OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ankh

Ankh als Jeroglífic egipcis. :
L'Ankh, creu ansada (en llatí, creu amb nansa). També anomenada com la "creu de la vida" o la "creu egípcia", és un símbol en forma de creu amb la part superior en el·lipse. En l'antic Egipte, estava representat per un jeroglífic que significava "vida eterna" o "coure", sent el símbol més reproduït en la mitologia egípcia. En llatí, es denomina crux ansata.
L'origen és incert; segons E. Budge, podria haver evolucionat des del nus d'Isis. D'altres creuen que és l'estilització del sol ponent-se al riu o l'horitzó, o una sandàlia. Andrew Gordon, per la seva banda, pensa que ve del pit del bou, i s'associa amb el poder i l'estabilitat.
A les tombes, apareix com la petjada d'un déu, d'éssers de l'altra vida. És per això que els egipcis el portaven com a amulet per atreure la sort. Aquest ús ha passat a la cultura popular i al neopaganisme.
Simbolitza la unió dels déus egipcis o la unió a la familia.

## Referències

* ↑ Collier, Mark and Manley, Bill. How to Read Egyptian Hieroglyphs: Revised Edition pg 23. Berkeley: University of California Press, 1998.
* ↑ Teissier, Beatrice. Egyptian Iconography on Syro-Palestinian Cylinder Seals of the Middle Bronze Age (en anglès). Saint-Paul, 1996, p. 104. ISBN 9783525538920.
* ↑ Diccionario de Arte I. Barcelona: Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.28. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 7 novembre 2014].

## Vegeu també

* Per Ankh.
# Papamosques d'Angola

El papamosques d'Angola (Melaenornis brunneus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) endémica dels boscos de muntanya tropicals de l'oest d'Angola. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

El papamosques d'Angola forma una superespècie amb el papamosques xocolata i el papamosques ullblanc. Aquestes tres espècies van estar classificades en el gènere Dioptrornis o agrupades com una sola espècie, però l'al·lopatria i les diferències morfològiques mostrades donen suport a la seva segmentació com a al·loespècies. Els resultats d'un estudi filogenètic molecular publicat el 2010 van conduir a una reorganització de la família dels muscicàpids en què les quatre espècies del gènere Bradornis, l'única espècie de Sigelus i les espècies de Dioprornis es van fusionar a Melaenornis.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques d'Angola». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 28 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 696. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Angola Slaty-flycatcher. Melaenornis brunneus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 desembre 2021].
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». World Bird List Version 6.2. International Ornithologists' Union. Arxivat de l'original el 20 juny 2016. [Consulta: 20 maig 2016].
* ↑ Sangster, G.; Alström, P.; Forsmark, E.; Olsson, U. «Multi-locus phylogenetic analysis of Old World chats and flycatchers reveals extensive paraphyly at family, subfamily and genus level (Aves: Muscicapidae)». Molecular Phylogenetics and Evolution, 57, 1, 2010, pàg. 380–392. DOI: 10.1016/j.ympev.2010.07.008. PMID: 20656044.
# Arquebisbat de Kigali

L'arquebisbat de Kigali (francès: Archidiocèse de Kigali; llatí: Archidioecesis Kigaliensis) és una seu metropolitana de l'Església catòlica pertanyent a Ruanda. En 2006 comptava 833.000 batejats sobre 1.528,000 habitants.

## Territori

L'arxidiòcesi comprèn la ciutat di Kigali, on s'hi troba la catedral de Saint-Michel.
El territori se subdivideix en 27 parròquies

## Història

L'arxidiòcesi va estar erigida el 10 d'abril de 1976 amb la butlla Cum Venerabiles del papa Pau VI, arrabassant el territori a l'arxidiòcesi de Kabgayi, que posteriorment va ser transformada en diòcesi i esdevingué sufragània de Kigali.
Durant la guerra civil que va sacsejar Ruanda en la primera meitat dels anys 1990 del segle xx, hi fou assassinat, amb altres sacerdots, l'arquebisbe Vincent Nsengiyumva.

## Llista de bisbes

* Vincent Nsengiyumva † (10 d'abril de 1976 - 7 de juny de 1994 assassinat)
* Thaddée Ntihinyurwa, des del 9 de març de 1996 - 19 de novembre de 2018
* Antoine Kambanda, des del 19 de novembre de 2018.

## Estadístiques

A finals del 2006, la diòcesi tenia 1.528.000 batejats sobre una població de 833.000 persones, equivalent al 54,5% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diàques | religiosos | religiosos | parroquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diàques | homes | dones | |
| 1980 | 355.341 | 708.000 | 50,2 | 87 | 30 | 57 | 4.084 | | 95 | 128 | 17 |
| 1990 | 558.513 | 1.007.839 | 55,4 | 125 | 39 | 86 | 4.468 | | 118 | 238 | 17 |
| 1999 | 507.698 | 945.133 | 53,7 | 82 | 39 | 43 | 6.191 | | 95 | 258 | 18 |
| 2000 | 593.432 | 1.132.871 | 52,4 | 85 | 44 | 41 | 6.981 | | 76 | 253 | 18 |
| 2001 | 603.811 | 1.116.474 | 54,1 | 85 | 42 | 43 | 7.103 | | 85 | 261 | 18 |
| 2002 | 663.666 | 1.178.417 | 56,3 | 101 | 51 | 50 | 6.570 | | 88 | 270 | 18 |
| 2003 | 680.205 | 1.400.683 | 48,6 | 102 | 58 | 44 | 6.668 | | 84 | 273 | 18 |
| 2004 | 683.441 | 1.350.179 | 50,6 | 115 | 64 | 51 | 5.942 | | 103 | 290 | 20 |
| 2006 | 721.759 | 1.312.533 | 55,0 | 110 | 66 | 44 | 6.561 | | 86 | 277 | 21 |
| 2013 | 833.000 | 1.528.000 | 54,4 | 135 | 71 | 64 | 6.170 | | 176 | 411 | 27 |

## Fonts

* Anuari pontifici del 2007 i precedents, a Catholic-hierarchy
* (llatí) Butlla Cum Venerabiles, AAS 68 (1976), p. 393
* (anglès) Esquema de l'arxidiòcesi a www.gcatholic.org

## Referències

* ↑ Holy See Press Office (19 novembre 2018). "Resignations and Appointments, 19.11.2018". Nota de premsa. Consulta: 19 novembre 2018.
# Atles lunar parisenc

L'atles lunar sistemàtic parisenc (o atles lunar parisenc) va ser el primer atles lunar fotogràfic (sense dibuixos). Es va fer mitjançant el gran telescopi reflector de muntura equatorial en forma de colze en l'observatori de París el 1885 i l'any següent es va publicar en forma de 48 fulls de gran format per part de Maurice Lœwy i Pierre Puiseux. L'atles mostra la cartografia més precisa fins a la data de la superfície lunar amb la visió des de la Terra.
Els mapes estan ordenats en 24 parells d'imatges, cada mapa talla la mateixa regió de lluna per fer-ne un augment i es mostren les fases lunars, així com amb il·luminació des de l'est i a l'oest, obtenint així la interpretació selenográfica-geològica dels cràters i rimes lunars, cúpules volcàniques i sistemes de muntanyes.
Un treball que el va seguir va ser el Atlas photographique de la Lune, que els mateixos autors van realitzar el 1910 en 12 parts d'impressió. Lœwy i Puiseux van construir un telescopi equatorial i van realitzar un total d'aproximadament 6.000 sondeigs lunars de llarg abast.

## Referències

* ↑ Paris, Observatoire de; Puiseux, Pierre Henri; Lœwy, Maurice. Atlas photographique de la lune (en francès). Impr. nationale, 1910.

## Bibliografia

* Josef Said: Blickpunkt Mond. Urania-Verlag, Leipzig/Jena 1962.
* Österreichischer Astroverein (Hrsg.): Pariser systematischer Mondatlas. Verkleinerte Fotokopie, Wien um 1970.
* Sicard, Monique «L’Atlas photographique de la Lune, de MM. Loewy et Puiseux» (en francès). Revue de la BNF, Vol. 44, Num. 2, 2013, pàg. 36-43. ISSN: 1254-7700.
# Alekséievka

«Alekséievka» té aquests significats:
* Rússia:
** Alekséievka (Bélgorod), ciutat de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
** Alekséievka (Tomsk), poble de l'óblast de Tomsk, a Rússia
** Alekséievka (Saianski), poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia
** Alekséievka (Karatuzski), poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia
** Alekséievka (Kuràguino), poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia
** Alekséievka (Àban), poble del krai de Krasnoiarsk, a Rússia
** Alekséievka (Penza), poble de l'óblast de Penza, a Rússia
** Alekséievka (Nadéjdinski), poble del krai de Primórie, a Rússia
** Alekséievka (Khankaiski), poble del krai de Primórie, a Rússia
** Alekséievka (Novossibirsk), poble de l'óblast de Novossibirsk, a Rússia
** Alekséievka (Amur), poble de l'óblast de l'Amur, a Rússia
** Alekséievka (Kursk), poble de l'óblast de Kursk, a Rússia
** Alekséievka (Omsk), poble de l'óblast d'Omsk, a Rússia
** Alekséievka (Nijni Nóvgorod), poble de l'óblast de Nijni Nóvgorod, a Rússia
** Alekséievka (Astracan), poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia
** Alekséievka (Volodarski), poble de l'óblast d'Astracan, a Rússia
** Alekséievka (Oriol), poble de l'óblast d'Oriol, a Rússia
** Alekséievka (Khvalinsk), poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia
** Alekséievka (Atkarsk), poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia
** Alekséievka (Arkadak), poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia
** Alekséievka (Stroïtel), poble de l'óblast de Bélgorod, a Rússia
* Crimea:
** Alekséievka (rus) o Oleksíïvka (ucraïnès), poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna
** Alekséievka (Bilohirsk), poble de la República Autònoma de Crimea, a Ucraïna
# Alqueria del Magistre

L'alqueria del Magistre, ubicada a Alboraia, data del segle xi; està envoltada d'horta i camps de xufa; es tracta d'una casa senyorial tradicional i constitueix un testimoni arquitectònic de l'horta valenciana de gran valor, que reflecteix la manera de viure dels seus habitants al llarg dels darrers segles.
D'origen àrab, és una de les més ben conservades de l'horta i actualment acull el Museu de l'orxata i la xufa, on s'explica el significat d'aquesta tradició, com s'elabora l'orxata, com es conrea i es cura la xufa, com es comercialitza actualment i com es feia a principis del segle xx. La vista a part de l'interior de l'habitatge és permesa, i se'n conserven molts dels elements originals.
A la zona coberta de l'antiga bassa, s'ha habilitat també un Museu de l'Horta, amb objectes relacionats amb l'agricultura tradicional de l'horta valenciana, on es poden conèixer mètodes agrícoles i algunes de les eines que els llauradors feien servir en el camp.

## Referències

Guía de Arquitectura de Valencia ISBN 978-84-86828-74-5.

## Enllaços externs

* Museu de l'orxata i la xufa Arxivat 2010-12-07 a Wayback Machine..
* La Alquería del Magistre(castellà).
# Atlántico Fútbol Club

L'Atlántico Fútbol Club és un club dominicà de futbol de la ciutat de Puerto Plata.

## Palmarès

* Liga Dominicana de Fútbol:
** 2017

## Referències

* ↑ El fútbol llega a Puerto Plata El Club Atlántico FC con grandes expectativas para LDF Arxivat 2021-04-20 a Wayback Machine. listindiario.com
* ↑ Conoce a tu Equipo a Fondo - Estadios y Más Arxivat 2017-12-01 a Wayback Machine. futboltotalrd.com
* ↑ «Dominican Republic - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Anstituto de la Lhéngua Mirandesa

L'Anstituto de la Lhéngua Mirandesa (Institut de la Llengua Mirandesa en català) és la institució encarregada de la representació, investigació, promoció, normativització i divulgació del mirandès.
Iniciat l'any 2001, es constituí formalment l'1 de gener del 2003. Mitjançant la creació de l'institut, el mirandès pogué ser inscrit en el registre del Comitè Europeu per a les Llengües Minoritàries.
La seva seu és la ciutat de Miranda do Douro (Portugal).
# Tungres

Els tungres (en llatí Tungri o Tongri, en grec antic Τοῦγγροι) eren un poble germànic que Claudi Ptolemeu situa a l'est d'un riu anomenat Tabullas, que tenia per capital Atuatuca, Atuatuca Tungrorum en llatí, l'actual ciutat flamenca de Tongeren. Ammià Marcel·lí anomena Tongren a aquesta ciutat. Una altra ciutat seva era Colonia Agrippina (Colònia), on queden algunes restes de l'època romana.
Segons diu Tàcit a Germània, els primers que van creuar el Rin van ser els tungres i van expulsar els gals, i ara s'anomenaven germànics. Tàcit parla dels tungres dues vegades més, en un dels llocs diu que anaven acompanyats dels nervis. Plini el Vell diu que més tard van ocupar el lloc dels eburons, als que Juli Cèsar afirmava que havia exterminat durant la Guerra de les Gàl·lies. Sembla que els tungres ocupaven una gran extensió de territori, i englobava diverses tribus. Segons la Notitia Dignitatum els tungres i els agrippinenses ocupaven tota la Germania Secunda, i hi ha algunes proves que els bisbes de Tongeren tenien un territori que arribava a tocar de Reims.

## Referències

* ↑ «Tungre / Tungra». enciclopedia.cat. GEC. [Consulta: 9 desembre 2017].
* ↑ P. C. Tàcit, 1926, p. 133.
* ↑ Smith, William (ed.). «Tungri». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 3 agost 2021].

## Bibliografia

* P. C. Tàcit. Obres menors: Diàleg dels oradors. Agrícola. Germània. Fundació Bernat Metge, 1926. ISBN 978-84-7225-923-2.
# Atlético Acreano

L'Atlético Acreano és un club de futbol brasiler de la ciutat de Rio Branco a l'estat d'Acre.

## Història

El club nasqué el 27 d'abril de 1952. Es tracta del quart club amb més títols del Campionat d'Acre amb sis títols. També va participar en el Campeonato Brasileiro Série C el 1992 i 1995.
El seu uniforme és blau i blanc. Disputa els seus partits a l'Estadi José de Melo, el qual té una capacitat per a 8.000 espectadors.

## Palmarès

* Campionat acreano:
** 1952, 1953, 1962, 1968, 1987, 1991

## Referències

* 1 2 3 4 (portuguès) «Atlético Acreano» (en portuguès). Arquivo de Clubes. Arxivat de l'original el 2008-09-08. [Consulta: 1r agost 2008].
* ↑ (portuguès) «Acre State League - List of Champions». RSSSF, 08-07-2008. [Consulta: 1r agost 2008].
* ↑ (portuguès) «Atlético Acreano» (en portuguès). Futebol do Norte. Arxivat de l'original el 2008-09-19. [Consulta: 1r agost 2008].

## Enllaços externs

* (portuguès) Atlético Acreano a Arquivo de Clubes Arxivat 2008-09-08 at Archive.is
# Antalya italiana

L'Antalya italiana fou la província del sud-oest d'Anatòlia que va ser assignada com a zona d'ocupació als italians al final de la I Guerra Mundial d'acord amb el que s'havia acordat al Pacte de Londres de 26 d'abril de 1915. Antalya (Adàlia) era la capital i residència del comandant italià.
Els italians van arribar el 12 d'abril de 1919 i uns dies després van desembarcar i ocupar la ciutat el 29 d'abril de 1919 comunicant al governador que assolien la seguretat de la regió. Les forces que van arribar primer foren el XXXI batalló Bersaglieri i van seguir el regiment d'infanteria 34, el IV Batalló Bersaglieri, dos esquadrons dels Regiment de Cavalleria Lleugera Roma i un batalló d'artilleria de muntanya.
Estava prevista l'ocupació d'Esmirna però finalment es va acordar concedir-la a Grècia i Itàlia ho va acceptar, però va marcar el inici d'una política antigrega; el 7-8 de juliol es va fixar una línia de separació entre italians i grecs; l'agost va arribar un contingent d'aviació i a finals d'any la gendarmeria italiana va començar a reorganitzar la policia turca; els italians van arribar a tenir més de tretze mil homes (molts procedents de Rodes), estacionats principalment a Konya (una unitat l'abril de 1919 i la resta el 23 de desembre de 1919, però fou abandonada el 1920) i a Bodrum.
Segons els historiadors els italians, sota el alt comissionat comte Sforza, van afavorir a Kemal Ataturk, i el 13 de març de 1921 es va decidir la retirada a canvi del reconeixement definitiu de la sobirania italiana al Dodecanès; el 25 de maig de 1921 es van retirar de Marmaris, i el 21 de juny de 1921 es van retirar de la regió d'Antalya. El 5 de juliol de 1921 van entregar la ciutat d'Antalya als turcs. El darrer comandant italià va abandonar Anatòlia el 29 d'abril de 1922. El 1923 Itàlia va renunciar als seus possibles drets.

## Comandants

* 1919 Giuseppe Battistoni
* 1919 Luigi Bongiovanni
* 1919 Vittorio Elia
* 1919 - 1920 Achille Porta
* 1920 - 1922 Giorgio Fusoni

## Referències

* Worldstatesmen per Ben Cahoon
* Italian Antalya 1919-1921
# Parc Nacional de Kosciuszko

El Parc Nacional de Kosciuszko (Kosciuszko National Park) d'Austràlia té una extensió de 690.000 hectàrees i conté els cim més alt de l'illa, el Mont Kosciuszko de qui rep el nom a més de la població de Cabramurra que és la de més altitud d'Austràlia. Es troben zones de muntanyes i de clima alpí que fan que sigui una zona recreativa i d'esports d'hivern.
El parc és al cantó sud-est de l'estat de Nova Gal·les del Sud, 354 km al sud-oest de Sydney, i el parc és contigu amb el Parc Nacional Alpí. les ciutats més grans són Cooma, Tumut i Jindabyne. Al parc hi neixen els rius Snowy, Murray, i Gungarlin. Altres cims notables són Gungartan, Mont Jagungal, Pic Bimberi i Mont Townsend.

## Història

El parc es va fundar el 5 de desembre de 1906 sota el nom de National Chase Snowy Mountains i el 1944 va rebre el nom de Kosciuszko State Park, i després Kosciuszko National Park el 1967.
Al segle xix s'hi va descobrir or i per això a la ciutat de Kiandra hi vivien 4.000 persones passant després de 1974 a ser una citat fantasma.

## Clima

Les grans altituds del parc tenen un clima alpí, poc corrent a Austràlia, amb molta neu. L'estació meteorològica de Charlotte Pass enregistrà la temperatura més baixa d'Austràlia el 28 de juny de 1994 amb -23.0 °C.

## Ecologia

A la zona alpina per sobre del límit arbori hi ha torberes matollar alpins i vegetació poc corrent escassa i fràgil. Hi ha Eucalyptus pauciflora, boscos montans i esclerofil·les amb Eucalyptus delegatensis i Eucalyptus regnans. A la zona deByadbo hi ha boscos esclerofil·les secs on predomina l'acacia. Entre els arbres destaca l'espècie d'om xinès Ulmus parvifolia que s'ha naturalitzat.
Entre els animals amenaçats de desaparició hi ha la granota Corroboree l'opossum pigmeu de muntanya.

## Ús recreatiu

Hi ha diverses estacions d'esquí. Es disposa d'un tren elèctric que connecta l'Alpine Way am la vall de Perisher. La regió de Yarrangobilly és càrstica.
Molts milers de persones arriba al cim del mont Kosciuszko a l'estiu. També hi ha diversos salts d'aigua.

## Referències

* ↑ «Top of Australia hosts park's centenary». ABC News. Arxivat de l'original el 2006-12-06. [Consulta: 16 gener 2008].
* ↑ «DECC Kosciuszko National Park». DECC National Parks website. [Consulta: 24 abril 2009].
* ↑ «1301.0 - Year Book Australia, 2008». Australian Bureau of Statistics, 07-02-2008. [Consulta: 30 abril 2008].

## Enllaços externs

* Kosciuszko National Park
* Details on bushwalks in Kosciuszko National Park
# Arquebisbat de Saurimo

L'arquebisbat de Saurimo (portuguès: Arquidiocese de Saurimo; llatí: Archidioecesis Saurimoensis) és una seu metropolitana de l'Església catòlica pertanyent a Angola. El 2013 tenia 14.000 batejats al voltant de 380.000 habitants. Actualment és dirigida per l'arquebisbe José Manuel Imbamba.

## Territori

L'arxidiòcesi comprèn la província de Lunda-Sud a Angola. La seu arquebisbat és a la ciutat de Saurimo, on es troba la catedral de Nossa Senhora da Assunção. El territori és dividit en tres parròquies.

## Història

La diòcesi d'Henrique de Carvalho va ser erigida el 10 d'agost 1975 amb la butlla Ut apostolicum de papa Pau VI, amb territori desmembrat de la diòcesi de Malanje (avui arxidiòcesi). Originalment era sufragània de la arxidiòcesi de Luanda.
El 16 de maig 1979 va prendre el nom de diòcesi de Saurimo. El 9 de novembre 2001 va ser desmembrada per a la creació de la diòcesi de Dundo, i en 12 d'abril 2011 va ser elevada al rang d'arxidiòcesi metropolitana amb la butlla Quandoquidem accepimus del papa Benet XVI.

## Cronologia de bisbes

* Manuel Franklin da Costa † (10 agost 1975 - 3 febrer 1977 nomenat arquebisbe de Huambo)
* Pedro Marcos Ribeiro da Costa † (3 febrer 1977 - 15 gener 1997 retirat)
* Eugenio Dal Corso, P.S.D.P. (15 gener 1997 - 18 febrer 2008 nomenat bisbe de Benguela)
* José Manuel Imbamba, des del d'12 abril de 2011

## Estadístiques

El 2013, la diòcesi tenia 14.000 batejats sobre una població de 380.000 persones, equivalent al 14,7% del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diàques | religiosos | religiosos | parroquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats per sacerdot | diàques | homes | dones | |
| 1980 | 41.000 | 307.500 | 13,3 | 8 | | 8 | 5.125 | | 9 | 15 | 7 |
| 1990 | 46.000 | 369.000 | 12,5 | 8 | 4 | 4 | 5.750 | | 6 | 18 | 10 |
| 1999 | 78.300 | 710.000 | 11,0 | 11 | 6 | 5 | 7.118 | | 5 | 24 | 3 |
| 2000 | 80.500 | 740.000 | 10,9 | 10 | 6 | 4 | 8.050 | | 4 | 22 | 3 |
| 2001 | 40.000 | 400.000 | 10,0 | 7 | 6 | 1 | 5.714 | | 5 | 13 | 2 |
| 2002 | 35.000 | 270.000 | 13,0 | 7 | 6 | 1 | 5.000 | | 5 | 14 | 2 |
| 2003 | 48.000 | 310.000 | 15,5 | 9 | 6 | 3 | 5.333 | | 4 | 14 | 2 |
| 2004 | 56.000 | 380.000 | 14,7 | 9 | 6 | 3 | 6.222 | | 4 | 16 | 3 |

## Fonts

* Annuario Pontificio del 2005 e precedenti, a http://www.catholic-hierarchy.org/diocese/dsrmo.html
* (llatí) Butlla Ut apostolicum, AAS 67 (1975), p. 564
* Butlla Quandoquidem accepimus
* (anglès) Fitxa de la Diòcesi su www.gcatholic.org
* (portuguès) Fitxa de l'arxidiòcesi Arxivat 2015-04-12 a Wayback Machine. al web de la Conferència episcopal angolesa
# Edat Teocràtica

L'Edat teocràtica és el nom d'un període històric en l'esquema del filòsof italià Giambattista Vico. Es correspon als primers estadis de la civilització fins a arribar a l'edat mitjana, i el seu nom fa referència tant a la teocràcia, el sistema polític més freqüent entre els primers estats, com una actitud envers allò sobrenatural. La teoria de Vico ha servit posteriorment de marc explicatiu en l'obra El Canon Occidental, del crític literari nord-americà Harold Bloom. En l'obra de Harold Bloom, aquesta primera època conté les obres literàries primerenques, fins al 1321, data de la mort de Dante. Les obres que recomana fonamentalment són els grans llibres de les religions monoteistes, les primeres sagues èpiques nacionals i el teatre grecollatí. Sovint recomana tota la producció d'un autor. Els títols suggerits són:

## Obres llistades per Harold Bloom
### Orient Mitjà

* Epopeia de Guilgameix
* El llibre egipci dels morts
* La Bíblia (inclou els llibres deuterocanònics)
* Sentències dels Pares (Pirke Aboth)

### Índia

* Mahabharata
* Ramayana

### Grècia

* La Ilíada i L'Odissea d'Homer
* Els treballs i els dies i Teogonia d'Hesíode
* Poesia de Safo
* Odes de Píndar
* Les tragèdies que componen LOrestíada d'Èsquil
* Les tragèdies del cicle d'Èdip i Filoctetes, de Sòfocles
* Les comèdies majors d'Aristòfanes
* La història d'Heròdot
* La guerra del Peloponès, de Tucídides
* Els diàlegs de Plató
* Poètica i Ètica d'Aristòtil
* Sobre el sublim de Longí
* Himnes i epigrames de Cal·límac
* Vides paral·leles de Plutarc
* Les sàtires de Llucià

### Roma

* Les comèdies de Plaute i Terenci
* Tal com són les coses de Lucreci
* Sobre els déus de Ciceró
* La poesia d'Horaci
* Les sàtires de Persi i Juvenal
* La poesia de Catul
* Eneida, Èglogues i Geòrgiques de Virgili
* Farsàlia de Lucà
* Les Metamorfosis i Ars amandi d'Ovidi
* Els epigrames de Marcial
* Medea de Sèneca
* Satiricó de Petroni
* L'ase d'or d'Apuleu

### La primera edat mitjana

* Ciutat de Déu i Confessions de Sant Agustí
* L'Alcorà
* Les mil i una nits
* Els Edda
* La balada dels Nibelungs
* Percival de Wolfram von Eschenbach
* L'obra de Chrétien de Troyes
* Beowulf
* El Poema del Mio Cid
* Llibre de la ciutat de les dames de Christine de Pisan
* Cárcel de amor de Diego de San Pedro

## Referències

* ↑ «Dictionary, Encyclopedia and Thesaurus - The Free Dictionary». [Consulta: 31 desembre 2017].

## Vegeu també

* Edat Aristocràtica
* Edat Democràtica
* Edat Caòtica