OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Edifici Merín

L'edifici Merín, situat a la plaça alcalde José Reig Vilaplana número 12 de Cocentaina (Comtat), País Valencià, és un edifici privat d'estil racionalista construït l'any 1930, que va ser projectat per l'arquitecte alcoià Vicente Valls Gadea.

## Edifici

L'edifici és obra de l'arquitecte alcoià Vicente Valls Gadea. Les obres s'inicien en 1930 i conclouen en 1931. El llenguatge de l'edifici té clares influències del racionalisme arquitectònic amb trets expressionistes. És un dels primers exemples d'arquitectura del racionalisme valencià que tenen lloc al País Valencià. Uns anys més tard tornaria a utilitzar aquest mateix llenguatge a l'edifici Roca, a València.
L'edifici recau a tres espais diferents, la plaça alcalde José Reig Vilaplana número 12, l'avinguda Jaume I número 8 i el carrer Roger de Lauria. El volum edificat és exempt amb dues façanes laterals que recauen als carrers Rei Don Jaume i Roger de Lauria, respectivament. La façana principal s'obri amb més perspectiva a la plaça alcalde José Reig Vilaplana i la quarta façana, a un jardí tancat.
En una de les cantonades sobreïx amb esveltesa el cos cilíndric d'una torre mirador de tres altures. Els buits del parament exterior s'inscriuen en bandes horitzontals de color rosa que a manera de contínues esquinçades emulen la fenêtre longeure de Le Corbusier. A nivell compositiu, destaquen les línies corbes expressionistes, que les bandes horitzontals de la façana accentuen. El joc d'altures i la combinació de volums aporten al conjunt una gran plasticitat. Amb criteris racionalistes, les cantonades es modelen per facilitar la fluïdesa de la circulació urbana.
L'edificació consta de baixos comercials i tres altures amb àtic. En cadascuna de les dues primeres altures hi ha un sol habitatge que distribueix les seues estades al voltant d'un pati interior de planta poligonal. En la tercera planta hi ha dos habitatges. Estan presents algunes de les notes invariables que caracteritzen el llenguatge racionalista assimilat pels arquitectes alacantins com és la rotunditat volumètrica, desornamentació, estandardització, etc.

## Referències

* 1 2 Ficha del edificio Merín en la Fundación Docomomo
* 1 2 Ficha del edificio Merín en el Colegio de Arquitectos de la Comunidad Valenciana
* 1 2 3 Jaén i Urban, Gaspar. Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, Colegio Territorial de Arquitectos de Alicante. Guía de arquitectura de la provincia de Alicante (en castellà), 1999, p. 138. ISBN 84-7784-353-8 [Consulta: 13 novembre 2017].
# Gondwanateris

Els gondwanateris (Gondwanatheria) foren un ordre de petits mamífers primitius semblants a rosegadors, que visqueren del Cretaci a l'Eocè als paleocontinents meridionals.
Els fòssils de gondwanateris s'han trobat en roques del Cretaci fins a l'Eocè de Sud-amèrica, Madagascar, l'Índia i l'Antàrtida. Possiblement habitaven a tot el continent austral de Gondwana.
La majoria de vegades se'ls classifica dins dels al·loteris com a grup germà dels multituberculats, però la seva posició no està ni de bon tros clara. També està estesa l'opinió que aquest grup té relació amb els xenartres, l'ordre sud-americà que conté els peresosos, armadillos i formiguers gegants.
Són la radiació mamaliaforme de la qual se saben menys coses.

## Referències

* ↑ Krause et al., 2014, p. 512.

## Bibliografia

* Krause, D. W.; Hoffmann, S.; Wible, J. R.; Kirk, E. C.; Schultz, J. A.; Von Koenigswald, W. V.; Groenke, J. R.; Rossie, J. B.; O'Connor, P. M.; Seiffert, E. R.; Dumont, E. R.; Holloway, W. L.; Rogers, R. R.; Rahantarisoa, L. J.; Kemp, A. D.; Andriamialison, H. «First cranial remains of a gondwanatherian mammal reveal remarkable mosaicism» (en anglès). Nature, 515, 2014, pàg. 512-517. DOI: 10.1038/nature13922.
# Enganyapastors cua de lira

L'enganyapastors cua de lira (Uropsalis lyra) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita des de Veneçuela cap al sud fins Bolívia meridional.
# Antonia López González

Antonia López González (Guareña, Badajoz, 1967) és una metgessa, Medalla d'Extremadura (2002), i investigadora de malalties tropicals, especialment de la malaltia de Jorge Lobo o lobomicosis. És també una cooperant, responsable i fundadora de l'ONG Comitè Ipiranga d'atenció primària de malalts a la regió de l'Amazones, a Brasil i recerca de les malalties tropicals. L'equip de metges i sanitaris atén els pacients dins d'un vaixell-hospital que es desplaça pel riu Purus, a l'Amazones, per poder accedir als poblats.
Antonia López ha estat directora de la revista Leucèmia de la Facultat de Medicina de la Universitat d'Extremadura (1987-1990) i ponent de nombrosos seminaris i congressos internacionals sobre malalties tropicals.
La seva dedicació a la labor humanitària, el seu compromís social, la seva visió científica i la seva recerca l'han portat a publicar un llibre sobre malalties dermatológiques tropicals oblidades, de rang endèmic a la regió amazónica. Aquest llibre està servint com a guia per a agents de salut de la regió, sent actualment una referència internacional.
És conferenciant habitual en congressos, seminaris i reunions sobre malalties tropicals en fòrums nacionals i internacionals. Va ser Presidenta de la Candidatura al Parlament Europeu de l'Agrupació d'estudiants de medicina de l'Estat Español l'any 1987.
A part de la Medalla d'Extremadura de 2002, ha rebut altres reconeixements honorífics com el Premi Cooperação i solidariade de AFA-Prelazia-Brasil-2002, el Premi de cooperació internacional Drets Humans d'Extremadura-2007, el Premi de cooperació Enclave-92 USINA COSMOPOLIS-Brasil, el Premio Cultures 2001 Comitè Extremeny contra el racisme, la xenofòbia i la intolerància. o la Medalla d'or del Col·legi de Metges de Badajoz, 2014

## Referències

* 1 2 Guerra, José Luis Antonia López González, metge i responsable de la oenegé Comitè Ipiranga: Amo profundament a Extremadura; l'enyoro tots els dies; però seguiré en l'Amazones. Periòdic d'Extremadura, 11/11/2012
* ↑ «Antonia López González Autors Biblioteca publica». Arxivat de l'original el 2013-06-11. [Consulta: 1r febrer 2021].
* ↑ DECRET 98/2002, de 23 de juliol, de concessió de la Medalla d'Extremadura a la Dra. Sra. Antonia López González. (D.O.I. Núm.88, de 30 de juliol de 2002)
* ↑ Hernández, Ana B. L'extremenya que vol salut per a tots Diari Avui 29 de setembre de 2014
# Escola Enric Casassas

L'Escola Enric Casassas és una escola pública ubicada al barri del Centre de Sabadell, més concretament al número 77 del carrer de Llobet. Està ubicada en un edifici modernista, obra de Juli Batllevell de 1887. És un edifici cantoner de tres plantes. És un bé cultural d'interès local.
Fou construïda l'any 1897 i va ser el primer i el darrer testimoni del moviment pro edificis escolars iniciats el 1888. Es va enderrocar la part interior i en el desembre del 1982 es va construir una nova escola acoblada a l'antiga façana.
L'edificació es disposa al voltant d'un pati fent una ela. La façana és d'estil modernista i està feta amb obra vista molt treballada i té un sòcol de pedra. És notable el mural ceràmic que es troba el xamfrà, obra de Marian Burguès, en el qual es pot veure l'escut de Sabadell i la data de construcció de l'escola.
L'escola porta el nom d'Enric Casassas i Cantó que s'havia format a l'Escola de Mestres de Joan Bardina a principis del segle XX i que va introduir els mètodes de l'escola activa en la seva tasca com a mestre a Sabadell.

## Referències

* ↑ IPA-27766
* ↑ Josep Casamartina i Parassols. Marian Burguès, un terrisser que va fer història. Sabadell: 1993. Fundació Caixa de Sabadell
* ↑ patmapa
* ↑ Casassas i Simó, Lluís. Geografia i territori: professor Lluís Casassas. Edicions Universitat Barcelona, 1993, p. 248. ISBN 8447503720.

## Vegeu també

* Enric Casassas i Cantó, pedagog

## Enllaços externs

* Fitxa arquitectònica al web de l'Ajuntament Arxivat 2015-04-04 a Wayback Machine.
* Lloc web de l'Escola Enric Casassas (xtec.cat)
# Edifici Policia Municipal (Girona)

L'Edifici Policia Municipal és un edifici de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El projecte s'encarrega per l'Ajuntament al 1980. Es realitzà del 1981 al 1982.

## Descripció

Edifici de planta baixa i tres pisos repartides entre: planta baixa com a mena de sòcol que recull la porta d'accés situada al centre de la composició de façana (simètrica en tot l'edifici) i potenciada per un espai en semicercle que caracteritza tota la façana (s'emmotlla a aquest espai, similar als barrocs, jugant amb la sorpresa). Als costats on l'edifici toca l'alineació del carrer apareixen 2 portes (una a banda i banda del conjunt) que són les dels vehicles i també inclosos al sòcol. Al primer pis es succeeix un espai a doble alçada que es reflecteix en uns grans finestrals i que són recollits per un pòrtic format de columnes dobles jòniques que clouen en una cornisa desenganxada de l'edifici. Les restants plantes es componen per finestres apaïsades ressaltant la central de la darrera planta diferenciada per una llinda en un punt rodó. La façana es clou per cornisa general.

## Referències

* 1 2
# Marxa de Resistència La Mola-Santa Perpetua

La Marxa de Resistència La Mola-Santa Perpetua, també anomenada La Mola-Santa, és una camianda de resistència no competitiva organitzada pel Centre Excursionista de Santa Perpètua (CESP) amb la col·lboració del Club Excursionista Independent de Catalunya, que forma part del Circuit Català de Caminades de Resistència (CCCR) de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FFEC).
“La Mola-Santa” és una marxa o caminada de mitjà recorregut, que començà a organitzar-se el 2014, i que transcorre per una part del Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac, i la Mola, i passa pels termes municipals de Caldes de Montbui, Sentmenat i Santa Perpètua de Mogoda.
Des de l'any 2022 es realitza una doble opció de la caminada: un recorregut llarg de prop de 50 quilòmetres que comença al Coll d'Estenalles, per a les persones més agosarades (puntuable al CCCR22), i un recorregut curt de prop de 36 quilòmetres, que comença a l'ermita de la Mare de Déu de les Arenes, per a les persones que es s'inicien en la resistència. El recorregut principal, la marxa llarga, amb un desnivell positiu de 1.180 metres i un desnivell negatiu de 1.964, en total un desnivell acumulat de gairebé 3.150 metres, transcorre per llocs tan emblemàtics com són el Monestir de Sant Llorenç del Munt, el Pic del Vent -tots dos cims del repte de “100 cims” de la FEEC-, i ermites que varen servir de resguard durant les guerres dels Carlins, com la de Sant Jaume de Vallverd.

## Referències

* 1 2 «8a Marxa de resistència La Mola – Santa». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC). [Consulta: 25 febrer 2023].
* 1 2 «Més de 200 persones van participar en la setena edició de la Marxa La Mola-Santa Perpètua». L'Informatiu. Ajuntament de Santa Perpètua de Mogoda, 19-10-2022 [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «La Marxa de resistència La Mola-Santa Perpètua compta amb 160 persones inscrites». L'Informatiu. Ajuntament de Santa Perpetua de la Mogoda [Consulta: 25 febrer 2023].
# Enganyapastors cuagròs

L'enganyapastors cuagròs (Caprimulgus macrurus) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita boscos clars, camp obert i ciutats a les terres baixes des del nord-est del Pakistan, nord i centre de l'Índia i sud de la Xina, cap al sud, a través del Sud-est Asiàtic, illes Andaman, Sumatra (amb les properes Riau), Borneo (amb la propera Banggi), Java, Illes Petites de la Sonda de Bali, Lombok, Sumbawa, Filipines sud-occidentals (Palawan i les Calamian), Moluques (amb les Seram Laut), Tanimbar i les illes Aru fins a les Raja Ampat. (Waigeo, Batanta), Nova Guinea (incloent la majoria de les illes cap a l'est fins als arxipèlags D'Entrecasteaux i Louisiade); Nova Bretanya. Costa nord-est d'Austràlia des del Territori del Nord, cap a l'oest fins Melville i Port Keats, cap a l'est fins Queensland, des de la Península del Cap York cap al sud fins l'illa Fraser.

## Referències

* ↑ «Enganyapastors cuagròs». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 28 febrer 2025(català)
# Esfingomielina

L'esfingomielina (en anglès: Sphingomyelin, SPH), és un tipus d'esfingolípid present en la membrana cel·lular dels animals, especialment en la beina de la mielina membranosa que envolta alguns axons de les cèl·lules nervioses. Normalment consta de fosforilcolina i ceramida. En els humans representa el ~85% del total d'esfingolípids.
En els humans l'esfingomielina es creu que és l'únic fosfolípid de la membrana cel·lular que no deriva del glicerol. Com en tots els esfingolípids, el SPH té un nucli de ceramida (esfingosina enllaçat a un àcid gras via un enllaç d'amida. A més té un cap polar, ja sia de fosfocolina o de fosfoetanolamina.
S'ha descobert recentment que té un paper en la transducció de senyal. Les alteracions en l'esfingomielina poden donar diverses malalties hereditàries rares com ñade Niemann-Pick i també l'acantocitesi.

## Imatges

* Model de l'esfingomielina
* Fórmula esquelètica
* ceramida
* Esfingosina

## Vegeu també

* Trastorn de Niemann-Pick

## Referències

* ↑ Kolesnick, R. «Signal transduction through the sphingomyelin pathway» (en anglès). Molecular and chemical neuropathology, n.21, febrer-abril 1994, p.287-297 [Consulta: 3 novembre 2012].
# Edifici Roca Barallat

L'Edifici Roca Barallat és un edifici situat a la cantonada de la Via Augusta i la plaça de Narcís Oller, a la Vila de Gràcia (Barcelona), catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

Va ser projectar el 1935 per l'arquitecte Carles Martínez Sánchez, vinculat al Grup d'Arquitectes i Tècnics Catalans per al Progrés de l'Arquitectura Contemporània (GATPAC).

## Descripció

Consta de baixos comercials, un pis principal i 6 pisos residencials.
La façana que dona a la Via Augusta, on es troba la porta d'entrada, presenta una morfologia similar a l'altra, amb un articulació amb volumetria cubista, amb diversos balcons de desenvolupament exterior moderat i balconades en galeria que sobresurten igual que els balcons. Els elements que basteixen els balcons i les galeries (marcs de fusta i reixats sobris respectivament) tenen el mateix color. Les portes i finestres s'han estandarditzat segon els models i mides del GATCPAC.
L'edifici concentra tota la seva potencialitat a l'angle de la cantonada on recorre a diversos elements per tal de conferir gran dinamisme tals com les esmentades galeries, "bow-windows", balcons amb diversos dissenys, entre d'altres.
A l'interior, s'organitza amb tres pisos per replà amb un gran desenvolupament d'espais de comunicació i corredors per tal de permetre el màxim nombre de sortides directes a l'exterior.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Edifici Roca Barallat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Edifici Roca Barallat». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Edifici Roca Barallat». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Enganyapastors d'Anthony

L'enganyapastors d'Anthony (Nyctidromus anthonyi) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita garrigues i zones arbustives a l'oest dels Andes, des del nord-oest d'Equador fins al nord-oest de Perú.

## Taxonomia

Classificat tradicionalment a Caprimulgus és ubicat a Nyctidromus pel Congrés Ornitològic Internacional (versió 3.5, 2013) i pel South American Classification Committee arran els treballs de Han et al. 2010

## Referències

* ↑ Proposta 522 al SACC. An alternative classification of nightjar species in the New World Rev. 27/01/2013 (anglès)
* ↑ K.-L Han, M.B. Robbins, M.J. Braun (2010). A multi-gene estimate of phylogeny in the nightjars and nighthawks (Caprimulgidae). Mol. Phylogenet. Evol. 55 (443-453)
# Esfinx de Spata

L'Esfinx de Spata, és una esfinx que data de l'any 570 - 550 aC i que fou esculpida pels artistes de la regió d'Àtica a l'antiga Grècia.

## Troballa i història

L'esfinx va ser trobada a Spata, una localitat de l'antiga Grècia, situada a 20 quilòmetres d'Atenes i que pertanyia a la regió d'Àtica.
La peça feia la funció d'estela funerària i es tracta d'una de les esfinxs arcaiques més antigues trobades fins avui.

## Característiques

* Estil: Grec, procedent dels tallers d'Àtica.
* Material: Marbre de Pentèlic.
* Altura: 69 centímetres.

## Conservació

La peça s'exposa de forma permanent al Museu Arqueològic Nacional d'Atenes, (Grècia).

## Fonts

* Pàgina de l'Esfinx de Spata en el Museu Arqueològic Nacional d'Atenes Arxivat 2014-02-28 a Wayback Machine..
# Edifici Sayós Bonet

L'Edifici Sayós Bonet és un edifici de Ripoll protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La façana, situada entre mitgeres, està formada per baixos i un pis. Als baixos hi ha cinc arcades coronades per un guardapols. Cada arcada té una reixa treballada, de ferro i relleix amb rajoles de ceràmica de color verd, tapades per diverses capes de les mateixes tonalitats (vermells, rosats) que ha tingut la façana al llarg del temps. A la primera planta hi ha cinc balcons emmarcats per motllures corbes. Les baranes són prefabricades d'obra. Per sobre de cada balcó hi ha una obertura de dimensions reduïdes. Entre els baixos i el primer pis hi ha una motllura decorada en sentit horitzontal.
# Constantin Marinescu

Constantin Marinescu (Província de Dâmbovița, 11 d'agost de 1891 - París, 1970) fou un historiador romanès, membre de l'Acadèmia Romanesa (1928-1948).
Fou professor d'història medieval a la Universitat de Cluj (des de 1923) on va fundar i dirigir l'Institut d'Història Universal. El 1943 va passar a la Universitat de Bucarest i va ser nomenat director de l'escola romanesa de París. A partir de 1946, amb la instauració del règim comunista, es va quedar a París, on va treballar al CNRS i a la Sorbona, i no va retornar a Romania.
Els seus estudis sobre història medieval i, concretament, romana d'Orient el van dur a interessar-se per la història dels catalans a Grècia i va publicar diversos estudis sobre temes catalans: Alphonse V d'Aragon, roi de Naples, et l'Albanie de Scanderbeg (1923), La politique orientale d'Alphonse V d'Aragon, roi de Naples (1928), Premi Patxot, Du nouveau sur Tirant lo Blanch (1952), premi Bonsoms, així com nombrosos articles. Des de 1927 fou membre corresponent de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, des de 1948 membre corresponent de la Secció Històrico-Arqueològica de l'Institut d'Estudis Catalans i de l'Academia de la Historia de Madrid (1950). Rebé el Premi Internacional Catalònia de l'IEC (1970), el primer que s'atorgà.

## Bibliografia

* «Constantin Marinescu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Enganyapastors d'Archbold

L'enganyapastors d'Archbold(Eurostopodus archboldi) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae). El seu nom és un homenatge a l'explorador nord-americà Richard Archbold.

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
# Antonio Manuel Martínez Morales

Antonio Manuel Martínez Morales, conegut en l'àmbit esportiu com a Antón, (Bilbao, 19 d'octubre de 1944) és un exfutbolista basc que jugava com a defensa. Va ser internacional amb la selecció espanyola.

## Clubs

| Club | Lliga | Any |
| Reial Betis | Espanya | 1964-1969 |
| València CF | Espanya | 1968-1975 |
| Reial Valladolid | Espanya | 1975-1977 |

## Palmarès

* Lliga amb el València CF l'any 1971.
* 5 vegades internacional amb Espanya.
* Va debutar amb la selecció espanyola a Mèxic D.F. el 23 d'abril de 1969 contra Mèxic.

## Referències

* ↑ BDFutbol.com Ficha de Antón, consultat l'abril de 2014
* ↑ http://www.siguealaroja.es Arxivat 2015-11-15 a Wayback Machine. Ficha de Antón en siguealaroja Arxivat 2013-10-21 a Wayback Machine., consultat l'abril de 2014
# Edifici a la carretera de Guissona, 4 (Massoteres)

L'Edifici a la carretera de Guissona, 4 és un edifici de Massoteres (Segarra) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de tres plantes. A la planta baixa, al centre hi ha gran entrada rectangular, amb els angles de les cantonades, arrodonits. Compta amb una porta de fusta de doble batent. A cada costat de l'entrada, hi ha dues de més petites, també són rectangulars, i amb els costats arrodonits. Les portes són de fusta de doble batent, i amb vidriera a la part superior. Aquest planta hi ha imitacions de carreus. Separant aquest planta de la següent, hi ha un imposta amb tres nivells escalonats. En aquesta planta, al centre, hi ha un gran balcó amb forja de ferro, que s'hi accedeix per dues entrades. Les dues comparteixen el mateix contorn que a la part superior acaba en una motllura. A cada costat del balcó, hi ha dues finestres balconeres amb forja de ferro. Tenen també un contorn ressortit que finalitza amb motllura. A la part superior hi ha una obertura rectangular, a sobre de les obertures de la planta de sota. A dalt de tot, trobem una altra imposta que separa les altres plantes, del frontó.