OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nicomedes (matemàtic)

Nicomedes (grec antic: Nικoμήδης) (antiga Grècia, c. 280 aC - c. 210 aC) va ser un matemàtic grec del segle III aC.
No es coneix res de la seva vida. Tampoc es conserven les seves obres. Per referències d'autors posteriors, com Eutoci o Pappos d'Alexandria, se sap que va ser contemporani o posterior a Eratòstenes i contemporani o anterior a Apol·loni de Perge. Amb aquestes dates es poden estimar els anys de naixement i mort de Nicomedes, al 280 i 210 aC respectivament.
La seva obra principal es titulava Sobre les concoides i, hi explicava la construcció d'aquestes corbes i la manera d'utilitzar-les per a resoldre dos dels problemes clàssics de la matemàtica grega: la trisecció de l'angle i la duplicació del cub.

## Referències

* ↑ Heath, 1981, p. 238.
* ↑ Kline, 1990, p. 118.

## Bibliografia

* Heath, Thomas Little. A History of Greek Mathematics (en anglès). New York: Dover Publications, 1981. ISBN 0-486-24073-8.
* Kline, Morris. Mathematical Thought from ancient to modern times (en anglès). Oxford: Oxford University Press, 1990. ISBN 0-19-506135-7.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Nicomedes (matemàtic)» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Toomer, G.J. «Nicomedes». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 14 juliol 2013].
# Arturo Barea Ogazón

Arturo Barea Ogazón (Badajoz, 20 de setembre de 1897 – Londres, 24 de desembre de 1957) fou un periodista, presentador de ràdio i escriptor espanyol. Després la Guerra civil espanyol es va exiliar al Regne Unit, on visqué fins a la seva mort. La seva obra més important és La forja de un rebelde, una trilogia biogràfica que fou molt calorosament acollida a Anglaterra, Dinamarca, França i Espanya on es va publicar després de la dictadura franquista.

## Referències

* ↑ «Arturo Barea Ogazón». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Clazòmenes

Clazòmenes (grec antic: Κλαζομεναί, llatí: Clazomenae) era una ciutat de Jònia a l'Àsia Menor al sud de la badia d'Esmirna. Tenia a l'est territori d'Esmirna i a l'oest territori d'Èritres. Ocupava la banda nord d'un istme, i Teos era al costat sud. Aquest istme era el braç de terra que connectava Èritres amb el continent. La frontera entre Èritres i Clazòmenes era a la ciutat de Cítrion, que segons Estrabó havia estat el lloc original de la ciutat, que no era gaire llunyana, i les muntanyes de Tmolos, amb grans boscos. La ciutat tenia vuit illes al seu front que es conreaven, entre les quals Pele, Drimussa i Maratusa, segons Plini el Vell.
La ciutat va ser fundada pels jonis. Gent de Cleones i Fliünt, expulsada pels doris del Peloponès, es van establir al territori de Colofó i van fundar Escífia (Σκυφία) però després es van traslladar a Clazòmenes, que van fundar prop de la costa. Va ser atacada per Aliates II de Lídia (regnà entre 621-654 aC) però la ciutat va resistir, segons diu Heròdot. Va fer moltes colonitzacions destacant Abdera, Fanagòria i Tanais entre d'altres, i va comerciar intensament amb Egipte. En temps de Cresos de Lídia (meitat del segle vi aC) la ciutat tenia el seu tresor a Delfos. Heròdot va enumerar a la ciutat entre els estats grecs d'Àsia Menor sense incloure-la als estats insulars (que eren Quios i Samos) tot i que la ciutat havia estat traslladada a una illa a tocar de la costa durant la Revolta Jònica, però el seu territori era cap a l'interior.
Otanes de Pèrsia va ocupar la ciutat poc després de l'inici de la Revolta Jònica. Després de la guerra de Pèrsia amb Atenes, Clazòmenes va ser tributària d'Atenes, però el 412 aC després de la derrota atenenca a Sicília, es va revoltar juntament amb Quios i Èritres. En aquesta època es va fortificar Policne, a la costa, com a lloc de refugi, però els atenencs la van ocupar, van traslladar a la seva població a l'illa, i va restablir el govern favorable a Atenes enviant als caps rebels a Dafnos; aviat va arribar el navarc espartà Astíoc que va exigir la restitució dels desterrats de Dafnos, cosa a la qual els atenesos es van negar i Astíoc va atacar la ciutat, que no tenia muralles, però va poder ser rebutjat, segons Tucídides.
Després del tractat de pau d'Apamea entre la República Romana i Antíoc III l'any 188 aC, els romans van declarar a Clazòmenes «immune» (lliure de taxes i li van donar una de les petites illes de la rodalia, segons Titus Livi. Després de la derrota de Mitridates VI Eupator per Sul·la l'any 84 aC, els pirates cilicis van atacar i saquejar Clazòmenes com van fer a altres ciutats de la costa. Clazòmenes es va incloure a la província romana d'Àsia.
Hi van néixer Anaxàgores, i el dramaturg Eurípides.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Clazomenae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 11 gener 2021].
# Màstec

El màstec, cama-roja, estaqueta, masteguera o messeguera (Chondrilla juncea) és una espècie de planta amb flors del gènere Chondrilla dins la família de les asteràcies (Asteraceae). És una planta nativa d'Europa, l'Àsia central i occidental i el nord d'Àfrica.
Addicionalment pot rebre els noms de cama-roges espinoses, cama-roja amarga, cama-roja d'arrel, cama-roja de rel, cama-roja dolça, enciam salvatge, estaquetes, fusell, fusells, ginestera, herba per a visc, llonja, màstecs, mastegueres, morret de bou, peu d'arpella, xicoies, xicoira i xicoira dolça. També s'han recollit les variants lingüístiques alotja, alotxa, camarotges espinoses, cames-roges espinoses, masseguer, mastec, mastecs, màsterecs, mosseguera, xicloina i xicòria.

## Descripció

Planta biennal o perenne verd grisosa, normalment amb tija solitària de fins a 1 m. Fulles caulinars inferiors oblanceolades, molt i irregularment dentades, amb pecíol alat, fulles superiors generalment petites, linears, enteres o finament dentades. Capítols grocs aproximadament d'1 cm de diàmetre, amb 9-12 flors. Involucre de 9-12 mm, amb bràctees linear-lanceolades, glabres o tomentoses. Aquenis amb pic prim. Floreix a l'estiu.

## Hàbitat

Habita en llocs oberts i secs.

## Taxonomia
### Varietats

Dins d'aquesta espècie es reconeixen les dues varietats següents :
* Chondrilla juncea var. juncea
* Chondrilla juncea var. longifolia Nasseh

### Sinònims

* Chondrilla acantholepis Boiss.
* Chondrilla brevirostris Fisch. i C.A.Mey.
* Chondrilla canescens Kar. i Kir.
* Chondrilla graminea M.Bieb.
* Chondrilla gummifera Iljin
* Chondrilla latifolia M.Bieb.
* Chondrilla virgata C.Presl in J.Presl & C.Presl [1822, Delic. Prag. : 116]
* Chondrilla rigens Rchb. [1831, Fl. Germ. Exc. : 271]
* Chondrilla laciniata Steven [1856, Bull. Soc. Imp. Naturalistes Moscou, 29 (2) : 410]
* Chondrilla intybacea Friv. [1835, Flora, 18 : 335]
* Chondrilla hispida Desf. [1829, Tabl. Écol. Bot. Paris, éd. 3 : 144]
* Chondrilla gaudinii Hegetschw. in Suter [1822, Fl. Helv., ed. 2, 2 : 162]
* Chondrilla crepoides Lam. [1786, Encycl. Méth. Bot., 2 : 77] non L. in Murray [1774]
* Chondrilla angustissima Hegetschw. [1839, Fl. Schweiz : 762]
* Chondrilla viminea Bubani [1899, Fl. Pyr., 2 : 105] non (L.) Lam. [1786] [nom. illeg.]
* Chondrilla lutea Dulac

## Usos en la caça

S'extreu de la planta una substància semilíquida, dita alonja o llonja, de color rossa, molt aferradissa, que serveix per a fer visc per tal de caçar ocells.

## Propietats

Indicacions: usada com aperitiu. Sembla tenir propietats com a antioxidant.

## Referències

* 1 2 «Chondrilla juncea». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 17 desembre 2024].
* 1 2 «Chondrilla juncea L.» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ «Màstec». Tela Botánica. [Consulta: 4 desembre 2009].
* ↑ «Màstec». Plantas útiles: Linneo. Arxivat de l'original el 2009-12-01. [Consulta: 4 desembre 2009].
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1980

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1980, disputat al circuit de Brands Hatch el 13 de juliol del 1980.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 27 | Alan Jones | Williams - Ford | 76 | 1h 34' 49. 228 | 3 | 9 |
| 2 | 5 | Nelson Piquet | Brabham - Ford | 76 | + 11.007 s | 5 | 6 |
| 3 | 28 | Carlos Reutemann | Williams - Ford | 76 | + 13.285 s | 4 | 4 |
| 4 | 4 | Derek Daly | Tyrrell - Ford | 75 | + 1 Volta | 10 | 3 |
| 5 | 3 | Jean Pierre Jarier | Tyrrell - Ford | 75 | + 1 Volta | 11 | 2 |
| 6 | 8 | Alain Prost | McLaren - Ford | 75 | + 1 Volta | 7 | 1 |
| 7 | 6 | Hector Rebaque | Brabham - Ford | 74 | + 2 Voltes | 17 | |
| 8 | 7 | John Watson | McLaren - Ford | 74 | Motor | 12 | |
| 9 | 29 | Riccardo Patrese | Arrows - Ford | 73 | + 3 Voltes | 21 | |
| 10 | 1 | Jody Scheckter | Ferrari | 73 | + 3 Voltes | 23 | |
| 11 | 50 | Rupert Keegan | Williams - Ford | 73 | + 3 Voltes | 18 | |
| 12 | 20 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 72 | + 4 Voltes | 22 | |
| 13 | 30 | Jochen Mass | Arrows - Ford | 69 | + 7 Voltes | 24 | |
| NC | 16 | René Arnoux | Renault | 67 | No Classificat | 16 | |
| Ret | 25 | Didier Pironi | Ligier - Ford | 63 | Roda | 1 | |
| Ret | 9 | Marc Surer | ATS - Ford | 59 | Motor | 15 | |
| Ret | 11 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 57 | Caixa canvi | 9 | |
| Ret | 23 | Bruno Giacomelli | Alfa Romeo | 42 | Virolla | 6 | |
| Ret | 2 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 35 | Motor | 19 | |
| Ret | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Ford | 30 | Neumàtics | 2 | |
| Ret | 22 | Patrick Depailler | Alfa Romeo | 27 | Motor | 8 | |
| Ret | 31 | Eddie Cheever | Osella - Ford | 17 | Suspensions | 20 | |
| Ret | 12 | Elio de Angelis | Lotus - Ford | 16 | Suspensions | 14 | |
| Ret | 15 | Jean Pierre Jabouille | Renault | 4 | Motor | 13 | |
| NVQ | 14 | Jan Lammers | Ensign - Ford | | | | |
| NVQ | 21 | Keke Rosberg | Fittipaldi - Ford | | | | |
| NVQ | 43 | Desiré Wilson | Williams - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Didier Pironi 1' 11. 004
* Volta ràpida: Didier Pironi 1' 12. 368 (a la volta 54)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-02-19. [Consulta: 17 abril 2010].
# Gabriela Adameșteanu

Gabriela Adameșteanu (Târgu Ocna, 2 d'abril de 1942) és una novel·lista, periodista, assagista i traductora romanesa.
És reconeguda per les novel·les Drumul egal al fiecarei zile ('El camí igual de tots els dies', 1975) i Dimineața pierdută ('Un matí perdut' 1983) així com pel seu activisme en suport a la societat civil i per ser membre del Grup pel Diàleg Social i editora de la Revista 22, de caràcter polític i cultural.
Com a traductora ha traduït al romanès les obres d'Hector Bianciotti o de Guy de Maupassant, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Adameșteanu, Gabriela. «Cronologie, per Andreea Draghicescu». A: Opere I. Dimineata pierduta (en romanès). Elefant Online, 2016-06-14. ISBN 978-973-46-2113-2.
* ↑ «Gabriela Adamesteanu - Words Without Borders». [Consulta: 25 novembre 2017].
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1990

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1990, disputat al circuit de Silverstone el 15 de juliol del 1990.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Alain Prost | Ferrari | 64 | 1h 18' 31. 0 | 5 | 9 |
| 2 | 5 | Thierry Boutsen | Williams - Renault | 64 | + 39.092 s | 4 | 6 |
| 3 | 27 | Ayrton Senna | McLaren - Honda | 64 | + 43.088 s | 2 | 4 |
| 4 | 29 | Éric Bernard | Larrousse - Lamborghini | 64 | + 1' 15.302 min. | 8 | 3 |
| 5 | 20 | Nelson Piquet | Benetton - Ford | 64 | + 1' 24.003 min. | 11 | 2 |
| 6 | 30 | Aguri Suzuki | Larrousse - Lamborghini | 63 | + 1 Volta | 9 | 1 |
| 7 | 10 | Alex Caffi | Arrows - Ford | 63 | + 1 Volta | 17 | |
| 8 | 4 | Jean Alesi | Tyrrell - Ford | 63 | + 1 Volta | 6 | |
| 9 | 8 | Stefano Modena | Brabham - Judd | 62 | + 2 Voltes | 20 | |
| 10 | 25 | Nicola Larini | Ligier - Ford | 62 | + 2 Voltes | 21 | |
| 11 | 21 | Emanuele Pirro | Dallara - Ford | 62 | + 2 Voltes | 19 | |
| 12 | 24 | Paolo Barilla | Minardi - Ford | 62 | + 2 Voltes | 24 | |
| 13 | 26 | Philippe Alliot | Ligier - Ford | 61 | + 3 Voltes | 22 | |
| 14 | 28 | Gerhard Berger | McLaren - Honda | 60 | Accelerador | 3 | |
| Ret | 2 | Nigel Mansell | Ferrari | 55 | Caixa canvi | 1 | |
| Ret | 16 | Ivan Capelli | Leyton House - Judd | 48 | Pèrdua de combustible | 10 | |
| Ret | 12 | Martin Donnelly | Lotus - Lamborghini | 48 | Motor | 14 | |
| Ret | 11 | Derek Warwick | Lotus - Lamborghini | 46 | Motor | 16 | |
| Ret | 17 | Gabriele Tarquini | AGS - Ford | 41 | Motor | 26 | |
| Ret | 9 | Michele Alboreto | Arrows - Ford | 37 | Motor | 25 | |
| Ret | 6 | Riccardo Patrese | Williams - Renault | 26 | Xassís | 7 | |
| Ret | 3 | Satoru Nakajima | Tyrrell - Ford | 20 | Part elèctrica | 12 | |
| Ret | 19 | Alessandro Nannini | Benetton - Ford | 15 | Col·lisió | 13 | |
| Ret | 22 | Andrea de Cesaris | Dallara - Ford | 12 | Prob. amb el combustible | 23 | |
| Ret | 23 | Pierluigi Martini | Minardi - Ford | 3 | Alternador | 18 | |
| NVS | 15 | Mauricio Gugelmin | Leyton House - Judd | 0 | Bomba del combustible | 15 | |
| NVQ | 14 | Olivier Grouillard | Osella - Ford | | | | |
| NVQ | 7 | David Brabham | Brabham - Judd | | | | |
| NVQ | 36 | Jyrki Järvilehto | Onyx - Ford | | | | |
| NVQ | 35 | Gregor Foitek | Onyx - Ford | | | | |
| NVQ | 33 | Roberto Moreno | Euro Brun - Judd | | | | |
| NVQ | 18 | Yannick Dalmas | AGS - Ford | | | | |
| NVQ | 34 | Claudio Langes | Euro Brun - Judd | | | | |
| NVQ | 31 | Bertrand Gachot | Coloni - Subaru | | | | |
| NVQ | 31 | Bruno Giacomelli | Life | | | | |

## Altres

* Pole: Nigel Mansell 1' 07. 428
* Volta ràpida: Nigel Mansell 1' 11. 291 (a la volta 51)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-21. [Consulta: 7 maig 2010].
# Martin Zeiller

Martin Zeiller (17 d'abril de 1589, Ranten, Àustria - 6 d'octubre de 1661, Ulm, Alemanya) fou un teòleg protestant i escriptor alemany. Estudià a Ulm i tingué diverses feines relacionades amb la jurisprudència i la història. Escrigué més d'una norantena de títols i fou el prototip de pensador barroc.

## Obres

* (Trad.) François de Rosset: Theatrum tragicum ... in die Teutsche Sprache transferirt durch M. Zeiller, hg. Martin Opitz. Danzig 1640 u.ö. (25 Auflagen sind bekannt)
* Fidus achates, oder Getreuer Reisgefert. Ulm 1651
* Historici, chronologici et geographi ... quo vixerunt, et operibus ... scripserunt. 2 Bde. Ulm 1652
* 100 Dialogi oder Gespräch von unterschiedlichen Sachen. Ulm 1653
* Handbuch von allerley nutzlichen Erinerungen. 2 Bde. Ulm 1655

## Bibliografia

* Ulrich Gaier u.a. (Hrsg.): Schwabenspiegel, Bd. 1, Ulm 2003, S. 496 (Autorenlexikon)
* Walter Brunner: Martin Zeiller (1589-1661) - Ein Gelehrtenleben. Graz 1990
* Walther Killy: „Literaturlexikon: Autoren und Werke deutscher Sprache“. (15 Bände) Gütersloh; München: Bertelsmann-Lexikon-Verl. 1988-1991 (CD-ROM Berlin 1998 ISBN 3-932544-13-7)
# Zriba

Zriba o Ez-Zriba o Ez-Zeriba (àrab: الزريبة, az-Zarība) és un llogaret de Tunísia a la governació de Zaghouan, uns 10 km al sud-est de la ciutat de Zaghouan. Té una població de menys de cent habitants i s'ha despoblat els darrers anys a favor de Hammam Zriba, població nascuda al voltant d'unes termes properes. La mesquita està fora d'ús, però la zàwiya, amb un vell mihrab, s'ha arranjat recentment. Hamman Zriba, amb uns cinc mil habitants, és de fet la capçalera de la delegació, la qual té una població de 20.530 habitants.

## Economia

L'activitat econòmica de la comarca és eminentment agrícola. Uns 4 o 5 km a l'oest de la ciutat hi ha les termes (hammam), anomenades Hammam Zriba, molt concorregudes pel turisme nacional, localitat a la que s'ha desplaçat la població. Hi ha altres termes a la comarca i restes romanes importants.

## Administració

Com a delegació o mutamadiyya, duu el codi geogràfic 16 52 (ISO 3166-2:TN-12) i està dividida en vuit sectors o imades:
* El Jouf Est (16 52 51)
* El Jouf Ouest (16 52 52)
* Ez-Zeriba Hammam Sud (16 52 53)
* Ez-Zriba Hammam Nord (16 52 54)
* Ez-Zeriba Village (16 52 55)
* Bou Achir (16 52 56)
* Jeradou (16 52 57)
* Aïn El Batria (16 52 58)
Al mateix temps, forma una municipalitat o baladiyya (codi geogràfic 16 12).

## Referències

* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 53-54. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] «المصنف الوطني لترميز الوحدات الإدارية» (en àrab i francès). [Publicacions de l'Institut Nacional d'Estadística]. المعهد الوطني للإحصاء [Institut Nacional d'Estadística] [Tunis], 12-2012, pàg. 139. ISSN: 1737-7838 [Consulta: 18 agost 2021].

## Enllaços externs

* Zriba - Lloc web oficial
# Magda Cârneci

Magda Carneci (Gârleni, comtat de Bacău, Romania, 28 desembre de 1955) és una escriptora, historiadora de l'art, assagista i professora universitària.
Estudià història de l'art i teoria de l'art a l'Acadèmia de Belles Arts de Bucarest. Es doctorà en Història de l'Art a l'École des Hautes Etudes en Ciències Socials de París, al 1997. Va rebre diverses beques internacionals en literatura i història de l'art (Fulbrigt, Soros, Getty, Comunitat Europea).
Membre de la coneguda «generació dels anys 80» de la literatura romanesa, de la qual va ser una de les teòriques. Després de la Revolució de desembre de 1989 es va implicar activament en l'escena política i cultural romanesa dels anys noranta. Als anys 2000, després de treballar com a professora visitant a l'Institut Nacional de Llengües i Civilitzacions Orientals (INALCO) de París, va ser la directora de l'Institut Cultural Romanès de París (2007 - 2010). En l'actualitat, és professora visitant de la Universitat Nacional d'Arts de Bucarest, redactora en cap de la revista d'arts visuals ARTA i presidenta del PEN Club Romania. També és membre del Parlament Cultural Europeu.
Va començar la seva carrera literària a la revista România literară, amb el nom de ploma Magdalena Ghica, que va fer servir fins al 1989. Va publicar molts llibres de poesia, crítica d'art i assaigs en romanès i en altres idiomes, i els seus poemes n'han estat traduïts a molts d'ells. Ha publicat poemes en revistes internacionals de poesia com: Visions International (Estats Units); Orte (Suïssa); Quadrant (Austràlia); Exquisite Corpse (Estats Units); Action Poétique (França); Cumhuriyet Kitap Sayi (Turquia), Ossiris (Massachusetts), The Southern Californian Anthology, etc.

## Obra

Literatura:
* Hypermateria (Bucarest, 1980): poesia
* A Deafening Silence (Bucarest, 1985): poesia
* Chaosmos (Bucarest, 1992): poesia
* Psaume (en francès, Marsella, 1997): poesia
* Poeme / Poems (en anglès i romanès, Bucarest, 1999): poesia
* Political Poems (Bucarest, 2000): poesia
* FEM, traduïda al francès i a l'anglès (París. 2018): novel·la.
Crítica d'art:
* Art of the 1980s. Texts on postmodernism (Bucarest, 1996),
* Art of the 1980s in Eastern Europe. Texts on Postmodernism (en anglès, Bucarest, 1999)
* Visual Arts in Romania 1945-1989 (Bucarest, 2000).
* Perspectives roumaines. Du postmodernisme à l'intégration européenne (París, 2004).

## Referències

* ↑ «Magda Carneci» (en francès). La poéthèque. [Consulta: 27 octubre 2020].
* ↑ «Magda Carneci» (en anglès). European Cultural Parliament – ECP. Arxivat de l'original el 2020-11-01. [Consulta: 27 octubre 2020].
* ↑ «Magda Carneci». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ «Magda Cârneci» (en castellà). Esdrújula Ediciones. Arxivat de l'original el 2020-10-31. [Consulta: 27 octubre 2020].
* ↑ «Magda Carneci». Maison des écrivains et de la littérature. [Consulta: 27 octubre 2020].
# Faustinòpolis

Faustinòpolis (en llatí Faustinopolis, en grec antic Φαυστινόπολις) era una ciutat del sud de Capadòcia a uns 20 km de Tíana.
Va rebre el nom de l'emperadriu Faustina, la dona de Marc Aureli, que va morir allí, un llogaret on pretenia establir una colònia, i que el seu marit, com honor pòstum va erigir en ciutat i li va donar el seu nom. El geògraf Hièrocles la situa a la província de Cappadocia Secunda. La seva situació exacta no es coneix, però no era gaire llunyana a les portes Cilícies.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Faustinopolis». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 29 abril 2021].
# Àlbum tribut

Un àlbum tribut és una col·lecció de versions de cançons o composicions instrumentals. El seu concepte pot ser de diversos artistes fent un homenatge a un artista únic, o un sol artista fent un tribut a diversos artistes, o d'un sol artista fent un homenatge a un altre artista únic.
Hi ha hagut homenatges o covers registrats des d'abans que els primers àlbums es convertissin tècnicament factibles. Un dels primers exemples és el de Enrico Caruso, que va fer enregistraments de l'òpera de Ruggero Leoncavallo. El naixement del disc tribut modern "se li atribueix al de productor Hal Willner amb l'LP Amarcord Nino Rota, l'any 1981. Va seguir amb homenatges a Thelonious Monk, dibuixos animats de Disney, Kurt Weill, Charles Mingus i Harold Arlen.
Alguns discos tribut són creats amb un gir conceptual, més enllà d'una simple col·lecció de covers. Aquests inclouen:
* Discos realitzats per un artista intèrpret o executant només les cançons d'un altre artista. Com a Gran Zeppelin, un àlbum tributo a Led Zeppelin, realitzats exclusivament per Great White. The Persuasions, The Inmates, Les Fradkin, The Smithereens, i Laibach van fer diversos àlbums d'aquest tipus, gravats enterament amb cançons de The Beatles.
* Àlbums basats en versions realitzades en un estil de música diferent a la dels seus intèrprets originals. Aquests inclouen Is It Rolling Bob?: Un Tribut de reggae a Bob Dylan, Selena ¡VIVE! Homenatge a Selena i Goth Oddity 2000: Homenatge a David Bowie.
* Àlbums que recreen un àlbum específic, amb versions de cançons d'aquest àlbum. Com "McLemore Avenue", que inclou totes les cançons del disc Abbey Road de The Beatles.
* Àlbums composts per covers de cançons cantades en un altre idioma. Aquests inclouen Tributo a The Cure - Porque No Puedo Ser Tu (1999) i Tribut a Queen: Els Grans del Rock en Español (1997).
* Àlbums fets per commemorar la pèrdua d'un artista apreciat. Aquests inclouen So amazing: A Tribute to Luther Vandross, registrat poc després de la seva mort.
* Alguns discos titulats i comercialitzats com a "homenatge". Són dedicats a figures musicals conegudes, semblants o imitacions, gravat per músics de sessió anònims i artistes intèrprets o no distingits.