OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Libre Belgique

La Libre Belgique és un diari belga en llengua francesa que va ser creat el febrer del 1915 com a diari clandestí de la resistència contra l'ocupant prussià durant la Primera Guerra Mundial, editat, segons el primer número en «un celler automòbil». Després de la guerra, Paul Jourdain, el fill del fundador del diari clandestí, amb carta blanca del cardenal Désiré-Joseph Mercier, en va fer un diari normal que fins a la fi dels anys 1960 va ser el diari més influent de Bèlgica.
| « | Anuncis: Com que els negocis són nuls sota la dominació alemanya, hem suprimit la pàgina d'anuncis i aconsellem als nostres clients estalviar els seus diners fins a temps millors. | » |
| — La Libre Belgique, febrer 1915 |||
Als anys 1960, tenia una tirada de més de cent mil exemplars, i tot i ser publicat en francès, la meitat es venia a Flandes. Vers la fi de la dècada, l'ocàs en va començar, i va haver de col·laborar, per meres raons econòmiques, amb el fins aleshores enemic jurat, el diari liberal i «ateista» La Dernière Heure. Fins a l'any 1999 era d'estricta ideologia catòlica, monàrquica i conservadora, però aleshores es va modernitzar i adaptar a la nova realitat d'una societat aconfessional i emancipada, cosa que va contribuir a la desaparició de diaris de partit o d'ideologia, igual com va passar amb la premsa socialista. Durant molt de temps va ser el darrer bastió de l'unionisme belga, llegit a ambdós costats de la frontera lingüística per la burgesia conservadora, però a poc a poc es va adaptar a la realitat del nou estat federal i de la desaparició dels «pilars» polítics. Segueix una línia redaccional de centredreta i accepta en les seves columnes crítiques a l'ala més conservadora de l'Església catòlica o la dogmàtica moral sexual, cosa que era inimaginable al segle xx.

## Bibliografia

* Bastin, Jean-François. Le phénomène «Libre Belgique» (en francès). Brussel·les: Éditions Vie Ouvrière, 1972, p. 172.
* Millard, Oscar E. Uncensored; the true story of the clandestine newspaper "La Libre Belgique" (en anglès). Londres: R. Hale, 1937, p. 287.
* Stéphany, Pierre. La Libre Belgique: histoire d'un journal libre, 1884-1996 (en francès). Louvain La Neuve: Duculot, 1995, p. 576. ISBN 9782801111406.

## Referències

* ↑ NN. «La Libre Belgique» (facsímil de l'edició original del primer número) (en francès), 01-02-1915. [Consulta: març 2016].
* 1 2 Stéphany, Pierre. Les années 60 en Belgique (en francès). Lannoo Uitgeverij, 2006, p. 398. ISBN 9782873864873.
* ↑ Bastin, 1972.
* ↑ Vegeu la història semblable del diari de centre esquerra De Morgen, eixit dels desapareguts diaris del Partit Socialista Belga.
* ↑ Vegeu per exemple: Meurice, Jacques «Le dogme, cancer de l'Eglise catholique» (en francès). La Libre Belgique, 08-02-2016. Davin, José «Homosexualité: l'Eglise doit progresser!» (en francès). La Libre Belgique, 22-10-2014.

## Enllaços externs

* «La Libre Belgique. Bulletin de propaganda patriotique - régulièrement irrégulier» (arxiu digital de les edicions clandestines) (en francès, neerlandès, anglès). The Belgian Warpress. CEGESOMA, Centre for Historical Research and Documentation on War and Contemporary Society.
# Lady Noriega Hoyos

Lady Noriega (Montería, 9 de novembre de 1970) es una actriu, cantant i exmodel colombiana. Es més coneguda pels seus diversos papers a la televisió, destacant ente ells el rol de «Pepita Ronderos» en Pasión de Gavilanes i també sent part de les cantant d'aquesta telenovel·la.

## Biografia

Lady Noriega Hoyos va néixer a Montería, Córdoba l'any 1970. Des de que l'actriu tenia cinc anys d'edat, juntament amb la seva família, es van traslladar a Medellin.
Va estar casada amb Carlos Alberto Peña. Al 2014, va passar un dels seus pitjors moments de la seva vida, ja que després d'haver-se casat amb el cirurgià plàstic Rodolfo Chaparro i tornar a Medellin després del viatge de noces, la cantant va perdre a la seva mare a causa d'un aneurisme, i al poc temps, va perdre al fill que estava esperant.

## Trajectòria professional

Inicia la seva carrera professional com a model, representant a la seva ciutat natal en el Concurso Nacional de Belleza de Colòmbia (Colombia, 1991). Anteriorment, ja es dedicava al modelatje i es dedicava a la instrucció d'aeròbics.
També ha participat en telenovel·les com Prisioneros del amor, Enamorada, Pasión de Gavilanes, Montecristo, Victorinos, Celia, entre d'altres. A més a més, va protagonitzar l'Equador una telenovela titulada María Soledad. Cal destecar, que aquesta protagonització a la telenovela va ser el seu debut a la pantalla.
A la seva fase com a cantant, ha gravat diversos temes com “Maldito amor”, “Una razón”, “Paloma negra”, entre altes. Per la telenovela Pasión de Gavilanes, també va enregistrar diversos temes, destacant “Llegaste”, “Pecado mío” i “La Candelosa”.

## Filmografia
### Televisió

* Cuando vivas conmigo (2016) — "La Musa"
* Celia (2015) — María Guillén
* La Madame (2013) — Alejandra Camacho
* Mujeres al Limite (2011) — Varios personatges
* Tu voz estéreo (2010) — Varis personatges
* Victorinos (2009) — Dolores
* Sin senos no hay paraíso (2008) — Mánager
* Montecristo (2007) — Lola
* Sin vergüenza (2007) — Silvia Sepúlveda
* Decisiones (2007) — Episodi: 'Paraíso artificial' com a Laura
* Así es la vida (2008)
* Padres e hijos (2006) — Conchita
* La saga, negocio de familia (2004) — Natasha
* Pasión de Gavilanes (2003-2004) — María Josefa Trinidad Felipa "Pepita" Ronderos
* Enamorada (1999) — Laura Guzmán
* Pandillas, guerra y paz (2000) — Diana
* Prisioneros del amor (1996-1997) — Damasco
* María Soledad (1995) — María Soledad González Mejía
* Padres e hijos (1995) — Actuació especial
* El último beso (1994)
* Fiebre (1993)
* Te quiero pecas (1992)
* Unisex (1992)

### Reality

* MasterChef Celebrity Colombia (2022) — Participant

### Presentadora

* Sin Tapujos (2017)
* Crónicas de Sábado - 2 documentals de la vida de Jenny Rivera (2016)
* Bailando por un Sueño (2005)
* Esta que arde. (Equador) (1998-1999)
* La Bella y la Bestia (1997-1998)
* Magazine Variedades (1992)

### Esdeveniments

* Amazonas somos todos (2020) — Convidada

## Enllaços externs

* Lady Noriega en Colarte.
* Lady Noriega, página oficial.
# Premis YoGa 2025

Els 35ns Premis YoGa foren concedits al "pitjoret" de la producció cinematogràfica de 2024 per Catacric la nit del 8 de febrer de 2025 "en un lloc cèntric de Barcelona" per un jurat anònim que ha tingut en compte les apreciacions, comentaris i suggeriments dels lectors de la seva web, i a diverses xarxes socials.

## Guardonats

| Secció | Premi | Nom | Guanyador |
| Cinema estranger | Pitjor pel·lícula | "Olvida-Meg" | El que passa després de Meg Ryan |
| Cinema estranger | Pitjor director | "Con faldas y a lo loco" | Ridley Scott, per Gladiator 2 |
| Cinema estranger | Pitjor actor | "Aranzels" | Richard Gere, per Oh, Canada |
| Cinema estranger | Pitjor actriu | "Bad Romance" | Lady Gaga per Joker: Folie à Deux |
| Cinema espanyol | Pitjor pel·lícula | "Dos metres sota terra" | Estación Rocafort de Luis Prieto |
| Cinema espanyol | Pitjor director | "Montoya" | Fernando Trueba, per Haunted Heart |
| Cinema espanyol | Pitjor actor | "Pídeme lo que quieras" | Antonio Resines, per Un lío de millones |
| Cinema espanyol | Pitjor actriu | "Esa diva" | Najwa Nimri, per La verge roja |
| Especials | Polèmica | "Calladeta" | Karla Sofía Gascón, per la seva ‘actuació’ a xarxes socials |
| Especials | Un dels nostres | "Una qüestió de temps" | a lxs col·legues impuntuals en les passades de premsa i que, a més, usen els seus mòbils durant la projecció |

## Referències

* ↑ Ya se conocen los Premios YoGa a lo peor del cine de 2024, cineyteatro.es

## Enllaços externs

* Premis 2025 al web dels Premis Yoga
# Macròfag (ecologia)

Els termes macròfag i micròfag s'utilitzen en ecologia per descriure els heteròtrofs que consumeixen aliments de dues maneres diferents. Tant els macròfags com els micròfags «ingereixen aliments sòlids i poden processar-los a través d'algun tipus de canal digestiu». No obstant això, un macròfag «consumeix aliments individuals», mentre que un micròfag «consumeix aliments a dojo sense manipular-los individualment». Els micròfags inclouen alimentadors per filtració i sovint digereixen de manera incidental aliments de baixa qualitat.
Una altra categoria d'heteròtrofs basada en el mecanisme d'alimentació, coneguda com «osmòtrofs», està formada per organismes (principalment fongs i bacteris) que absorbeixen la matèria de l'organisme directament a través de les seves membranes cel·lulars.
Els termes «macròfag» i «micròfag» van ser utilitzats originalment en aquest sentit per Jordan i Hirsch (1927; citat a Yonge 1928). Tot i que s'han utilitzat en textos d'ecologia tan recentment com el 2002, els termes «macròfag» i «micròfag» avui s'utilitzen principalment per descriure dos tipus diferents de glòbuls blancs en el sistema immunitari dels vertebrats.

## Referències

* 1 2 3 4 Sterner, R. W.; Elser, J. J. «Ecological Stoichiometry: The Biology of Elements from Molecules to the Biosphere» (en anglès). Princeton University Press, 2002.
* 1 2 Taghon, G. L. «Beyond Selection: Optimal Ingestion Rate as a Function of Food Value» (en anglès). The American Naturalist, 118(2), 1981.
# Reineta d'ulls vermells americana

La reineta d'ulls vermells americana (Agalychnis callidryas) és una espècie de granota que viu a l'àrea compresa entre el sud de Mèxic, Amèrica Central i el nord de Colòmbia.
Havia estat considerada espècie amenaçada en perill d'extinció, tot i que aquesta classificació li fou retirada al llarg del segle xxi. S'ha documentat que la càrrega bacteriana de la pell en individus silvestres d'aquesta espècie és més del doble que la d'altres granotes en captivitat, fet associat a la dieta i beneficiós per a l'adaptació a l'entorn d'aquests amfibis.

## Referències

* ↑ «reineta d'ulls vermells americana». TERMCAT, n.d. [Consulta: 4 gener 2024].
* ↑ Sánchez-Ochoa, Daniel Joaquín; Pérez-Mendoza, Hibraim Adán; Charruau, Pierre «Oviposition Site Selection and Conservation Insights of Two Tree Frogs (Agalychnis moreletii and A. callidryas )» (en anglès). South American Journal of Herpetology, 17, 1, 06-07-2020, pàg. 17. DOI: 10.2994/SAJH-D-17-00103.1. ISSN: 1808-9798.
* ↑ Méndez, Michael; Obando, Priscilla; Pinnock-Branford, Margaret; Ruepert, Clemens; Castillo, Luisa E. «Acute, chronic and biochemical effects of chlorothalonil on Agalychnis callidryas, Isthmohyla pseudopuma and Smilisca baudinii tadpoles» (en anglès). Environmental Science and Pollution Research, 23, 21, 01-11-2016, pàg. 21238-21248. DOI: 10.1007/s11356-016-7301-1. ISSN: 1614-7499.
* ↑ Antwis, Rachael E.; Haworth, Rachel L.; Engelmoer, Daniel J. P.; Ogilvy, Victoria; Fidgett, Andrea L. «Ex situ Diet Influences the Bacterial Community Associated with the Skin of Red-Eyed Tree Frogs (Agalychnis callidryas)» (en anglès). PLOS ONE, 9, 1, 09-01-2014, pàg. e85563. DOI: 10.1371/journal.pone.0085563. ISSN: 1932-6203. PMC: PMC3887054. PMID: 24416427.
# Mei long

Mei long és una espècie de dinosaure troodòntid de la mida d'un ànec que va ser excavat per primera vegada pels paleontòlegs a Liaoning, Xina, l'any 2004. Mei va viure durant el Cretaci inferior.
El fòssil tipus és un jove, complet i excepcionalment ben preservat en detalls en tres dimensions, amb el morro sota una de les potes anteriors, similar a la posició de son dels ocells moderns. Aquesta postura indica un altre enllaç de comportament entre els ocells i els dinosaures. La química de la matriu de pedra i la posició de descans indiquen que l'animal probablement va ser enterrat instantàniament per cendra volcànica.
Mei és un dels noms més curts donats a un dinosaure, conjuntament amb l'alvarezsàurid Kol de Mongòlia.

## Referències

* ↑ Xing Xu & Mark A. Norell «A new troodontid dinosaur from China with avian-like sleeping posture». Nature, 431, 7010, 2004, pàg. 838-841. DOI: 10.1038/nature02898 [Consulta: 20 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Troodontidae Arxivat 2009-07-10 a Wayback Machine. a Thescelosaurus (anglès)
* Mei long al American Museum of Natural History (anglès)
# Pit de lluna de doble collar

El pit de lluna de doble collar (Melanopareia bitorquata) és una espècie d'ocell de la família dels melanopareids (Melanopareiidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones arbustives de Bolívia oriental i zones properes del Brasil.

## Taxonomia

Considerada sovint una subespècie del pit de lluna del Brasil (M. torquata) alguns utors la considene una espècie de ple dret arran recents estudis.

## Referències

* ↑ LE Lopes et LP Gonzaga. 2016. Melanopareia bitorquata (d'Orbigny & Lafresnaye, 1837) is a distinct species: an appraisal of morphological variation in the Collared Crescentchest Melanopareia torquata (zu Wied-Neuwied, 1831) (Aves: Melanopareiidae). Zootaxa 4193(1): 138-150.
# Picaflors d'ulleres

El picaflors d'ulleres (Dicaeum dayakorum) és un ocell de la família dels diceids (Dicaeidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de l'illa de Borneo.

## Taxonomia

És una espècie que ha estat descrita en època molt recent. Havia estat albirada i encara fotografiada en diverses ocasions al menys des de 2009, però no va ser fins 2019 que es va fer la descripció científica en base a un individu capturat. Es considera una espècie basal del gènere Dicaeum.

## Referències

* ↑ DP Edwards, RE Webster i RA Rowlett. 2009. 'Spectacled Flowerpecker': a species new to science discovered in Borneo? BirdingASIA 12: 38-41
* ↑ JR Saucier, CM Milensky, MA Caraballo-Ortiz, R Ragai, NF Dahlan i DP Edwards. 2019. A distinctive new species of flowerpecker (Passeriformes: Dicaeidae) from Borneo. Zootaxa 4686(4): 451–464.
# René Char

René Char (L'Illa de Veniça, Vaucluse, 14 de juny de 1907, París - 19 de febrer de 1988); poeta francès.

## Biografia

En acabar el batxillerat al liceu d'Avinyó, la seva família el va enviar a Marsella per estudiar ciències empresarials, estudis que va realitzar sense gran convicció. La publicació de la Capital del dolor (1926) de Paul Éluard va suposar una inspiració per la seva vocació poètica. El 1928 va publicar Cloches sur le coeur, una col·lecció de poemes que va destruir poc després. El 1929, va visitar París i va conèixer al grup surrealista de André Breton, René Crevel i Louis Aragon i el 1930 va signar el Segon manifest surrealista, així com pamflets que criticaven el colonialisme francès i defensaven el moviment revolucionari espanyol. Posteriorment va publicar Marxa lenta, en col·laboració amb Breton i Éluard. El 1934 va publicar Le marteau sans maître, El martell sense amo, d'estil surrealista i ric en imatges exuberants, poemes als quals va posar música Pierre Boulez en una peça que va ser interpretada per primera vegada el 1955.
Es va allunyar del Surrealisme amb Fora la nit és governada (1938). El 1939, després de la invasió de Polònia pels alemanys, va ser destinat a un regiment d'artilleria a Alsàcia. Després de quedar lliure del servei el 1940 es va unir a la resistència sota el nom de capità Alexandre, experiència que va reflectir en el poemari Sols romanen (1945) i Feuillets d'Hypnos, Les fulles de Hipnos (1946), un diari poètic dels anys de guerra. Va condemnar el comunisme el 1949. Furor i Misteri comprèn la seva poesia completa entre 1938 i 1947. Després va publicar Els Matinals, 1950). Va protestar contra la base d'armes atòmiques de l'Alta Provença el1966. El 1955 va conèixer a Martin Heidegger, amb qui va establir una bella i fructífera amistat.

## Obra
### Reculls poètics

* Arsenal, 1929
* Ralentir Travaux, 1930
* Artine, 1930
* Le Marteau sans maître, 1934
* Placard pour un chemin des Écoliers, 1937
* Seuls demeurent, 1945
* Le Poème pulvérisé, 1945
* Feuillets d'Hypnos, 1946
* Fureur et Mystère, 1948
* Le Soleil des eaux, 1949
* Les Matinaux, 1950
* L'Art bref suivi de Premières alluvions, 1950
* À une sérénité crispée, 1951
* Lettera Amorosa, 1952
* Le Rempart de brindilles, 1953
* Recherche de la base et du sommet, 1955
* En trente-trois morceaux, 1956
* La Parole en archipel, 1952-1960, 1962
* Dans la pluie giboyeuse, 1968
* Le Nu perdu, 1971
* Aromates chasseurs, 1976
* Chants de la Balandrane, 1977
* Fenêtres dormantes et porte sur le toit, 1979
* Les Voisinages de Van Gogh, 1985
* Éloge d'une soupçonnée, 1988.

### Antologies

* René Char, Commune présence, Paris, Gallimard.
* René Char, Dans l'atelier du poète.

### Obres completes

* René Char, Œuvres complètes, Paris, Gallimard, «Bibliothèque de la Pléiade», 1983; édition revisada el 1995. Pròleg de Jean Roudaut.

## Referències

* ↑ Dictionnaire de la litterature francaise du XXe siecle.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-147-9.
* ↑ Louis Broder, éditeur, Paris. Cité dans Lam et les poètes, Hazan, Paris, 2005, p. 98 et 102.
# Ramon Soriano i Rubió

Ramon Soriano i Rubió (El Vendrell, Baix Penedès, 28 de setembre de 1954) és membre de la colla Dansaires del Penedès. Lletrista i compositor de sardanes, i autor de llibres de temàtica sardanista.
Estudis de solfeig i piano. La seva sardana Mercè riallera fou finalista del concurs Sardana de l'Any 2004.

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat
# L'Éveil Catalan

L'Éveil Catalan fou una publicació bimensual en francès que es publicà a Perpinyà del 1922 al 1931, que es considera successora de La Renaissance Catalane, dirigit per Albert Janicot i amb la pretensió de defensar els interessos dels comerciants i petits industrials. Just Calveyrach substituí Janicot com a director i li donà un enfocament més regionalista, com deia en l'encapçalament, «...notre patrie catalane», queixant-se del desconeixement que hi havia a la resta d'Europa del moviment catalanista. El 1924 fou substituït per Jordi Artús.
Era redactat en francès però publicava sovint alguns articles i poemes en català. A les seves columnes informava dels esdeveniments de la Catalunya peninsular i denuncià sovint la repressió durant la Dictadura de Primo de Rivera, raó per la qual va mantenir algunes polèmiques amb L'Indépendant. El 1931 va desaparèixer.

## Referències

* ↑ «L'Éveil Catalan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Escuts i banderes de l'Alta Ribagorça

Els escuts i banderes de l'Alta Ribagorça són el conjunt de símbols que representen els municipis d'aquesta comarca.
L'Alta Ribagorça catalana se situa en ple Pirineu axial; s'estén des dels massissos de Besiberri i Montardo d'Aran fins a la serra de Sant Gervàs. La frontera oest de la comarca, la dibuixa el riu Noguera Ribagorçana, que neix a la comarca veïna de la Vall d'Aran i transcorre per la vall de Barravés. El principal afluent d'aquest riu és la Noguera de Tor, que avança per la vall de Boí.
Tradicionalment hi havia hagut més municipis a la comarca, però després d'una sèrie de fusions municipals en resten només tres: la capital comarcal, el Pont de Suert (2.418 h.); la Vall de Boí (1.049 h.) i Vilaller (656 h.), d'acord amb el padró del 2007. Es tracta d'una comarca amb una de les densitats de població més baixes de Catalunya, amb 9,7 habitants per km², i de les de menys població (4.123 h.). El Pont de Suert és l'única població una mica més compacta, però els altres municipis són un agregat de petits pobles, on en alguns casos hi ha molt poques cases habitades.
Amb l'agregació, molts dels antics municipis de l'Alta Ribagorça catalana han quedat orfes. L'únic escut municipal oficialitzat és el de Vilaller.

## Escuts oficials

* el Pont de Suert Escut oficiós.
* Vilaller Aprovat el 12 de juny de 1997.

## Vegeu també

* Escuts d'armes antics de l'Alta Ribagorça, per als 10 escuts antics dels diversos municipis de l'Alta Ribagorça, abans de l'agrupament als tres municipis actuals.

## Referències

* ↑ «El Pont de Suert». Diputació de Lleida. Arxivat de l'original el 2012-06-27. [Consulta: 30 gener 2012].
* ↑ «ANUNCI relatiu a l'aprovació de l'escut heràldic municipal de Vilaller.» (pdf). DOGC num 1515, 21-10-1991. [Consulta: 25 juny 2010].
# Maeda Toshiie

    En aquest nom japonès, el cognom és Maeda.
Maeda Toshiie (japonès: 前田利家) (Nagoya, 15 de gener de 1538 - 27 d'abril de 1599) fou un dels principals generals d'Oda Nobunaga des del període Sengoku del segle xvi fins al període Azuchi-Momoyama. El rang més alt que va rebre a la cort va ser el de Dainagon o Gran Conseller.

## Biografia

Va néixer a la província d'Owari com el quart fill del samurai Maeda Toshimasa. Toshiie va servir el clan Oda des de la seva infància i la seva lleialtat va ser recompensada en permetre-li ser el líder del clan Maeda, distinció inusual per al quart fill d'una família especialment quan els seus germans grans no tenien defectes notables. Es creu que es va fer amic de Kinoshita Tokichiro, més tard conegut com a Toyotomi Hideyoshi, en la seva joventut.
Així com Hideyoshi era conegut com a Saru, 猴 o "mico", es diu que Toshiie era anomenat Inu, 犬 o "gos" per Oda Nobunaga. A causa de la creença que els gossos i els micos no són amigables entre si, Toshiie és sovint representat com auster i honest en contrast amb la naturalesa loquaç i despreocupada d'Hideyoshi.
Toshiie va començar la seva carrera militar com a membre de la akahoro-shū (赤 母 衣 衆), la unitat sota el comandament personal de Nobunaga. Després es va convertir en capità d'infanteria (ashigaru Taishō 足 軽 大将) a l'exèrcit del clan Oda. Durant la seva carrera, Toshiie va conèixer moltes figures importants, com Sassa Narimasa, Akechi Mitsuhide i Takayama Ukon, entre d'altres. També era rival de Tokugawa Ieyasu. Després de derrotar el Clan Asakura, Maeda va lluitar al costat de Shibata Katsuie a la regió de Hokuriku. Eventualment se li va lliurar un feu que comprenia les províncies de Noto i província de Kaga; aquesta última província, malgrat la seva petita grandària, era altament productiva.
Després de l'assassinat de Nobunaga al Temple Honnō per Akechi Mitsuhide i la subsegüent derrota de Mitsuhide a mans de Hideyoshi Toyotomi, va lluitar contra aquest últim sota el comandament de Shibata Katsuie en la batalla de Shizugatake. Quan Shibata va ser vençut, Toshiie va passar al servei de Hideyoshi i es va convertir en un dels seus principals generals.
Hideyoshi, abans de la seva mort el 1598, va nomenar Toshiie com a part del consell dels Cinc Regents perquè cuidés el seu Toyotomi Hideyori fins que fos prou gran per poder encarregar-se del govern per si sol. No obstant això, Toshiie va morir tot just un any després del seu nomenament, i va ser substituït pel seu fill Toshinaga.

## Enllaços externs

* Shofu http://shofu.pref.ishikawa.jp/inpaku/toshiie/eng/person.html Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Wiki Samurai http://wiki.samurai-archives.com/index.php?title=Maeda_Toshiie Arxivat 2016-08-14 a Wayback Machine.
* Koei Wiki http://koei.wikia.com/wiki/Toshiie_Maeda