OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# José Agustín Mahieu

José Agustín Mahieu (Banfield, Província de Buenos Aires, Argentina, 1924 – Madrid, 29 de maig de 2010) va ser un assagista, guionista, historiador, director i crític cinematogràfic argentí.

## Biografia

Va estudiar medicina i es va dedicar després al periodisme i estètica del cinema en les Universitat del Litoral i de la Plata, va escriure a Clarín i a La Opinión.
En 1963 va dirigir la seva última pel·lícula, Ella vuelve desde la mañana, amb María Vaner i Leonardo Favio. En 1978 hagué d'exiliar-se al costat de la seva esposa, la dramaturga Roma Mahieu, a Espanya. Allí va escriure en El País, Diario 16, Cuadernos Hispanoamericanos, etc.
Va intervenir com a jurat o crític durant divuit anys en la Setmana Internacional de Cinema d'Autor de Benalmádena, Màlaga. El 1988 fou candidat, juntament amb Antonio Drove i Carlos Alberto Cornejo al Goya al millor guió adaptat per El túnel.

## Publicacions

* Historia del cortometraje argentino
* Breve historia del cine nacional
* Erotismo y violencia en el cine
* Leopoldo Torre Nilsson
* Cine latinoamericano (a l'Enciclopedia del cine Sarpe)

## Referències

* ↑ Agustín Mahieu, el amplio y profundo interés por el cine
* ↑ Murió el crítico y historiador argentino José Agustín Mahieu
* ↑ El túnel al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* «Obra de José Agustín Mahieu» a Dialnet.
* Articles de J. A. Mahieu a El País
# Alba Cid Fernández

Alba Cid Fernández (Ourense, 10 de març de 1989) és una poeta i escriptora gallega.

## Trajectòria

Alba Cid va estudiar Filologia Gallega a la Universitat de Santiago de Compostel·la on va realitzar la tesi doctoral i va començar a exercir la docència.
Va ser reconeguda des de molt jove amb diversos guardons literaris, entre els quals el 43è Concurs Nacional de Redacció Coca Cola (2003), el Rosalía de Castro de Cornellà (2006, 2008), el Minerva (2007), l'Ourense de Contos para a Mocidade (2010) o el Xuventude Crea (2013, 2016), entre d'altres. El 20 d'octubre de 2020 va ser guardonada amb el Premi Nacional de Poesia Jove Miguel Hernández per la seva obra Atlas que, segons el parer del jurat, constitueix «una reflexió sobre com la literatura elabora mapes de la realitat i sobre el valor moral que pot tenir la literatura com problematització del món».
Ha publicat textos en diversos llibres col·lectius, com Poética da casa (2006), 6 poemas 6. Homenaxe a Federico García Lorca (2015) i Librosconversos (2016), i en les revistes Dorna, Raigame, Algália, Grial i Luzes. Va mantenir diversos espais a la xarxa, com el quadern de viatge paxaros que foron príncepes otomanos o el seu compte d'Instagram, a més de col·laborar en diverses publicacions digitals, com Noir Magazine.

## Obra publicada

* Atlas, 2019, Galaxia.

### Obres col·lectives

* Poética da Casa, 2006, Consellería de Vivenda e Solo.
* 6 poemas 6. Homenaxe a Federico García Lorca, 2015, Biblos Clube de Lectores.
* Librosconversos, 2016, LibrosGalegos.gal.
* No seu despregar, 2016, Apiario.

## Referències

* ↑ "Alba Cid e David Vázquez gañan os premios Aurelio Aguirre e José Saramago", na web do concello de Santiago de Compostela, 16 de abril de 2008.
* ↑ «Alba Cid, Premio Nacional de Poesía Joven 'Miguel Hernández' 2020», 20-10-2020. [Consulta: 20 octubre 2020].
* ↑ «As poetas Lorena López e Alba Cid falan do novo número de Dorna | CRTVG». [Consulta: 3 octubre 2016].
* ↑ «Ceo ou cénit. A autoría feminina na poesía galega - Revista Luzes», 28-03-2016. Arxivat de l'original el 2019-09-25. [Consulta: 3 octubre 2016].
* ↑ Caderno de viaxe paxaros que foron príncipes otomanos
* ↑ «Essays on Tiny Forests and the Perpetual – NOIR Magazine». Arxivat de l'original el 3 d'octubre de 2016. [Consulta: 3 octubre 2016].
* ↑ «Alba Cid, Premio Nacional de Poesía Joven» (en castellà), 20-10-2020. [Consulta: 21 octubre 2020].
# April Jeanette

April Jeanette Mendez (19 de març de 1987, Nova Jersey) és una lluitadora professional estatunidenca que treballa per la WWE lluitant a la seva marca SmackDown, sota el nom de A.J.
Durant la seva estada a la Florida Championship Wrestling va aconseguir un regnat com a Reina de la FCW i un com a Campiona de Dives de la FCW, essent la primera lluitadora a haver aconseguit ambdós campionats femenins de la FCW.
Abans de treballar per la WWE va realitzar diverses promocions independents.

## Carrera
### WWE
#### 2009

El 5 de maig de 2009 va signar un contracte amb la WWE, sent enviada al seu territori de desenvolupament. El seu debut televisat va ser el 14 d'agost, sota el nom d'A. J. Lee, en un Fatal-4-way match on també participava Serena, Alicia Fox i Tiffany. El 22 d'agost va derrotar a Serena convertint-se en la Reina de la FCW.

#### 2010

El 29 de febrer de 2010 va retenir el seu títol contra Angela. Al juny va participar en un torneig que coronaria a la primera Campiona de Divas de la FCW, en la primera ronda va derrotar a Tamina, però a la semifinal va ser derrotada per Serena.
El 31 d'agost, en l'últim programa de la segona temporada de NXT Season 2 es va anunciar que competiria a la tercera temporada de NXT amb Primo com a mentor que l'acompanyaria. Va debutar com a face derrotant a Aksana i Goldust, amb Primo com a company de lluita. Va ser la quarta eliminada d'aquesta temporada de NXT.
El 12 de desembre de 2010 va perdre el seu títol enfront de Rosa Mendes. El 16 de desembre va derrotar a Naomi guanyant el Campionat de dives de la FCW, convertint-se en la primera diva a guanyar ambdós campionats femenins de la WWE.

#### 2011

El 13 de març en les gravacions de FCW va derrotar Naomi retenint el Campionat de Dives de la FCW. El 7 d'abril va perdre el campionat enfront de Aksana.
El 25 de maig va debutar a SmackDown on va fer equip amb Kaitlyn, van sortir acompanyades per Natalya, on foren derrotades per Alicia Fox i Tamina.

## En lluita

* Moviments finals
** Shining wizard
** Shiranui
* Moviments de Firma
** Hurricanrana
** Missile dropkick
** Multiple arm drags
** Spining heel kick
* Managers
** Primo

## Campionats i triomfs

* Florida Championship Wrestling
** Queen of FCW (1 vegada)
** FCW Divas Championship (1 vegada)
# Jaume Cerveró

Jaume Cerveró fou ardiaca de Corbera i canonge de Tortosa. Va esser elegit President de la Generalitat de Catalunya el 22 de juliol de 1572. El seu nom estava insaculat 26 anys quan va ser elegit.
En el seu mandat seguí la pressió fiscal iniciada per Benet de Tocco, amb una resposta de rebuig a la zona del Pallars. L'enviament de comissaris armats a la recerca dels encartats, provocà l'episodi conegut com la batalla de la conca d'Òdena que acaba amb el cap de 23 dels 80 revoltats plantats al pati del Palau de la Generalitat de Catalunya i a l'entorn de les cases del General.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Jaume Beuló

Jaume Beuló fou canonge de Vic. Va esser elegit President de la Generalitat de Catalunya el 22 de juliol de 1584. El seu nom estava insaculat des de 1561 en representació de l'església de Vic.
La seva família estava lligada a l'administració vigatana de la Diputació. Salvi Beuló i Bernadí Beuló són dos dels familiars que havien estat nomenats diputats locals en 1554 i 1572, respectivament.
Jaume Beuló va morir sobtadament només uns mesos després de ser elegit i el va substituir Pere Oliver de Boteller i de Riquer que havia ocupat el càrrec uns anys enrere.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Pere Pau Caçador i d'Aguilar-Dusai

Pere Pau Caçador i d'Aguilar-Dusai, doctor en ambdós drets, fou canonge i degà de Barcelona. Va ésser nomenat President de la Generalitat de Catalunya el 22 de juliol de 1605.
Era fill de Pere Caçador, senyor de la Torre Pallaresa i dels castells de la Roca i de Balsareny. La seva mare, Isabel d'Aguilar-Dusai, també pertanyia a una família de l'oligarquia barcelonina. Ere nebot dels bisbes Jaume i Guillem Caçador.
Havia format part de la divuitena de defensa el 1588 i el 1602 de la divuitena que havia de detenir el diputat i l'oïdor militar del trienni 1602-1605. Persona de personalitat forta, va tenir discrepàncies amb els altres diputats i amb els oïdors del seu consistori.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Francesc de Sentjust i de Castre

Francesc de Sentjust i de Castre, fou abat d'Arles (1598-1616) i ardiaca de Benasc. Va ésser nomenat President de la Generalitat de Catalunya el 22 de juliol de 1611.
Era fill d'Enric de Sentjust i de Sagarriga i de Jerònima de Castre. Els Sentjust era una nissaga implicats en la participació institucional des de feia segles. Ja el 1399, Berenguer de Sentjust havia participat en la coronació de Martí I, i tant el seu pare com el seu avi havien assistit a corts a finals del segle xvi. Havia ingressat a la carrera eclesiàstica en l'orde de Sant Benet. Fou monjo a Sant Cugat del Vallès, paborde al Penedès i síndic a Roma. Fou abat al monestir de Santa Maria d'Arles (1598-1616) i posteriorment a Santa Maria de Ripoll (1616-1621), on va construir el porxo que dona accés al claustre. Fou nomenat bisbe d'Elna (1621-1622)i de Girona (1622-1627). Com a responsable eclesiàstic va participar en les Corts de Barcelona de 1599 i de 1626 Durant el seu trienni al front de la Generalitat varen sovintejar els conflictes amb els oficials reials i amb la inquisició que havia decidit empresonar un oficial del veguer. La Generalitat i el Consell de Cent denuncien el cas davant la Reial Audiència que convidà als inquisidors a abandonar el principat. La corona ordena el sobreseïment d'aquesta decisió judicial. El 14 d'abril de 1612, la corona promulga una pragmàtica prohibint els pedrenyals, armes de foc curtes que feia servir l'estament militar. El menyspreu de la corona i especialment del virrei Francisco Hurtado de Mendoza y Cárdenas envers les institucions i lleis de Catalunya va ser una constant en aquest període.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
* «Francesc de Sentjust i de Castre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Gispert d'Amat i Desbosc de Sant Vicenç

Gispert d'Amat i Desbosc de Sant Vicenç, abat de Sant Pere de Galligants (1639-1654). Va ésser nomenat President de la Generalitat de Catalunya el 22 de juliol de 1644. Va ser abat de Santa Maria de Ripoll (1662-1665)
Era fill de Miquel Joan d'Amat i Desfar de Gravalosa, senyor de Castellbell, Vacarisses i Rellinars, i de la seva dona Peronella Desbosc de Rocabruna. Va ser monjo de l'orde de sant Benet i abat mitrat de Sant Pere de Galligants entre 1639 i 1644, amb una comunitat d'una dotzena de monjos. El 1656 esdevé abat del monestir de Sant Cugat del Vallès, fins al 1659.
Havia participat en les deliberacions sobre les contrafaccions dels soldats reials a Perpinyà el 1640 i que havien estat una de les causes de la Revolta dels Segadors.
Des de bon començament havia topat amb les autoritats borbòniques pels seus abusos i, en concret, amb Pèire de Marca qui pretenia segrestar els béns eclesiàstics de Barcelona i Girona. De Marca, el va denunciar als francesos per a poder fer una pinça entre França i Espanya contra Gispert d'Amat, però el gran suport que tenia als principals capítols va aconsellar als francesos a guanyar-se'l i el varen anomenar abat d'Arles amb una pensió de 1.000 escuts anuals. No va fer efecte aquesta aportació i Gispert d'Amat va seguir censurant les actuacions franceses, exigint, per exemple, que els governadors de les fortaleses militars fossin catalans i no francesos. Aquesta tenacitat va fer que els francesos cerquessin suport en Josep de Margarit i de Biure contra Gispert d'Amat, mentre que la Generalitat preparava un memorial de greuges per a presentar al virrei. Primer un intent de conspiració el 1645 contra el diputat eclesiàstic orquestrat des de dins la noblesa catalana per mirar de retornar a l'obediència espanyola i, a continuació, el mateix Gispert encapçalant una esquadra per a revoltar als ciutadans barcelonins a començament de 1646, van acabar en una acusació de traïció contra Gispert d'Amat i la seva detenció el 20 de febrer de 1646. Per aquesta operació d'Amat comptava amb l'assessor Josep d'Amigant i Carreras, la baronessa d'Albi Hipòlita d'Aragó i l'abat de Sant Pau del Camp.
El 6 d'abril el canonge d'Urgell, Bartomeu Viver, va substituir Gispert i el 15 de juliol de 1647, fins i tot va ser desinsaculat.
Haurien de passar uns anys fins que les relacions entre França i Espanya es normalitzessin i que tots els que havien sofert represàlies anessin retornant a la normalitat.
El 27 de gener de 1653 Gispert d'Amat tornaria a formar part d'una trenta-sisena, un cop rehabilitat el seu honor.

## Referències

* ↑ Mestre 1998, p. 40

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
* Mestre, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998. ISBN 84-297-3521-6.
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Benet Ignasi de Salazar

Benet Ignasi de Salazar, fou bisbe de Barcelona (1683-1692) i va ser el cent dotzè president de la Generalitat de Catalunya entre els anys 1689 i 1692, nomenat el 22 de juliol de 1689. D'origen riojà (va néixer a Baños de Río Tobía), va ser l'últim president de la Generalitat catalana nascut fora de Catalunya fins a la investidura de José Montilla Aguilera.
Va ingressar al monestir benedictí de San Millán de la Cogolla el 1629, on va arribar a ser abat. Posteriorment, fou abat del monestir de Jerez i abat general de la congregació de Valladolid del seu orde. Exercí el càrrec de qualificador de la inquisició i de teòleg del rei. Fou nomenat bisbe de Barcelona (1683-1692).
Va pacificar als sublevats pel tribut injust a Sant Andreu de Palomar. Va concedir privilegis als beneficiats de Sant Sever.
Les tensions històriques per les condicions d'allotjament de les tropes, va portar a una sublevació camperola simultània a Sant Boi de Llobregat, Gavà, Begues, Castelldefels, Sant Vicenç dels Horts, Sant Climent de Llobregat, Sant Feliu de Llobregat, Sant Just Desvern, Cornellà de Llobregat, Sarrià, Sant Joan Despí i Centelles. Tant la Diputació com el Consell de Cent van fer costat al virrei qui va poder reprimir la situació en algunes places i aixecar el setge que començava sobre Barcelona el 30 de novembre de 1689. Aquesta fidelitat institucional va fer que els diputats obtinguessin el títol de "Ilustres y fidelíssimos", mentre els Consellers de Barcelona tenien dret de cobertura davant el rei assimilat als Grans d'Espanya. Paral·lelament, i per a evitar la repressió sobre els avalotats, la Generalitat proposa el perdó reial a canvi d'un donatiu de 190.000 lliures per atendre la cavalleria. Es va acceptar, si bé la recaptació mai va arribar a la xifra compromesa a causa de l'empobriment generalitzat del país. Aquest incompliment va ser motiu de noves tensions entre el virrei, Juan Clarós Pérez de Guzmán duc de Medina Sidonia, i els diputats entre 1690 i 1694.
Paral·lelament, les tropes franceses continuaven assetjant a la frontera, cau la Seu d'Urgell el juny de 1691 i el juliol vint-i-cinc galeres protagonitzen el bombardeig de Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 Història dels Presidents..., pàg. 288-290
* 1 2 "El president que nació en Baños" a El Correo Digital
* ↑ Arqueisbat de Barcelona

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Suzanne Collins

Suzanne Collins (Hartford, Connecticut, 10 d'agost de 1962) és una escriptora i guionista estatunidenca, especialment coneguda per la trilogia d'Els jocs de la fam.
La carrera de Suzanne va començar el 1991, com a guionista en programes de televisió per a nens. Va treballar per a canals com Nickelodeon, i és autora d'episodis com "Clarissa ho explica tot", "Els misteriosos arxius de Shelby Woo", "Petit os" i "Oswald".
També va ser la guionista principal de Clifford, el gran gos vermell (en anglès Clifford Puppy Days) per a Scholastic Enternaiments. Va rebre una nominació de la Germandat d'Escriptors d'Amèrica (Writers Guild of America) per coescriure l'aclamat especial de Nadal "Santa, Baby!".
Després de conèixer l'autor de llibres infantils James Proimos mentre treballava en el programa "Generation O!" a Kid's WB, s'hi va inspirar per escriure llibres per a nens pel seu compte.
La primera saga que va escriure és la sèrie dedicada a Gregor, un nen novaiorquès d'onze anys que, després de caure per una reixa de ventilació amb la seva germana petita, arriba a un món en què conviuen éssers humans amb ratpenats i escarabats sota amenaça de les rates. La primera part es va anomenar Les Terres Baixes (2003), i la seguiren diversos volums que constitueixen la saga Les Cròniques de les Terres Baixes. Collins ha reconegut la influència d'Alícia al país de les Meravelles en la creació de la història.
Al 2005 va escriure un llibre il·lustrat per Mike Lester, titulat Quan Charlie McButton va perdre el poder.
Els jocs de la Fam, una trilogia iniciada al 2008 i inspirada en el mite grec de Teseu i el minotaure', explica la història de Katniss Everdeen, una adolescent obligada a participar en una competició extrema amb un grup de joves seleccionats a l'atzar, tot retransmès per televisió. Completaren la trilogia En flames (2009) i L'ocell de la revolta (2010). Al 2012 se'n va fer l'adaptació cinematogràfica, amb Jennifer Lawrence com a protagonista. L'any 2020 s'ha publicat la quarta entrega de la saga "Balada d'ocells i serps".
Un any a la selva, publicada al 2013, és una història il·lustrada infantil, autobiogràfica, protagonitzada per Suzy, una nena que espera el seu pare, destinat a la Guerra del Vietnam.

## Obres

* Sèrie Els Jocs de la Fam
** Els jocs de la fam (2008)
** En flames (2009)
** L'ocell de la revolta (2010)
** Balada d'ocells i serps (2020)
* Un any a la selva (2013)

## Referències

* ↑ «Suzanne Collins». Editorial Océano. [Consulta: 10 juny 2020].
* 1 2 3 «Suzanne Collins: biografía y obra» (en castellà). AlohaCriticón, 01-06-2020. [Consulta: 10 juny 2020].
* ↑ «'Los Juegos del Hambre' tendrá precuela: Suzanne Collins anuncia una nueva entrega de la saga literaria» (en castellà). eldiario.es, 17-06-2019. [Consulta: 10 juny 2020].
# TTF

«TTF» té aquests significats:
* Taxa a les transaccions financeres, ITF i també Taxa Tobin.
* Tetrathiafulvaleno, un compost orgànic usat en electrònica.
* Time to Treatment Failure, Temps pel fracàs del tractament, en quimioteràpia contra el càncer.
* Title Transfer Facility, un punt de comerç virtual de gas natural als Països Baixos.
* TrueType, un format estàndard de tipus de lletra desenvolupat per Apple Computer conjuntament amb Microsoft.
* Tumor Treating Fields (TTFields). Una nova teràpia mèdica per al tractament dels tumors cancerosos basada en camps elèctrics.
* Ten Thousand Fists, un àlbum de la banda de rock dur Disturbed.
* Titus the Fox, una plataforma de joc de Titus Interactive.
* TTF, Codi d'IATA -aeroports- per a l' Aeroport Custer a Monroe, Míchigan, Estats Units.
# Canis arnensis

Canis arnensis és una espècie extinta de mamífer carnívor de la família dels cànids que visqué a Europa des del Pliocè superior fins al Plistocè mitjà, fa entre 300.000 anys i 3,2 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Grècia, Hongria i Itàlia. Era si fa no fa igual de gros que els xacals d'avui en dia, amb els quals tenia una relació propera. Els seus fòssils sovint es troben al costat de les restes de C. etruscus, un caní més gros. El nom específic arnensis significa ‘de l'Arno’ en llatí.

## Referències

* 1 2 Entrada «Canis arnensis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 16 febrer 2025].
* 1 2 3 4 Flannery, 2019, «The Pleistocene — Gateway to the Modern World».
* ↑ Thenius, 1969, p. 375.

## Bibliografia

* Flannery, T. Europe: A Natural History (en anglès). Atlantic Monthly Press, 2019. ISBN 978-0-8021-2916-1.
* Thenius, E. Phylogenie der Mammalia: Stammesgeschichte der Säugetiere (einschließlich der Hominiden) (en alemany). Walter de Gruyter & Co., 1969. DOI 10.1515/9783111646824. ISBN 9783111646824.
# Canis etruscus

Canis etruscus és una espècie extinta de mamífer carnívor de la família dels cànids que visqué a Euràsia entre el Pliocè superior i el Plistocè mitjà. Se n'han trobat restes fòssils a Alemanya, Bulgària, Croàcia, França, Espanya (incloent-hi el jaciment egarenc de Can Guardiola i Castelló), Geòrgia, Grècia, Israel, Itàlia, el Kazakhstan, el Kirguizstan, els Països Baixos, Romania i el Tadjikistan. Evolucionà a Àsia i passà a Europa durant el Pliocè. Era un dels primers membres del llinatge evolutiu dels llops, tot i que de mida més petita que els seus parents moderns. Esdevingué el carnívor dominant de diversos ecosistemes. Els seus fòssils sovint es troben al costat de les restes de C. arnensis, un caní més petit.

## Referències

* 1 2 Entrada «Canis etruscus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 4 octubre 2023].
* ↑ Berástegui, Casanovas i Moyà, 2000, p. 266.
* 1 2 Flannery, 2019, «The Pleistocene — Gateway to the Modern World».
* ↑ Agustí i Antón, 2002, p. 236.

## Bibliografia

* Agustí, J.; Antón, M. Mammoths, Sabertooths and Hominids: 65 Million Years of Mammalian Evolution in Europe (en anglès). Columbia University Press, 2002. ISBN 0-231-11640-3.
* Berástegui, X.; Casanovas, J.; Moya-Solà, S. «El jaciment paleontològic de Cal Guardiola. Una finestra oberta al plistocè inferior de Catalunya. Contextualització geològica». Tribuna d'Arqueologia, 2000.
* Flannery, T. Europe: A Natural History (en anglès). Atlantic Monthly Press, 2019. ISBN 978-0-8021-2916-1.