OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Terra de faraons

Terra de faraons (títol original: Land of the Pharaohs) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Howard Hawks i estrenada l'any 1955. Ha estat doblada al català.

## Argument

Cap al 2600 aC, a l'època de la IV dinastia, el faraó Kheops, enriquit després de diverses victòries militars, pensa ara a assegurar la seua vida eterna i decidix construir la seua tomba, una piràmide inexpugnable. Demana a l'arquitecte-esclau Vashtar que construïxca el lloc d'enterrament més majestuós i segur que mai s'haja construït. Al mateix temps, el faraó coneix la bella princesa xipriota Nellifer, que li explica que el seu poble no pot pagar el tribut que el faraó exigix. Obligada per les circumstàncies, oferix convertir-se en la dona del faraó. El faraó accepta, i Nellifer ordirà plans contra el faraó.

## Comentari

Es tracta d'una superproducció ambientada a l'antic Egipte. Va rebre bones crítiques relacionades amb l'ambientació, els milers d'extres i l'espectacle visual, però el repartiment no va incloure cap de les grans estrelles cinematogràfiques del moment. Això degué disminuir l'atractiu publicitari. El poc èxit de públic i econòmic va ser el primer fracàs comercial de Howard Hawks. Posteriorment s'ha convertit en un film de culte per a grans directors com ara Martin Scorsese o François Truffaut.

## Repartiment

* Jack Hawkins: el faraó Kheops
* Joan Collins: la princesa Nellifer
* James Robertson Justice: Vashtar
* Dewey Martin: Senta
* Alex Minotis: Hamar
* Luisella Boni: Kyra
* Sydney Chaplin: Treneh
* James Hayter: Mikka
* Carlo d'Angelo: el guardià dels cossos
* Bud Thompson: Mabuna

## Referències

* ↑ «Terra de faraons». Ésadir.cat.
* ↑ Scorsese, Martin «Guilty Pleasures». Film Comment, 1978, pàg. 63-66.
* ↑ Truffaut, François. Les films de ma vie (en francés). París: Flammarion. ISBN 9782081495791.
# Funció de Liouville

La funció de Liouville, denotada per λ(n) i atribuïda a Joseph Liouville, és una funció important en teoria de nombres.
Si n és un enter positiu, aleshores λ(n) és definit com:
    $\lambda (n)=(-1)^{\Omega (n)},\,\!$
on la funció Ω(n) és el nombre de factors primers de n, comptats amb multiplicitat. Vegeu la successió a l'OEIS.
λ és una funció completament multiplicativa atès que Ω(n) és una funció additiva. Com que Ω(1) = 0 tenim que λ(1) = 1. La funció de Liouville satisfà la següent identitat:
    $\sum _{d|n}\lambda (d)=1\,\!$ si n és un quadrat perfecte, i:
    $\sum _{d|n}\lambda (d)=0\,\!$ altrament.

## Sèries

La sèrie de Dirichlet per a la funció de Liouville en termes de la funció zeta de Riemann té la forma
    ${\frac {\zeta (2s)}{\zeta (s)}}=\sum _{n=1}^{\infty }{\frac {\lambda (n)}{n^{s}}}.$
La sèrie de Lambert per a la funció de Liouville és
    $\sum _{n=1}^{\infty }{\frac {\lambda (n)q^{n}}{1-q^{n}}}=\sum _{n=1}^{\infty }q^{n^{2}}={\frac {1}{2}}\left(\vartheta _{3}(q)-1\right),$
on $\vartheta _{3}(q)$ és la funció theta de Jacobi.

## Conjectures

La conjectura de Pólya, formulada per George Pólya el 1919, estableix que:
    $L(n)=\sum _{k=1}^{n}\lambda (k)\leq 0$
per n > 1. Aquesta conjectura va resultar ser falsa. El contraexemple més petit és n = 906150257, trobat per Minoru Tanaka el 1980. Es desconeix si L(n) canvia de signe infinitament.
Definint la suma
    $M(n)=\sum _{k=1}^{n}{\frac {\lambda (k)}{k}},$
s'especula que en algun moment M(n) ≥ 0 per n ≥ n$_0$ prou gran (ocasionalment, aquesta conjectura ha sigut incorrectament atribuïda a Pál Turán). Aquesta va ser refutada per Haselgrove el 1958 (vegeu la referència), en mostrar que M(n) pren valors negatius infinites vegades. Si és veritat aquesta conjectura, aquesta es pot veure com una prova de la hipòtesi de Riemann, com ho va mostrar Pál Turán.

## Referències

* Polya, G., Verschiedene Bemerkungen zur Zahlentheorie. Jahresbericht der deutschen Math.-Vereinigung 28 (1919), 31-40.
* Haselgrove, C.B. A disproof of a conjecture of Polya. Mathematika 5 (1958), 141-145.
* Lehman, R., On Liouville's function. Math. Comp. 14 (1960), 311-320.
* M. Tanaka, A Numerical Investigation on Cumulative Sum of the Liouville Function. Toquio Journal of Mathematics 3, 187-189, (1980).
# Centerville

«Centerville» té aquests significats:
* Centerville (Alabama)
* Arkansas:
** Centerville (comtat de Faulkner)
** Centerville (comtat de Hempstead)
** Centerville (comtat de Jackson)
** Centerville (comtat de Yell)
* Califòrnia:
** Centerville (comtat d'Alpine)
** Centerville (comtat de Butte)
** Centerville (comtat d'El Dorado)
** Centerville (comtat de Fresno)
** Centerville (comtat de Humboldt)
** Centerville (comtat de Shasta)
** Centerville (comtat de Sierra)
** Center Ville
* Centerville (Carolina del Nord)
* Centerville (Carolina del Sud)
* Centerville (Dakota del Sud)
* Centerville (Florida)
* Centerville (Geòrgia)
* Centerville, antic nom de Jersey (Geòrgia), localitat
* Centerville (Indiana)
* Centerville (Iowa)
* Centerville (Maine)
* Centerville (Massachusetts)
* Centerville Township,comtat de Leelanau, Michigan
* Centerville (Minnesota)
* Centerville (Missouri)
* Centerville (Nova Jersey)
* Centerville (Nova York)
* Ohio:
** Centerville (comtat de Gallia)
** Centerville (comtat de Montgomery)
* Pennsilvània:
** Centerville (comtat de Crawford)
** Centerville (comtat de Washington)
* Centerville (Tennessee)
* Centerville (Texas)
* Centerville (Utah)
* Centerville (Washington)
* Wisconsin:
** Centerville (comtat de Manitowoc)
** Centerville (comtat de Grant)
** Centerville (comtat de St. Croix)
** Centerville (comtat de Trempealeau)
# Grand Tour

Grand Tour va ser el nom donat a un viatge de diversió/instrucció per Europa, que realitzaven principalment els joves de classe mitjana alta per acabar la seva formació. El costum es va imposar des de l'acabament de la Guerra dels Trenta Anys fins a l'inici dels desplaçaments de masses durant la dècada de 1840 amb els ferrocarrils, i el viatge solia anar associat a un itinerari predeterminat. La tradició va continuar fins i tot després dels viatges de masses amb tren i vaixell de vapor, ja que va facilitar el desplaçament dels joves nord-americans a altres llocs del món.

## Referències

* ↑ Chaney, Edward. The Evolution of the Grand Tour: Anglo-Italian Cultural Relations Since the Renaissance (en anglès). Taylor & Francis, 2000. ISBN Taylor & Francis.

## Bibliografia

* Jeremy Black (2003). France and the Grand Tour (Palgrave) 247p
* Jeremy Black (2011). The British and the Grand Tour (Routledge) 207p
* Bohls, Elizabeth e Duncan, Ian. ed. (2005). Travel Writing 1700-1830 : An Anthology. Oxford University Press. ISBN 0-19-284051-7
* Buzard, James (2002), "The Grand Tour and after (1660-1840)", in The Cambridge Companion to Travel Writing. ISBN 0-521-78140-X
* Chaney, Edward. (1985), The Grand Tour and the Great Rebellion: Richard Lassels and 'The Voyage of Italy' in the seventeenth century(CIRVI, Geneva-Turin, 1985.
* Chaney, Edward. (2004), "Richard Lassels": entry in the Oxford Dictionary of National Biography.
* Chaney, Edward. The Evolution of the Grand Tour: Anglo-Italian Cultural Relations since the Renaissance (Frank Cass, London and Portland OR, 1998; revised edition, Routledge 2000). ISBN 0-7146-4474-9.
* Chaney, Edward. ed. (2003), The Evolution of English Collecting (Yale University Press, New Haven and London, 2003).
* Paul Fussell, "The Eighteenth Century and the Grand Tour", in The Norton Book of Travel, ISBN 0-393-02481-4
* Trease, Geoffrey. The Grand Tour (Yale University Prewss) 1991.
* Witon, Andrew e Bignamini, Maria. Grand Tour: The Lure of Italy in the Eighteenth-Century.

## Enllaços externs

* The Grand Tour
* Grand Tour online
* Viatjants i Voyeurs Arxivat 2017-06-27 a Wayback Machine.
* Contemporary Grand Tour na Itália - fotos i citacions
# Creu de terme de Sant Sebastià (Argentona)

La Creu de terme de Sant Sebastià és una obra d'Argentona (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'una creu de terme, feta de fusta, a la part superior de la qual hi ha les escultures de fusta de la Mare de Déu de la Magrana i la de Jesucrist.
A la base del pal vertical hi ha nou escultures de sants vinculats a la vila d'Argentona. El projecte és obra d'Antoni Moragas i Gallissà, i les escultures de Jaume Clavell.
Les escultures originals estan dipositades a la casa gòtica. Les que hi ha en aquest monument són rèpliques.
Tipològicament no hi ha cap dubte que es tracta d'una creu de terme, amb tots els elements escultòrics propis d'aquesta tipologia. Malgrat tot, no se li pot aplicar la disposició addicional 1.1 de la Llei 9793 d'acord amb la Llei de l'Estat 1671985 que recull el Decret 571/1963 del Ministeri d'Educació, atès que protegeix explícitament les creus de terme anteriors al 1863.

## Referències

* 1 2 3 4 «Creu de terme de Sant Sebastià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 31 maig 2020].
# Centrals nuclears als Països Catalans

Les centrals nuclears als Països Catalans són instal·lacions destinades a la generació d'energia elèctrica mitjançant la fissió nuclear que estan o han estat operatives als Països Catalans.

## Operatives

* Central nuclear d'Ascó, dos reactors que sumen una potència bruta de 1.860 MWe (megawatts elèctrics):
** Reactor Ascó I, potència bruta de 1.032,5 MWe, reactor PWR.
** Reactor Ascó II, potència bruta de 1.027,2 MWe, reactor PWR.
* Central nuclear de Cofrents, un reactor de potència bruta de 1.092 MWe, reactor BWR.
* Central nuclear de Vandellòs, actualment un sol reactor operatiu, Vandellòs II, de potència bruta de 1.087,1 MWe, reactor PWR.

## No operatives
### En procés de desmantellament

* Vandellòs I, reactor de la central nuclear de Vandellòs que té una potència bruta de 500 megawatts elèctrics, reactor nuclear de gas GCR.

## Referències

* 1 2 3 4 http://www.csn.es/index.php?option=com_content&view=article&id=25&Itemid=18&lang=es Arxivat 2013-10-31 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 5 «Centrals nuclears als Països Catalans». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Amparo Carbonell Tatay

Amparo Carbonell Tatay (València, 1955), és una escultora i catedràtica valenciana de la Universitat Politècnica de València; des de 2010 es acadèmica de la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Carles, i membre de Consell Valencià de Cultura des de 2018.

## Biografia

Va estudiar escultura a l'Escola de Belles Arts de Sant Carles. Fou Vicedegana de Cultura a la Facultat de Belles Arts entre 1989 i 1991, directora de l'Àrea de Cultura de 1992 a 1993 i entre 1993 i 1996 va ser Vice-rectora de Cultura de la Universitat Politècnica de València. Entre 2006 i 2008 va ser Secretària General del Cercle de Belles Arts de València. En 2012 era catedràtica de Processos Escultòrics de la Facultat de Belles Arts de la Universitat Politècnica de València, on imparteix docència, i fa investigació, gestió i creació artística.
Ha dirigit 14 tesis doctorals, ha impartit docència en Universitats Europees i ha dirigit projectes d'investigació en institucions estatals i internacionals, i ha escrit i col·laborat en diverses publicacions.
Ha participat en exposicions col·lectives i individuals en Fires Internacionals d'Art Contemporani, i ha comisariat nombroses exposicions a Museus i Institucions. La seua obra ha estat exposada en diversos museus i galeries com Tour Eiffel, Southhampton Institute, Museu d'Art Modern de Tarragona i té obra en el Museu Salvador Allende (Xile), Museu de Valls, a la Generalitat Valenciana, al Fons d'Art Contemporani de la Universitat Politècnica de València; Conselleria de Cultura de Múrcia; Museu Torres García (Montevideo, Uruguai), Museu d'Art Contemporani de Villafamés, Institut Valencià d'Art Modern i altres col·leccions privades d'Europa i d'Amèrica.

## Referències

* ↑ «Les Corts renoven el Consell Valencià de Cultura en triar a 14 nous consellers». [Consulta: 17 març 2019].
* ↑ «Amparo Carbonell, profesora AVM (Arte y TV), nombrada Académica de la Real Académica de San Carlos». Arxivat de l'original el 2016-10-15. [Consulta: 17 març 2019].
* 1 2 3 Press, Europa. «Cultura.- Amparo Carbonell, nueva académica de la Real Academia de Bellas Artes de San Carlos de Valencia», 11-12-2012. [Consulta: 17 març 2019].
* 1 2 «Carbonell Tatay, Amparo» (en castellà). [Consulta: 19 març 2019].
* 1 2 3 «Amparo Carbonell Tatay |». [Consulta: 19 març 2019].
* ↑ «Carbonell Tatay, Amparo (1955-)» (en castellà). [Consulta: 19 març 2019].
* ↑ «Carbonell Tatay, Amparo 1955-» (en anglés). worldcat.org. [Consulta: 17 març 2019].
# Granja de serps

Una granja de serps és una instal·lació que allotja i cria una gran varietat de serps, sovint amb finalitats d'investigació i recollida de verí per a la creació d'antiverins.
Moltes granges de serps són principalment atraccions turístiques. Existeixen granges de serps notables als Estats Units, Tailàndia, Xina, Brasil, França, Alemanya, Costa Rica i Rússiaː
* Institut Memorial Queen Saovabha (Tailàndia)
* Serpentari siberià (Novossibirsk)

## Referències

* ↑ «Visiting China's 'snake village' of Zisiqiao» (en anglès). BBC News, 05-02-2013.

## Enllaços externs

* Imatges d'una granja de serps a Bangkok, Tailàndia
* Animal World and Snake Farm Arxivat 2016-11-02 a Wayback Machine.
# Carlos Manglano de Mas

Carlos Manglano de Mas (València, 1950) és un arquitecte i polític valencià, fill de José Manglano Selva.

## Biografia

Estudià arquitectura a la Universitat Politècnica de València i el 1977-1979 fou professor a l'Escola Superior d'Enginyers Industrials. Durant els primers anys de la transició fou el president de Renovació Democràtica i membre de la direcció del Club de Encuentros.
El 1977 va ingressar a la UCD de la mà d'Emilio Attard Alonso i el 1979 fou president de l'agrupació Acción Ciudadana Liberal, que poc després ingressarà a Aliança Popular, partit del que fou vicepresident provincial amb suport de Jorge Verstrynge. Fou elegit diputat per la província de València per la Coalició Popular a les eleccions generals espanyoles de 1982 i 1986. Fou Vicepresident Segon de la Comissió del Defensor del Poble (1982-1983) i Vicepresident Segon de la Comissió de Defensa del Congrés dels Diputats.
Després de la crisi d'AP que forçà la destitució de Jorge Vestrynge el setembre de 1986, es va donar de baixa del partit i passà al Grup Mixt. El 1988 ingressà al Partit Liberal i el 1989 es va integrar am la resta del partit al Partit Popular.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, II Legislatura
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats, III Legislatura
* ↑ El País, 16-9-1986
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.335. ISBN 9788495484802.
# Bandera de Jersey

La bandera de Jersey es compon d'un sautor vermell sobre un camp blanc i al quadrant superior, la insígnia de Jersey coronada per una "corona Plantagenet" d'or. La bandera fou adoptada pel parlament de Jersey el 12 de juny de 1979, proclamada per la reina Elisabet II el 10 de desembre de 1980 i hissada oficialment per primera vegada el 7 d'abril de 1981.

## Estatus i protocol

La bandera ha estat decretada pel sobirà per utilitzar-la a la Batllia de Jersey com a bandera de l'illa. La bandera del Regne Unit també pot onejar, però s'ha de donar prioritat a la bandera de Jersey. L'agutzil de Jersey sol·licita l'oneig de la bandera de Jersey als edificis governamentals en una llista de dies de bandera oficials quan les banderes onegen des de la seu del poder judicial i legislatiu; s'encoratja a les persones, però no obligades, a observar també els dies oficials de la bandera.
La bandera anterior al 1981 es continua utilitzant com a part de les cerimònies de recreació del Dia de l'Alliberament de les illes del Canal, el 9 de maig.

## Banderes històriques

La bandera actual és la primera que s'adopta oficialment. Extraoficialment, s'havia utilitzat un sautor vermell sobre camp blanc des de, almenys, la dècada de 1830.
* Bandera anterior a 1981.

## Referències

* ↑ «Bailiwick of Jersey» (en anglès). Flags Of The Jersey. [Consulta: 7 juliol 2022].
* ↑ «Flag flying days in Jersey: dates, occasions and protocol» (en anglèrs). States of Jersey. [Consulta: 7 juliol 2022].
* ↑ Rybot, N. V. L. «The So-Called Jersey Flag». The Mariner's Mirror. Society for Nautical Research [Londres], vol. 37, 1, 1951, pàg. 82–84. DOI: 10.1080/00253359.1951.10658064.
# Jerseiès

El jerseiès (Jèrriais -pronunciació aproximada: "jerié") és una llengua indoeuropea directament emparentada amb el normand, del qual es considera una forma dialectal) parlada a les illes Anglonormandes, especialment a Jersey.
Ha estat en declivi durant el passat segle xx, al mateix temps que l'anglès es va establir com l'idioma de l'ensenyament, el comerç i l'administració. Una llengua similar és el guernseiès (dgèrnésiais), la qual es parla a l'illa veïna de Guernsey. Aquestes dues llengües són mútuament intel·ligibles entre si i per la seva banda mantenen una forta similitud amb el dialecte francès anomenat normand que es parla a la Normandia, regió situada al nord-oest de França, davant les illes Anglonormandes.
Tant el jerseiès com el guernseiès posseeixen, tal com s'ha indicat, una forta similitud amb l'actual normand normatiu, i tot i que deriven de la llengua d'oïl, no obstant això hi resulten notòries les influències cèltiques procedents dels veïns bretó i còrnic, a les quals posteriorment es van sumar les influències dels idiomes escandinaus i de l'anglès.
Victor Hugo, durant el seu exili a Jersey, es va interessar per la llengua i va comptar alguns escriptors de Jersey entre el seu cercle de coneguts i partidaris.

## Referències

* ↑ Jones, Mari C. «Does language loss follow a principled structural path? Evidence from Jersey Norman French» (en anglès). Journal of French Language Studies, 28, 3, 11-2018, pàg. 399–429. DOI: 10.1017/S0959269518000042. ISSN: 0959-2695.
* ↑ «Guernésiais» (en anglès). Ethnologue Free. [Consulta: 5 novembre 2023].
* ↑ Altares, Guillermo «Últimas palabras desde Jersey» (en castellà). El País [Madrid], 20-09-2016. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Baldacchino, Godfrey. Island Songs: A Global Repertoire (en anglès). Scarecrow Press, 2011, p. 104. ISBN 978-0-8108-8177-8.
* ↑ «El jerseyés, la lengua que fascinó a Víctor Hugo y desconcertó a los nazis y a los colaboracionistas franceses» (en castellà). 20minutos.com, 24-12-2021. [Consulta: 5 novembre 2023].
# Guernsey

La Batllia de Guernsey és una dependència de la Corona Britànica, que amb Jersey forma part de les illes Anglonormandes. Endemés de l'illa de Guernsey comprèn les d'Alderney, Sark, Herm, Jethou, Brecqhou, Burhou i altres illots.

## Administració

En la direcció de l'illa hi ha un Lieutenant Governor nomenat per la reina d'Anglaterra, amb els mateixos poders que a Jersey, i l'executiu és en mans de l'Assemblea dels Estats, que és formada per:
* 12 counselors
* Un bailiff (qui amb els counselors formen la Court Royal de Guernsey)
* Un procurator, que detindrà el poder judicial
* 33 deputies populars
* 10 douzaines (representants parroquials)
* 2 representants per Alderney.
Tots ells són escollits per sufragi universal.

## Història

Cap a l'any 6000 aC l'ascens mundial del nivell del mar va transformar els fins llavors promontoris del continent europeu en les actuals Illes Anglonormandes. En aquest temps, agricultors neolítics van poblar les costes i van construir els dòlmens i menhirs. L'illa de Guernsey conté tres menhirs esculpits de gran interès arqueològic; el dolmen conegut com L'Autel du Dehus també conté una deïtat de dolmen.
Durant la seva migració a Bretanya empesos per l'assentament a la Gran Bretanya dels saxons, els britànics van ocupar les illes Lenur (l'antic nom de les Illes Anglonormandes) incloent Lisia (Guernsey) i Angia (Jersey). Sarnia és el nom llatí de l'illa en temps romans. Procedent del regne de Gwent, Sant Sansó l'abat de Dol (Bretanya) és acreditat com a introductor de cristianisme a Guernsey.
En 933 les illes van passar a dependre directament del Ducat de Normandia a l'annexionar-se aquest al Ducat de Bretanya. L'illa de Guernsey i altres Illes Anglonormandes representen els últims remanents del Ducat medieval de Normandia. A les illes, el sobirà d'Anglaterra ostenta el títol de Duc de Normandia.
Guernsey va ser ocupat per tropes alemanyes en la Segona Guerra Mundial. Abans de l'ocupació, molts nens de Guernsey van ser evacuats a Anglaterra per a viure amb parents o forasters durant la guerra. Alguns nens mai van ser reunits amb les seves famílies. Durant l'ocupació, moltes persones de Guernsey van ser deportades pels alemanys a camps en el sud-oest d'Alemanya, notablement a Biberach an der Riss i internades en el Camp Lindele.

## Divisió administrativa

L'illa de Guernsey és dividida en 10 parròquies:
| Parish | Population (census 2001) | area (vergees) | area (km²) |
| Castel | 8,975 | 6,224 | 10.1 |
| Forest | 1,549 | 2,508 | 4.2 |
| St Andrew | 2,409 | 2,752 | 4.4 |
| St Martin | 6,267 | 4,479 | 7.3 |
| St Peter Port | 16,488 | 4,074 | 6.5 |
| St Pierre du Bois | 2,188 | 3,818 | 6.2 |
| St Sampson | 8,592 | 3,687 | 6.0 |
| St Saviour | 2,696 | 3,892 | 6.2 |
| Torteval | 973 | 1,901 | 3.1 |
| Vale | 9,573 | 5,462 | 8.8 |

## Referències

* ↑ «Guernsey - Geografía - Libro Mundial de Hechos». [Consulta: 8 maig 2019].
* ↑ Berry, William. The History of the Island of Guernsey (en anglès). Longman, Hurst, Rees, Orme, and Brown, 1815, p. 31.

## Enllaços externs

* Guernsey - Lloc web oficial
# Paterson

«Paterson» té aquests significats:
* Toponímia:
** Paterson (Nova Jersey), població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey
** Paterson (Washington), comunitat no incorporada al comtat de Benton, Washington, Estats Units
** West Paterson, població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey
* Biografies:
** Alan Paterson (Glasgow, 1928 - Canadà, 1999), atleta escocès especialista en el salt d'alçada
** Algy Paterson (1995), darrer parlant matern de la llengua martuthunira d'Austràlia Occidental
** David Paterson (1954), polític estatunidenc, membre del Partit Demòcrata, senador al Senat de l'estat de Nova York
** Emma Paterson (Londres, 1848 – 1886), feminista i sindicalista anglesa
** Katie Paterson (Glasgow, 1981), artista visual resident a Fife
** Tim Paterson (1956), enginyer informàtic que va escriure el sistema operatiu QDOS
** William Paterson (Montrose, Angus, 1755 - 1810), botànic britànic
* Miscel·lània:
** Paterson (pel·lícula), pel·lícula de Jim Jarmusch, estrenada l'any 2016, amb Adam Driver i Golshifteh Farahani en els papers principals
** Colt Paterson, model de revòlver
# Santa Enimia

Santa Enimia (Santa Erímia en occità, Sainte-Enimie en francès) és un municipi del cantó de Santa Enimia, del departament francès del Losera a la regió d'Occitània. És cap d'un cantó i és un centre turístic important de les Gorges del Tarn. Aquest municipi pertany a l'associació Els pobles més bonics de França.

## Referències

* ↑ Camproux, Charles. Essai de géographie linguistique de Gévaudan.c (en francès). Presses universitaires de France, 1962.
* ↑ Els pobles més bonics de França: Santa Enimia