OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vista de la vall de Yosemite, riu avall

Vista de la vall de Yosemite, riu avall és un llenç d'Albert Bierstadt, el títol original del qual en anglés és Looking Down the Yosemite Valley, California. Està datat l'any 1865, i actualment es troba al Birmingham Museum of Art, Birmingham (Alabama). Albert Bierstadt fou un membre destacat de l'anonenada Rocky Mountains School, una branca de l'Escola del Riu Hudson.

## Introducció

L'any 1859, Albert Bierstadt havia realitzat una primera expedició, acompanyant a Frederick W. Lander, a l'Oest dels Estats Units, en la qual va tenir ocasió de contemplar les muntanyes Rocoses. A L'estiu del 1863, Bierstadt va viatjar per segon cop, aquesta vegada amb l'escriptor Fitz Hugh Ludlow, al llarg de la costa oest d'Amèrica del Nord. Van fer expedicions des del Panamà fins Oregon, i durant el viatge Bierstadt va fer estudis en plenairisme a diversos indrets de la Sierra Nevada.
Yosemite és un espectacular congost excavat a través de roques de granit per antigues glaceres i pel rio Merced, formant parets de centenars de metres gairebé verticals. Al fons de la vall, el riu forma meandres i petits llacs, amb una luxuriosa vegetació de prats, arbres caducifolis i perennes.

## Anàlisi de l'obra

Aquest llenç fou la primera obra de gran format que Bierstadt va realitzar sobre la vall de Yosemite. Aquesta pintura està basada en varis esbossos realitzats durant una estança de set setmanes a aquest indret, en l'esmentat segon viatge. Cal distingir aquest llenç d'un altre, que representa la visió oposada d'aquest mateix indret, aproximadament des d'el mateix lloc, i que està titulat "Looking up the Yosemite Valley"
La imatge queda emmarcada a la dreta per El Capitán -una paret de 914 metres-, i per Sentinel Rock a l'esquerra. La resplendor del capvespre irradia sobre les formacions glacials, amb els "pinacles" de la Middle Cathedral Rock al fons, darrera la boira. Per tal de transmetre la grandiositat de la vall, Bierstadt va escollir un punt elevat sobre el Riu Merced, que li va permetre representar un vast espai esquitxat d'arbres, empetitits pels penya-segats, assolint una visió que correspon a la sensació de l'observador, però no a les proporcions reals de l'indret.

## Referències

* ↑ Minks, Louise. op. cit- (en anglès), p. 18.
* ↑ Alarcó, Paloma. op. cit., p. 143-144.
* ↑ Wilton-Barringer. op. cit., p. 232.
* ↑ Howat, John K. op. cit. (en anglès), p. 288-289.
* ↑ Wilton-Barringer. op. cit., p. 232-233.

## Bibliografia

* MINKS, Louise; The Hudson River School ; Knickerbocker Press; New York-1998; ISBN 1-57715-041-4
* HOWAT, John K.; American Paradise, The World of the Hudson River School ; Edit. The Metropolitan Museum of Art; ISBN 0-8109-1165-5
* ALARCÓ, Paloma et al.; Museo Thyssen-Bornemisza, Guia de la Colección; Edita Museo Thyssen Bornemisza-2012; ISBN 978-84-15113-26-3
* WILTON, Andrew, BARRINGER, Tim; American Sublime, Landscape Painting in the U.S.; Princeton University Press; Princeton-2002; ISBN 0-691-09670-8
# Buzurgmihr

Buzurgmihr (també Bozorgmehr) fou un llegendari personatge dotat de grans poders que fou ministre del rei sassànida Cosroes I el just (Khusraw I el just, 531-579). De fet el llibre Khvadhaynamagh (Llibre dels sobirans) amb la història pre islàmica de Pèrsia, escrit al segle vii, no l'esmenta, però posteriorment apareix com un heroi i creador de preceptes de saviesa. Se li atribueix el descobriment del secret del joc d'escacs plantejat per un rei indi, i en contrapartida va inventar el joc del trictrac, del que no es va poder descobrir el secret. Els erudits l'identifiquen amb el metge Burzoe, introductor dels escacs a Iran.

## Bibliografia

A. Christensen, La légende du sage Buzurjmihr, 1930
# Víktor Ieroféiev

Víktor Vladímirovitx Ieroféiev (rus: Ви́ктор Влади́мирович Ерофе́ев, també transliterat Eroféiev o Eroféev, Moscou, 1947) és considerat un dels escriptors més importants de Rússia. Durant l'època de la Unió Soviètica va ser membre de l'Associació d'Escriptors i col·laborador de l'Institut Gorki, però en va ser expulsat quan es va convertir en coeditor de la revista de literatura dissident Metropol. Actualment viu a Moscou i escriu per a publicacions internacionals com l'International Herald Tribune, el New York Review of Books, el New Yorker, Die Zeit i el Frankfurter Allgemeine Zeitung.
Després de la invasió russa d'Ucraïna el 2022 va marxar de Rússia i es va establir a Alemanya, on ha publicat en alemany les seves obres des de llavors.

## Llibres

* Yadrena Fenya («Ядрёна Феня», 1979. Part de la revista literària Metropol)
* La vida amb un idiota («Жизнь с идиотом», 1980. Col·lecció de contes.)
* Bellesa russa («Русская красавица», 1990)
* Judici Final («Страшный суд», 1995)
* Al laberint de les preguntes maleïdes («В лабиринте проклятых вопросов», 1996. Col·lecció d'assajos.)
* El judici final («Страшный суд», 1996)
* Les flors del mal russes («Русские цветы зла», 1997. Recull d'històries.)
* Cinc rius de la vida («Пять рек жизни», 1998)
* Enciclopèdia de l'ànima russa («Энциклопедия русской души», 1999)
* Homes («Мужчины», 1997)
* Déu X. Contes sobre l'amor («Бог X. Рассказы о любви», 2001)
* Laberint dos («Лабиринт два», 2002)
* Melic («Пупок», 2003)
* Luxe («Роскошь», 2003)
* Troba la persona en una persona («Найти в человеке человека», 2003)
* El bon Stalin («Хороший Сталин», 2004. Novel·la autobiogràfica.)
* Llamp globular («Шаровая молния», 2005)
* Apocalipsi rus. Experiències en escatologia artística («Русский апокалипсис. Опыт художественной эсхатологии», 2006)
* La llum del diable. Geografia del sentit de la vida («Свет дьявола. География смысла жизни», 2008)
* Akimuds («Акимуды», 2012)
* Ratolí rosa («Розовая мышь», 2017)
* Rússia nua («Nacktes Russland», 2023. Publicada inicialment en alemany.)
* El Gran Gopnik («Der große Gopnik», 2023. Publicada inicialment en alemany.)

## Referències

* ↑ «Viktor Ierofeiev». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
# Barbara Pas

Barbara Pas (Temse, 1 març de 1981) és una política flamenca, membre de la Cambra de Representants belga en representació del partit nacionalista d'ultradreta Vlaams Belang (VB). Anteriorment, Pas fou cap nacional de les joventuts del partit Vlaams Belang Jongeren.

## Carrera política

Sent estudiant de grau en enginyeria a la Universitat Catòlica de Leuven es va afiliar al moviment d'estudiants Nationalistische Studentenvereniging. Pas fou regidora del VB a Dendermonde, i cap nacional del Vlaams Belang Jongeren d'octubre 2009 a març de 2012. Va ser escollida a la Cambra de Representants de Bèlgica el 2007. D'ençà desembre de 2012 ha estat vicepresidenta nacional del Vlaams Belang. L'abril de 2013, va succeir Gerolf Annemans com a dirigent del grup VB a la cambra de representants. Va mantenir aquesta responsabilitat fins al maig de 2014, quan el seu partit no va tenir prou escons com per a tenir grup parlamentari individual. Va recuperar aquesta funció de nou el 2019, quan el VB va aconseguir els escons necessaris. Pas també ha negociat amb Bart de Wever (N-VA) per tal d'acabar amb el cordó sanitari que impedeix pactes amb el VB, que creu serà eliminat el 2024 quan ambdós partits obtingui prou vots per a assolir un pacte majoritari.

## Referències

* 1 2 «Barbara Pas» (en neerlandès). [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ «Barbara Pas nationaal voorzitter Vlaams Belang Jongeren» (en neerlandès). [Consulta: 18 octubre 2020].
* ↑ Barbara Pas volgt Annemans op als Kamerfractieleider deredactie.be, 25 april 2013
* 1 2 Cobbaert, Paul. «Barbara Pas, leading lady van het Vlaams Belang: “Een minister die liegt, moet ontslag nemen”» (en neerlandès), 14-06-2020. Arxivat de l'original el 2020-10-16. [Consulta: 18 octubre 2020].
# Damià Borràs Barber

Damià Borràs Barber (Maó, 1957) és un escriptor, traductor i polític menorquí, diputat al Parlament de les Illes Balears en la VI, VIII i IX legislatures.
Militant del PSIB-PSOE, fou elegit diputat a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2003 però en renuncià i ja no prengué possessió. Membre també del Consell Insular de Menorca fou vicepresident i conseller executiu de presidència i mobilitat (2003-2007) i de mobilitat (2007-2011). Fou elegit novament diputat a les eleccions al Parlament de les Illes Balears de 2011, 2015 i 2019.

## Obres

* La cuina dels menorquins (1998) ISBN 978-84-664-0479-2
* La cuina de Menorca (2004)
* Poemes amb adreça (1979)
* El Preu del marès (1983)
* Qui la fa, la paga, La Magrana, 1990
* Marès nostrum, Ifeelbook, 2017

## Referències

* ↑ Història del Consell Insular de Menorca
* ↑ Currículum al Parlament Balear
* ↑ Obres de Damià Borràs
# Rupel (Jörl)

Rupel és un nucli del municipi de Jörl al districte de Slesvig-Flensburg a l'estat de Slesvig-Holstein a Alemanya i és regat pel Jörlau. La principal activitat econòmica és l'agricultura malgrat el terra de landa humida poc fèrtils. L'única indústria és una fàbrica de biogàs.

## Curiositats i turisme

* El Jagdstein del 1783, una fita erigida per ordre del rei Cristià VII de Dinamarca per a delimitar la seva caça. S'hi veu la corona, símbol del rei, el seu monograma C7, l'abreviació WB de Wildbahn o camí de caça i la data de l'erecció 1783.
* Rupel es troba al sender Jörler Landschafts-Pfad (=sender dels paisatges de Jörl)
* El Rupeler Holt, un bosc i reserva natural.

## Referències

* ↑ Der Jagdstein, taula d'informació al sender
# SSTV

La Televisió d'escombrat lent (SSTV) és un mètode de transmissió d'imatges utilitzat principalment pels operadors radioaficionats, per transmetre i rebre imatges estàtiques a través de la ràdio en blanc i negre o en color.
Un terme tècnic per SSTV és "televisió de banda estreta". La televisió estàndard de radiodifusió (Broadcast), transmesa en AM amb portadora suprimida, requereix un canal de 6 MHz d'amplada de banda a Amèrica del Nord, ja que transmet 30 imatges per segon (en NTSC), i un canal de 5.5 MHz (En el sistemes PAL o SECAM) més l'àudio associat, però la SSTV, normalment només fa servir fins a un màxim de 3 kHz d'amplada de banda. És un mètode molt més lent per a la transmissió d'imatges, ja que normalment es triga entre uns vuit segons a un parell de minuts, per transmetre un quadre d'imatge sencer.
La SSTV es transmet utilitzant la Banda lateral única o BLU (SSB en anglès)
Atès que els sistemes de SSTV operen en freqüències de veu (audibles), els radioaficionats poden emprar aquest sistema en les bandes d'ona curta (també conegudes com a HF). En les bandes VHF (144 MHz) i UHF (432 MHz), no es solen emetre normalment senyals de SSTV, encara que seria possible fer-ho, en els segments de SSB.

## ATV (Amateur Television)

Actualment es prefereix utilitzar la Banda de 1250 MHz i de 10,5 GHz, ja que permet l'anomenada ATV (Amateur Television) que es transmet a 25 frames en PAL (o 30 en NTSC als EUA) i es modula normalment en FM, emprant una amplada de banda de 25 MHz, impossible d'implementar en bandes més baixes. Originalment es feia en format comercial (en AM - 432 MHz - 5 MHz d'amplada de banda), però això es va desestimar.

## Vegeu també

* Televisió en color
* Televisió
# Àcid jasmònic

L'àcid jasmònic (en anglès: Jasmonic acid, JA), de fórmula C₁₂H$_{18}$O₃, deriva de l'àcid gras àcid linolènic. És un membre de la classe jasmonat de les fitohormones (hormones de les plantes). Es biosintetitza a partir de l’àcid linolènic per la via octadecanoide.
La principal funció de l'àcid jasmònic i dels seus diversos metabolits és la de regular la resposta de la planta a l'estrès biótic i abiòtic com també del creixement i desenvolupament de la planta. Aquesta regulació inclou la inhibició del creixement, la senescència l'enrotllament dels circells, el desenvolupament de la flor i l’abcissió de les fulles. El JA també és el responsable de la formació dels tubercles en les patates i altres plantes. Té un paper important en la resposta a les ferides en les plantes i la resistència adquirida sistèmica. Quan les plantes són atacades pels insectes elles responen alliberant àcid jasmònic el qual activa l'expressió d'inhibidors de la proteasa, entre molts d'altres compostos de defensa contra els herbívors. Aquests inhibidors de la proteasa eviten l’activitat proteolítica de les proteases digestives dels insectes aturant-ne l’adquisició del nitrogen necessari per a les proteïnes per al seu propi creixement.
L’àcid jasmònic també es converteix en una gran varietat de derivats incloent èsters com el metil jasmonat: també es pot conjugar amb aminoàcids.
L’acid jasmònic podria tenir un paper en el control de les plagues Els investigadors de la Universitat de Lancaster del Regne Unit van preparar l'any 2008 l’àcid jasmònic per a ser emprat ruixat sobre les llavors abans de la seva germinació i així estimular les defenses de les plantes.
Un equip de científics hispano-portuguès van trobar l’any 2011 que el fong simbiòtic de les arrels Trichoderma estimula la ruta de senyalització de l’àcid jasmònic i estimula la defensa de les plantes.

## Referències

* ↑ Ushio Sankawa. Comprehensive Natural Products Chemistry: Polyketides and Other Secondary Metabolites Including Fatty Acids and Their Derivatives. Pergamon Press, 1999. ISBN 0-08-043153-4.
* ↑ «Jasmonate Biosynthesis in Arabidopsis thaliana - Enzymes, Products, Regulation» (en anglès). Plant Biology, 14-02-2008. DOI: 10.1055/s-2006-923935.
* ↑ Zavala, J. A.; Patankar, A. G.; Gase, K.; Hui, D.; Baldwin, I. T. «Manipulation of Endogenous Trypsin Proteinase Inhibitor Production in Nicotiana attenuata Demonstrates Their Function as Antiherbivore Defenses». Plant Physiology, 134, 3, 2004, pàg. 1181–1190. DOI: 10.1104/pp.103.035634. PMC: 389942. PMID: 14976235.
* ↑ «Success for plants' pest control». BBC News, 07-10-2008 [Consulta: 5 maig 2010].
* ↑ «New UK tech protects crops without genetic modification». Cleantech.com, 08-06-2009 [Consulta: 20 desembre 2011]. Arxivat 2010-01-31 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-01-31. [Consulta: 2 juliol 2021].
* ↑ Notícias CSIC
# 30 d'Hèrcules

30 d'Hèrcules (30 Herculis) és un estel a la constel·lació d'Hèrcules de magnitud aparent +4,83. S'hi troba a 360 anys llum de distància del sistema solar.
30 d'Hèrcules és una gegant vermella de tipus espectral M6III amb una temperatura efectiva de 3.146 K. És una autèntica gegant amb un nucli inert de carboni; té un radi 228 vegades més gran que el radi solar, equivalent a 1,06 ua, una mica més de la distància entre la Terra i el Sol. No obstant això, no és un estel molt massiu; hom pensa que quan va néixer la seva massa no era gaire major d'1 o 2 masses solars. A l'actualitat perd massa a causa del fort vent estel·lar que bufa des de la seva superfície a raó de 2,6 deumilionèsimes de la massa solar cada any. Aquest vent ha format una gran coberta a la seu al voltant rica en òxids metàl·lics. Foma part del corrent d'estels de l'Associació estel·lar de l'Ossa Major»
La lluminositat de 30 Herculis no és ben coneguda, podent estar compresa entre 2900 i 8700 vegades la del Sol, el primer dels valors més en concordança amb el seu tipus espectral. Així mateix és una variable semiregular de tipus SRB amb una variació en la seva lluentor entre magnitud +4,30 i +6,30. El període principal és de 89,2 dies i, superposat a ell, existeix un període més llarg d'uns 833 dies.

## Referències

* ↑ «The Perkins catalog of revised MK types for the cooler stars» (en anglès). The Astrophysical Journal Supplement Series, 10-1989, pàg. 245–266. DOI: 10.1086/191373.
* ↑ Afirmat a: Gaia Early Data Release 3. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 3 desembre 2020.
* ↑ Afirmat a: Catalogue of Stellar Photometry in Johnson's 11-color system. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 2002.
* 1 2 «Lithium in red giant stars: Constraining non-standard mixing with large surveys in the Gaia era». Astronomy and Astrophysics, 1-2020. DOI: 10.1051/0004-6361/201936360.
* 1 2 3 Afirmat a: Gaia Data Release 2. Indicat a la font segons: SIMBAD. Llengua del terme, de l'obra o del nom: anglès. Data de publicació: 25 abril 2018.
* ↑ Benoit Famaey «Local kinematics of K and M giants from CORAVEL/Hipparcos/Tycho-2 data» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 1, 1-2005, pàg. 165–186. DOI: 10.1051/0004-6361:20041272.
* ↑ Verne V. Smith «The chemical composition of red giants. I. Dredge-up in the M and MS stars» (en anglès). Letters of the Astrophysical Journal, 1985, pàg. 326–338. DOI: 10.1086/163300.
* 1 2 Floor van Leeuwen «Validation of the new Hipparcos reduction» (en anglès). Astronomy and Astrophysics, 2, 2007, pàg. 653–664. DOI: 10.1051/0004-6361:20078357.
* ↑ V* g Herculis -- Semi-regular pulsating Star (SIMBAD)
* ↑ Wu, Yue; Singh, H. P.; Prugniel, P.; Gupta, R.; Koleva, M. «Coudé-feed stellar spectral library - atmospheric parameters». Astronomy and Astrophysics, 525, 2011. A71.
* 1 2 «30 Her» (en anglés). Stars. Jim Kaler. [Consulta: 19 octubre 2020].
# Amos Biwott

Amos Biwott (Distrit Nandi, 8 de setembre de 1947) fou un atleta kenyià de 3000 m obstacles.
Nascut a Nandi, Kenya, Amos Biwott fou el primer de la llarga llista de corredors kenyans de 3000 metres obstacles que destacà, des de la seva sorprenent victòria als Jocs Olímpics de Ciutat de Mèxic, i pioner del domini dels negres africans a les proves de llarga distància en l'atletisme.
Biwott no havia corregut massa curses d'obstacles abans dels Jocs, només tres, i la seva tècnica no era gaire depurada, amb un estil rústic i còmic de saltar les tanques. Fou el primer atleta que no posà un peu sobre la tanca en saltar-la, fent-ho d'un sol impuls. Fou l'únic corredor que no es mullà els peus en saltar la bassa, tant en la ronda de classificació com a la final, la qual guanyà per 0.6 segons d'avantatge davant el seu compatriota Benjamin Kogo.
Posteriorment la seva carrera no fou tan brillant. Fou tercer als Jocs de la Commonwealth de 1970, sisè als Jocs Olímpics de 1972 i vuitè als Jocs de la Commonwealth de 1974. Després va treballar per al servei de presons de Kenya fins al 1978, quan va ser processat per robatori. Posteriorment va treballar com a vigilant en un estadi.
Es casà amb Cherono Maiyo, qui competí als Jocs Olímpics d'Estiu de 1972, una de les primeres dones kenyanes en participar en uns Jocs. Es casà el 1973 i tingué cinc fills.

## Millors temps

* 3.000 metres obstacles. 8' 23.6" (1972)

## Referències

* 1 2 3 4 «Olympedia – Amos Biwott». [Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ «Kenyan steeplechase pioneer lives life of squalor - Taipei Times», 28-02-2004. [Consulta: 15 abril 2023].
* ↑ «Track and Field Statistics». [Consulta: 15 abril 2023].
# Gavino de Valladares y Mejía

Gavino de Valladares y Mejía (Aracena, Huelva, 25 d'octubre de 1725 - Barcelona, 13 de febrer de 1794) fou un bisbe catòlic.
Va ser canonista i vicari general de Madrid, on fou ordenat prevere i on rebé la consagració episcopal com a bisbe de Barcelona el 29 d'octubre de 1775, en substitució de Josep Climent i Avinent. Desplegà una intensa activitat pastoral, cultural i administrativa, seguint la línia iniciada per Climent. Treballà en una primera reorganització del Seminari Conciliar de Barcelona, llavors encara ubicat a la Rambla, i encarregà a Fèlix Amat de Palou i Pont unes noves constitucions, que aparegueren publicades el 1784 amb el títol Constituciones del Seminario Episcopal de Barcelona.
Fomentà, a través del premonstratenc Jaume Caresmar i Alemany, l’ordenació dels arxius capitular i de la mesa episcopal. És autor de molts treballs pastorals i jurídics, alguns d’ells en català o en edició bilingüe, com un Promptuari de la doctrina cristiana per l’ús dels nois empleats en les fàbriques de pintats d’esta ciutat (1786), i que anava en contra del costum llavors encara majoritari que els catecismes que usaven les parròquies i escoles solament eren en català. Durant el seu episcopat va seguir ampliant el palau episcopal, ampliació ja iniciada durant el mandat de l'anterior bisbe Climent, i que finalitzà amb la façana que dona a la Plaça Nova, obra de l'arquitecte Josep Mas i Dordal, amb decoració de Francec Pla el Vigatà (1784).

## Referències

* ↑ «Valladares y Mejía, Gavino de». Dadescat, 11-07-2021. [Consulta: 4 octubre 2022].
* 1 2 3 4 5 6 Diccionari d'història eclesiàstica de Catalunya. Vol. 3. Barcelona: Generalitat de Catalunya ; Editorial Claret, 2001, p. 616. ISBN 8439346123.
* ↑ «Bishop Gavino Valladares y Mejía, O. Carm.» (en anglès). Catholich Hierarchy. [Consulta: 4 octubre 2022].
* 1 2 «Gavino de Valladares y Mejía». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 4 octubre 2022].
* ↑ Torres Amat, Fèlix. Vida del Ilmo. Señor Don Felix Amat, Arzobispo de Palmyra ... (en castellà). Madrid: Imprenta que fué de Fuentenebro, 1835, p. 21. OCLC 806436769.
* ↑ Gil Solés, Daniel «Les "Constituciones del Seminario Episcopal de Barcelona" del bisbe Valladares (1784)». Catalunya Cristiana, vol. XLVI, num. 2363, 09-02-2025, pàg. 6.
* ↑ Bonet i Baltà, Joan. L'Església catalana, de la Il·lustració a la Renaixença. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1984, p. 93 (Abat Oliva ; 34). ISBN 8472026469. OCLC 801977349.
# Hans Esser

Hans Esser (Essen, 15 de gener de 1909 - Hilden, 26 d'agost de 1988) va ser un tirador d'esgrima alemany que va competir entre les dècades de 1930 i 1950.
El 1936 va prendre part en els Jocs Olímpics de Berlín, on disputà dues proves del programa d'esgrima. Guanyà la medalla de bronze en la prova de sabre per equips, mentre fou quart en la d'espasa per equips.
El 1952, als Jocs de Hèlsinki, disputà dues proves del programa d'esgrima, quedant eliminat en sèries en ambdues.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles de bronze al Campionat del Món d'esgrima, el 1935 i 1937, i dos campionats nacionals de sabre individual, el 1941 i 1953.

## Referències

* 1 2 3 «Hans Esser Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 2020-04-17. [Consulta: 21 març 2019].