OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Claudi Tricaz Arnillas

Claudi Tricaz Arnillas (Barcelona, 21 de novembre de 1879 - Reus, 7 de gener de 1952) va ser un metge i polític català.

## Biografia

Fill d’Eugenio Tricaz Alvarez (nascut a València al voltant de 1852) i d’Antonia Arnillas Carpintero (nascuda al voltant de 1852). Es va casar amb Rosa Vilà Blanco (Barcelona 28 juny 1889 - Reus 25 Novembre 1925), filla de l’industrial tèxtil Juan Vilà Rubira (Barcelona 14 febrer 1859 - Barcelona 30 Novembre 1935)
Estudià batxillerat i començà la carrera de Dret, però es passà a Medicina i es llicencià el 1902. El 1905 aconsellat per dos companys de Facultat, els reusencs Alexandre Frias i Pere Barrufet membres com ell d'una colla de metges anomenada La Xeringa, va establir-se a Reus, on va obrir una consulta a la plaça de Prim, en ple centre de la ciutat i on va exercir de metge generalista i homeòpata. Fou el primer especialista radiòleg de la ciutat. A partir de 1909 col·laborà activament al Boletín del Colegio de Médicos del Partido de Reus. El 1914 va cedir l'ús gratuït dels seus aparells radiològics als pacients de beneficència de l'Hospital de Sant Joan, on va treballar com a metge radiòleg. L'Hospital, per la seva tasca, va ser el primer centre sanitari del sud de Catalunya dotat d'aquesta tecnologia.
Integrat en el món associatiu professional de Reus i la seva comarca, va participar en la dissolució del Col·legi de Metges de Reus quan per llei es va dictaminar l'existència d'un sol col·legi per província l'any 1913, i va intervindre en la fundació de l'Acadèmia de Ciències Mèdiques de Reus el 1914 i en la de l'Associació Mèdica de Reus, de la qual va ser secretari.
Es va presentar a les eleccions municipals pel Partit Republicà Autonomista. Escollit regidor, va ser alcalde de Reus un curt període del 1919, ja que en una sessió municipal turbulenta va dimitir llençant la vara d'alcalde al mig del Saló de Plens. Durant el seu mandat, s'inaugurà l'Institut de Puericultura o «La gota de la llet», iniciativa d'Alexandre Frias.
Era conegut a Reus com «El pastilletes» perquè en ser homeòpata elaborava ell mateix els medicaments. Va ser president de la Creu Roja local durant uns anys. Durant la Guerra Civil va ser un dels directors de l'Hospital de Reus, convertit en hospital de sang, cosa que li va suposar dificultats en la postguerra.
Va participar activament en el diari El Consecuente en el qual va destacar com a hàbil polemista polític. També va publicar al Boletín de la Asociación de Médicos de Reus, on escrivia amb els pseudònims de Dr. Veritas i Veritabilissimus. Un fill seu, Carles Tricaz Vila, va ser periodista i funcionari municipal.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 651.

## Enllaços externs

* Claudi Tricaz i Arnillas Galeria de metges catalans
# Còssifa de Mbulu

El còssifa de Mbulu (Dessonornis mbuluensis; syn: Cossypha anomala mbuluensis) és un ocell paseriforme de la família dels muscicàpids. Es troba únicament a les terres altes de Mbulu, al centre-nord de Tanzània, on és endèmic. El seu hàbitat principal són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació és considerat de risc mínim.

## Taxonomia

Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon estaria classificat dins del gènere Dessonornis, on se'l consideraria pròpiament una espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.2, juliol 2021), el consideren una subespècie del còssifa olivaci (Cossypha anomala mbuluensis). De fet, no reconeixen el gènere Dessonornis i consideren tots els tàxons que el componen dins del gènere Cossypha.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «còssifa de Mbulu». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 14 gener 2021].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 700. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Mbulu Robin-chat. Dessonornis mbuluensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 14 gener 2021].
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 27 desembre 2021].
# Museu Diocesà d'Urgell

El Museu Diocesà d'Urgell és un museu del Bisbat d'Urgell situat al conjunt catedralici de la Seu d'Urgell, concretament al sector meridional annex als claustres de la Catedral d'Urgell, en l'edifici de l'antiga església de la Pietat i de la Casa del Deganat.

## Història

Nasqué al segle xx del conjunt de d'objectes litúrgics i religiosos que hi havia disposats a la sala capitular de la catedral. L'any 1956 un grup de ciutadans demanaren al bisbe la possibilitat d'exposar aquell conjunt de peces de manera permanent. La proposta fou acceptada i el 1957, durant la setmana santa, es creà l'Exposició d'Art Sacre.
A causa de l'èxit de l'exhibició, el bisbe Ramon Iglesias decretà la creació del Museu el 7 d'agost de 1957. Es cregué oportú emprar l'església de Sant Miquel com a sala d'exposició i amb tal finalitat s'iniciaren les obres d'apariament per fer-ne un espai segur i apte per a contenir-hi les obres. Durant la dècada dels seixanta i sentanta l'obra estigué repartida entre l'església de Sant Miquel i la sala capitular i els seus fons s'ompliren de peces, mercès a les bones relacions entre la Diòcesi d'Urgell i el Museu Nacional d'Art de Catalunya.
El 29 de juny de 1975 s'obriren les portes del Museu als visitants, mentre es duien a terme obres al temple de la Pietat per tal de dipositar-hi el gruix de la col·lecció. Així mateix, es redactaren els estatuts del Museu i s'instal·là un modern sistema de seguretat per tal de protegir les peces.
En aquesta dècada el Museu s'enfrontà a una tasca difícil. A causa del despoblament de les zones pirinenques, molts objectes d'art quedaren abandonats i desatesos, per la qual cosa es creà la Comissió Diocesana per al Patrimoni Artistíc, la funció de la qual era la de recollir les peces d'art dels llogarrets més desprotegits, a fi d'assegurar-les i exposar-les al públic. Així doncs, en uns pocs anys la col·lecció s'augmentà amb més de cent peces recollides d'arreu de la diòcesi.

## Col·lecció

La col·lecció del Museu es constitueix bàsicament per objectes d'art litúrgic i religiós que abasten des del segle x fins al segle xviii. Entre les peces més destacades hom hi troba un Beatus de Liébana: el Beatus de la Seu d'Urgell, la butlla del papa Silvestre II (de l'any 1001), diverses pintures murals romàniques i una gran col·lecció d'orfebreria gòtica, renaixentista i barroca. El 2012 es va restaurar el sarcòfag de Sant Ermengol al Centre de Restauració de Béns Mobles.

## Referències

* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 110. ISBN 84-393-5437-1.
* ↑ AADD. Guia de Museus i Equipaments Patrimonials de l'Alt Pirineu i Aran. Lleida: Garsineu Edicions, 2008, p.26. ISBN 978-84-96779-45-7.
* ↑ Manent, Albert «Museos diocesanos de Cataluña» (en castellà). La Vanguardia, 21-12-1997, pàg. 42.
* ↑ El sarcòfag de Sant Ermengol retorna al Museu Diocesà de la Seu d'Urgell després de la seva restauració al Centre de Restauració de Béns Mobles (CRBMC)

## Vegeu també

* Beatus de la Seu d'Urgell

## Enllaços externs

* Pàgina web del Museu Diocesà d'Urgell
# Gottfried Wals

Gottfried Wals (Colònia, 1595 - Calàbria, 1638) va ser un pintor alemany del Barroc, paisatgista en petit format, de vegades sobre coure.

## Biografia

Molt poc se sap de Gottfried Wals. Probablement va néixer a Colònia (Alemanya). Va viure en diverses ciutats italianes com Nàpols, Roma i Gènova. A Nàpols, va fer coloracions de «paper imprès». Va arribar a Roma al voltant de l'any 1615. Va ser assistent del pintor Agostino Tassi i el va ajudar en els seus treballs en oli. En la tardor de 1616, Tassi el va agredir amb cops de bastó i va acabar a la presó després que Wals presentés una denúncia contra ell. En 1617, Wals va viure amb el pintor Massimo Stanzione, prop de la Porte Santo Spirito, en un barri de Trastevere. En 1620, Wals va viatjar a Roma, on va ser alumne de Claude Lorrain. En 1623 va anar a Gènova, on Antonio Travi va ser el seu alumne.
Wals va ser influenciat per Adam Elsheimer. Seguint el seu exemple, va executar pintures de paisatges sobre coure, de format petit i de gran delicadesa, en què «els tons càlids de l'atmosfera romana s'observen intensament, sens dubte a través d'estudis sobre el motiu». Aquest aspecte del seu treball, sens dubte va ser influència de Claude Lorrain.

## Obres

* Els murs de Roma, National Gallery, Londres.
* Paisatge amb Crist i Sant Joan Baptista (1638), tondo de 29 cm, National Gallery of Scotland, Escòcia.
* Paisatge amb figures pastorals, Ashmolean Museum, Universitat d'Òxford.
* Paisatge de descans durant a fugida d'Egipte (1619), oli sobre coure, 24,5 cm × 34,6 cm, The National Museum of Western Art, Tòquio.
* Paisatge amb un camí prop d'una casa (vers 1620), tondo de 23,5 cm, Kimbell Art Museum, Fort Worth, Texas; una segona versió d'aquest tondo, una mica més grab (24,5 cm) es troba al Museu Fitzwilliam de Cambridge.
* Casa en construcció (al voltant de 1623), oli sobre coure, tondo de 23,5 cm, Kunsthalle de Bremen.

## Notes i referències

* ↑ Conegut també com Goffredo Tedesco, Goffredo Waels, Goffredo Waals, Gottfried Waals, i loffredo Wals
* ↑ Notícia de Kimbell Art Museum
* ↑ Rafaele Soprani, Le vite de' pittori, scultori et architetti genovesi e de' forastieri che in Genova operarono 1674
* ↑ Catàleg de l'exposició «Nature et Idéal, le paysage à Rome 1600-1650» p. 155

## Enllaços externs

* Les seves obres en els museus en Artcyclopedia(anglès)
# Govern Való

El Govern de Valònia (francès: Gouvernement de Wallonie) és el poder executiu de la Regió de Valònia. Està format per un màxim de 8 ministres encapçalats per un ministre-president. Igual que la del Parlament de Valònia la seu és a la ciutat de Namur a l'edifici anomenat amb una certa ironia Elysette, o «petit Elysée» en al·lusió a la résidència del president de França.

## Composició

Després de les eleccions regionals belgues de 2009, el PS (29 escons), Ecolo (14 escons) i CDH (13 seats) formaren una coalició.
Govern Való Demotte II :
| Partit | Nom | Funció |
| PS | Rudy Demotte | Ministre-President |
| PS | Jean-Claude Marcourt | Vice-Ministre-President; Ministre d'Economia i Comerç Exterior |
| PS | Paul Furlan | Ministre de Govern Local i Política Ciutadana |
| PS | Éliane Tillieux | Ministre d'Acció Social i Salut Pública |
| CDH | Benoit Lutgen | Ministre d'Obres Públiques, Agricultura, Afers Rurals, Patrimoni i Política Natural |
| CDH | André Antoine | Ministre de Pressupost, Finances, Treball, Educació i Esports |
| Ecolo | Jean-Marc Nollet | Ministre d'Energia, Habitatge, Administració i Desenvolupament Sostenible |
| Ecolo | Philippe Henry | Ministre de Mobilitat i Planificació |

## Bibliografia

* De Spiegeler, Pierre; Weyssow, Michel. Région wallonne : historique de la composition des Exécutifs (en francès). Namur: Ministère de la Région wallonne, Service des Archives, novembre 1997, p. 75 pages.

## Enllaços externs

* Web oficial del govern való
# Greenwich

Greenwich és un barri del districte de Greenwich de Londres, Anglaterra (Regne Unit). Situat al sud de la riba del riu Tàmesi. És conegut per la seva història marítima i per donar-li el nom al meridià de Greenwich (0° de longitud) i al GMT (Greenwich Mean Time).
La població de Greenwich va esdevenir seu del Reial palau de Placentia del segle xv, i va ser el lloc de naixement de molts a la Casa de Tudor, incloent Enric VIII i Elisabet I d'Anglaterra. Actualment està obert al públic i alguns edificis els utilitza la Universitat de Greenwich i la Trinity College of Music.
La població va esdevenir un centre turístic amb grans cases. Greenwich formava part de Kent fins que el 1889 es va crear el comtat de Londres.
Entre els atractius turístics de Greenwich, a més de l'Old Royal Naval College, el Museu Marítim Nacional la Queen's House, obra de l'arquitecte Inigo Jones,i l'Observatori Reial, hi sobresurt també el vaixell Cutty Sark
Es notable així mateix l'església anglicana dedicada a Sant Alfege, construïda entre 1712 i 1714 segons projecte de l'arquitecte Nicholas Hawksmoor.
Des de l'any 1997 l'àrea històrica de Greenwich figura inscrita a la Llista de Patrimoni Mundial de la UNESCO

## Fills il·lustres

* En aquest barri va néixer l'organista i compositora Elisabeth Stirling (1819-1895).
* Glen Johnson
* Jerome Lanier

## Referències

* ↑ «History Worth Exploring» (en anglès britànic). [Consulta: 19 abril 2022].
* ↑ «National Maritime Museum» (en anglès). [Consulta: 19 abril 2022].
* ↑ «Cutty Sark» (en anglès). [Consulta: 19 abril 2022].
* ↑ «St Alfege Church, Greenwich | The Anglican parish church in the centre of Greenwich». [Consulta: 19 abril 2022].
* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Maritime Greenwich» (en anglès). [Consulta: 19 abril 2022].
* ↑ «Maritime Greenwich World Heritage Site - the Official Website». [Consulta: 19 abril 2022].
# Laie (llibreries)

Laie és una cadena de llibreries amb més d'una vintena d'establiments a l'Estat espanyol.

## Història

El 1979, Montse Moragas i Conxita Guixà van obrir la seva primera llibreria al carrer de Pau Claris, 85 de Barcelona, i dos anys després, es va obrir el cafè que hi ha a la planta superior.
El 1996, un dels llibreters, Antonio Ramírez, va marxar de l'empresa per a obrir una altra llibreria a Barcelona, La Central.
L'any 2000 ja disposaven d'un fons de més de 40.000 llibres, dels quals el 30% d'importació (en anglès, francès, italià, alemany i portuguès) i d'una base de dades amb més de 160.000 referències. Per a celebrar el seu 20è aniversari, van editar 1980-2000. 20 anys de Laie, on editors i autors com Jaume Vallcorba, Jorge Herralde, Andreu Martín, Josep Fontana i J.F. Yvars van parlar sobre l'evolució del sector i sobre què els atreia de l'establiment.
Amb els anys, Moragas i Guixà van anar ampliant el negoci, gestionant les llibreries d'espais culturals com el CCCB, el Museu Picasso, CosmoCaixa, el CaixaFòrum, el MNAC i el Macba, així com espais al Parc Güell, La Pedrera, la Sagrada Família i el recinte modernista de l'hospital de Sant Pau.

## Premis i reconeixements

* 2013 - Premi Trajectòria (atorgat pel Gremi de Llibreters de Catalunya)
* 2015 - Premi Boixareu Ginesta a la Llibreria de l'Any (atorgat per la Federación de Gremios de Editores de España)
* 2020 - Premi Memorial Pere Rodeja amb menció especial al director literari de Laie Pau Claris, el llibreter Lluís Morral (atorgat pel Gremi de Llibreters de Catalunya)

## Referències

* ↑ «Llibreries i botigues Laie». [Consulta: 11 gener 2020].
* 1 2 3 4 Mora, Rosa «20 años de Laie» (en castellà). El País [Madrid], 21-12-2000. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Blanco, Raquel. «Librerías con encanto: Laie (Barcelona)» (en castellà). [Consulta: 11 gener 2020].
* ↑ «La llibreria LAIE cumpleix 20 anys». Vilawbe, 21-12-2000. [Consulta: 11 gener 2020].
* ↑ «Las librerías Laie desembarcan en la Sagrada Família» (en castellà). [Consulta: 11 gener 2020].
* ↑ Geli, Carles «Librería, centro y tienda cultural» (en castellà). El País [Madrid], 11-04-2015. ISSN: 1134-6582.

## Bibliografia

* DDAA, 1980-2000. 20 anys de Laie
# Maria Rosa Casanovas i Palop

Maria Rosa Casanovas i Palop (Barcelona, 13 de juliol de 1934 - Igualada, 2008) fou una escriptora, poeta i llevadora catalana.
Va néixer a Barcelona, al barri del Poblenou, en una família de classe mitjana. El seu pare regentava una farmàcia i la seva mare era llevadora. La seva infància fou marcada per la Guerra Civil, en els seus primers anys. El seu pare s'allistà a l'Exèrcit Popular de la República. Quan acabà la guerra, aconseguint tornar el seu pare sa i estalvi, visqué una postguerra molt dura marcada pel patiment i la gana. Totes aquestes vivències són narrades per ella mateixa en un llibre, on explica la por dels seus pares a ser represaliats per la seva condició ideològica. A causa de la pressió política, es traslladaren a Monistrol de Montserrat, on van viure poc temps, fins a traslladar-se definitivament a Castellolí, a pocs quilòmetres d'Igualada. Allà es desenvolupà quasi tota l'adolescència de Maria Rosa Casanovas. Així va començàr a treballar de llevadora a l'Hospital d'Igualada. L'any 1956 es casà i es traslladà amb el seu marit a Igualada, on van tenir el seu primer fill. Nasqueren els seus altres dos fills l'any 1961 i 1968. Durant la resta de la seva vida es va dedicar al seu ofici i a la seva activitat espiritual i teosòfica. Morí l'any 2008.
Maria Rosa Casanovas va començar a escriure l’any 1973. L'esperit curiós, lliure i independent sempre va estar molt present en els seus manuscrits i també va fer que ella comencés a fer-se preguntes relacionades amb què i qui som i on anem. Els anys setanta per ella van estar marcats per una obertura envers les doctrines, creences, inquietuds personals i religions que l'envoltaven, i entrà en contacte amb el grup Balsamor d’Igualada. En aquesta etapa es va aproximar a la teosofia i a les diferents religions orientals, com el budisme i el taoisme, abandonant l’ateisme que havia professat anteriorment.

## Obres

Maria Rosa Casanovas, que havia escrit tota la vida, va tenir una gran activitat lírica als anys 70. Gràcies a la seva obertura a l'espiritualitat va obtenir la inspiració per escriure poemes de versos lliures on són temes recurrents la seva aproximació a la teosofia, la llibertat de l'ànima i el record de la seva infància i els seus pares. Es van publicar 22 dels seus poemes. La seva obra més notable i l'única que s'ha editat, és Pere IV, 416. Farmàcia / postals de postguerra, on estan presents les reflexions que ella va fer al llarg dels anys. En aquestes reflexions l'autora explica la seva vida de nena durant la postguerra, en una estructura narrativa basada en diferents cartes breus.

## Referències

* 1 2 3 «Maria Rosa Casanovas i Palop – El Rombe». [Consulta: 16 agost 2023].
* ↑ Edicions, Líniazero. «Pere IV, 416. Farmàcia / postals de postguerra: L’autora: Maria Rosa Casanovas i Palop», divendres, 20 febrer 2009. [Consulta: 18 novembre 2021].
* ↑ «Poesies – El Rombe». [Consulta: 23 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Poemes de Maria Rosa Casanovas
# María Becerra

María de los Ángeles Becerra (Quilmes, Argentina; 12 de febrer de 2000), coneguda com a María Becerra és una cantant, compositora i exyoutuber argentina.
És una cantant i compositora argentina amb un passat exitós com a exyoutuber. Va néixer el 12 de febrer del 2000, a la ciutat de Buenos Aires. Des de petitacomèdia musical, ball i expressió corporal. L'any 2015 va crear un canal de YouTube on va rebre es va interessar per l'actuació, el cant i la pintura, de manera que als set anys després que els seus pares l'animesin, va començar a fer classes de cant, milions de seguidors.
Quan tenia dotze anys, va començar la seva carrera a Facebook, on publicava versions i vídeos de càstings per a sèries televisives infantils. El 2015 va publicar un monòleg que va rebre més d'un milió de visites en poques hores i això la va animar a crear un canal de YouTube el mateix any. Hi publicava vídeos parlant, cantant, fent blogs i tutorials de ball. El 2019 va publicar un Roast Yourself Challenge al seu canal de YouTube, una cançó dedicada cap a tots els comentaris dolents cap a ella.
El 2019 va treure el seu primer EP debut, titulat 222, on canta una barreja de pop urbà i hip-hop. Al novembre del mateix any va treure el seu primer senzill High, que després va tenir una versió remix amb Tini i Lola Índigo.Al 2021 va treure el seu segon EP Animal on va haver-hi senzills que es van convertir en exits a Argentina, i també col·laboracions amb artistes de pop urbà molt coneguts.
Al 2017 va participar en un càsting, per a fer una obra de teatre "Original laboratorio de clones" amb altres youtubers de més d'un milió de seguidors a les xarxes socials i directors d'obra importants. Després de l'obra de teatre va decidir continuar per la música.

## Treballs discogràfics

* 222 (EP) Autopublicat, 2019
* Animal (EP) Autopublicat, 2021
* La Nena de Argentina (Àlbum) Autopublicat, 2022

## Referències

* 1 2 «María Becerra» (en castellà). CMTV. [Consulta: 26 novembre 2021].
* ↑ «María Becerra: "A las mujeres me gusta transmitirles libertad, que hagan lo que quieran"» (en castellà). Marie Claire, 13-08-2021 [Consulta: 26 novembre 2021].
* ↑ «Maria Becerra estrena 'HIGH REMIX' con Lola Índigo y Tini Stoessel» (en castellà), 05-09-2020. Arxivat de l'original el 2021-11-26. [Consulta: 26 novembre 2021].
* ↑ «María Becerra presenta su nuevo álbum y un videoclip junto a Becky G» (en castellà), 27-08-2021. [Consulta: 26 novembre 2021].
* ↑ «La Gira Producciones | Original, Laboratorio De Clones». [Consulta: 26 novembre 2021].
# Gran Premi del Brasil del 1979

Resultats del Gran Premi de Brasil de Fórmula 1 de la temporada 1979, disputat al circuit de Interlagos, el 4 de febrer del 1979.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Ford | 40 | 1h 40' 09. 64 | 1 | 9 |
| 2 | 25 | Patrick Depailler | Ligier - Ford | 40 | + 5.28 s | 2 | 6 |
| 3 | 2 | Carlos Reutemann | Lotus - Ford | 40 | + 44.14 s | 3 | 4 |
| 4 | 3 | Didier Pironi | Tyrrell - Ford | 40 | + 1' 25.88 min. | 8 | 3 |
| 5 | 12 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 39 | + 1 Volta | 5 | 2 |
| 6 | 11 | Jody Scheckter | Ferrari | 39 | + 1 Volta | 6 | 1 |
| 7 | 30 | Jochen Mass | Arrows - Ford | 39 | + 1 Volta | 19 | |
| 8 | 7 | John Watson | McLaren - Ford | 39 | + 1 Volta | 14 | |
| 9 | 29 | Riccardo Patrese | Arrows - Ford | 39 | + 1 Volta | 16 | |
| 10 | 15 | Jean Pierre Jabouille | Renault | 39 | + 1 Volta | 7 | |
| 11 | 14 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 39 | + 1 Volta | 9 | |
| 12 | 18 | Elio de Angelis | Shadow - Ford | 39 | + 1 Volta | 20 | |
| 13 | 22 | Derek Daly | Ensign - Ford | 39 | + 1 Volta | 23 | |
| 14 | 17 | Jan Lammers | Shadow - Ford | 39 | + 1 Volta | 21 | |
| 15 | 28 | Clay Regazzoni | Williams - Ford | 38 | + 2 Voltes | 17 | |
| Ret | 27 | Alan Jones | Williams - Ford | 33 | Prob. amb el combustible | 13 | |
| Ret | 9 | Hans Joachim Stuck | ATS - Ford | 31 | Direcció | 24 | |
| Ret | 16 | René Arnoux | Renault | 28 | Virolla | 11 | |
| Ret | 20 | James Hunt | Wolf - Ford | 7 | Direcció | 10 | |
| Ret | 8 | Patrick Tambay | McLaren - Ford | 7 | Col·lisió | 18 | |
| Ret | 5 | Niki Lauda | Brabham - Alfa Romeo | 5 | Caixa canvi | 12 | |
| Ret | 6 | Nelson Piquet | Brabham - Alfa Romeo | 5 | Accident | 22 | |
| Ret | 1 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 2 | Pèrdua de combustible | 4 | |
| Ret | 4 | Jean - Pierre Jarier | Tyrrell - Ford | 0 | Part elèctrica | 15 | |
| NVQ | 31 | Hector Rebaque | Lotus - Ford | | | | |
| NVQ | 24 | Arturo Merzario | Merzario - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Jacques Laffite 2' 23. 07
* Volta ràpida: Jacques Laffite 2' 28. 76 (a la volta 23)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-02-09. [Consulta: 9 abril 2010].