OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# A/m

L'A/m o Amper per metre és una unitat derivada del Sistema Internacional d'Unitats per a mesurar la intensitat de camp magnètic, definida com el valor de corrent elèctric expressat en Ampers que produeix el camp magnètic dividit per la distància en metres. Aquesta unitat és emprada com a mitjà de mesura de la intensitat dels camps electromagnètics produïts pels transmissors de ràdio. També pot mesurar camps magnètics estàtics.
Alguns exemples d'intensitat de camp magnètic a una certa distància:
Camp magnètic en A/m :
| Electrodomèstic | A 30 cm | A 1 metre |
| bomba d'aquari | 35 - 1821 | 1 - 117 |
| serra | 51 - 1424 | 5 - 75 |
| obridor de llaunes | 719 - 16302 | 130 - 644 |
| rellotge | 34 - 1318 | 3 - 68 |
| planxa | 166 - 293 | 25 - 37 |
| màquina de cafè | 9 - 730 | 0 - 61 |
| monitor ordinador | 20 - 13470 | 1 - 937 |
| copiadora | 5 - 1838 | 0 - 239 |
| llum sobretaula | 3281 | 121 |
| rentaplats | 498 - 891 | 84 - 163 |
| foradadora | 21 - 3333 | 3 - 835 |
| fax | 16 | 3 |
| cuina robot | 619 | 35 |
| màquina de brossa | 272 - 779 | 19 - 151 |
| microones | 59 - 5433 | 11 - 466 |
| batedora | 49 - 4121 | 9 - 393 |
| escalfador portable | 11 - 1960 | 0 - 138 |
| impresora | 74 - 4311 | 18 - 245 |
| ventilador portàtil | 4 - 8564 | 03 - 312 |
| ràdio | 48 - 407 | 3 - 98 |
| nevera | 12 - 299 | 1 - 60 |
| scanner | 218 - 2691 | 9 - 348 |
| màquina de cosir | 379 - 770 | 35 - 45 |
| televisió | 180 - 1299 | 7 - 111 |
| torradora | 29 - 463 | 1 - 47 |
| aspiradora | 706 - 2262 | 51 - 128 |
| video | 19 - 463 | 1 - 41 |
| màquina vending | 46 - 505 | 2 - 59 |
Font: Modificació de L. Zaffanella (1997) en California EMF Program "Evaluation of the Possible Risks From Electric and Magnetic Fields (EMFs) de Power Lines, Internal Wiring, Electrical Occupations and Appliances", 2002.

## Vegeu també

* Unitats electromagnètiques del SI

## Referències

* ↑ «Unitats elèctriques» (en anglès). http://www.rapidtables.com/,+02-01-2017.+[Consulta: 3 desembre 2016].
* ↑ «Unitats elèctriques 2» (en anglès). http://www.electronics-tutorials.ws.+[Consulta: 3 desembre 2016].
* ↑ «Magnetic Fields generated by domestic appliances». [Consulta: 23 desembre 2020].
# Joaquim Engronyat Estarelles

Joaquim Engronyat Estrelles (Mallorca 1867 - Mallorca 1930). Fou un compositor i organista de l'església de San Miguel i de la seu de Mallorca, guanyador de l'oposició l'any 1901.
Entre les seves obres cal destacar el Veni odie a 3 veus. Ildefonso Alier va publicar tres d'elles: Padre nuestro, 3 v, ac; Padre nuestro nº1, 3 v i org, i Padre nuestro nº2, 3 v i org.

## Bibliografia

* J.Parets, P.Estelrich, B.Massot «Engronyat Estrelles, Joaquim» Diccionari de Compositors Mallorquins (segles XV-XIX), Mallorca, Ed.Cort, 1987.
* Celsa Alonso «Engronyat Estrelles, Joaquim» Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana, pàg.676, Madrid: SGAE, 2000, vol.4.
# AEX

L'AEX, (derivat d'Amsterdam Exchange índex), és un índex borsari compost per empreses neerlandeses que cotitzen a la borsa NYSE Euronext d'Amsterdam, antigament coneguda com la Borsa d'Amsterdam. Iniciat el 1983, l'índex es compon d'un màxim de 25 dels títols més negociats a la borsa. És un dels principals índexs nacionals del grup borsari NYSE Euronext juntament amb el BEL20 de Brussel·les, el de París CAC 40 i el de Lisboa PSI-20.
Aquest índex té una base de 45,83 punts referits a 3 de gener de 1983. Els valors ponderen pel criteri de capitalització, encara que tenen en compte el nivell de free float. Aquest índex es revisa anualment basant-se en el volum negociat, el primer dia laborable de març. Un valor només pot tenir un 10% de pes (en el dia de la revisió anual). Les sessions es desenvolupen de dilluns a divendres.

## Composició

Les 25 companyies que componen l'índex segons l'última revisió anual de març de 2010 són les següents:
| Companyia | ICB Sector | Símbol | Pes en l'índex (%) |
| Aegon | Asseguradora | Euronext: AGN | 2.7 |
| Ahold | Alimentació al detall | Euronext : AH | 4.1 |
| Air France-KLM | Aerolínia | Euronext: AF | 0.9 |
| AkzoNobel | Química especialitzada i pintura decorativa | Euronext: AKZA | 3.3 |
| ArcelorMittal | Acer | Euronext: MT | 9.0 |
| ASML | Semiconductors | Euronext: ASML | 3.7 |
| BAM Group | Construcció | Euronext: BAMNB | 0.3 |
| Boskalis | Construcció | Euronext: BOKA | 0.6 |
| Corio | Béns immobles | Euronext: CORA | 1.3 |
| DSM | Química especialitzada | Euronext: DSM | 1.8 |
| Fugro | Equips petrolífers i serveis | Euronext: FUR | 1.1 |
| Heineken | Begudes | Euronext: HEIA | 3.4 |
| ING Group | Asseguradora | Euronext: INGA | 9.9 |
| KPN | Telefonia fixa | Euronext: KPN | 7.1 |
| Philips | Electrònica de consum | Euronext: PHIA | 8.0 |
| Randstad Holding | Agències d'ocupació | Euronext: RAND | 1.3 |
| Reed Elsevier | Publicitat | Euronext: REN | 2.2 |
| Royal Dutch Shell | Petroli i gas | Euronext: RDSA | 15.0 |
| SBM Offshore | Equips petrolífers i serveis | Euronext: SBMO | 0.8 |
| TNT | Paqueteria | Euronext: TNT | 2.7 |
| TomTom | Equips de telecomunicacions | Euronext: TOM2 | 0.2 |
| Unibail-Rodamco | Immobiliària | Euronext: ULA | 5.0 |
| Unilever | Alimentació | Euronext: UNA | 13.6 |
| Wereldhave | Immobiliària | Euronext: WHA | 0.5 |
| Wolters Kluwer | Publicitat | Euronext: WKL | 1.6 |

## Referències

* ↑ NYSE Euronext Arxivat 2013-12-16 a Wayback Machine., Consulta: 11 desembre 2013
* ↑ El pes en l'índex sa data 2 març 2009.

## Enllaços externs

* Technical analysis AEX
# Les histoires d'amour finissent mal... en général

Les Histoires d'amour finissent mal… en général és una pel·lícula francesa dirigida per Anne Fontaine, estrenada el 28 d'abril de 1993.

## Argument

Zina és una jove acomodadora de teatre, que dubta entre dos amors, Slim, taxista que aspira a ser advocat, i Frédéric, cap de cartell de l'establiment de teatre.

## Repartiment

* Nora : Zina
* Sami Bouajila : Slim Touati
* Alain Fromager : Frederic Lombard
* Jean-Claude Dreyfus : Dennard
* Éric Métayer : Philippe, un veí
* Fatiha Cheriguene : La mare de Slim
* Marie-France Santon : La banquera
* Jean-Chrétien Sibertin-Blanc : El músic que va a Marsella

## Producció

* Els productors Philippe Carcassonne i Hugues Desmichelle fan una petita aparició. El primer, com a actor de novel·la fotogràfica, i el segon, com a assistent de casament.

## Distincions

Aquest primer llargmetratge d'Anne Fontaine va ser seleccionat per a la Setmana de la Crítica del 46è Festival Internacional de Cinema de Canes, i també va rebre el Premi Jean-Vigo aquell any. També va participar en la XIV edició de la Mostra de València on va guanyar la Palmera de bronze.

## Referències

* ↑ «Les histoires d'amour finissent mal en général». Télérama.
* ↑ Anne Diatkine «Femme à fable». Libération, 09-01-2004.
* ↑ El filme italiano "La gran sandía" gana la Mostra de Valencia, La Vanguardia, 7 d'octubre de 1993

## Enllaços externs

* Entrevista a Anne Fontaine sobre la pel·lícula a YouTube
# Esperit (química)

Esperit és el nom comú de l'etanol, que antigament era la denominació que donaven els alquimistes i els antics químics a les substàncies volàtils que consideraven la part vital d'un cos, el seu "esperit vital", el qual podia extreure's per mitjà d'operacions com la destil·lació, la sublimació o la digestió.
El 1787 es publicà el Méthode de Nomenclature Chimique dels químics francesos Louis Bernard Guyton de Morveau (1737-1816), Antoine Laurent Lavoisier (1743-1794), Claude Louis Berthollet (1748-1822) i Antoine François Fourcroy (1755-1809), on s'estableix per primera vegada un mètode sistemàtic per anomenar les substàncies químiques. En les noves regles s'eliminaren els noms d'esperit per noms relacionats amb la composició de la substància. Malgrat això se seguí emprant la denominació d'esperits fins a finals del segle XX a un nombre cada vegada més petit de substàncies.
Alguns dels esperits més coneguts pels alquimistes eren:
* Esperit, esperit de vi, esperit ardent: és una dissolució concentrada d'etanol que s'obtenia destil·lant el vi.
* Esperit de Venus, esperit de vinagre: és l'àcid acètic que s'obté en destil·lar el vinagre.
* Esperit de llenya: en destil·lar fusta s'obté el metanol.
* Esperit de vidriol: es correspon amb una dissolució concentrada d'àcid sulfúric que s'obtenia destil·lant sulfats, anomenat aleshores vidriols, com el vidriol verd, actual sulfat de ferro(II) heptahidratat.
* Esperit de trementina: és l'aiguarràs.
* Esperit silvestre: és l'àcid carbònic en dissolució.
* Esperit de sal fumant: és l'àcid clorhídric, dissolució de clorur d'hidrogen en aigua.
* Esperit de nitro fumant: és l'àcid nitrós en dissolució.
* Esperit de sofre: es correspon amb l'àcid sulfurós.

## Referències

* ↑ «esperit | enciclopèdia.cat». [Consulta: 12 gener 2018].
* ↑ Bertomeu Sánchez, J.R.; García Belmar, A. La revolución química: Entre la historia y la memoria (en castellà). Universitat de València, 2011-11-28. ISBN 9788437086286.
* ↑ Guyton de Morveau, L.B.; Lavoisier, A.L.; Berthollet, C.L.; Fourcroy, A.F. Méthode de Nomenclature Chimique (en francès). París: Cuchet, 1787.
* ↑ Connelly, N.G., Damhus, T., Hartshorn, R.H., Hutton, A.T. Nomenclature of Inorganic Chemistry: IUPAC Recommendations 2005 (en anglès). Royal Society of Chemistry, 2005. ISBN 9780854044382.
* ↑ Gutiérrez Bueno, P. Método de la nueva nomenclatura quı́mica propuesto por M.M. de Morveau, Lavoisier, Bertholet, y de Fourcroy, a la Academia de Ciencias de Parı́s, y traducido al castellano por D. Pedro Gutiérrez Bueno (en castellà). Don Antonio de Sancha, 1788.
# Andy Capp

Andy Capp és el títol d'una tira còmica creada pel dibuixant Reg Smythe per als periòdics The Daily Mirror i The Sunday Mirror. El seu format original era d'una única vinyeta, però posteriorment es va expandir fins a quatre. La tira és ara dibuixada per Roger Mahoney, qui va reemplaçar Smythe després de la seva defunció el 1998.
La tira es desenvolupa en un poble indeterminat del nord d'Anglaterra, sent un retrat de la regió en què es va criar el seu creador.
Les aficions i activitats d'Andy inclouen curses de coloms, dards, snooker (el seu nom és Delilah), jugant a futbol (que sempre implica baralles amb els altres jugadors, i sovint acaba amb Andy sent expulsat), ocasionalment cricket i rugbi, apostant per cavalls (i normalment perdent), emborratxant-se al pub local (sovint caient al canal i ser pescat per un agent, i normalment com a resultat arribant tard a casa), acabant a la presó local, pescant (i no capturant res més gran que un peix daurat), sense èxit demanant diners de tothom per una cervesa, coquetejant sense èxit amb les cambreres (també cridant-les quan no li serveixen), fent proposicions a les bargirls (i normalment rebutjades, però de vegades té èxit), tocant i dormint al sofà, jugant al pòquer (i normalment fent trampes amb cartes amagades, tot i que els lectors ho veuen clarament), i lluitant amb la seva llarga dona Florrie (també coneguda com "Flo"), a més de servir-li menjar cremat per ella.
Creators Syndicate la distribueix internacionalment. El seu protagonista ha estat comercialitzat com a mascota d'una línia d'aperitius (Andy Capp's fries) i una difunta cadena de cursos de minigolf en Brevard County, Florida.
Una estàtua d'Andy Capp es va erigir a Hartlepool el 28 de juny de 2007. Va ser esculpida per Jane Robbins.

## Referències

* ↑ Victor E. Neuburg. The Popular Press Companion to Popular Literature. Popular Press, 1983, p. 20–21. ISBN 978-0-87972-233-3.
* ↑ Andy Capp free online comic strip library at gocomics.com, Retrieved on 23 June 2016.
* ↑ «15 de setembre de 2002 strip». [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ «September 15, 2002 strip». [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ «Home town gains Andy Capp statue». BBC News, 28-06-2007 [Consulta: 23 juny 2016].
# Elena Blume i Carreras

Elena Blume i Carreras (Barcelona, 31 de desembre de 1926 - Barcelona, 2 de febrer de 2024) va ser una gimnasta artística catalana, la primera campiona de Catalunya de la història i també campiona d'Espanya.

## Biografia

Sempre va viure al barri del Farró, on el seu pare Armand Blume s'havia instal·lat vingut de Bremen. Començà a practicar gimnàstica artística al Gimnàs Blume, propietat del seu pare i situat al davant de casa seva, al carrer Pàdua. Allà es formaria després el seu germà, Joaquim Blume.
Elena Blume va ser la primera campiona femenina de Catalunya de la història. Guanyà el Campionat de Catalunya quatre anys consecutius, des del 1954 fins al 1957, i acumulà en aquest període tres medalles d’or en salt i tres en asimètriques. També va ser subcampiona d’Espanya el mateix any 1954, en què guanyà la medalla d’or en salt i asimètriques, i la de plata en barra. El 1957 guanyà el Campionat d’Espanya, i s'adjudicà l’or en les proves de salt, terra i barra.
Als 32 anys es retirà de la competició i es dedicà a ser entrenadora, entre d'altres, de la seva filla Anna Elena Sánchez i Blume –anomenada Leni o Analén– i també seleccionadora espanyola femenina. Fou guardonada amb el premi de Forjadors de la Història Esportiva de Catalunya (1995)

## Referències

* ↑ «Mor als 97 anys Elena Blume, una de les pioneres de la gimnàstica a Catalunya». L'Esportiu, 03-02-2024 [Consulta: 5 febrer 2024].
* 1 2 3 4 «Elena Blume Carreras | enciclopèdia.cat». [Consulta: 7 gener 2021].
* ↑ «Mor la icònica gimnasta i veïna del Farró Elena Blume als 97 anys». Diari el Jardí de Sant Gervasi i Sarrià, 04-02-2024. [Consulta: 11 febrer 2024].
* 1 2 «Les pioneres invisibilitzades de l'esport català». La República Esportiva, 08-03-2019. [Consulta: 7 gener 2021].
* ↑ «Gimnasia. Joaquín Blume y su hermana Elena conquistan los Campeonatos de Cataluña». La Vanguardia, 02-05-1956. [Consulta: 7 gener 2021].
# Lucas Tousart

Lucas Simon Pierre Tousart (nascut el 29 d'abril de 1997) és un futbolista professional francés que juga de centrecampista per l'Olympique de Lió en la Ligue 1. Ha representat la selecció francesa en categories inferiors des del sub19.

## Referències

* ↑ «FIFA U-20 World Cup Korea Republic 2017: List of Players» (PDF). Fédération Internationale de Football Association, 09-01-2017. Arxivat de l'original el 2018-12-25.
# Francisco Peña

Francisco Peña (Villarroya de los Pinares, 1540 - Roma, 1612) fou un canonista i erudit.
Doctor en teologia i en drets per la Universitat de València. Anà a Roma, on Felip II de Castella l’elegí com a auditor de la Rota per la corona catalanoaragonesa (1588). Fou prelat d'Honor de Sa Santedat, jutge apostòlic delegat i promotor dels processos de canonització, entre d'altres, de Ramon de Penyafort. Fou degà de la Rota del 1604 al 1612. Publicà diversos tractats de dret canònic, al·legacions jurídiques, decisions de la Rota (1648-50), biografies de sants, com la Vita Sancti Raymundi de Peñafort (1601), edició d’una biografia antiga anònima que il·lustrà i completà amb la relació de la seva canonització. Reedità, per encàrrec de la Santa Seu, el Directorium inquisitorum (1578) de Nicolau Eimeric: l’edició, la féu a base de l’edició del 1503, però sobretot de diversos manuscrits dels s. XIV i XV, un d’ells procedent d'Avinyó, amb notes que ell atribuí al propi Eimeric; la transcripció, feta amb gran rigor científic, d’un alt interès paleogràfic, era completada per precisions, llargs comentaris i arguments justificatius i enriquida amb l’edició de les lletres apostòliques i de les butlles del 1198 al 1578, entre les quals la controvertida butlla antilulliana de Papa Gregori XI, que reavivà a Mallorca la qüestió sobre la seva autenticitat i fou causa de nombrosa literatura de protesta. Ha estat reeditat diverses vegades i traduït al francès, en part, el 1973.
# AISA (microcotxe)

L'AISA fou un microcotxe fabricat entre 1952 i 1955 a Cervera, Segarra, per l'empresa Actividades Industriales, S.A., propietat de Martí Martí. Duia un motor posterior Hispano Villiers monocilíndric de dos temps i 197 cc, el qual podia assolir el 80 km/h. Atès que la carrosseria del vehicle fou obra del conegut carrosser barceloní Capella, aquest microcotxe ha estat documentat algun cop com a Capella.
De l'AISA només se'n construïren unes poques unitats, les darreres de les quals amb la denominació comercial Jurka.

## Referències

* ↑ «AISA, Cervera Lleida» (en castellà). grupo7.com. [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ «Aisa» (en castellà). losorigenes.net. [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ «CAPELLA - (1.848 - 1.959)» (en castellà). autopasion18.com. [Consulta: 5 maig 2016].
* ↑ «AISA (1952 - 1954) - JURKA (1955)» (en castellà). autopasion18.com. [Consulta: 5 maig 2016].
# John Moore (anarquista)

John Moore (1957 – 27 d'octubre de 2002) era un anarquista britànic, escriptor, mestre, professor i organitzador.
Era membre del Grup de Recerca Anarquista de Londres el 1980, es va convertir en un dels teòrics principals del situacionisme anarquista dels 90 (la majoria generalment associat amb Hakim Bey), i va ser atret per l'Anarcoprimitivisme en particular; el seu millor treball publicat és l'assaig "A Primitivist Primer." Malgrat la forta influència del teòric Fredy Perlman, Moore es va anar decantant pels teòrics de la llengua i la subjectivitat, com Julia Kristeva, Friedrich Nietzsche i Max Stirner.
Moore va morir d'un atac de cor després de col·lapsar mentre exercia de professor d'escriptura creativa a la Universitat de Luton (ara Universitat de Bedfordshire).

## Treballs

Durant la seva vida va publicar diversos llibres curts: Anarchy and Ectasy, Lovebite, i The Book of Levelling. I una antologia que treballava en el moment de la seva mort: I am not man, I'am Dynamite! Friedrich Nietzsche and the Anarchist Tradition, va ser completada per Spencer Sunshine i publicada postumament per Autonomedia el 2004 (ISBN 1-57027-121-6).

## Referències

* ↑ «Anarchist Studies». Arxivat de l'original el 6 d'octubre 2014. [Consulta: 4 octubre 2014].

## Enllaços externs

* Moore, John. «A Primitivist Primer».(Anglès)
* Moore's Nietzsche anthology I Am Not A Man, I Am Dynamite! Friedrich Nietzsche and the Anarchist Tradition Arxivat 2007-04-06 a Wayback Machine. (Anglès)
* Book of Levelling (Anglès)
* Els treballs de John de Moore a la Biblioteca Anarquista (Anglès)
* Entrevista amb John Moore per John Filiss (Anglès)
# Imperfectly

Imperfectly és el tercer àlbum d'estudi de la cantant i compositora Ani DiFranco, publicat al 1992.
Per primera vegada en la seva discografia DiFranco s'envolta d'altres musics a l'estudi, entre els quals destaca Andy Stochansky, bateria que l’acompanyarà durant tota la dècada tant en les seves gires com en els seus discs d’estudi, sent Up Up Up Up Up Up (1999) l’últim en què hi col·labora.

## Llista de cançons

Totes les cançons foren escrites i compostes per Ani DiFranco.

## Personal

* Ani DiFranco - veu, guitarra acústica, slide guitar, percussió
* Andy Stochansky - bateria, percussió
* Geoff Perry - baix
* George Puleo - guitarra eléctrica
* Tim Allan - mandolina a «Fixin Her Hair»
* Greg Horn - trompeta a «Circle of Light»
* Mary Ramsey - viola a «Served Faithfully»

### Producció

* Producció - Ani DiFranco, Ed Stone
* Enginyeria - Ed Stone, Tony Romano
* Masterització - Ed Stone
* Disseny - Vicky Vullo, David Meinzer
* Fotografia - Scot Fisher

## Referències

* ↑ Ruhlmann, William. Imperfectly a Allmusic
* ↑ Robert Christgau review
* ↑ Brackett, Nathan; Christian Hoard. The Rolling Stone Album Guide. New York City, New York: Simon and Schuster, 2004, p. 236-7. ISBN 0-7432-0169-8.
* ↑ Slant review
# Corona d'advent

Una corona d'advent és un ornament en forma de corona feta amb branques d'avet i quatre espelmes que en algunes cultures és tradicionalment penjada o bé col·locada damunt una taula durant l'advent. És un costum popularitzat a Alemanya després de la Primera Guerra Mundial, el qual s'ha estès a alguns països de l'Europa occidental. Els diumenges d'advent la família o la comunitat es reuneix entorn de la corona d'advent. Després es llegeix la Bíblia i alguna meditació. La corona es pot dur al temple a beneir pel sacerdot.

## Origen

La corona d'advent té el seu origen en una tradició pagana europea que consistia a encendre espelmes a l'hivern amb el foc del déu Sol, perquè tornés amb la seva llum i la seva calor durant l'hivern. Els primers missioners van aprofitar aquesta tradició per evangelitzar les persones. Partien dels seus costums per ensenyar-los la fe catòlica.

## Símbols

La corona està formada per una gran varietat de símbols:
* La forma circular: El cercle no té ni principi ni final. És el senyal d'amor de Déu, que és etern, sense principi ni final; i també de l'amor a Déu i el proïsme, perquè no s'acabi mai.
* Les branques verdes: El verd és el color de l'esperança i de la vida. Déu vol que s'esperi el seu benefici, el perdó dels pecats i la glòria eterna al final de la vida. L'anhel més important de la vida dels creients ha de ser arribar a una unió més estreta amb Déu.
* Les quatre espelmes: Són quatre espelmes que es posen en la corona i que s'encenen d'una en una, durant els quatre diumenges d'advent en fer l'oració en família. Així com les tenebres es dissipen amb cada espelma que s'encén, els segles es van il·luminant amb la cada vegada més propera arribada de Crist al món.
* Les pomes vermelles: Són pomes de color vermell que adornen la corona i representen els fruits del jardí de l'Edèn, amb Adam i Eva que van portar el pecat al món, però van rebre també la promesa del Salvador Universal. Ens fan pensar en la foscor provocada pel pecat que cega l'home i l'allunya de Déu. Després de la primera caiguda de l'home, Déu va anar donant a poc a poc una esperança de salvació que va il·luminar tot l'univers com les espelmes, la corona.
* El llistó vermell: Representa l'amor a Déu i l'amor de Déu que embolcalla el creient.

## Vegeu també

* Calendari d'advent

## Referències

* ↑ Remolina, Eva «L'origen de la corona d’advent i d’on prové el seu significat». Diari de Griona, 16-12-2022.
* ↑ «corona d'advent». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Joanne Smith Finley

Joanne Smith Finley és una sinòloga, antropòloga i politòloga britànica, especialitzada en Estudis uigurs.
Treballa com a professora lectora d’Estudis Xinesos a la Universitat de Newcastle del Regne Unit.
Ha publicat al voltant de l’evolució identitària dels uigurs a Xianjiang; al nord-est de la Xina, i a la diàspora, així com les seves estratègies de resistència. És autora de The Art of Symbolic Resistance: Uyghur Identities and Uyghur-Han Relations in Contemporary Xinjiang (Brill Academic Publishing, 2013), i ha co-editat llibres per Routledge, entre d'altres publicacions. També ha investigat les mesures polítiques i de persecució infligides pel país com a terrorisme d’estat, les conseqüències de la protecció de l'Islam i el genocidi cultural dels uigurs a Xinjiang. En aquesta línia, la seva darrera publicació és «Tabula rasa Han settler colonialism and frontier genocide in “re-educated” Xinjiang»(HAU: Journal of Ethnographic Theory, 2022). És testimoni expert en casos d'asil uigur al Regne Unit, Europa, Estats Units i Canadà, i assessora a diverses organitzacions, departaments governamentals i think tanks. Col·labora amb mitjans internacionals com la revista Chinafile o Society+Space, amb periodistes investigadors, documentalistes i emissores de ràdio i televisió.

## Referències

* 1 2 «Joanne Smith Finley». CCCB (amb permís OTRS), 01-01-2024. [Consulta: 11 març 2024].
* ↑ Yan, Sophia «I could be extradited to China, says sanctioned British academic» (en anglès). The Telegraph, 14-04-2022. ISSN: 0307-1235.
* ↑ «Written evidence submitted by Dr Joanne Smith Finley (XIN0084)» (en anglès). Parlament del Regne Unit. [Consulta: març 2024].
* ↑ «China’s Neo-Totalitarian Turn and Genocide in Xinjiang». [Consulta: 11 març 2024].