OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antiga església de Sant Salvador de Prenafeta

L'antiga església de Sant Salvador de Prenafeta és una església al poble de Prenafeta, al municipi de Montblanc (Conca de Barberà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada a l'antic poble de Prenafeta, que quedà abandonat el segle xviii quan el poble es traslladà uns dos quilometres al sud. Actualment l'església es troba en ruïnes.

## Descripció

És un edifici amb dues parts diferenciades que possiblement corresponen a dos moments d'obra. Als peus de l'edifici hi ha el que seria el nucli primitiu: una nau rectangular que aniria coberta per una encavallada de fusta que no s'ha conservat. Això pot correspondre a mitjans de segle xi. El material constructiu és la pedra irregular petita i col·locada sense cura en el mur, lligada amb morter. Posteriorment (1300) es va afegir un nou tram de nau amb un absis semicircular a la capçalera. Aquesta part de l'edifici va coberta per una volta de canó apuntat que arrenca d'una imposta. Els dos trams de la nau es comuniquen mitjançant un gran arc ogival dovellat. En l'obra més moderna, els materials són també molt pobres. A la volta han quedat els senyals d'una cintra d'encanyissat, en el morter emprat per a lligar el reble.

## Història

Prenafeta es menciona com a topònim l'any 980. El 1054 va ser donat el lloc per la seva colonització i a partir d'aquesta data deurien iniciar-se les obres del castell. L'empresa repobladora va aturar-se com a conseqüència d'una incursió àrab documentada pels volts del 1086. No obstant això, poc temps després es deuria reprendre, aquesta vegada ja sense interrupció. Durant els segles XII el lloc depenia de la família Puigvert, descendents dels primers colonitzadors. Precisament en el testament d'un membre d'aquesta nissaga es documenta per primera vegada l'església de Sant Salvador, l'any 1166. Posteriorment, Prenafeta va passar a ser propietat del monestir de Poblet per donació d'un Puigvert. L'any 1300 una Acta de Visita al Cenobi esmenta la necessitat de construir una capella al lloc.

## Referències

* 1 2 «Sant Salvador de Prenafeta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].

## Enllaços externs

* «Antiga església de Sant Salvador de Prenafeta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà. Arxivat de l'original el 2016-06-03. [Consulta: 30 abril 2016].
# Ascona

L'ascona és un tipus d'arma llancívola (com una llança curta), que es llançava per ferir a distància. Solia ser usada, per exemple, pels almogàvers, que la llançaven abans d'entrar en la lluita cos a cos.

## Etimologia

La paraula podria venir de la paraula basca azkon, que significa 'sageta'.

## Referències

* ↑ ascona a Optimot
* ↑ DCVB: ascona

## Bibliografia

* Diccionari històric enciclopèdic, 1833

## Vegeu també

* Peltasta
* Tireòfor (soldat)
* Estòlica
* Falarica
* Javelina

## Enllaços externs

Viccionari
* «Livy: the Periochae».
# Amstel Gold Race 1969

L'Amstel Gold Race 1969 fou la 4a edició de l'Amstel Gold Race. La cursa es disputà el 18 d'abril de 1969, el vencedor final en va ser el belga Guido Reybrouck, que s'imposà a l'esprint al seu company d'escapada, Jos Huysmans, en la meta de Meerssen.
132 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 36 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Guido Reybrouck | Faema | 6h 21' 03" |
| 2 | Jos Huysmans | Dr. Mann-Grundig | m. t. |
| 3 | Eddy Merckx | Faema | + 16" |
| 4 | Eric Leman | Flandria-De Clerck-Krueger | m. t. |
| 5 | Willy Vekemans | Goldor-Hertekamp-Gerka | m. t. |
| 6 | Georges Pintens | Dr. Mann-Grundig | m. t. |
| 7 | Roger Rosiers | Dr. Mann-Grundig | m. t. |
| 8 | Gerard Vianen | Caballero | + 25" |
| 9 | Valere van Sweevelt | Faema | + 40" |
| 10 | Jaak Frijters | Dr. Mann-Grundig | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets
* Web oficial de la cursa
# Acetat de bornil

L'acetat de bornil és un compost químic orgànic, un èster monoterpè, que es troba sobretot a les plantes Lavandula angustifolia i Salvia rosmarinus, també es troba en diverses coníferes.
Té una olor balsàmica, a fusta i a pi.
Entre d'altres se li reconeixen propietats antibacterianes i antivirals, expectorants, sedatives i antiespasmòdiques.
La seva fórmula química és C12H20O2
S'utilitza en perfumeria però també com additiu alimentari i en la indústria tabaquera com saboritzant.

## Referències

* HERBOLARIA
# Antiga estació de Rubí

L'Antiga estació de Rubí és un edifici del municipi de Rubí (Vallès Occidental) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici aïllat de planta rectangular de planta baixa i pis. La composició, de caràcter neoclàssic, distribueix entorn d'un eix de simetria principal, les cinc finestres de la façana principal i tres a les laterals, que es corresponen en planta baixa amb obertures variables adaptant-les al canvi de nivell del terreny.
L'eix central de l'edifici està remarcat per un frontó. Tot un seguit de permòdols marquen la línia de sustentació de la cornisa i la disposició simètrica de les lluminàries originals de fosa reforcen la composició unitària de la façana. L'edifici és el resultat d'un important capítol de la història de la ciutat i de la comarca: la industrialització i l'arribada del ferrocarril.

## Història

El dia 13 de setembre de 1918 a les 10.30 h un automotor de la companyia "Ferrocarriles de Cataluña S.A." efectuava l'entrada a la nova estació, on l'esperava gairebé tot el poble de Rubí. El doctor Pearson va ser el promotor de l'arribada del ferrocarril a Rubí.

## Referències

* 1 2 3 «Antiga estació de Rubí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2015].
# Asfalt

L'asfalt és un material viscós, apegalós i de color negre, usat com a aglomerant a mescles asfàltiques per a la construcció de carreteres o autopistes. També és utilitzat en impermeabilitzants.

## Ocurrència natural i extracció

És present al petroli cru i compost gairebé per complet de betum. El seu nom recorda el Llac Asfaltites (el Mar Mort), en la conca del riu Jordà.
A més del lloc esmentat, es troba en estat natural formant una barreja complexa d'hidrocarburs sòlids en llacunes d'algunes conques petrolieres, com succeeix al llac de Guanoco, el llac d'asfalt més extens del món (Estat Sucre, Veneçuela), amb 4 km² d'extensió i 75 milions de barrils d'asfalt natural. Li segueix en extensió i importància el llac d'asfalt de La Brea, a l'illa de Trinitat.
A pesar de la fàcil explotació i excel·lent qualitat de l'asfalt natural, no sol explotar-se des de fa molt temps, ja que, en obtenir-se en les refineries petrolieres com subproducte sòlid al craqueig o fragmentació que es produïx a les torres de destil·lació, resulta molt més econòmica la seva obtenció d'aquesta manera. Succeïx una mica semblant amb l'obtenció del gas natural, que també resulta un subproducte gairebé indesitjable en el procés d'obtenció de gasolina i altres derivats del petroli.

## Referències

* ↑ «Lake Asphaltitus (Dead Sea)» (en anglès). Bible History. [Consulta: 1r agost 2021].
* ↑ «The Unique Pitch Lakes Of The World» (en anglès). WorldAtlas. [Consulta: 1r agost 2021].
# Amstel Gold Race 1974

L'Amstel Gold Race 1974 fou la 9a edició de l'Amstel Gold Race. La cursa es disputà el 13 d'abril de 1974, sent el vencedor final el neerlandès Gerrie Knetemann, que s'imposà en solitari amb més de 3' sobre el gran grup en la meta de Meerssen.
137 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 31 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Gerrie Knetemann | Gan-Mercier-Hutchinson | 6h 06' 30" |
| 2 | Walter Planckaert | Watney-Maes | + 3' 21" |
| 3 | Walter Godefroot | Carpenter-Confortluxe-Flandria | m. t. |
| 4 | Freddy Maertens | Carpenter-Confortluxe-Flandria | m. t. |
| 5 | Staf van Roosbroeck | M.i.c.-De Gribaldy-Ludo | m. t. |
| 6 | Gerard Vianen | Gan-Mercier-Hutchinson | m. t. |
| 7 | Jan Krekels | Tim Oil-Novy | m. t. |
| 8 | Tino Tabak | TI-Raleigh | m. t. |
| 9 | Willy Teirlinck | Sonolor-Gitane | m. t. |
| 10 | Herman van Springel | M.i.c.-De Gribaldy-Ludo | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets
* Web oficial de la cursa
# Antiga estació de tramvia de Tiana

L'Antiga estació de tramvia de Tiana és una obra de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil; es tracta d'una petita construcció realitzada amb maó, que s'adapta completament a l'espai que es forma a la bifurcació de dos carrers, de manera que presenta una planta amb forma aproximadament triangular. Està format per una sola planta, coberta per un petit terrat, el seu espai interior pot ser, a algunes parts, de molt reduïdes dimensions- especialment als angles que uneixen els dos carrers-.
Destaca per l'ús que se'n fa del maó com a únic material constructiu, que es combina amb petits mosaics de colors amb elements florals de caràcter purament ornamental. L'únic mur que presenta pot ésser considerat pràcticament com un porxo -encara que tancat- que combina l'arc de mig punt i l'arc de descàrrega.

## Història

Aquest edifici fou pensat inicialment com a aturada del tramvia, i lloc per a la venda de bitllets del mateix, essent emprat des del seu inici, l'any 1915, fins a la seva supressió, l'any 1955. Actualment acull botigues.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Antiga estació de tramvia de Tiana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Afwillita

L'afwillita és un mineral de la classe dels silicats. Va ser anomenat l'any 1925 per John Parry i Frederick Eugene Wright en honor d'Alpheus Fuller Williams.

## Característiques

L'afwillita és un silicat de fórmula química Ca₃[SiO₃(OH)]₂·2H₂O. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3 a 4.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'afwillita pertany a «09.AG: Estructures de nesosilicats (tetraedres aïllats) amb anions addicionals; cations en coordinació > [6] +- [6]» juntament amb els següents minerals: abswurmbachita, braunita, neltnerita, braunita-II, långbanita, malayaïta, titanita, vanadomalayaïta, natrotitanita, cerita-(Ce), cerita-(La), aluminocerita-(Ce), trimounsita-(Y), yftisita-(Y), sitinakita, kittatinnyita, natisita, paranatisita, törnebohmita-(Ce), törnebohmita-(La), kuliokita-(Y), chantalita, mozartita, vuagnatita, hatrurita, jasmundita, bultfonteinita, zoltaiïta i tranquillityita.

## Formació i jaciments

Va ser descrita per primer cop a la mina Dutoitspan, Kimberley, Districte de Francis Baard, Cap Septentrional, Sud-àfrica

## Referències

* ↑ «Afwillite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Amstel Gold Race 1979

L'Amstel Gold Race 1979 fou la 14a edició de l'Amstel Gold Race. La cursa es disputà el 14 d'abril de 1979, sent el vencedor final el neerlandès Jan Raas, que s'imposà en solitari en la meta de Meerssen. Aquesta fou la tercera victòria consecutiva de Jan Raas en aquesta competició.
137 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 32 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Jan Raas | TI-Raleigh-Mcgregor | 5h 59' 56" |
| 2 | Henk Lubberding | TI-Raleigh-Mcgregor | + 39" |
| 3 | Sven-Åke Nilsson | Miko-Mercier-Vivagel | m. t. |
| 4 | Willy Teirlinck | KAS-Campagnolo | + 1' 06" |
| 5 | Joop Zoetemelk | Miko-Mercier-Vivagel | m. t. |
| 6 | Michel Laurent | Peugeot-Esso-Michelin | m. t. |
| 7 | Frits Pirard | Miko-Mercier-Vivagel | + 1' 13" |
| 8 | Lucien van Impe | KAS-Campagnolo | + 1' 40" |
| 9 | Claude Criquielion | KAS-Campagnolo | m. t. |
| 10 | René Martens | Flandria-Ca Va Seul | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets
* Web oficial de la cursa
# Antiga rectoria del poble de Dosquers

L'Antiga rectoria del poble de Dosquers és una obra de Maià de Montcal (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa rectoral al costat de tramuntana de l'església romànica de Sant Martí de Dosquers. És de planta rectangular i ampli teulat a dues aigües amb les vessants vers les façanes laterals. Disposa de baixos, pis i golfes. Va ésser bastida amb pedra poc treballada del país, fent excepció dels carreus emprats per fer les obertures i les cantoners. Conserva un interessant ràfec amb les canaleres de teules vidriades de color verd i dibuixos geomètrics fets en vermell i blanc. A la façana de llevant hi ha una torre semicircular adossada als murs que possiblement servia de guaita. Una finestra de la façana de migdia conserva la data 1783.

## Referències

* ↑ «Antiga rectoria del poble de Dosquers». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Simó de Cramaud

Simó de Cramaud (Cramaud, vers 1345 – Poitiers, 15 de desembre de 1422), va ser un cardenal i arquebisbe catòlic francès, que va viure durant el període del Gran Cisma d'Occident. Creat (pseudo) cardenal per l'antipapa Joan XXIII, més tard va ser confirmat en el càrrec pel papa Martí V.

## Biografia

Va estudiar a Orleans i més tard a París, on va obtenir una llicenciatura (1369) i després un doctorat (1375) en dret, adquirint la reputació de talentós canonista.
Va ser nomenada col·legial (écolâtre) de la catedral d'Orleans. A partir de 1380 va tenir alguns càrrecs a la cort de Carles VI i el 1382 va ser nomenat jutge i conservador dels tres senescaltures jueves del Llenguadoc. Esdevé abat commendatari del monestir de Notre-Dame la Grande a Poitiers i canonge de Sant Martí a Tours .
Va ser elegit bisbe d'Agen el 30 de maig de 1382. El 7 d'agost de l'any següent va ser traslladat a la seu de Besiers. El 24 de novembre de 1385 va canviar de nou i es va convertir en bisbe de Poitiers. El 27 de maig de 1390 l'antipapa Climent VII el va nomenar arquebisbe de Sens, però el nomenament no va tenir efecte i aleshores va esdevenir el Patriarca Llatí d'Alexandria i administrador apostòlic de l'arxidiòcesi d'Avinyó a partir del 17 de març de 1391 i de la diòcesi de Carcassona a partir del 19 de setembre. del mateix any.
Es va posicionar contra l'antipapa Benet XIII, amb qui va negociar demanant la seva abdicació i va participar en llargues negociacions infructuoses per resoldre el Gran Cisma d'Occident.
El 1409 participà en el Concili de Pisa. El 2 de juliol del mateix any l'antipapa Alexandre V el va nomenar arquebisbe de Reims.
L'antipapa Joan XXIII el va nomenar cardenal al consistori del 13 d'abril de 1413 i li va conferir el títol de San Lorenzo in Lucina el 12 de maig següent. En el mateix període també va obtenir la diòcesi de Poitiers en administració apostòlica perpètua.
El 1417 va participar en el concili de Constança, en el qual va pronunciar l'homilia Libera, Deus Israel, ex omnibus tribulationibus suis Ecclesiam. El mateix any va participar en el conclave que elegí el papa Martí V, qui li va confirmar la dignitat de cardenal, amb el qual va tornar a França .
Va ser enterrat en una arca de marbre a la catedral de Poitiers, però el seu monument funerari va ser posteriorment destruït pels hugonots.

## Bibliografia

* Plantilla:BBKL
* Kaminsky, Howard, Simon de Cramaud and the Great Schism (New Brunswick, NJ) 1983.
* Kaminsky, Howard. "The Early Career of Simon De Cramaud". Speculum, vol. 49, no. 3, 1974, pp. 499–534., www.jstor.org/stable/2851753.
* Simon de Cramaud, De substraccione obediencie, ed. Howard Kaminsky, Cambridge, MA: the Medieval Academy of America, 1984.
* Jacques Lenfant, Histoire du concile de Pise, Chez Pierre Humbert, 1724, 327 p.
* Noël Valois, La France et le grand schisme d'Occident, A. Picard, 1896-1902, 4 tomes.

## Enllaços externs

* Aquest article incorpora fragments d'una publicació que està en domini públic: «Simon of Cramaud». A: Charles Herbermann. Catholic Encyclopedia. Nova York: Robert Appleton, 1913.
# Agafamosquits cridaner

L'agafamosquits cridaner (Ramphocaenus sticturus) és un ocell de la família dels polioptílids (Polioptilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita sotabosc i arbusts de les terres baixes al sud del Brasil, est del Perú i nord de Bolívia.

## Taxonomia

Considerada un grup subespecífic de Ramphocaenus melanurus va ser separada en una espècie de ple dret arran els treballs de Smith et al. 2018

## Referències

* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2021. IOC World Bird List (v11.1). doi : 10.14344/IOC.ML.11.1.
* ↑ BT Smith, RW Bryson Jr., WM Mauck III, J Chaves, MB Robbins, A Aleixo i J Klicka. 2018. Species delimitation and biogeography of the gnatcatchers and gnatwrens (Aves: Polioptilidae). Molecular Phylogenetics and Evolution 126: 45–57.
# Asiago (formatge)

L'asiago és un formatge de pasta premsada cuita elaborat amb llet de vaca a les regions del Vèneto i Trentino.

## Enllaços externs

* Consorci de tutela de l'Asiago DOP.
# Monestir de Cetățuia

El monestir de Cetățuia (en romanès: Mănăstirea Cetățuia) és un monestir ortodox romanès situat a Iași (Romania). El monestir figura al Registre Nacional de Monuments Històrics.

## Història

Situat al cim del turó de Cetățuia de l’antiga capital moldava, el monestir va ser construït pel príncep Gheorghe Duca al segle xvii.
El monestir està envoltat de fortificacions amb torres a les cantonades. En el passat, va proporcionar refugi durant el setge enemic o les invasions a gran escala. El nom en si, Cetățuia, significa ciutadella o fortalesa en romanès.
La singularitat del monestir de Cetățuia consisteix en el fet que s’ha conservat tot el conjunt de l’arquitectura monàstica.
Un lloc especial és el palau destinat a l’allotjament del príncep, un edifici fortificat característic del segle XVII i la cuina o, segons altres opinions, el bany turc, que és l’única construcció d’aquest tipus que s’ha conservat dins d’un conjunt monacal.
A més, també hi ha una sala gòtica, un museu d'art medieval, una torre anomenada "Sopar del pelegrí", des d'on es pot admirar el panorama de Iași i els seus famosos cellers amb vi obtingut de la seva pròpia vinya.

## Referències

* ↑ The Romanian Register of Historical Monuments in Iași County Arxivat 2010-11-23 a Wayback Machine.
* ↑ «Cetățuia Monastery».
* ↑ «Cetățuia Monastery, Iași, Romania».
* ↑ «Iași - City Highlights».

## Enllaços externs

* «Churches and monasteries in Iași». Iași City Hall website. Arxivat de l'original el 2011-07-26.
# Amstel Gold Race 1985

L'Amstel Gold Race 1985 fou la 20a edició de l'Amstel Gold Race. La cursa es disputà el 27 d'abril de 1985, sent el vencedor final el neerlandès Gerrie Knetemann, que s'imposà en solitari en la meta de Meerssen. Aquesta fou la segona victòria de Knetemann en aquesta cursa, després de l'aconseguida en l'edició de 1974.
144 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 55 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Gerrie Knetemann | Skil-Sem-KAS-Miko | 6h 27' 45" |
| 2 | Jef Lieckens | Lotto-Merckx-Campagnolo-Vermarc Sport | + 32" |
| 3 | Johnny Broers | Skala-Gazelle | + 32" |
| 4 | Patrick Versluys | Hitachi-Splendor-Sunair-Marc | + 59" |
| 5 | Phil Anderson | Panasonic-Raleigh | + 1' 22" |
| 6 | Nico Verhoeven | Skala-Gazelle | m. t. |
| 7 | Ludo Peeters | Kwantum-Decosol-Yoko | m. t. |
| 8 | Claude Criquielion | Hitachi-Splendor-Sunair-Marc | + 2' 46" |
| 9 | Johan Lammerts | Panasonic-Raleigh | m. t. |
| 10 | Marc Sergeant | Lotto-Merckx-Campagnolo-Vermarc Sport | + 4' 04" |

## Enllaços externs

* Resultats complets
* Web oficial de la cursa
# Antiquark b

L'antiquark b (fons) és un antiquark de tercera generació, semblant a un antiquark d, però més pesant i inestable. És l'antipartícula del quark b, amb el qual es pot aniquilar, generant radiació gamma.
Són un dels possibles constituents dels mesons B. Es considera que les partícules amb un antiquark b tenen un sabor b d'una unitat positiva.

## Referències

* 1 2 K. Nakamura et al. (Particle Data Group). «PDGLive Particle Summary 'Quarks (u, d, s, c, b, t, b', t', Free)'». Particle Data Group, 2011.
# Agafamosquits de Pará

L'agafamosquits de Pará (Polioptila paraensis) és un ocell de la família dels polioptílids (Polioptilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les terres baixes del sud-est de l'Amazònia del Brasil.

## Taxonomia

Ha estat considerat una subespècie de Polioptila guianensis. Actualment és considerat pel Congrés Ornitològic Internacional, versió 11.1, 2021 una espècie diferent, arran els treballs de Whitney et Alonso 2005.

## Referències

* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2:Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ F Gill, D Donsker et P Rasmussen (Eds). 2021. IOC World Bird List (v11.1). doi : 10.14344/IOC.ML.11.1.
* ↑ BM Whitney i JA Alonso. 2005. A new species of gnatcatcher from white-sand forests of northern Amazonian Peru with revision of the Polioptila guianensis complex. Wilson Bulletin 117: 113–127.
# Asil Surís

L'Asil Surís és una entitat benèfica de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà) fundada com a llegat de Joan Surís i Llorens. L'edifici modernista de l'arquitecte General Guitart i Lostaló està protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

L'edificació ha anat tenint successives ampliacions. Actualment és una construcció de planta i pis, formada per una distribució completament ordenada i simètrica on actua d'eix l'entrada amb un gran finestral. D'aquest nucli central parteixen dues construccions laterals iguals formades per tres finestres verticals amb dues obertures cadascun, units al primer pis amb la planta baixa per maó vist, accentuant la verticalitat per trencar la monotonia de l'horitzontalitat. L'estructura acaba en una teulada de teules vermelles que va seguida per una tímida balconada. Completant el conjunt arquitectònic encara queden dos cossos més lateralment, afegits respectant l'ordenació de l'edifici.

## Història

L'any 1845, Joan Surís i Llorens va institucionalitzar un llegat de caràcter benèfic que hauria de portar el seu nom, amb una aportació de 40.000 pesos. El 1896 es comprà el terreny i es va construir entre 1904 i 1906. El projecte data del 30 de juliol del 1904 i fa referència a un «asil per a gent gran sense recursos i infants desemparats». El 1906 es va crear la Fundació Asil Surís, i la residència va ser gestionada per les Germanes dels Vells Desemparats.

## Referències

* 1 2 «Asil Surís». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 maig 2012].
# Amstel Gold Race 1988

L'Amstel Gold Race 1988 fou la 23a edició de l'Amstel Gold Race. La cursa es disputà el 23 d'abril de 1988, sent el vencedor final el neerlandès Jelle Nijdam, que s'imposà en solitari en la meta de Meerssen.
169 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 96 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Jelle Nijdam | Superconflex | 6h 28' 42" |
| 2 | Steven Rooks | PDM | + 17" |
| 3 | Claude Criquielion | Hitachi | m. t. |
| 4 | Éric Boyer | Système U | m. t. |
| 5 | Marc Sergeant | Hitachi | + 26" |
| 6 | Steve Bauer | Weinmann-La Suisse | + 42" |
| 7 | Dag Otto Lauritzen | Del Tongo | m. t. |
| 8 | Bruno Cornillet | Z-Peugeot | m. t. |
| 9 | Martial Gayant | Toshiba | m. t. |
| 10 | Rolf Gölz | Superconflex | + 1' 01" |

## Enllaços externs

* Resultats complets
* Web oficial de la cursa