OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi de Bèlgica del 1982

Resultats del Gran Premi de Bèlgica de Fórmula 1 disputat la temporada 1982 al circuit de Zolder el 9 de maig del 1982.
En els entrenaments per la disputa d'aquest GP va morir Gilles Villeneuve.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps / Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 7 | John Watson | McLaren - Ford | 70 | 1h 35' 41. 995 | 10 | 9 |
| 2 | 6 | Keke Rosberg | Williams - Ford | 70 | + 7.268 s | 3 | 6 |
| 3 | 25 | Eddie Cheever | Ligier - Matra | 69 | + 1 Volta | 14 | 4 |
| 4 | 11 | Elio de Angelis | Lotus - Ford | 68 | + 2 Voltes | 11 | 3 |
| 5 | 1 | Nelson Piquet | Brabham - BMW | 67 | + 3 Voltes | 8 | 2 |
| 6 | 20 | Chico Serra | Fittipaldi - Ford | 67 | + 3 Voltes | 23 | 1 |
| 7 | 29 | Marc Surer | Arrows - Ford | 66 | + 4 Voltes | 22 | |
| 8 | 18 | Raul Boesel | March - Ford | 66 | + 4 Voltes | 24 | |
| 9 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 66 | + 4 Voltes | 17 | |
| DSQ | 8 | Niki Lauda | McLaren - Ford | 70 | Desqualificat | 4 | |
| Ret | 5 | Derek Daly | Williams - Ford | 60 | Virolla | 13 | |
| Ret | 17 | Jochen Mass | March - Ford | 60 | Motor | 25 | |
| Ret | 15 | Alain Prost | Renault | 59 | Virolla | 1 | |
| Ret | 2 | Riccardo Patrese | Brabham - BMW | 52 | Virolla | 9 | |
| Ret | 30 | Mauro Baldi | Arrows - Ford | 51 | Accelerador | 26 | |
| Ret | 31 | Jean Pierre Jarier | Osella - Ford | 37 | Aleró trencat | 14 | |
| Ret | 22 | Andrea de Cesaris | Alfa Romeo | 34 | Caixa canvi | 6 | |
| Ret | 4 | Brian Henton | Tyrrell - Ford | 33 | Motor | 20 | |
| Ret | 3 | Michele Alboreto | Tyrrell - Ford | 29 | Motor | 5 | |
| Ret | 35 | Derek Warwick | Toleman - Hart | 29 | Transmissió | 19 | |
| Ret | 36 | Teo Fabi | Toleman - Hart | 13 | Frens | 21 | |
| Ret | 12 | Nigel Mansell | Lotus - Ford | 9 | Embragatge | 7 | |
| Ret | 16 | René Arnoux | Renault | 7 | Turbo | 2 | |
| Ret | 9 | Manfred Winkelhock | ATS - Ford | 0 | Embragatge | 12 | |
| Ret | 23 | Bruno Giacomelli | Alfa Romeo | 0 | Col·lisió | 15 | |
| Ret | 10 | Eliseo Salazar | ATS - Ford | 0 | Col·lisió | 18 | |
| WD | 28 | Didier Pironi | Ferrari | | Retirat per la mort de G.Villeneuve | | |
| NVS | 27 | Gilles Villeneuve | Ferrari | | Accident Mortal a la classificació | | |
| NVQ | 14 | Roberto Guerrero | Ensign - Ford | | | | |
| NVQ | 33 | Jan Lammers | Theodore - Ford | | | | |
| NVQ | 32 | Riccardo Paletti | Osella - Ford | | | | |
| NVQ | 19 | Emilio de Villota | March - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Alain Prost 1' 15. 701
* Volta ràpida: John Watson 1' 20. 214 (a la volta 67)

## Referències

* ↑ F1, STATS. «Gilles VILLENEUVE • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].
* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-04. [Consulta: 18 abril 2010].
# Gran Premi de Bèlgica del 1992

Resultats del Gran Premi de Bèlgica de Fórmula 1 disputat la temporada 1992 al circuit de Spa-Francorchamps el 30 d'agost del 1992.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps / Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 19 | Michael Schumacher | Benetton - Ford | 44 | 1h 36' 10. 721 | 3 | 10 |
| 2 | 5 | Nigel Mansell | Williams - Renault | 44 | + 36.595 s | 1 | 6 |
| 3 | 6 | Riccardo Patrese | Williams - Renault | 44 | + 43.897 s | 4 | 4 |
| 4 | 20 | Martin Brundle | Benetton - Ford | 44 | + 46.059 s | 9 | 3 |
| 5 | 1 | Ayrton Senna | McLaren - Honda | 44 | + 1' 08.369 min. | 2 | 2 |
| 6 | 11 | Mika Häkkinen | Lotus - Ford | 44 | + 1' 10.030 min. | 8 | 1 |
| 7 | 21 | Jyrki Järvilehto | Dallara - Ferrari | 44 | + 1' 38.237 min. | 16 | |
| 8 | 4 | Andrea de Cesaris | Tyrrell - Ilmor | 43 | + 1 Volta | 13 | |
| 9 | 10 | Aguri Suzuki | Footwork - Mugen - Honda | 43 | + 1 Volta | 25 | |
| 10 | 14 | Eric van de Poele | Fondmetal - Ford | 43 | + 1 Volta | 15 | |
| 11 | 16 | Karl Wendlinger | March - Ilmor | 43 | + 1 Volta | 18 | |
| 12 | 17 | Emanuele Naspetti | March - Ilmor | 43 | + 1 Volta | 21 | |
| 13 | 12 | Johnny Herbert | Lotus - Ford | 43 | Motor | 10 | |
| 14 | 33 | Mauricio Gugelmin | Jordan - Yamaha | 42 | + 2 Voltes | 24 | |
| 15 | 32 | Stefano Modena | Jordan - Yamaha | 42 | + 2 Voltes | 17 | |
| 16 | 24 | Gianni Morbidelli | Minardi - Lamborghini | 42 | + 2 Voltes | 23 | |
| 17 | 30 | Ukyo Katayama | Larrousse - Lamborghini | 42 | + 2 Voltes | 26 | |
| 18 | 29 | Bertrand Gachot | Larrousse - Lamborghini | 40 | Virolla | 20 | |
| Ret | 25 | Thierry Boutsen | Ligier - Renault | 27 | Virolla | 7 | |
| Ret | 28 | Ivan Capelli | Ferrari | 25 | Motor | 12 | |
| Ret | 15 | Gabriele Tarquini | Fondmetal - Ford | 25 | Motor | 11 | |
| Ret | 9 | Michele Alboreto | Footwork - Mugen - Honda | 20 | Caixa canvi | 14 | |
| Ret | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 7 | Punxada | 5 | |
| Ret | 3 | Olivier Grouillard | Tyrrell - Ilmor | 1 | Accident | 22 | |
| Ret | 2 | Gerhard Berger | McLaren - Honda | 0 | Transmissió | 6 | |
| Ret | 22 | Pierluigi Martini | Dallara - Ferrari | 0 | Virolla | 19 | |
| NVQ | 23 | Christian Fittipaldi | Minardi - Lamborghini | | | | |
| NVQ | 34 | Roberto Moreno | Moda - Judd | | | | |
| NVQ | 35 | Perry McCarthy | Moda - Judd | | | | |
| NVQ | 26 | Érik Comas | Ligier - Renault | | | | |

## Altres

* Pole: Nigel Mansell 1' 50. 545
* Volta ràpida: Michael Schumacher 1' 53. 791 (a la volta 39)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2007-09-30. [Consulta: 13 maig 2010].
# Serhíi Matvèiev

Serhíi Matvèiev (Mirònivka, 29 de gener de 1975) va ser un ciclista ucraïnès, que es va combinar el ciclisme en pista amb la ruta.
Del seu palmarès destaca la medalla de plata als Jocs de Sydney en persecució per equips, i un Campionat del món en la mateixa disciplina.
En carretera els seus majors èxits van ser dos campionats nacionals en contrarellotge, i diverses curses menors.

## Palmarès en pista

* 1998
** Campió del món en Persecució per equips (amb Ruslan Pidgorni, Oleksandr Simonenko i Oleksandr Fèdenko)
* 2000
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Sydney en Persecució per equips (amb Serhíi Txerniavski, Oleksandr Simonenko i Oleksandr Fèdenko)

### Resultats a la Copa del Món

* 1997
** 1r a Fiorenzuola d'Arda i a Quartu Sant'Elena, en Persecució per equips
* 1999
** 1r a Fiorenzuola d'Arda, en Persecució per equips
* 2000
** 1r a Torí, en Persecució

## Palmarès en ruta

* 1999
** Campió d'Ucraïna en contrarellotge
* 2000
** 1r a la Gara Ciclistica Montappone
** 1r al Gran Premi Europa (amb Dario Andriotto)
* 2001
** Vencedor d'una etapa al Circuit des Mines
* 2002
** Vencedor d'una etapa al Circuit des Mines
* 2003
** Campió d'Ucraïna en contrarellotge
* 2004
** 1r a la Florència-Pistoia
* 2005
** 1r a la Florència-Pistoia
* 2006
** Vencedor d'una etapa al Tour de Langkawi
* 2007
** 1r al Gran Premi de la vila de Rennes

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2001. Abandona

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2002. Abandona
* 2006. 142è de la classificació general

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa 2 a cyclebase.nl
# Konrad Boehmer

Konrad Boehmer (nascut a Berlín el 24 de maig del 1941 - 4 d'octubre de 2014) va ser un compositor neerlandès d'origen alemany. Va ser un ateista i marxista convençut.
Va estudiar composició a Colònia amb Karlheinz Stockhausen i Gottfried Michael Koenig, i filosofia, sociologia i musicologia a la Universitat de Colònia, a la qual va obtenir el doctorat el 1961. Després de les seves estudis es va instal·lar a Amsterdam, on va treballar a l'Institut de Sonologia de la Universitat d'Utrecht. El 1972 va ser nomenat catedràtic d'història de la música al Conservatori Reial de l'Haia.
Tenia un estil de composició serialista, de vegades amb elements de jazz i rock, com a la seva òpera Doktor Faustus i l'obra electrònica Apocalipsis cum figuris). En altres composicions, com Canciones del camino i Lied uit de verte s'inspira de cançons marxistes. El 2001 el Holland Festival li va encarregar de compondre una obra per al grup rock Sonic Youth: Goodbye 20th Century.

## Obres
### Composicions destacades

* Variation per a orquestra de cambra (1959–61)
* Position per a sons electrònics, vocals i orquestra (1960–61)
* Zeitläufte per a vuit instruments (1962)
* Information (1964–65)
* Aspekt peça electrònica (1964–66)
* Canciones del camino per a orquestra (1973–74)
* Schrei dieser Erde per a percussió i cinta, (1979)
* Doktor Faustus òpera (1980–83) (llibret d'Hugo Claus)
* Apocalipsis cum figuris, peça electrònica (1984)
* Woutertje Pieterse per a nou veus i orquestra (1985–1987)
* Il combattimento per a violí, cello i orquhestra (1989–90)
* Et in Arcadia ego quartet de cordes (1992)
* Kronos protos per a 14 instruments (1995)
* Nuba per a flauta, viola i arpa(1998)
* Orpheus Unplugged (1999–2000) piano i cinta
* Ouroboros piano (2002)
* Doktor Fausti Höllenfahrt per a orquestra (2006)

### Publicacions

* Zur Theorie der offenen Form in der neuen Musik. Darmstadt: Edition Tonos. 1967, segona edició 1988
* Zwischen Reihe und Pop: Musik und Klassengesellschaft. J & V Musik. Vienna and Múnic: Jugend und Volk, 1970.
* «The Sanctification of Misapprehension into a Doctrine: Darmstadt Epigones and Xenophobes», Key Notes 1987, 24:43–47
* «Doppelschläge: Texte zur Musik», vol. 1: 1958–1967» a Stefan Fricke i Christian Grün, Quellentexte zur Musik des 20. /21. Jahrhunderts 12.2, Saarbrücken, Pfau, 2009. ISBN 978-3-89727-407-5
* «Doppelschläge: Texte zur Musik», vol. 2: 1968–1970» a Stefan Fricke i Christian Grün, Quellentexte zur Musik des 20. /21. Jahrhunderts 12.2, Saarbrücken, Pfau, 2014. ISBN 978-3-89727-467-9

## Referències

* ↑ «Konrad Boehmer», fitxa biogràfica a la Nederlandse Muziekencyclopedie, [Consulta 7 d'abril de 2014 (2014-04-07)]
* ↑ Intervistat per Alexander Gorkow a «Im Gespräch: Konrad Boehmer "Ein lächerlicher Clown"», Süddeutsche Zeitung, 17 de maig de 2010 (2010-05-17)
* 1 2 3 Herman Sabbe, «Boehmer, Konrad», a Stanley Sadie i John Tyrrell (red.), The New Grove Dictionary of Music and Musicians, vol. 2. London: Macmillan Publishers, 2001, segona edició
* ↑ Rik Sanders, «Konrad Boehmer: 'Computer kan componist niet vervangen'(neerlandès)». Computable, 2001 (en català: L'ordenador no pot reemplaçar el compositor).
# Urs al-Jalil

Urs al-Jalil (àrab: عرس الجليل, ʿUrs al-Jalīl, ‘Les noces de Galilea’, comercialitzada en francès com Noce en Galilée) és una pel·lícula franco-belga-palestina del 1987 dirigida per Michel Khleifi. Va ser guardonada amb el Premi Internacional de la Crítica al 40è Festival Internacional de Cinema de Canes el 1987.

## Argument

La pel·lícula té lloc en un poble galileu palestí governat per un governador militar israelià, després de la guerra araboisraeliana de 1948. Al començament de la pel·lícula, el poble està sota un toc de queda. L'alcalde del poble, muktar, vol celebrar el casament del seu fill amb la tradicional cerimònia elaborada malgrat el toc de queda. El governador militar israelià es nega inicialment, però finalment permet que el casament tingui lloc amb la condició que ell i el seu personal siguin convidats.

## Repartiment

* Mohamad Ali El Akili - Mukhtar
* Bushra Karaman - Mare
* Makram Khoury - El governador
* Yussuf Abu-Warda - Bacem (com Youssef Abou Warda)
* Anna Achdian - Núvia
* Nazih Akleh - Nuvi
* Sonia Amar - Soumaya
* Eyad Anis - Hassan
* Wael Barghouti - Ziad
* Juliano Mer - Oficial
* Ian Chemi - Oficial 2
* Tali Dorat - Soldat
* Ali Al Akili

## Premis

* Premi Internacional de la crítica de Canes. 1987
* Conquilla d'Or a la millor pel·lícula al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1987
* Premi André Cavens de la Unió de la Crítica de Cinema, 1987
* Tanit d'or al Festival de Cinema de Cartago, 1988
* Premi Joseph Plateau 1988

## Referències

* ↑ Boda en Galilea a cinepalestino.com
* ↑ Wedding in Galilee (Urs al-jalil) per Tim Kennedy. A: Film Quarterly. Vol. 59, No. 4 (Summer 2006), pp. 40-46 (7 pages) Published By: University of California Press]
* ↑ 'Boda en Galilea', filme palestino de producción europea, ganó la Concha de Oro, El País, 27 de setembre de 1987
* ↑ A TUNIS, UNE EXPOSITION SUR L’HISTOIRE DES JCC, Faapa

## Bibliografia

* Gertz, Nurith; Khleifi, George (2008): Palestinian Cinema: Landscape, Trauma, and Memory, Indiana University Press. ISBN 0-253-22007-6. With:
** Wedding in Galilee, p. 88–93,

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Winnifred Selby

Winnifred Kyei Selby és una emprenedora social ghanesa i presidenta de la Iniciativa d'empoderament educatiu de l'EPF amb seu a Kumasi. Va cofundar la Ghana Bamboo Bike Initiative amb Bernice Dapaah a 15 anys. A 17 anys, va establir un altre negoci, Afrocentric Bamboo Initiative. El 2018, es va convertir en la primera ghanesa a ser incorporada al Reial Institut de Singapur.
Selby va assistir al Joy Standard College. També va ser alumna del programa Leading For Change Executive Education de la Universitat de Cambridge i companya de la Royal Commonwealth Society.

## Referències

* ↑ «Winnifred Selby Receives 2015 World Of Children Youth Award At New York City Gala» (en anglès). Modern Ghana. [Consulta: 10 setembre 2019].
* ↑ «Ghana goes green with bamboo bikes | DW | 18.09.2014» (en anglès britànic). DW.COM. [Consulta: 9 setembre 2019].
* ↑ ISMAILY, Leyla. «WINIFRED SELBY'S GHANA BAMBOO BIKES» (en anglès americà). Inspire Afrika, 19-11-2014. [Consulta: 9 setembre 2019].
* ↑ «Fearless & Flexible: Winnifred Selby's African Socio-Ecological Business» (en anglès). The Way Women Work, 13-01-2015. [Consulta: 9 setembre 2019].
* ↑ Africa, Forbes Woman. «The Eco-Princess» (en anglès americà). Forbes Africa, 01-10-2014. [Consulta: 9 setembre 2019].
* ↑ «Social entrepreneur inducted first Ghanaian member of Royal Institute of Singapore». www.myjoyonline.com. [Consulta: 9 setembre 2019].
* ↑ Opaluwa, Ladi. «Winifred Selby: riding on bamboo bikes» (en anglès americà). This is africa, 23-03-2016. [Consulta: 9 setembre 2019].
* ↑ «Queen Elizabeth Honours Three Young Ghanaians» (en anglès americà). GhanaCelebrities.Com, 01-07-2017. [Consulta: 10 setembre 2019].
# OpenMP

OpenMP és una interfície de programació d'aplicacions (API) que admet programació multiprocessament de memòria compartida multiplataforma en C, C++ i Fortran, en moltes plataformes, arquitectures de conjunt d'instruccions i sistemes operatius, inclòs Solaris, AIX, FreeBSD, HP-UX, Linux, macOS i Windows. Consisteix en un conjunt de directives del compilador, rutines de biblioteca i variables d'entorn que influeixen en el comportament en temps d'execució.
OpenMP està gestionat pel consorci tecnològic sense ànim de lucre OpenMP Architecture Review Board (o OpenMP ARB), definit conjuntament per una àmplia gamma de proveïdors de maquinari i programari informàtics líders, com Arm, AMD, IBM, Intel, Cray, HP, Fujitsu, Nvidia, NEC, Red Hat, Texas Instruments i Oracle Corporation.
OpenMP utilitza un model portàtil i escalable que ofereix als programadors una interfície senzilla i flexible per desenvolupar aplicacions paral·leles per a plataformes que van des de l'ordinador d'escriptori estàndard fins al superordinador.
Una aplicació construïda amb el model híbrid de programació paral·lela es pot executar en un clúster d'ordinadors utilitzant tant OpenMP com la interfície de pas de missatges (MPI), de manera que OpenMP s'utilitza per al paral·lelisme dins d'un node (multi-nucli) mentre que MPI s'utilitza per al paral·lelisme entre nodes. També hi ha hagut esforços per executar OpenMP en sistemes de memòria compartida distribuïda per programari, per traduir OpenMP a MPI i per estendre OpenMP per a sistemes de memòria no compartida.

## Referències

* ↑ Gagne, Abraham Silberschatz, Peter Baer Galvin, Greg. Operating system concepts. 9th. Hoboken, N.J.: Wiley, 2012-12-17, p. 181–182. ISBN 978-1-118-06333-0.
* ↑ OpenMP Tutorial at Supercomputing 2008
* ↑ Using OpenMP – Portable Shared Memory Parallel Programming – Download Book Examples and Discuss
* ↑ "About the OpenMP ARB and". OpenMP.org. 2013-07-11. Archived from the original on 2013-08-09. Retrieved 2013-08-14.
* ↑ Costa, J.J.; etal Journal of Parallel and Distributed Computing, 66, 5, 5-2006, pàg. 647–658. DOI: 10.1016/j.jpdc.2005.06.018.
* ↑ Basumallik, Ayon. «Programming Distributed Memory Systems Using OpenMP». A: 2007 IEEE International Parallel and Distributed Processing Symposium. New York: IEEE Press, 2007, p. 1–8. DOI 10.1109/IPDPS.2007.370397. ISBN 978-1-4244-0909-9.
* ↑ Wang, Jue; Hu, ChangJun; Zhang, JiLin; Li, JianJiang Science China Information Sciences, 53, 5, 5-2010, pàg. 932–944. DOI: 10.1007/s11432-010-0074-0 [Consulta: free].
* ↑ Cluster OpenMP (a product that used to be available for Intel C++ Compiler versions 9.1 to 11.1 but was dropped in 13.0)

## Enllaços externs

* OpenMP - Lloc web oficial
* GNU GOMP (anglès) Projecte de suport d'OpenMP a C, C++ i Fortran per als compiladors de la GNU Compiler Collection, en funcionament des de la versió GCC 4.2
* OpenMP a Visual C++ (anglès)
# Zotero

Zotero és un programari de gestió de referències lliure i de codi obert, amb una extensió, principalment, per al navegador Firefox (però també per a Chrome i Safari), i amb una integració amb els processadors de textos Microsoft Word, LibreOffice Writer i Google Docs. Permet als usuaris recol·lectar, gestionar i citar tota mena de fons documentals des del navegador web. També serveix com una eina col·laborativa.
El programa està produït pel Center for History and New Media de la Universitat George Mason i inicialment es deia Firefox Scholar.
El nom es deriva del mot albanès zotëroj que significa "dominar, aprendre una cosa extremadament bé".

## Característiques

Disponible inicialment com a complement per al navegador Firefox, des de la versió 3.0 també funciona com a programa independent. Aquesta versió s'anomena "Zotero Standalone version" i funciona en els sistemes operatius Mac, Linux i Windows. Funciona com a aplicació d'administració de referències, utilitzada per administrar bibliografies i referències al redactar esborranys.
En la majoria de llocs web dedicats a la recerca com ara les biblioteques digitals PubMed, Google Scholar, Google Books, Amazon.com, i fins i tot la Wikipedia,2019 Zotero detecta la informació bibliogràfica d'un llibre, article o qualsevol altre recurs i permet desar-lo amb un sol clic. Si l'origen és un article en línia o una pàgina web, Zotero té l'opció d'emmagatzemar una còpia local. Els usuaris poden afegir-hi notes, etiquetes i la seva pròpia informació. Aquestes referències bibliogràfiques poden exportar-se com a bibliografies. Zotero també té l'opció d'exportar una barra d'eines instal·lable a Microsoft Word (tant en Mac com en Windows) o en LibreOffice permetent organitzar i gestionar les fonts bibliogràfiques que es recullen en la web per ser utilitzades en aquests processadors de textos.
Permet fins a 100 MB d'emmagatzemament a la web, amb la funcionalitat de sincronització de la base de dades.

## Usos

Una investigació trobà que la ferramenta era útil per a l'àmbit de la intel·ligència competitiva.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Murimboh, John D.; Hollingdale, Christie R. «Zotero: A Reference Manager for Everyone». Journal of Chemical Education, 89, 1, 23-11-2011, pàg. 173–174. DOI: 10.1021/ed1010618.
* ↑ «Firefox Scholar Released (Now Called Zotero)». The Chronicle of Higher Education. The Wired Campus, 31-10-2006.
* ↑ Etimologia de Zotero
* ↑ Mena Díaz, Néstor «Firefox: una herramienta para la gestión de información en las organizaciones». Ciencias de la Información, 42, 2011, pàg. 72. ISSN: 0864-4659.
* ↑ Rossi, Jandira Ferreira de Jesus; Passarini, Luis Carlos; Faria, Leandro Innocentini Lopes de «Aplicação do software Zotero para apoiar a prática de Inteligência Competitiva». Revista Digital de Biblioteconomia e Ciência da Informação, 10, 1, 2012, pàg. 1-15. ISSN: 1678-765X.

## Vegeu també

* Viquipèdia:Citant les fonts amb Zotero

## Enllaços externs

* Pàgina web del projecte Zotero
# Josep Miracle i Collmalivern

Josep Miracle i Collmalivern (Calella, 18 de juliol de 1959) és poeta. L'any 1994 va ser proclamat Mestre en Gai Saber dels Jocs Florals de Muntanya de l'Agrupació Excursionista Icària, al Casino l'Aliança de Poblenou de Barcelona, en aconseguir els tres premis principals: l'Englantina d'or (1990), la Viola (1991) i la Flor Natural (1993).
Actualment, Miracle és el secretari dels Jocs Florals de Calella i president de l'Associació Amics de la Poesia de Calella, l'entitat que va recuperar l'any 1989 aquest certamen literari històric inaugurat el 1908, i que des de llavors els celebra anualment. El poeta maresmenc ha publicat diversos llibres de poesia entre els quals en destaca 'Amb llum pròpia', un recull dels seus poemes editat amb motiu de la celebració del seu 50è aniversari.
Els Jocs Florals de la Ginesta d'Or del Rosselló celebrats l'any 2008 van distingir Josep Miracle com a guanyador del premi Albera amb el seu poema 'Passeig per l'arbreda'. L'any 2014, amb el seu treball 'Com una fulla d'arbre', va rebre el primer premi en la categoria d'adults en l'onzena edició del concurs de Poesia Francesc Blancher. El mateix any es va proclamar guanyador del Certamen Poètic sobre Música i Cant Coral d'Igualada amb el poema 'Partitura íntima'. També ha estat el guanyador (ex aequo) en la categoria individual del Premi Ciutat de Calella 2015. El 2024, Josep Miracle va ser distingit amb l’Englantina d'Or per la seva obra 'Llegenda i memòria' en els 46ns Jocs Florals de la tardor, celebrats al Saló de Cròniques de l'Ajuntament de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Una barcelonina guanya el premi Flor Natural dels Jocs Florals de Calella». VilaWeb [Consulta: 11 març 2002].
* ↑ «Jordi Camps, Flor Natural». Ràdio Marina. Arxivat de l'original el 2015-04-02 [Consulta: 15 març 2010].
* ↑ «Els XXVI Jocs Florals de Calella clouen amb èxit la commemoració del seu centenari». Revista Cafè amb llet. Arxivat de l'original el 2015-04-02 [Consulta: 14 març 2008].
* ↑ «Josep Miracle publica llibre». Ràdio Calella [Consulta: 28 juliol 2008].
* ↑ «El poeta Josep Miracle, guardonat a Perpinyà». Diari Maresme. Arxivat de l'original el 2015-02-12 [Consulta: 26 maig 2008].
* ↑ «Josep Miracle guanya el concurs de poesia Francesc Blancher». Ràdio Calella. Arxivat de l'original el 2015-02-12 [Consulta: 2 maig 2014].
* ↑ «Josep Miracle i Imma Fuster guanyadors del Certamen Poètic de la Coral de Santa Maria d'Igualada». La Veu de l'Anoia [Consulta: 2 juny 2014].
* ↑ «Premi Ciutat de Calella 2015». Ràdio Calella TV [Consulta: 18 abril 2015].
# Bandera de sant Piran

La bandera de sant Piran (còrnic: Baner Peran) o bandera de Cornualla és utilitzada com a distintiu pel comtat anglès de Cornualla. Aquesta està formada per una creu blanca sobre camp negre i s'adoptà oficialment el 1890
La descripció més antiga coneguda de la bandera com l'estàndard de Cornualla la va publicar l'historiador Davies Gilvert el 1838. La bandera s'atribueix a sant Piran, un abat de Cornualla del segle vi, el qual segons la llegenda feu una creu amb estany (metall molt abundant al comtat) sobre un llit de cendres negres.
Una de les representacions més antigues de la bandera es pot veure en una finestra de vidre a l'abadia de Westminster. Es va donar a conèixer en 1888, en memòria de l'enginyer Richard Trevithick, natural de Cornualla (Gran Bretanya). La finestra representa Sant Miquel Arcàngel a la part superior i nou sants de Cornualla, Piran, Petroc, Pinnock, Germà, Julià, Ciríac, Constantí, Nonna i Geraint en els nivells inferiors. El cap de Sant Piran sembla un retrat del mateix Trevithick, i la figura porta la bandera de Cornualla.

## Banderes semblants

* Kroaz Du, estendard bretó durant l'edat mitjana.
* Bandera de sant David (Gal·les)

## Referències

* ↑ «St Piran's Day: Why Cornwall celebrates an Irish saint» (en anglès). BBC, 05-03-2024 [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «Cornwall - St Pirran’s Cross» (en anglès). Flag Institute. [Consulta: 7 març 2022].
* ↑ Gilbert, Davies. The Parochial History of Cornwall (en anglès). J. B. Nichols and son, 1838 [Consulta: 26 abril 2016].
* ↑ «Richard Trevithick» (en anglès). Westminster Abbey. [Consulta: 26 abril 2016].