les noves generacions del moviment "haipai" (海派) generat a Xangai a principis del segle xx.
Alguns crítics han definit l'obra de Luo Luo en base a tres adjectius: rebel (叛逆), ardent (激烈) i indisciplinada (放纵). Durant un temps va ser editora d'una revista de còmics de l'estil manhua (漫画). Després es va convertir en redactora en cap de la revista Wenyi Fengxiang (文艺风象), publicada a la revista juvenil "Story100" (新蕾STORY100) al diari de Manhua Comicfans (漫友 Va col·laborar en la revista literària Zui Novel (最小说), de la qual Guo Jingming és l'editor. Però també participa en el suplement manhua de Zui Novel: Zui Comic (最漫画). I publica cada cop més, textos il·lustrats amb fotografies.
A part de la seva activitat en els diaris i revistes, el 2005 va començar a publicar contes, dirigits a un públic jove. A partir del 2008 el seu estil va evolucionar ampliant el seu públic alhora que els seus temes, amb la publicació de dues novel·les i després unes col·leccions de contes. La publicació el gener de 2011, de la seva novel·la "Queen Stain" (剩者为王) es d'alguna forma la superació de la seva trajectòria com a autora de llibres per a adolescents.

#### Obres destacades

| Any | Títol anglès | Títol xinès |
| 2009 | A Dusty Star | 尘埃星球 |
| 2009 | Finally We are One | 年华是无效信 |
| 2011 | Millenniums | 千秋 |
| 2011 | All the Universe | 万象 |
| 2011 | Queen Satin | 剩者为王 |

### Carrera cinematogràfica

Els primers passos en el món del cinema els va fer com a guionista- El 2018 va dirigir la seva primera pel·lícula The Last Women Standin, una adaptació al cinema de la seva novel·la Queen Satin. Malgrat que va comptar amb la col·laboració de l'actriu Shu Qi com a protagonista el film no va tenir massa èxit. Posteriorment ha dirigit tres pel·lícules més.

#### Filmografia

| Any | Títol anglès | Títol xinès | Notes |
| 2011 | Somebody to Love | 我们约会吧 | Guionista |
| 2015 | The Last Women Standing | 剩者为王 | Adaptació de la seva novel·la "Queen Stain" (剩者为王) Protagonitzada per Shu Qi |
| 2018 | Cry Me a Sad River | 悲 伤 逆 流成河 | Adaptació d'una novel·la de Guo Jingming |
| 2020 | The End of Endless Love | 如果声音不记得 | |
| 2022 | Amost Love (Meet You) | 遇见你 | |

## Referències

* ↑ «Luo Luo» (en anglès americà). [Consulta: 5 setembre 2022].
* 1 2 3 «chinese-shortstories.com». [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ Bergère, Marie-Claire. Histoire de Shanghai. París: Fayard, 2002. ISBN 2-213-60955-1.
* ↑ «Luo, Luo (落落)» (en anglès), 03-06-2020. [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «Sheng zhe wei wang», 11-11-2015. [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «Bei shang ni liu cheng he», 05-10-2018. [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «The End of Endless Love (2020)» (en anglès). [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «Almost Love (2022)» (en castellà). [Consulta: 5 setembre 2022].
# Lord John Russell

John Russell, 1r comte Russell, 1r vescomte Amberley, KG, GCMG PC (Mayfair, Middlesex, (Anglaterra) 18 d'agost de 1792 - Richmond Park, Surrey (Anglaterra) 28 de maig de 1878). Polític britànic del partit liberal Whig, va exercir com a diputat des de l'any 1813. El 1832 aconseguiria l'aprovació de la reforma del parlament anglès que ampliava el cos electoral de cinc-cents a vuit-cents mil electors. En contra, el partit conservador, els Tory, i la Cambra dels Lords, no van poder fer-hi front.
Russell va néixer en una família de les altes esferes de l'aristocràcia britànica. La família de Russell havia estat una de les principals dinasties Whig a Anglaterra des del segle xvii, i van estar entre els més rics terratinents del país.
Va ser educar en la Westminster School i a la Universitat d'Edimburg, a la qual va assistir durant tres anys, però no va aconseguir un títol.
El 1846 és nomenat primer ministre, cosa que li confereix l'autoritat de promoure una política econòmica tendent al lliurecanvisme. El 1852 és substituït i el 1865 és cridat a un segon mandat de pocs mesos, després del qual s'allunya de la vida política. En aquest últim període va ser contrari a intervenir en la Guerra de Secessió dels Estats Units.

## Literatura

El 1819, lord John Russell va publicar el seu llibre Life of Lord Russell, sobre el seu famós avantpassat. Entre 1853 i 1856, va editar el seu Memoirs, Journal and Correspondence of Thomas Moore, publicat per Longman, Brown, Green and Longmans.
Charles Dickens va dedicar a Lord John Russell l'obra Una història de dues ciutats "en record dels molts serveis públics i bondats privades".
# Història de la indústria tèxtil a Arenys de Mar

La indústria tèxtil, i més concretament, la indústria del gènere de punt a Arenys de Mar, va ser un dels principals sectors productius del municipi i del conjunt del Maresme des de finals del segle xix i fins als anys 70 del segle xx. La majoria dels productes de gènere de punt que es produïen eren peces de roba interior i exterior, teixits, peces de roba infantils i esportives, mitges i mitjons.

## Història

   "La industria algodonera, si bien se halla en su infancia, constituye una de las principales, si no la primera riqueza de Arenys de Mar”
   Nuestras industrias (Ecos de la Costa, segle XIX)
Es té constància del tèxtil a Arenys de Mar des dels inicis fundacionals de la vila al segle xvi, on l’any 1574 hi ha documentats tres teixidors de lli i posteriorment, l’any 1599, set. Els primers teixidors del segle XVI i XVII feien teixits domèstics, alguna indumentària per treballar o bé l'elaboració de les veles dels vaixells de pesca. Durant el segle xviii hi ha constància de sis teixidors, quatre dels quals declaren ser teixidors de veles per embarcacions, un de curtits i un darrer que es desconeix la tasca que duia a terme. No serà fins a finals segle xviii que apareix el primer mitjaire mecanitzat (1780), i en finalitzar el segle xviii ja hi ha uns vint fabricants de mitges i vels, entre altres productes.
Al segle xix la indústria del gènere de punt anirà agafant més importància, essent la primera a finals del segle xix. És en aquesta època quan apareixen les fàbriques més importants del municipi. L’any 1917 n’hi ha documentades 13 que exportaven els seus productes a tot l'estat i a l'estranger com és el cas de Zenon de Pol el 1883 (que posteriorment serà José Ferran i Condominas), Rossendo Julià (1885), José Riera i Comas (1902), que amb els anys esdevindrà Condor o Can Caballé i Vila (1925), entre d'altres. Des de finals del segle xix fins a finals del segle xx, trobem les indústries de gènere de punt més importants d'Arenys de Mar. Tanta era la importància del sector que entre 1920 i 1930, el 60% de la població d’Arenys de Mar es dedicava al gènere de punt.

## Vegeu també

* Història de la indústria cotonera a Catalunya

## Referències

* ↑ Palomer, 1991.
* ↑ Julià Sala-Bellsolell, Jordi. «Punt rere punt: la història del gènere de punt d'Arenys de Mar». A: Posem fil a l'agulla: la indústria del gènere de punt a Arenys de Mar. Barcelona: Ajuntament d'Arenys de Mar, 2018, p. 19-26.

## Bibliografia

* Espriu i Malagelada, Agustí. Aproximació històrica al mite de Sinera. Ed. rev., corr. i augmentada. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2010. ISBN 9788498832471.
* Jornada sobre la Industrialització Tèxtil al Maresme. I Jornada sobre la industrialització tèxtil al Maresme: : Museu Arxiu de Vilassar de Dalt, Dissabte, 25 de setembre de 2010. Vilassar de Dalt: Museu Arxiu de Vilassar de Dalt, 2010.
* Palomer, Jordi. El tèxtil i el punt a Arenys de Mar. Arenys de Mar: La Copisteria, 1991.
* Royo, Maria Pilar. Arenys de Mar (1920-1960). 1.. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2011. ISBN 9788498833942.
# Riu Saint Marys

El riu Saint Marys, de vegades escrit com a riu St. Mary's (de l'anglès: St. Marys River; en francès: rivière Sainte-Marie) és un riu de la regió dels Grans Llacs d'Amèrica del Nord que drena el llac Superior, començant a l'extrem de la badia Whitefish, i fluint 120 km cap al sud-est fins al llac Huron. Durant tot el seu recorregut, el riu fa de frontera internacional, separant l'estat de Michigan, als Estats Units, de la província d'Ontario, al Canadà.
Les ciutats bessones de Sault Ste. Marie (Ontario) i Sault Ste. Marie (Michigan) estan connectades a través del riu Saint Marys pel Pont internacional Sault Ste. Marie. Els ràpids de Saint Marys es troben just a sota de la sortida del riu del llac Superior i els grans vaixells de càrrega poden evitar-los a través de les rescloses de Soo i del canal Sault Ste. Marie.
# Ndau

El ndau (també anomenat chiNdau, Chindau, Ndzawu, Njao, Sofala, Southeast Shona, Chidanda) és un dels dialectes del xona. És parlat pels pobles de la regió de Chipinge (Zimbabwe). part del seu vocabulari és molt semblant al del ndebele i sovint aquest dialecte pot sonar molt diferent del xona bàsic.
Almenys alguns parlants tenen un clic bilabial nasal on els dialectes veïns tenen /mw/, com a mwana 'noi'.

## Text de mostra

La llengua chiNdau com a membre del grup de les llengües xona mostra algunes similituds amb altres llengües xona i és més similars a les llengües xona de l'est. És parcialment intel·ligible amb el xona estàndard, tot i que als parlants d'altres llengües xona els pot resultar difícil d'entendre. La lectura de la següent frase chiNdau (l'oració del Senyor), les diferències de la llengua xona són relativament menors, però sens dubte en presenta:
Baba edu ari mudenga, ngariremeredzwe zina renyu. UMambo hwenyu ngahuuye. Kuda kwenyu ngakuitwa munyika kudai ngomudenga. Tipei nege kurya kwedu kwatinotama nyamashi. Tirekererei ndaa dzedu kudai tisu takarekerera avo vane ndaa kwetiri. Usatipinza mukuedzwa, asi tinunure kuno uwo wakashata.
la frase equivalent en 'xona estàndard' és:
Baba vedu vari kudenga, zita renyu ngarikudziwe. UMambo hwenyu ngahwuuye. Kuda kwenyu ngakuitwe pasi sokudenga. Tipei nhasi kudya kwedu kwakwezuva. Tiregererei zvatinokutadzirai sekuregerera kwatinoita vakatitadzira. Musatipinze mukuedzwa, asi mutinunure mune zvakaipa.

## Alfabet

Mentre que el corrent principal xona exclou L, Q i X del seu alfabet, fa el mateix el ndau com es mostra en els següents exemples:
* Xona principal "Akatizira i ndau Akafohla: 'L' és usat en el dígraf hl pel so [ɬ].
* Xona principal "kuridza tsamwa i ndau kuxapa: 'X' és usat pel clic [ǁ].
* Xona principal "Kurara i ndau Kuqambaya: 'Q' és usat pel clic [ǃ].
Aquests sons s'han adquirit de les veïnes llengües nguni.

## Referències

* ↑ The Joshua Project
* ↑ Norval Smith, Harry Van Der Hulst, 1988. Features, Segmental Structure & Harmony Processes, vol. 1, p. 198
* ↑ Daniel Jones, 1911. The pronunciation and orthography of the Chindau language.

## Bibliografia

* Jones, Daniel. University of London Press Ltd. The Pronunciation and Orthography of the Chindau Language (en anglès), 1911, p. 16.
# Molales

Els molala (també molale, molalla, molele) eren un poble amerindi de l'àrea cultural de l'altiplà al centre d'Oregon, Estats Units. Són una de les Tribus Confederades de la comunitat Grand Ronde d'Oregon, amb 141 dels 882 membres en 1950 que afirmaven ascendència molala. Segons el cens dels Estats Units del 2000 eren 21 individus.

## Llengua

El molala formava part de les llengües penutianes dels turons. Provisionalment havia estat considerat una llengua aïllada. El molala és extingit des de 1958.

## Història

Segons la història oral dels teninos de l'Est de parla sahaptin, els molales foren duts a la seva nova llar al llarg de les muntanyes Cascade pels teninos.
Durant el període del primer Govern Provisional d'Oregon inicial, les Lleis Orgàniques d'Oregon de 1843 preveien una milícia. La primera oportunitat de desplegar la milícia d'Oregon recentment formada arribà el 4 de març de 1844, quan el registrador del govern territorial George Lebreton i una altra persona a la ciutat d'Oregon van ser assassinats, suposadament per un molala. Les seves morts van estimular l'organització d'una expedició de 25 homes que es feien dir Oregon Rangers a l'Oregon Institute. Encara que la companyia de fusellers muntats mai va entrar en acció, van ser dirigits breument pel capità Thomas D. Keizer i després Charles H. Bennett.
En 1848 el cap guerrer molala Crooked Finger dirigí 150 guerrers (molala, klamath, umpqua, rogue, atsugewi, achomawi, modoc) contra els bvlancs a la vall de Willamette, però foren emboscats vora Butte Creek i llur vila a Abiqua Creek fou atacada; Crooked Finger i llurs guerrers van prendre part en la Guerra Cayuse, com a aliats dels seus parents.

## Referències

* ↑ Cens d'amerindis per Estats
* ↑ G.P. Murdoch, "The Tenino Indians," Ethnology, vol. 19 (1980), pp. 129-149; reprinted in Donald M. Hines, The Forgotten Tribes: Oral Tales of the Teninos and Adjacent Mid-Columbia River Nations (1991). Issaquah, WA: Great Eagle Publishing, 1997; pg. 24.

## Bibliografia

* John B. Horner, "Oregon: Her History, Her Great Men, Her Literature." Portland, OR: J.K. Gill Co., 1919.
* Marianne Mithun,The Languages of Native North America. Cambridge England: Cambridge University Press, 1999.
* Nicholas J. Pharris, Nicholas J., Winuunsi Tm Talapaas: A Grammar of the Molalla Language. Ph.D. dissertation, University of Michigan, 2006.

## Enllaços externs

* Història molala Arxivat 2010-12-26 a Wayback Machine.
# Molí del Baró

El Molí del Baró és un antic molí del terme municipal d'Isona i Conca Dellà situat al poble de Sant Romà d'Abella, de l'antic terme del mateix nom.
És situat a la dreta del riu d'Abella, al nord del poble de Sant Romà d'Abella i al nord-est de la caseria de les Masies de Sant Romà. Va donar el seu nom a la zona i al «Jaciment del Molí del Baró», un important jaciment paleontològic excavat entre 2001 i 2002, declarat Bé Cultural d'Interès Nacional el 2012.

## Referències

* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Tordigo Gaet Harzenetter, Àngel Galobart Lorente, Excavació Paleontològica al jaciment cretaci superior de Molí del Baró, Barcelona, Biblioteca del Patrimoni Cultural, 2002, 48 pàgines
* ↑ «ACORD GOV/128/2012, de 18 de desembre, pel qual es declaren bé cultural d'interès nacional, en la categoria de zona paleontològica, diversos jaciments de vertebrats ubicats als termes municipals d'Isona i Conca Dellà i de Gavet de la Conca.» Arxivat 2014-02-19 a Wayback Machine., Butlletí Oficial de l'Estat, 7 de febrer de 2013, págines 11323 a 11339
# Moraxella

Moraxella és un gènere de bacteris gramnegatius amb forma de bacil curt, cocbacil o, com en el cas de Moraxella catarrhalis, cocs associats en parelles (diplococs), o fins i tot en petites cadenes. La majoria d'aquests microorganismes són immòbils, no esporulats, amb característiques oxidasa positiu i catalasa positiu. Normalment són aerobis encara que alguns poden ser anaerobis facultatius i no són molt hàbils per fermentar els carbohidrats.
El seu hàbitat és l'ambient en general, però són més abundant a la regió nasofaríngia d'alguns animals, com els bovins. Aquests microorganismes no són molt exigents, però mostren una millorança en la seva proliferació en agar sang i més si s'agrega sèrum, a més, es produeix hemòlisi en l'agarosa.

## Principals espècies i patologies

* Moraxella catarrhalis usualment resideix a les vies respiratòries, tot i que pot accedir a l'aparell respiratori en pacients amb trastorns pulmonars crònics o immunodeficients, ocasionant tranqueobronquitis o pneumònia. Els símptomes són similars als que causa Haemophilus influenzae, tot i que és molt menys virulent. Al contrari que Neisseria meningitidis, que és morfològicament molt similar a M. catharrhalis, rarament causa bacterièmia o meningitis.
* Moraxella lacunata és una de les causes de conjuntivitis als humans.
* Moraxella bovis és la causa d'una malaltia característica de la conjuntiva dels bovins, provocant queratoconjuntivitis, anomenada comunament malaltia de "l'ull rosa". En altres parts del cos, és sapròfit.

## Referències

* ↑ Medical microbiology: a guide to microbial infections ; pathogenesis, immunity, laboratory diagnosis and control ; [online access + interactive extras, sudentconsult.com]. 17th ed. Edimburg: Elsevier, Churchill Livingstone, 2007. ISBN 978-0-443-10209-7.
* ↑ Enright, M. C.; McKenzie, H. «Moraxella (Branhamella) catarrhalis - clinical and molecular aspects of a rediscovered pathogen». Journal of Medical Microbiology, 46, 5, 1997, pàg. 360–371. DOI: 10.1099/00222615-46-5-360. ISSN: 1473-5644.
* ↑ Verduin, Cees M.; Hol, Cees; Fleer, André; van Dijk, Hans; van Belkum, Alex «Moraxella catarrhalis : from Emerging to Established Pathogen» (en anglès). Clinical Microbiology Reviews, 15, 1, 1-2002, pàg. 125–144. DOI: 10.1128/CMR.15.1.125-144.2002. ISSN: 0893-8512. PMC: PMC118065. PMID: 11781271.
# Mosse Cabrit

Mosse Cabrit (Valls, ca. 1350 – Santa Coloma de Queralt, 1410-11) va ser un draper, filàntrop i bibliòfil jueu.
Segons Gabriel Secall, va néixer a Valls, on vivien els seus pares, a mitjans del segle XIV. El 1374 es troba documental per primera vegada a la capital de l’Alt Camp. L’estiu de 1391 abandona la ciutat per escapar dels atacs que es produeixen al call jueu i s’instal·la a Santa Coloma de Queralt, vila amb qui tenia tractes comercials, on possiblement havien viscut alguns antecessors seus i que no havia viscut tumults gaire greus.
Secall apunta que “fou amic inseparable d'Astruch Bonafeu", conegut poeta i polemista hebreu. El 1404 és nomenat marmessor del filantrop colomí Samuel Tubba, mecenes de la sinagoga de Santa Coloma. Cabrit també feu deixes per fer possible aquesta construcció.
En el testament redactat el 19 de setembre de 1410, dicta: «Vull que després de la mort de la mare y muller meves se construhesca una casa que s’anomene eszes, qui vol dir “casa dospital”. I si mos béns no arriben per poder obrar dita casa, a coneguda dels mestres de cases, que lo marmessor, ab son company, preguen a la aljama que hi ajude, “e en cas que la aljama noy volgués adjudar...”. Gràcies a les donacions familiars i de la comunitat jueva, així com dels préstecs de l’esmentat Astruch Bonafeu, el 1415 va poder comprar-se una casa que exerciria d’Hospital, que afrontava amb el carrer de les Quarteres i el jardí del castell de Santa Coloma.
Mosse Cabrit va morir entre finals de 1410 i principis de 1411. Secall apunta que en l’inventari dels seus béns hi consta una casa de grans dimensions i una biblioteca conformada per setanta volums “sobre comentaris bíblics, talmúdics, juridicoreligiosos i sobre temàtica diversa”.

## Referències

* ↑ Secall, Gabriel ««Mossén Cabrit, draper, filàntrop de Valls i de Santa Coloma de Queralt. (s.XIV-XV)»». Aplec de treballs, n. 36, 1984, pàg. 64.
* ↑ Secall, 1984, p. 66.
* ↑ Segura, Joan. Costums de Catalunya. Santa Coloma de Queralt: Associació Cultural Baixa Segarra, 2021, p. 145. ISBN 978-84-941520-5-4.
* ↑ Secall, 1984, p. 67.
* ↑ Segura, 2021, p. 162.
* ↑ Secall, 1984, p. 76 i 77.
* ↑ Secall, 1984, p. 77-79.