OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Micrita

Micrita és un constituent d'una pedra calcària format per partícules calcàries que van des d'un diàmetre de 4 μm formades per recristal·lització de la micrita (lime mud).
Aquest terme va ser encunyat el 1959 per Robert Folk en la seva classificació de les roques carbonatades. Micrita deriva de MICRocrystalline calcITE.

## Referències

* ↑ McLane, Michael, Sedimentology, Oxford University Press, 1995, p. 238 ISBN 0-19-507868-3
* 1 2 Flügel, Erik, Microfacies of Carbonate Rocks: Analysis, Interpretation and Application, Springer, pp 74-94, 2004 ISBN 978-3540220169

## Bibliografia

* Folk, R.L., 1959, Practical petrographic classification of limestones: American Association of Petroleum Geologists Bulletin, v. 43, p. 1-38.
# Marta Vall-llossera Ferran

Marta Vall-llossera Ferran (Lleida, 1962) és una arquitecta catalana. Va ser degana del Col·legi Oficial d'Arquitectes de les Illes Balears (COAIB) de l'any 2015 al 2021, i des del 25 de febrer del 2022 és presidenta del Consell Superior dels Col·legis d'Arquitectes d'Espanya (CSCAE).
Vall-llossera va estudiar arquitectura a l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona. Des dels seus llocs de responsabilitat institucional, i com a experta en rehabilitació i sostenibilitat de l'entorn construït, ha defensat la urgència de gestionar les ajudes europees dels fons de recuperació i resiliència per a la rehabilitació d'habitatges i edificis, la rehabilitació de barris i regeneració i renovació urbana des de la perspectiva dels objectius de desenvolupament sostenible. Vall-llossera advoca per una arquitectura que defineixi nous models socials i estàndards de benestar, que «s'han d'abordar de manera conjunta, sostenible, socialment inclusiva i econòmicament viable, amb mesura i equilibri». Ha defensat la construcció d'habitatges prefabricats, també anomenada construcció industrial.

## Referències

* ↑ Ribas Tur, Antoni. «Aquí hi ha hagut poca cultura del manteniment dels edificis». Ara, 23-08-2023. [Consulta: 8 març 2024].
* 1 2 Bauzà, Jaume. «Marta Vall-Llosera: «Habrá que abordar el debate de limitar la venta de casas a extranjeros»» (en castellà). Diario de Mallorca, 07-12-2021. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ Madrid, COAM, Colegio Oficial de Arquitectos de. «COAM - Marta Vall llossera, nueva presidenta del CSCAE». www.coam.org. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ «Marta Vall-llossera Ferran asume la presidencia del Consejo Superior de los Colegios de Arquitectos de España» (en castellà). Interempresas. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ «Marta Vall-Llosera renueva como decana del Colegio de Arquitectos de Baleares» (en castellà). Ultima Hora, 22-05-2019. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ «Marta Vall-llossera Ferran asume la presidencia del Consejo Superior de Colegios de Arquitectos de España» (en castellà). www.comunicae.es. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ «Guía para la elaboración del Libro del Edificio Existente».
* ↑ «Guía ciudadana de impulso a la rehabilitación».
* ↑ «Marta Vall·Llosera: "Hay que trabajar con políticas públicas que fomenten el alquiler"» (en castellà). ELMUNDO, 23-05-2017. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ Letón, Sandra López. «Fabricar casas como si fueran coches para reducir el plazo de entrega en un 40%» (en castellà), 15-02-2025. [Consulta: 16 febrer 2025].
# Henri Perrier de la Bâthie

Henri Perrier de La Bâthie (Joseph Marie Henri Alfred Henri Perrier de La Bâthie, amb els noms complets) (Chambéryo Saint-Pierre d'Albigny, 11 d'agost de 1873 - Chambéry, 2 d'octubre de 1958) fou un botànic francès.
Fill de Pierre Perrier de La Bâthie (1825-1916) i nebot del baró Eugène Perrier de la Bâthie (autor d'un Catàleg raonat de les plantes vasculars de Savoia que va marcar la fitogeografia dels Alps quan es va publicar).
Estudia la flora de Madagascar, descrivint i publicant nombroses espècies. Entre les seves publicacions, cal citar les seves nombroses contribucions (del 1936 al 1955), com La Flore de Madagascar (més tard rebatejada Flore de Madagascar et des Comores), així com La Végétation malgache (1921) i Biogéographies des Plantes de Madagascar (1936).
El nom de Perrier de La Bâthie s'associa a una gran controvèrsia: el de l'erradicació de la figuera de moro (Opuntia ficus-indica) al sud de Madagascar, per la introducció voluntària el 1925 d'un insecte depredador, una cotxinilla. Les conseqüències d'aquesta erradicació llampec d'una planta amb virtuts alimentàries van ser nombroses i de vegades desastroses per a les poblacions considerades, en una regió sotmesa a fams periòdiques.
Fou membre de diverses societats erudites, incloses l'Académie de la Val d'Isère, la Société Linnéenne de Lyon (1822, membre vitalici), l'Académie Malagache, la Société botanique de France, etc. Va ser elegit el 1932 a l'Acadèmia de Ciències, “secció botànica”, amb el corresponent títol acadèmic. Fou membre fundador de l'Académie des sciences d'Outre-Mer el 1922.

## Eponímia

Erythrina perrieri, Ensete perrieri, Euphorbia perrieri, Podocarpus perrieri, Sartidia perrieri, Takhtajania perrieri (originalment Bubbia perrieri) i Xerosicyos perrieri.

## Referències

* ↑ «Perrier de la Bâthie». Comité des travaux historiques et scientifiques.
* ↑ «Henri Perrier de la Bathie». Journal d'agriculture traditionnelle et de botanique appliquée.
* ↑ «Henri Perrier de La Bâthie». BNF.
* ↑ «Perrier de la Bâthie, Joseph Marie Henry Alfred (1873-1958)». International Plant Names Index.
* ↑ «La Question des Raketa: Colonial Struggles with Prickly Pear Cactus in Southern Madagascar, 1900-1923». Ethnohistory.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Miquel Pou Vicens

Miquel Pou Vicens (Ciutat de Mallorca, 1965) és un realitzador de documentals, director de cinema de sèrie Z i escriptor.
El 1999 es va estrenar el primer llargmetratge en català que va dirigir Vicens: The Dolly Lollipop revenge, una crítica ferotge a la societat americana. Ha realitzat alguns documentals, com ara Blai Bonet segons Blai Bonet i El Carnatge amb l'escriptor Biel Mesquida, i també video-clips pels grups Ramones, Tots Sants, Cerebros Exprimidos, La Granja o Montenegro. Ha col·laborat en diverses revistes literàries, i l'any 2004 publicà el seu llibre Carn de xoric.
En l'àmbit polític fundà l'agrupació local del PSM a Felanitx i l'any 2006 l'Entesa progressista de Felanitx (ERC, EU-V, PSM). El 2010 va posar sense èxit la seva candidatura com successor de Joan Laporte a la presidència del Barça. El 2015 va llançar una campanya per mantenir l'horari d'estiu a les Illes Balears, que va rebre el suport del Parlament de les Illes.

## Obres

* The Dolly Lollipop revenge (1999), llargmetratge
* Carn de xoric (2004)

## Referències

* 1 2 Bassa, Assumpta «S'estrena el primer llargmetratge en català dirigit per Miquel Pou Vicens». dBalears, 20-05-1999. Arxivat de l'original el 2019-10-29 [Consulta: 29 octubre 2019].
* ↑ Bauzà, Jaume «Candidato sin firmas, ni aval» (en castellà). Diario de Mallorca, 11-03-2010.
* ↑ Estirado, Laura «Una campanya insta a no canviar l'hora a les illes Balears». El Periódico Balears, 20-10-2015.
* ↑ Monzo, Quim «L'hora dels rellotges». La Vanguardia, 24-10-2015.
* ↑ Bassas, Antoni «El Parlament balear vol l'horari d'estiu tot l'any per a les illes». Ara Balears, 26-10-2016 [Consulta: 30 octubre 2019].
* ↑ Pou Vicens, Miquel. Carn de Xoric. 1. ed. Palma: Ed. Hiperdimensional, 2004, p. 166. ISBN 8493342629.
# Saló Diana

El Saló Diana fou un espai teatral ubicat al número 85 del carrer de Sant Pau de Barcelona (vegeu casa Pere Prats), seu de l'Assemblea de Treballadors de l'Espectacle (A.D.T.E.), grup escindit de l'Assemblea d'Actors i Directors. Obrí les portes el diumenge 10 d'abril del 1977. El director Mario Gas i els actors Carlos Lucena i Albert Dueso, entre d'altres, van ser els artífexs d'aquesta aventura teatral que va durar fins a finals del 1978.
Anteriorment, i des del 1912, l'espai havia sigut el Cine Diana, on també s'hi feien varietats. L'any 1987, l'ajuntament va mirar de cedir-lo al Liceu com a local d'assaig, però el mal estat de l'edifici i la forta inversió que suposava van acabar per desestimar la proposta.

## Espectacles

* 1977, abril. No hablaré en clase, pel grup Dagoll Dagom, amb direcció de Joan Ollé.
* 1977, abril. 7 meditaciones sobre el sado-masoquismo político, pel grup Living Theatre.
* 1977, maig. Herramientas, pel grup La Cuadra, de Sevilla.
* 1977, novembre. Plany en la mort d'Enric Ribera, de Rodolf Sirera, amb direcció de Joan Ollé i música de Ramon Muntaner.
* 1978 (17, 18 i 19 de febrer): concerts de La Banda Trapera del Río.
* 1978, maig. Els Pispes, de Joan Potau, amb direcció de Joan Potau i música de Pau Riba.

## Bibliografia

* Gonzalo Pérez de Olaguer: Els anys difícils del teatre català (memòria crítica). Arola Editors. Tarragona, 2008

## Referències

* ↑ Guillamon, Julià. La ciutat interrompuda ; seguit d'El gran novel·loide sobre Barcelona. 1. ed. Barcelona: Editorial Anagrama, maig 2019. ISBN 9788433915702.
* ↑ Tierz, Carme; Muniesa, Xavier. Barcelona ciutat de teatres. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2013, p. 140-141. ISBN 978-84-8330-750-2.
* ↑ «La Vanguardia-Hemeroteca digital» p. 9, 27-05-1912.

## Enllaços externs

* Notícia sobre el Cine Diana
* Una altra notícia sobre el Cine Diana
# Migdia

El migdia es l'hora en què el sol és en el punt més alt, corresponent a les 12:00 hores, és a dir, quan es troba en el meridià. És el moment en què el Sol està al seu zenit i divideix el dia en dues parts iguals.
Quan el Sol és perpendicular a l'equador, en l'equinocci de tardor i primavera, forma un angle recte a la tangent de l'equador i a qualsevol meridià terrestre.

## Significats del mot

El terme migdia –i el seu sinònim, migjorn– fan referència a les dotze del dia i, més àmpliament, a la part del dia compresa entre el matí i la tarda.
Secundàriament també fa referència al sud, el punt de l'horitzó oposat al nord, és a dir, a la zones meridionals. I, doncs, així designa també el vent del sud, les comarques, terres o costes del sud...

## Etimologia

La paraula migdia deriva del llatí vulgar –o llatí parlat– medio die, amb el mateix significat. La forma clàssica, en canvi, és meridie.

## Referències

* ↑ «migdia | enciclopedia.cat». [Consulta: 12 setembre 2022].
* ↑ Porto Editora. «Definição de meio-dia» (en portuguès). [Consulta: 12 maig 2011].
* ↑ «Diccionari de la llengua catalana [entrada: migdia]». DIEC2. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 12 setembre 2022].
* ↑ «Diccionari de la llengua catalana [entrada: migjorn]». DIEC2. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 12 setembre 2022].
* ↑ «Diccionari català-valencià-balear [entrada: migdia]». DCVB. Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 12 setembre 2022].
# Place du Châtelet

La Place du Châtelet és una plaça situada a París, a la riba del Sena, a l'entrada del Pont au Change. A cavall entre els districtes 1r i 4t, va ser construïda on abans es trobava el Gran Châtelet, destruït el 1802 per Napoleó.
Al centre de la plaça, reservat als vianants, es troba la fontaine du Palmier, una columna erigida el 1808 per commemorar les victòries napoleòniques, elevada sobre una font del 1858, i ornada amb una esfinx i estàtues concebudes per Gabriel Davioud. Va ser restaurada per Jules Blanchard. També hi ha un quiosc. A cada banda, al llarg dels quais (molls), hi ha dos teatres construïts per Gabriel Davioud a petició del baró Haussmann; el Téâthre du Châtelet i el Théâtre de la Ville.
La plaça està dotada d'una estació de metro, accessible des del centre i els costats de la plaça: l'estació de Châtelet, que serveix les línies 1, 4, 7, 11 i 14. Per mitjà d'un passatge soterrani es pot arribar a l'estació RER de Châtelet-Les Halles.
Des de fa uns quants anys, la place du Châtelet s'ha convertit en un lloc habitual per les manifestacions dels sense papers.

## Vegeu també

* Place Vendôme
# Gran Premi de San Marino de 1997

Resultats del Gran Premi de San Marino de la temporada 1997 disputat a l'Autodromo Enzo e Dino Ferrari el 27 d'abril del 1997.

## Classificació

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 4 | Heinz-Harald Frentzen | Williams - Renault | 62 | 1h 31' 01. 3 | 2 | 10 |
| 2 | 5 | Michael Schumacher | Ferrari | 62 | + 1.237 s | 3 | 6 |
| 3 | 6 | Eddie Irvine | Ferrari | 62 | + 1' 18.343 min. | 9 | 4 |
| 4 | 12 | Giancarlo Fisichella | Jordan - Peugeot | 62 | +1' 23.388 min. | 6 | 3 |
| 5 | 7 | Jean Alesi | Benetton - Renault | 61 | + 1 Volta | 14 | 2 |
| 6 | 9 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 61 | + 1 Volta | 8 | 1 |
| 7 | 17 | Nicola Larini | Sauber - Petronas | 61 | + 1 Volta | 12 | |
| 8 | 14 | Olivier Panis | Prost - Mugen - Honda | 61 | + 1 Volta | 4 | |
| 9 | 19 | Mika Salo | Tyrrell - Ford | 60 | + 2 Voltes | 19 | |
| 10 | 18 | Jos Verstappen | Tyrrell - Ford | 60 | + 2 Voltes | 21 | |
| 11 | 20 | Ukyo Katayama | Minardi - Hart | 59 | + 3 Voltes | 22 | |
| Ret | 2 | Pedro Diniz | Arrows - Yamaha | 53 | Caixa canvi | 17 | |
| Ret | 3 | Jacques Villeneuve | Williams - Renault | 40 | Caixa canvi | 1 | |
| Ret | 10 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 38 | Motor | 10 | |
| Ret | 22 | Rubens Barrichello | Stewart - Ford | 32 | Motor | 13 | |
| Ret | 16 | Johnny Herbert | Sauber - Petronas | 18 | Part elèctrica | 7 | |
| Ret | 11 | Ralf Schumacher | Jordan - Peugeot | 17 | Transmissió | 5 | |
| Ret | 15 | Shinji Nakano | Prost - Mugen - Honda | 11 | Col·lisió amb Hill | 18 | |
| Ret | 1 | Damon Hill | Arrows - Yamaha | 11 | Col·lisió amb Nakano | 15 | |
| Ret | 8 | Gerhard Berger | Benetton - Renault | 4 | Virolla | 11 | |
| Ret | 23 | Jan Magnussen | Stewart - Ford | 2 | Virolla | 16 | |
| NVS | 14 | Jarno Trulli | Minardi - Hart | 0 | Caixa canvi | 20 | |

## Altres

* Pole: Jacques Villeneuve 1' 23. 303
* Volta ràpida: Heinz-Harald Frentzen 1' 25. 531 (a la volta 42)
* És la primera victòria de Heinz-Harald Frentzen.

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-29. [Consulta: 24 març 2010].
# Gregory Alan Isakov

Gregory Alan Isakov és un cantautor de música indie-rock i folk nascut a Johannesburg, Sud-àfrica. El seu últim àlbum Evening Machines va ser nominat a un premi Grammy per millor àlbum de folk.

## Biografia

Malgrat néixer a Johannesburg, va immigrar als Estats Units de nen i va ser criat a Filadèlfia, Pennsilvània. Allà, va començar a tocar amb una banda a l'edat de 16 i més tard es va mudar a Colorado. La seva música uneix el gènere indie i el folk, presentant instruments com la guitarra i la mandolina. Algunes de les seves cançons més populars inclouen "San Luis", "Big Black Car" i "Amsterdam".
Ha estat influenciat per la música de Leonard Cohen, Kelly Joe Phelps i Bruce Springsteen. A més de la música, inverteix dedicació a vendre i cuidar els seus propis cultius que tenen lloc en la seva granja.
L'any 2016, va llançar un àlbum amb La Simfonia de Colorado en el qual reprenia cançons del seu treball previ. Més tard va gravar el seu àlbum Evening Machines des de casa, fet que el va dur a la nominació a un Grammy.
L'artista, en conjunt amb els músics que l'acompanyen, ha actuat a través dels Estats Units i d'Europa.

## Discografia

Àlbums
| Data de llançament | Títol |
| 2003 | Rust Colored Stones |
| 2005 | Songs for October |
| 2007 | That Sea, The Gambler |
| 2009 | This Empty Northern Hemisphere |
| 2013 | The Weatherman |
| 2016 | Gregory Alan Isakov with the Colorado Symphony |
| 2018 | Evening Machines |

## Aparicions en els mitjans

La seva música ha aparegut en contingut audiovisual en nombroses ocasions.
La cançó "Second Chances" de l'àlbum The Weatherman sona a les sèries Forever i Rectify, així com a la pel·lícula de 2014 Veronica Mars.
D'altra banda, la seva cançó "If I Go, I'm Going" de l'àlbum This Empty Northern Hemisphere (2009) sona al final del quart episodi de la quarta temporada de la sèrie Californication i al final de l'últim episodi de la sèrie The Haunting of Hill House.
La cançó "San Luis" de l'àlbum Evening Machines (2018) sona en el quart episodi de la segona temporada de la sèrie Virgin River.

## Referències

* ↑ Van Leuven, Chris. «Deep Music From Up In The Hills». Elevation Outdoors Magazine. [Consulta: 18 novembre 2013].
* ↑ Monger, James. «Artist Biography». allmusic.com. [Consulta: 18 novembre 2013].
# Parasisis

Parasisi amurensis, és una espècie d'aranya araneomorfa de la subfamília Erigoninae, dins de la família Linyphiidae. És l'únic membre del gènere monotípic Parasisis.
És pot trobar a la Xina, Rússia, Corea i el Japó.
Fou descrit per primera vegada per K. Y. Eskov l'any 1984,

## Referències

* ↑ Platnick, 2011: The world spider catalog 12.0 (American Museum of Natural History).
* ↑ «Gen. Parasisis Eskov, 1984». . Natural History Museum Bern, 2019. DOI: 10.24436/2.
* ↑ Eskov, K. Y. «New and little known genera and species of spiders (Aranei, Linyphiidae) from the Far East». Zoologicheskiĭ Zhurnal, vol. 63, 1984, pàg. 1337–1344.

## Enllaços externs

* a ION (anglès)
* Nomenclator Zoologicus (anglès)
# Gran Premi de San Marino de 2003

Resultats del Gran Premi de San Marino de la temporada 2003 disputat a l'Autòdrom Enzo e Dino Ferrari el 20 d'abril del 2003.

## Classificació

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 62 | 1h 28' 12. 0 | 1 | 10 |
| 2 | 6 | Kimi Räikkönen | McLaren - Mercedes | 62 | + 1.8 s | 6 | 8 |
| 3 | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 62 | + 2.2 s | 3 | 6 |
| 4 | 4 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 62 | + 8.8 s | 2 | 5 |
| 5 | 5 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 62 | + 9.4 s | 12 | 4 |
| 6 | 8 | Fernando Alonso | Renault | 62 | + 43.6 s | 8 | 3 |
| 7 | 3 | Juan Pablo Montoya | Williams - BMW | 62 | + 45.2 s | 4 | 2 |
| 8 | 17 | Jenson Button | BAR - Honda | 61 | + 1 Volta | 9 | 1 |
| 9 | 20 | Olivier Panis | Toyota | 61 | + 1 Volta | 10 | |
| 10 | 9 | Nick Heidfeld | Sauber - Petronas | 61 | + 1 Volta | 11 | |
| 11 | 10 | Heinz-Harald Frentzen | Sauber - Petronas | 61 | + 1 Volta | 14 | |
| 12 | 21 | Cristiano da Matta | Toyota | 61 | + 1 Volta | 13 | |
| 13 | 7 | Jarno Trulli | Renault | 61 | + 1 Volta | 16 | |
| 14 | 15 | Antônio Pizzonia | Jaguar - Cosworth | 60 | + 2 Voltes | 15 | |
| 15 | 11 | Giancarlo Fisichella | Jordan - Ford | 57 | + 5 Voltes | 17 | |
| Ret | 14 | Mark Webber | Jaguar - Cosworth | 54 | Palier | 5 | |
| Ret | 12 | Ralph Firman | Jordan - Ford | 51 | Pèrdua d'oli | 19 | |
| Ret | 19 | Jos Verstappen | Minardi - Cosworth | 38 | Part elèctrica | 20 | |
| Ret | 18 | Justin Wilson | Minardi - Cosworth | 23 | Prob. combustible | 18 | |
| Ret | 16 | Jacques Villeneuve | BAR - Honda | 19 | Motor | 7 | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 22. 327
* Volta ràpida: Michael Schumacher 1' 22. 491 (a la volta 17)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2007-09-30. [Consulta: 4 maig 2010].
# Isapòstol

Isapòstol (grec antic: ισαπόστολος, ‘igual als apòstols'; llatí: aequalis apostolis) era un dels títols ostentats pels emperadors romans d'Orient. En proclamar la seva paritat amb els apòstols de Crist, els emperadors es posaven al capdavant de l'Església, en una posició superior a la dels mateixos bisbes i patriarques, simples «successors dels apòstols», adquirint així el dret de convocar concilis i d'intervenir en darrera instància en les qüestions religioses.
La pràctica va ser inaugurada per Constantí I qui, fins i tot abans de ser batejat, va intervenir al Concili de Nicea de l'any 325. De fet, uns anys abans de traslladar la capital de Roma a Bizanci es feia anomenar «isapostòl» i «bisbe dels que es troben fora de l'Església».
A la ideologia imperial aquesta primacia de l'emperador sobre la religió era l'òbvia continuació de la tradició romana, en la qual l'emperador era el cap de la religió de l'Estat, en qualitat de pontífex màxim, a més de ser objecte de veneració, mitjançant el culte imperial, amb la possibilitat de ser divinitzat en morir.
Així, en la nova religió predominant, l'adopció d'aquest títol va ser un acte coherent amb la decisió constantiniana de donar suport al cristianisme, cada vegada més implantat, i a la declaració de religió oficial i exclusiva de l'Imperi. Per tant, la primacia imperial sobre l'Església es va fer necessària per mantenir el control d'un poder religiós que de fet legitimava el polític.

## Isapòstol en l'Església Ortodoxa

Isapòstol és també un títol especial que dona l'Església Ortodoxa a determinades persones en reconeixement dels seus serveis en la predicació del cristianisme, i els consideren continuadors de la tasca evangelitzadora dels apòstols.
Algunes de les persones que s'han considerat isapòstols són:
* Maria Magdalena
* Focina, la dona samaritana (segle i)
* Tecla d'Iconi (segle i)
* Aberci de Hieràpolis (segle ii)
* Helena de Constantinoble (248-329)
* Nina de Geòrgia (296-338)
* Patrici d'Irlanda (segle v)
* Ciril i Metodi (segle ix)
* Borís I de Bulgària (mort l'any 907)
* Olga de Kíiv (890-969)
* Vladimir (ca. 956-1015)
* Esteve I d'Hongria (ca. 975-1038)
* Innocenci d'Alaska (1797-1879)

## Referències

* ↑ Ostrogorsky, George «The Byzantine Emperor and the Hierarchical World Order». The Slavonic and East European Review, 35, 84, 1956, pàg. 268, 281.
* ↑ «Месяцеслов» (en rus). Имена святых, упоминаемых в месяцеслове. azbyka.ru. [Consulta: 5 desembre 2022].
# Selknam

Els selknam (també escrit com selk'nam o shelknam), més coneguts com a onas, són un poble indígena americà, avui mestitzat, de l'Illa Gran de la Terra del Foc que ells anomenaven Karukinká. El nom "ona" prové de l'idioma yagàn i ha prevalgut sobre selknam. Abans de la seva quasi extinció, eren nómades terrestres, caçadors i recol·lectors.
Se sap que coneixien la tecnologia del foc i l'utilitzaven, entre d'altres, per a comunicar amb el seu fum.
Els selk'nam de Terra del Foc vivien en cabanyes, de les quals destaca la cabana del Hain, on es realitzava el ritual d'iniciació masculina.
Creien en uns esperits. Alguns des quals eren: Ksohort, Halpen o Xalpen, Koshménk o Koxmenki, Kollan o Kullan, Matan, Tanu, Hashi i Yosi.

## Vegeu també

* Genocidi selknam

## Referències

* 1 2 3 4 Manzi, Liliana M.; Spikins, Pennelope A. «El fuego en las altas latitudes: Los Selk’nam de Tierra del Fuego como referente etnográfico para el Mesolítico europeo.». Complutum, 19, 1, 2008, pàg. 79-96.
Grups humans de Xile :
Pobles indígenes :
Immigració :
Categoria:Grups humans de Xile :
# Henry Campbell Black

Henry Campbell Black (17 d'octubre del 1860 – 19 de març de 1927) fou l'editor del Black's Law Dictionary (El diccionari de dret d'en Black), el diccionari de terminologia legal més important dels Estats Units i un dels diccionaris de referència a tot el món, publicat per primera vegada el 1891.
Nascut a Ossining, Estat de Nova York, fou també l'editor de l'obra The Constitutional Review, des del 1917 fins a la seva mort, el 1927.

## Fonts

* Who Was Who in America. A component volume of Who's Who in American History, Volume 1, 1897-1942 (Chicago: A.N. Marquis Co., 1943), page 100

## Llibres

* Black, Henry Campbell. Handbook of American Constitutional Law. West, 1895 [Consulta: 23 novembre 2013].
* Black, Henry Campbell. A Dictionary of Law: Containing Definitions of the Terms and Phrases of American and English Jurisprudence, Ancient and Modern : Including the Principal Terms of International, Constitutional, and Commercial Law : with a Collection of Legal Maxims and Numerous Select Titles from the Civil Law and Other Foreign Systems. The Lawbook Exchange, Ltd., 1891. ISBN 9780963010605 [Consulta: 23 novembre 2013].
* 1910 edition free e-book Black, Henry Campbell. A Law Dictionary: Containing Definitions of the Terms and Phrases of American and English Jurisprudence, Ancient and Modern : and Including the Principal Terms of International, Constitutional, Ecclesiastical and Commercial Law, and Medical Jurisprudence, with a Collection of Legal Maxims, Numerous Select Titles from the Roman, Modern Civil, Scotch, French, Spanish, and Mexican Law, and Other Foreign Systems, and a Table of Abbreviations. West Publishing Company, 1910 [Consulta: 23 novembre 2013].