OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dalas Review

Daniel José Santomé Lemus (Santa Cruz de Tenerife, 31 d'octubre de 1993), més conegut com a Dalas Review, és un youtuber, influenciador i escriptor espanyol.
Nascut a Tenerife, en la seva joventut es va traslladar a viure a Barcelona per posteriorment traslladar-se a live in @Barcelona, que és on viu actualment. L'any 2012 va crear el seu canal de Youtube pel qual és conegut: «Dalas Review». En l'actualitat, és un dels YouTubers més coneguts d'Espanya amb 11,2 milions de seguidors.
L'octubre de 2017, en Dalas va perdre molts subscriptors per culpa d'un vídeo que el també youtuber Wismichu va fer contra ell. El vídeo, titulat: "Así es Dalas Review" va tenir tanta repercussió que li van tancar el canal durant uns dies. Després d'aquells dies, fou reobert. El 30 de desembre de 2019, Wismichu fou denunciat per en Dalas. No obstant això, Wismichu va ser absolt, i Dalas va perdre el judici.
Al novembre de 2018, a en Dalas se li demanaven 5 anys de presó, acusat d'abús a menors. Finalment en Dalas va ser absolt.
Al febrer de 2020 va demandar a la revista El Jueves acusant-la de tacar encara més la seva imatge deixant-lo com un pedòfil a ulls dels lectors.
El 2025, Dalas va ser condemnat en ferm pel Tribunal Suprem d’Espanya per intromissió il·legítima a l’honor del pare de la seva exparella, María Rubio. La sentència l’obliga a esborrar 9 vídeos, pagar-li 12.000€ i pujar quatre vídeos llegint la resolució.

## Referències

* 1 2 «El youtuber tinerfeño Dalas Review, a juicio por abusar de una menor». [Consulta: 7 desembre 2018].
* ↑ Irene Sierra «La Fiscalía pide 5 años de cárcel para Dalas por supuesto abuso a menores». [Consulta: 29 novembre 2018].
* ↑ «Dalas Review denuncia a ‘El Jueves' por pintarlo como un “pederasta”», 03-12-2019.
# Kleine Flottbek

El Kleine Flottbek — Lütten Flottbeek o Flöbbeek) en baix alemany — és un petit afluent de l'Elba a Hamburg a Alemanya. Neix al barri de Nienstedten i desemboca a la frontera amb el barri d'Othmarschen.
El seu nom es compon de dos arrels baix alemanys: Vlot (marea alta o un adjectiu que significa rabent) i bek per rierol. Significaria doncs o riu que inunda a marea alta o riu rabent. A aquest indret, l'Elba i els seus afluents estan encara sotmesos al moviment de la marea, l'epítet Kleine (petit) serveix per a diferenciar-lo del Große Flottbek que desemboca uns cinquanta metres més amunt a l'Elba.
Junt amb el Große Flottbek i el Wedeler Au són els únics afluents de l'Elba que tenen les seves fonts al territori de la ciutat d'Hamburg, tots al districte d'Altona.

## Hidrografia

Tret d'un petit estany, el seu curs superior va desaparèixer quan el terra va ser urbanitzat i que el clavegueram va ser connectat a la xarxa de desguas. Queden uns estanys als carrer Söbendieken (= baix alemany per a set estanys) i Ligusterweg. Al curs inferior tenia un cabal bastant per a accionar un molí, el desaparegut Niesteder Mölen. Des de 1865 alla el rierol va tornar a ser entubat per a la instal·lació d'un planter d'arbres. Quan aquest va traslladar-se el 1994, la ciutat d'Hamburg va acquerir una llarga part del terrer que transformar al parc Wesselhöftpark al qual va recrear el rierol al seu curs antic tot i dos estanys.
El 1899 va obrir-se el port de Teufelsbruck, un petit port comercial a la seva embocadura, però el riu Elba va erosionar-ne el moll que l'any 1962 va ser enderrocat. Només hi queda un embarcador dels bacs 62, 64 i 68 de l'HVV i un petit port esportiu.

## Notes

* ↑ «Earthtools». Arxivat de l'original el 2013-01-29. [Consulta: 14 juliol 2011].
* ↑ «ibidem». Arxivat de l'original el 2013-01-29. [Consulta: 14 juliol 2011].
* ↑ Martin Wendt, 700 Jahre Flottbek, 1305-2005: Eine Chronik, Hamburg, Editor SPD Flottbek-Othmarschen, 2005, pàgina 11, ISBN 3-00-016459-6
* ↑ «Baumschule Lorenz von Ehren - Geschichte». Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 14 juliol 2011].
* ↑ Co/HLG, "Zwei Bäche - ein Name: Die beiden Flottbeken", a: Der Heimatbote, Zeitschrift des Bürger- und Heimatvereins Nienstdten e.V., s.d., pàgines 4-5.
# Krameramtsstuben

Els Krameramtsstuben (alemany per a «cambres del gremi dels botiguers») són un conjunt d'edificis històrics del carrer Krayenkamp, prop de l'església de Sant Miquel del barri de Neustadt d'Hamburg, a Alemanya. Originalment es tractava de llars per viudes dels membres del gremi dels botiguers (Krameramt). Foren construïdes entre 1620 i 1700. De fet es tracta dels darrers patis tancats del segle xvii d'Hamburg. Actualment els edificis estan ocupats per petites botigues, galeries, restaurants i un museu. Tot plegat està col·locat a ambdós costats d'un estret pati, darrere de dos edificis del segle xvii a l'altra banda de carrer.

## Història i arquitectura

Les cases més antigues del conjunt (Krayenkamp 10/11 - cases a, n i m) també són els edificis residencials actualment més antics del centre d'Hamburg. Amb terres en voladís i talles ornamentals, foren construïts als voltants de 1620 (les cases posteriors 1615-20; la Vorderhaus 1625) com a finca i casa d'estiueig sobre el que anteriorment eren jardins ornamentals. Les pintures al fresc del segle xvii evidencien que els propietaris originals eren membres de classes altes. En aquells moments, la Neustadt (ciutat nova) tot just acabava de ser inclòs dins les muralles fortificades d'Hamburg.
El 1676, el ric i prestigiós gremi dels botiguers (Krameramt, fundat el 1375 per oferir protecció als mercaders, dissolt el 1866) va comprar els terrenys i va erigir vint apartaments per allotjar les vídues dels membres per tal d'encoratjar-les que deixessin vacants les seves botigues en favor de nous membres. A part dels apartaments gratuïts, a les vídues se'ls donava combustible i una pensió modesta. Aquests edificis tenen xemeneies de maons i unes lleixes de fusta característiques que servien per eixugar la roba a les finestres. Els apartaments obtingueren aigua de la ciutat el 1900, però fins aquell moment havien utilitzat els pous del pati exterior.
El 1933 el conjunt fou sotmès a una ordre de preservació, i va sobreviure al l'Operació Gomorra, el bombardeig massiu de la ciutat durant la Segona Guerra Mundial sense rebre gaires danys. Del 1972 al 1974, es dugué a terme una renovació amb un pressupost d'1,6 milions de marcs.

## Museu

Un dels antics pisos s'ha transformat en museu, com a branca de l'Hamburgmuseum. Ha estat omplert amb mobles dels anys 1850 per il·lustrar les condicions de vida dels residents de classe mitjana. Els instruments més importants que es mostren són un conjunt de peces de balança i una vara (un pal que servia d'unitat de mesura) de l'any 1800; tots dos objectes tenen gravat el signe del gremi dels venedors de comestibles.

## Referències

* ↑ Ralf Lange: Architekturführer Hamburg Ed. Menges, 1995 (alemany)
* ↑ Ernst Christian Schütt: Die Chronik Hamburgs, Chronik-Verl. 1991 (alemany)

## Bibliografia

* Pabel, Reinhold. Im Schatten des Michel Das Kramer-Amt in Hamburg und seine Witwen-Wohnungen am Krayenkamp (en alemany). Hamburg: Christians-Verlag, 1978. ISBN 9783767205437.

## Enllaços externs

* Museu (alemany) (anglès)
# La Sauvetat (desambiguació)

«La Sauvetat» té aquests significats:

## Geografia
### Municipis de França

* La Sauvetat (Puèi Domat), al departament del Puèi Domat
* La Sauvetat de Dròt, (en francès La Sauvetat-du-Dropt), al departament d'Òlt i Garona
* La Sauvetat de Savèra (en francès La Sauvetat-de-Savères), al departament d'Òlt i Garona
* La Sauvetat de Lèda (en francès La Sauvetat-sur-Lède), al departament d'Òlt i Garona
* La Sauvetat (en francès Lasseubetat), al departament dels Pirineus Atlàntics
* La Sauvetat Sent Gili (en francès La Salvetat-Saint-Gilles), al departament francès de l'Alta Garona
així com les variants:
* La Salvetat-Lauragais al departament de l'Alta Garona
* La Sauvedat (Gers), (en francès La Sauvetat), al departament del Gers i a la regió

## Persones

* Raymond de La Sauvetat (±1180-1152), arquebisbe de Toledo (1125-1152)
# La gran joventut

La gran joventut (títol original en francès, Les Amandiers) és una comèdia dramàtica francesa del 2022 coescrita i dirigida per Valeria Bruni Tedeschi en què l''actriu i cineasta recupera la passió dels seus anys de formació a l'escola de teatre Les Amandiers de Nanterre dirigida per Patrice Chéreau i Pierre Romans. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Argument

La pel·lícula descriu les audicions per a la prova d'accés a l'escola de teatre Les Amandiers de Nanterre, especialment de l'any 1986 amb la posada en escena de Platonov, l'obra d'Anton Txékhov, en què els candidats joves arrisquen la vida, llancen les tripes a l'escenari i ho donen tot. Els membres del jurat semblen dubtar entre la diversió i l'admiració.
El llargmetratge és autobiogràfic, els personatges de Stella i Etienne són alter egos de Valeria Bruni Tedeschi i Thierry Ravel.

## Al voltant de la pel·lícula

L'actor principal, Sofiane Bennacer va ser acusat de violació i violència domèstica sobre els seus companys i alguns cinemes van decidir eliminar la pel·lícula de la seva programació. L'Académia dels Césars va decidir retirar Sofiane Bennacer de la llista de preseleccionats per al César al millor actor revelació de 2023.
Bernard Nissille, que interpreta el majordom, Franck Demules, que interpreta el conserge, i Isabelle Renauld, que interpreta l'ajudant de Chéreau, són ells mateixos alumnes de l'escola Les Amandiers en l'època retratada per la pel·lícula.

## Premis

* Festival Internacional de Cinema Francòfon de Namur
** Bayard a la millor fotografia
** Premi RTBF
* César 2023: César a la millor actriu revelació per a Nadia Tereszkiewicz

## Referències

* ↑ «La gran joventut». Goita què fan, ara!. [Consulta: 21 juliol 2023].
* ↑ «Les Amandiers : Louis Garrel jouera Patrice Chéreau dans le prochain film de Valeria Bruni-Tedeschi» (en francès). Les Inrocks, 31-05-2021.
* ↑ «Pédagogie du déséquilibre» (en francès). Cahiers du Cinéma, 17-11-2022.
* ↑ «Valeria Bruni Tedeschi: "‘Les Amandiers', c’est un film émotionnellement autobiographique"» (en francès). L'Echo, 15-11-2022.
* ↑ «Affaire Bennacer : sa compagne, la réalisatrice Valeria Bruni-Tedeschi, dénonce un « lynchage médiatique »» (en francès). La Montagne, 25-11-2022. [Consulta: 28 novembre 2022].
* ↑ Louise Belioeff. «Sofiane Bennacer mis en examen pour viol : l'acteur marseillais clame son innocence» (en francès). France 3 Provence-Alpes, 25-11-2022. [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ «L'affaire Sofiane Bennacer embarrasse le cinéma français» (en francès). Le Monde, 26-11-2022. [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ «L'acteur Sofiane Bennacer, mis en examen pour viols, retiré de la liste des révélations aux César» (en francès). Franceinfo, 23-11-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ Clément Ghys. «La bande du theatre des amandiers Chéreau en majesté» (en francès). scoop.it amb LeMonde.fr, 03-08-2018. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ «Palmarès du fiff 2022» (en francès). fiff.be. [Consulta: 25 novembre 2022].
# Laca

La laca és una secreció resinosa i translúcida produïda per l'insecte Laccifer lacca, d'on pren el nom, que habita sobre diverses plantes, sobretot a l'Índia i l'est d'Àsia. Aquesta secreció es troba enganxada a les branques de la planta envaïda, i l'insecte hi és tancat durant gairebé tota la seva vida. Una vegada recol·lectada, molta i cuita amb altres resines i minerals, es converteix en goma laca, que es fa servir en vernissos (transparents o acolorits), tints, lacres, adhesius, etc.

## Vernissos a l'alcohol

Es tracta de resines sintètiques o naturals que es dissolen en alcohol i que s'assequen per evaporació ràpida del dissolvent i sovint compten amb un procés de curat que produeix un acabat de duresa, amb un aspecte que va des del brillant al mat. A vegades pot requerir un polit. Les resines que comunament es fan servir són: gomes laques, dammar i sandàraca (resines toves), colofònia i resines formofenòliques. Com solucions s'utilitzen l'alcohol etílic i l'metílic. Són d'assecat ràpid, usant-se per a protegir fustes, panells, etc. aplicant una pel·lícula incolora i brillant.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.20. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].
# Lambayeque (ciutat)

Lambayeque és una ciutat de la costa nord del Perú i capital del districte i província homònimes en el departament de Lambayeque. És un important centre comercial, cultural i educatiu que alberga alguns dels museus més importants del país com el Museu Tombes Reials i el Museu Brüning a més de ser llar de la Universitat Nacional Pedro Ruiz Gallo. Va ser fundada en 1553 sota el nom de San Pedro de Lambayeque.
El nom de la ciutat prové del muchik Llampayec, déu mític de la llegenda de Naylamp, que castellanitzat és Lambayeque.
En aquest lloc es va originar el primer pronunciament de la independència del Perú el 27 de desembre de 1820 per això, avui dia, és anomenada «Bressol de la llibertat del Perú». El 15 de juny de 1822 va rebre el títol de «Ciutat Generosa i Benemèrita»., denominació rebuda pels auxilis prestats a l'Exèrcit Llibertador i per l'exemple que representava per als altres pobles del Perú. La zona monumental de Lambayeque va ser declarada patrimoni històric del Perú el 12 de gener de 1989 mitjançant el RJ1/009-89-INC/J.
Segons el Directori Nacional de Centres Poblats, la ciutat comptava l'any 2017 amb una població de 60.870 habitants. La població del districte puja a 71.425, i s'estimava que fos de 79.845 habitants per al 2020.
Lambayeque en ser capital de la província es troba governada per la Municipalitat Provincial de Lambayeque.
Lambayeque només abasta un únic districte, el districte de Lambayeque. La ciutat limita al nord amb el districte de Mórrope, al nord-est amb el districte de Mochumí, al sud amb la ciutat de Chiclayo al sud-oest amb el districte de San José i el districte de Pimentel.

## Personatges lligats a la ciutat

* Elvira García y García, educadora i escriptora.

## Referències

* ↑ Municipalidad Provincial de Lambayeque
* ↑ «Lambayeque: Camino al Bicentenario.».
* ↑ «BCRP-Lambayeque».
* ↑ «Guía Turística». Arxivat de l'original el 2022-12-14. [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ «Reseña Histórica.». Arxivat de l'original el 2022-08-07. [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ «Llampayec, conócenos.».
* ↑ https://andina.pe/agencia/noticia-lambayeque-conmemora-200-anos-como-ciudad-generosa-y-benemerita-897508.aspx
* ↑ «Centro Nacional de Información Cultural-Relación de Monumentos Históricos del Perú». . Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ «INEI - Directorio Nacional de Centros Poblados.».
* ↑ «Censos Nacionales 2017.».
* ↑ «PERÚ: Estimaciones y Proyecciones de Población por Departamento, Provincia y Distrito, 2018-2020.».

## Bibliografia

* Gálvez Tirado, Raúl: Projecte territorial per a la vall de Lambayeque (Perú). Arxivat 2022-10-02 a Wayback Machine. Enfocament orientat a garantir un desenvolupament autosostenible localment Arxivat 2022-10-02 a Wayback Machine., 2020.

## Enllaços externs

* Lambayeque
* Turismo en Lambayeque
# Lambeosaurins

Lambeosaurinae és un grup de dinosaures hadrosàurids amb cresta.

## Classificació

Els Lambeosaurins tradicionalment han estat dividits en tribus o clades Parasaurolophini (Parasaurolophus, Charonosaurus, o altres (?).) i Lambeosaurini (Corythosaurus, Hypacrosaurus, Lambeosaurus, altres.). Corythosaurini (sinònim de Lambeosaurini) i Parasaurolophini com termes que van introduir Evans i Reisz's 2007 en la redescripció de Lambeosaurus magnicristatus. Corythosaurini va ser definit com tots els tàxons més estretament relacionats amb Corythosaurus casuarius que amb Parasaurolophus walkeri, i Parasaurolophini com tots els tàxons més propers a P. walkeri que a C. casuarius. Tanmateix, posteriorment els investigadors van considerar que qualsevol tribu que contingui Lambeosaurus ésmés adequat anomenar-la dins Lambeosaurini amb el conseqüent canvi de nom científic de les espècies. En els anys més recents Tsintaosaurini (Tsintaosaurus + Pararhabdodon) i Aralosaurini (Aralosaurus + Canardia) també han emergit.

### Filogènia

Hadrosauridae va ser definit primer com un clade, per Forster el 1997 com simplement "Lambeosaurinae a més dels Hadrosaurinae i els seus antecessors comuns més recents.".
| Lambeosaurinae | Aralosaurini Aralosaurus Canardia Jaxartosaurus Tsintaosaurini Tsintaosaurus Pararhabdodon Parasaurolophini Charonosaurus Parasaurolophus Parasaurolophus cyrtocristatus Parasaurolophus tubicen Parasaurolophus walkeri Lambeosaurini Lambeosaurus Lambeosaurus lambei Lambeosaurus magnicristatus Corythosaurus Corythosaurus casuarius Corythosaurus intermedius "Hypacrosaurus" stebingeri Hypacrosaurus Olorotitan Arenysaurus Blasisaurus Magnapaulia Velafrons Amurosaurus Sahaliyania |

## Referències

* ↑ Holtz, Thomas R. Jr. (2012) Dinosaurs: The Most Complete, Up-to-Date Encyclopedia for Dinosaur Lovers of All Ages, Winter 2011 Appendix.
* ↑ Glut, Donald F. Dinosaurs: The Encyclopedia. Jefferson, North Carolina: McFarland & Co, 1997, p. 69. ISBN 0-89950-917-7.
* ↑ Evans, David C.; Reisz, Robert R. «Anatomy and relationships of Lambeosaurus magnicristatus, a crested hadrosaurid dinosaur (Ornithischia) from the Dinosaur Park Formation, Alberta». Journal of Vertebrate Paleontology, 27, 2, 2007, pàg. 373–393. DOI: 10.1671/0272-4634(2007)27[373:AAROLM]2.0.CO;2.
* ↑ Sullivan, R., Jasinsky, S.E., Guenther, M. and Lucas, S.G. (2009). "The first lambeosaurin (Dinosauria, Hadrosauridae, Lambeosaurinae) from the Upper Cretaceous Ojo Alamo Formation (Naashoibito Member), San Juan Basin, New Mexico." New Mexico Museum of Natural History and Science Bulletin, 53: 405-417. Arxivat 2020-05-09 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.plosone.org/article/info%3Adoi%2F10.1371%2Fjournal.pone.0069835
* ↑ Prieto-Márquez, A.; Dalla Vecchia, F. M.; Gaete, R.; Galobart, À. «Diversity, Relationships, and Biogeography of the Lambeosaurine Dinosaurs from the European Archipelago, with Description of the New Aralosaurin Canardia garonnensis». PLoS ONE, 8, 7, 2013, pàg. e69835. DOI: 10.1371/journal.pone.0069835.
# Lecitina

La lecitina és un lípid també anomenat fosfatidilcolina, que permet la solubilització dels àcids biliars amb l'ajut de les sals biliars.
El nom de lecitina el va donar a mitjan segle xix Théodore Gobley fent referència al nom grec del rovell de l'ou lekithos, d'on va ser extreta primer la lecitina. La lecitina es troba també a les substàncies grasses dels teixits animals i vegetals (com la bilis i la sang venosa). La lecitina és un lípid de la classe de les fosfatidilcolines, de fet la definició exacta de la lecitina pot dependre del context.
La lecitina designa únicament les fosfatidilcolines és a dir un lípid format a partir d'una colina, d'un fosfat, d'un glicerol i de dos àcids grassos (figura 1). És més adequat parlar de lecitines, perquè no és una sola molècula sinó un grup de molècules, on la composició en àcids grassos varia d'una molècula a l'altra. Així les lecitines tenen colors diferents segons la seva composició: color groc per la lecitina vegetal, al marró per la lecitina dels peix.
El terme de lecitina també es fa servir per extensió per designar el conjunt de fosfolípids extrets de la natura (per exemple de la soia), quan majoritàriament estan fets de fosfatidilcolina.

## Estructura

La fosfatidilcolina té (figura 1) :
* Un pol hidròfil: la colina i el grup fosfat.
* Una cua hidròfoba: els àcids grassos (en el cas de la figura els àcids palmític i oleic).

## Biologia

La fosfatidilcolina es produeix de manera natural pel fetge. És un constituent important de la bilis, on emulsiona els greixos presents al duodè. També és important a les sals biliars i per evitar que les gotetes lipídiques es reaglutinin.
Com que és fosfolípid es troba a la membrana cel·lular per mantenir-ne l'elastoviscositat. És un component essencial del sistema nerviós, i és prop del 30% del pes sec del cervell, i el 15% dels nervis.

## Ús industrial

Les lecitines (E322) es fan servir com emulsidors a la indústria alimentària. Actualment s'extreu majoritàriament de la soia. Per exemple es fa servir a la xocolata per millorar l'homogeneïtat dels ingredients.

## Recerca mèdica

El metabotidilcolines s'estudia per les membranes i les proteïnes de les membranes. Una lecitina marina s'estudia contra la psoriasis.

## Referències

* ↑ Theodore Gobley Sur la lécithine et la cérébrine Journal de Pharmacie et de Chimie t20 1874
* ↑ IUPAC-IUB Commission on Biochemical Nomenclature (CBN) (1978) Nomenclature of lipids (1976), Biochem. J., 171:21-35
* ↑ International Union of Biochemistry and Molecular Biology (1992) Biochemical Nomenclature and Related Documents, Portland Press, Edited by C. Liébecq
* ↑ lécithine marin et psoriasis = http://www.ingentaconnect.com/content/klu/10298/2006/00000004/00000001/00000140?crawler=true
Viccionari
# Leges Corneliae

Leges Corneliae o lleis cornèlies són una sèrie de lleis romanes dictades per diferents membres de la Gens Cornèlia durant la república Romana.
Una de les lleis cornèlies més velles és la que Publi Corneli Escipió Africà Major va edictar el 204 aC a Sicília.
La llei cornèlia del tribú de la plebs Gai Corneli el 67 aC limitava el poder dels edictes dels pretors; també establia que no es podia legislar a menys que després de l'aprovació pel poble, el senat estigués d'acord amb una presència d'un mínim de dos-cents membres; i establia finalment que un tribú no podia vetar un senatusconsultum. Una altra lex Cornelia establia regulacions sobre la darrera voluntat dels ciutadans romans que morien en captivitat.

## La reforma de Luci Corneli Sul·la

El dictador romà Luci Corneli Sul·la entre 82 aC i 79 aC volia restaurar l'esperit de l'època de la República Romana i va promoure una reforma profunda del sistema legal romà en dictar tota una sèrie de lleis. Són fonts de dubtes greus, incertituds i moltes qüestions, pel seu contingut, per les relacions entre les diverses lleis i per la seva cronologia. Moltes de les lleis de Sul·la van ser abolides després del seu govern.
* Cornelia agraria
* Cornelia de captivis
* Cornelia de civitate o Cornelia de municipiis
* Cornelia de falsis
* Cornelia de injuriis
* Cornelia judiciaria
* Cornelia de judiciis corruptis
* Cornelia de legatis magistratuum provincialium
* Cornelia de limitibus
* Cornelia de lusu
* Cornelia de magistratibus
* Cornelia de majestatis
* Cornelia monetaria
* Cornelia de plagiariis
* Cornelia de proscriptiones et proscriptis
* Cornelia de provinciis ordinandis
* Cornelia de provinciarum magistratibus
** Cornelia de parricidis, vegeu Cornelia de sicariis et veneficis
* Cornelia de questoribus
** Cornelia de rejectione judicum
* Cornelia de repetundis
* Cornelia de sacerdotiis
** Cornelia de sententia ferenda, probablement part de la lex Cornelia judiciaria.
* Cornelia de sicariis et veneficis
** Cornelia de Sponsoribus
* Cornelia de sumptibus
* Cornelia sumtuaria
** Cornelia testamentaria, vegeu Cornelia de falsis
* Cornelia tribunicia o Cornelia de tribunis
** Cornelia unciaria, llei sobre el tipus d'interès que eren rebaixats (Festus, s. v. Unciaria.)
** Cornelia de vadimonio
** Cornelia de vi publica

## Lleis cornèlies ulteriors

La Lex municipalis del 56 aC pel proconsul Publi Corneli Lèntul a l'illa de Xipre.

## Referències

* 1 2 3 Stella Maranca, Filippo. «Cornelie, leggi». A: Enciclopedia Italiana (en italià). Treccani, 1931.
* ↑ «Legal and Institutional Chronology of the Roman Republic» (en anglès). The Roman Empire. United Nations of Roma Victrix.
* ↑ Berger, Adolf. «Lex Cornelia (Leges Corneliae». A: Encyclopedic Dictionary of Roman Law (en anglès). The Lawbook Exchange, Ltd., 1953, p. 549-550. ISBN 9781584771425.
* ↑ Ciceró ad Fain. i. 9, iii. 6, 8, 10
* ↑ Ciceró, Verr.31
* ↑ Ciceró pro Rabir. 4
* ↑ Ciceró pro Cluent. cc. 20, 27