OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Església vella de Castellfollit de la Roca

L'Església vella de Castellfollit de la Roca és un edifici del municipi de Castellfollit de la Roca (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una antiga església parroquial situada al caire del cingle basàltic. El seu origen és romànic però ha sofert nombroses modificacions a causa, primer, dels terratrèmols del segle xv i, després, de les guerres. De la fàbrica primitiva conserva una finestra romànica tardana en la paret de migdia i un gran nombre de carreus reutilitzats.
Llinda de grans dimensions (60 x 263 cm), està situada a la porta d'accés. Hi ha el següent text inscrit: "SI DEUS. PRONOBIS. QVIS. CONTRANOS / 1698"
També hi ha una creu en relleu per sobre de la llinda.

## Història

La primera vegada que es troba citada documentalment és a mitjan del segle xiv amb les paraules ecclesia de Castrofollito suffraganea (llatí). Per tant, no era l'únic edifici religiós de la vila: capella castri sancti Salvatoris de Castrofollito in parrochia sancti Petri de Monteacuto. A Castellfollit hi havia dues esglésies, una parroquial i l'altra, del castell de Sant Salvador.
De tota manera, malgrat no existeixi documentació més reculada, l'església «vella» fou bastida a final del segle xi o principi del segle xii. En el decurs del temps va alternant advocació entre Sant Salvador i la Trinitat. L'any 1691 l'església disposava dels següents altars: Altar Major, altar de Nostra Senyora de la Pietat, el de Sant Joan Baptista, el de Sant Joan Evangelista, el de Sant Eloi, el de Nostra Senyora del Roser i el del Santíssim. L'any 1700 el bisbe Miquel Joan de Taberner troba l'església molt destruïda pels soldats del rei de França. L'església de Sant Salvador es va mantenir en culte fins a l'any 1936, data en què fou cremada, i el sostre es va esfondrar. Ha estat restaurada i es vol utilitzar com a museu.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Església vella de Castellfollit de la Roca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r desembre 2015].
* ↑ «Castell de Castellfollit – Castellfollit de la Roca / Garrotxa». Catalunya Medieval. [Consulta: 3 desembre 2015].
# Ahiteri

L'ahiteri (Ahytherium aureum) és una espècie extinta de mamífer pilós de la família dels megaloníquids que visqué a Sud-amèrica durant el Plistocè superior, fa entre 12.000 i 781.000 anys. Se n'han trobat restes fòssils als estats brasilers de Bahia i São Paulo. Es tracta de l'única espècie del gènere Ahytherium. Tenia el musell curt i ample. Era més petit i esvelt que el seu parent proper Megalonyx jeffersonii. El nom genèric Ahytherium és una combinació d'ahy, que significa 'peresós' en les llengües tupí-guaraní, i therium, que significa 'bèstia' en grec antic. El nom específic aureum significa 'daurat' en llatí i commemora el jubileu d'or de la Pontifícia Universitat Catòlica de Minas Gerais.

## Referències

* 1 2 Entrada «Ahytherium aureum» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 28 novembre 2023].
* ↑ Fariña, Vizcaíno i De Iuliis, 2013, p. 219.
* ↑ Fariña, Vizcaíno i De Iuliis, 2013, p. 220.
* ↑ Cartelle, De Iuliis i Pujos, 2008, p. 337.

## Bibliografia

* Cartelle, C.; De Iuliis, G.; Pujos, F. «A new species of Megalonychidae (Mammalia, Xenarthra) from the Quaternary of Poço Azul (Bahia, Brazil)» (en anglès). Comptes Rendus Palevol, 7, 6, 2008, pàg. 335-346. DOI: 10.1016/j.crpv.2008.05.006.
* Fariña, R. A.; Vizcaíno, S. F.; De Iuliis, G. Megafauna: Giant Beasts of Pleistocene South America (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 978-0-253-00719-3.
# Aigle Royal de Nkongsamba

L'Aigle Royal de Nkongsamba és un club de futbol camerunès de la ciutat de Nkongsamba.

## Palmarès

* Lliga camerunesa de futbol:
** 1971, 1994

## Referències

* ↑ «Perfil a http://www.foot-base.com». Arxivat de l'original el 2014-03-23. [Consulta: 19 juny 2018].
* ↑ Schöggl, Hans; Peuple Sawa. «Cameroom - List of Champions». Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 20-07-2010. [Consulta: 31 març 2011].
# Aigua de roses

L'aigua de roses o aigua-ros és un subproducte de la destil·lació dels pètals de rosa durant la fabricació de l'essència de roses. Té un gust molt perfumat i una olor de rosa concentrada.

## Usos

L'aigua de roses és molt apreciada al Magreb, l'Orient Mitjà, l'Iran, el Pakistan i també entre les poblacions musulmanes de l'Índia com a condiment de dolços i begudes refrescants. També es fa servir per a elaborar el xarop de roses i per condimentar pastissos i plats a base d'arròs. Qamsar, a l'Iran, és un dels llocs més importants quant a la producció d'aigua de roses.
El melrosat és mel batuda amb aigua de roses i bullida fins a adquirir consistència de xarop. Tenia aplicacions com a correctiu i astringent en preparacions medicinals casolanes.
L'aigua de roses també es fa servir en la producció de cosmètics com a fragància bàsica i per a la cura de la pell.

## Referències

* ↑ Luisa De Aliprandini, Ricard Salvat, El teatre durant l'Edat Mitjana i el Renaixement

## Vegeu també

* Licor de roses
* Zlabia
* Aiguanaf, aigua de flor de taronger

## Enllaços externs

* Recepta Arxivat 2009-02-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Aigua règia

L'aigua règia (del llatí aqua regia) o AR és una solució altament corrosiva i fumant, de color groc, formada per la mescla d'àcid nítric concentrat i àcid clorhídric concentrat generalment en la proporció d'una en tres parts.
És un dels pocs reactius que són capaços de dissoldre l'or, el platí i la resta dels metalls. Fou anomenada d'aquesta forma perquè pot dissoldre aquells metalls anomenats regis, reials, o metalls nobles. És emprada en l'aiguafort i en alguns procediments analítics. L'aigua règia no és gaire estable, per la qual cosa ha de ser preparada just abans de ser utilitzada.

## Com funciona

Tot i que l'aigua règia dissol els metalls abans mencionats, cap dels seus àcids constituents pot fer-ho per si sol. L'àcid nítric és un potent oxidant, que pot dissoldre una quantitat minúscula (pràcticament indetectable) d'or, formant ions d'or. L'àcid clorhídric, per la seva part, proporciona ions clorur, que reaccionen amb els ions d'or, traient or de la dissolució. Això permet que continuï oxidant-se l'or, per la qual cosa l'or acaba dissolent-se.
L'aigua règia és un dissolvent poderós a causa de l'efecte combinat dels ions H$^+$, NO₃$^-$ i Cl$^-$ en dissolució. Els tres ions reaccionen amb els àtoms d'or, per exemple, per formar-ne aigua, diòxid de nitrogen (NO₂) i l'anió estable AuCl₄$^-$, que roman en dissolució.
Au + 3 HNO₃ + 4 HCl → [AuCl₄]H + 3 H₂O + 3 NO₂

## Història

L'aigua règia fou preparada per primera vegada pel químic persa Jàbir ibn Hayyan (721-815) barrejant àcid sulfúric i clorur de sodi (sal comuna).
Quan Alemanya va envair Dinamarca durant la Segona Guerra Mundial, el químic hongarès George de Hevesy va dissoldre les medalles dels premis Nobel de Max von Laue i James Franck en aigua règia, per així evitar que els nazis les robessin. Col·locà aquesta solució en un prestatge del seu laboratori a l'Institut Niels Bohr. Després de la Segona Guerra mundial, tornà al laboratori i precipità l'or per treure'l de la mescla. L'or fou tornat a la Reial Acadèmia de les Ciències de Suècia i la Fundació Nobel lliurà noves medalles a von Laue i Franck. Enrico Fermi va fer el mateix amb la medalla d'or del seu premi Nobel quan va fugir cap als Estats Units d'Amèrica.

## Referències

* ↑ (castellà) Morcillo, Jesús. Temas básicos de química. 2a edició. Alhambra Universidad, 1989, p. 405. ISBN 9788420507828.
# Acadèmia de les inscripcions i llengües antigues

L'Acadèmia de les inscripcions i llengües antigues (en francès: Académie des inscriptions et belles-lettres), és una societat científica fundada per Jean-Baptiste Colbert el 1663 en l'àmbit de les Humanitats. És una de les cinc acadèmies de l'Institut de França.

## Història

L'acadèmia va tenir els seus orígens en un reduït grup d'humanistes, membres de l'Acadèmia francesa per iniciativa de Jean-Baptiste Colbert el 1663, qui va decidir reunir regularment a diversos erudits per a sol·licitar-los consell sobre les inscripcions en llatí que haurien de ser escrites en els registres i divises o lemes dels monuments públics i medalles fetes en honor del rei Lluís XIV.
Organitzada el 1701, la Reial Acadèmia d'inscripcions i medalles (Académie Royale des inscriptions et médailles) va assumir el seu actual títol el 1716.

## Activitats

La funció de l'acadèmia, segons els seus propis estatuts, està: «dedicada principalment a l'estudi dels monuments, idiomes i cultures de les civilitzacions antigues, l'edat mitjana i el període clàssic, així com de les civilitzacions no europees.» A més d'altres nombroses comeses es concentra, especialment, en la història de França i de la Gàl·lia, la lingüística i l'arqueologia. El premi Volney és atorgat per l'Institut de França, a proposta de l'acadèmia. Si bé la institució comptava, al principi, amb pocs membres, ràpidament la llista es va anar ampliant i actualment compta amb 55 membres de nacionalitat francesa i 40 associats estrangers.
# Tocilizumab

El tocilizumab, també conegut com a atlizumab, és un medicament immunosupressor, principalment per al tractament de l'artritis reumatoide (AR) i l'artritis juvenil idiopàtica sistèmica, una forma severa d'artritis en nens. És un anticòs monoclonal humanitzat contra el receptor de la interleucina-6 (IL-6R). La interleucina-6 (IL-6) és una citocina que té un paper important en la resposta immunitària i està implicada en la patogènesi de moltes malalties, com ara malalties autoimmunitàries, mieloma múltiple i càncer de pròstata. Va ser desenvolupat per Hoffmann-La Roche i Chugai.
Està comercialitzat a Espanya amb el nom de Roactembra.
És un dels medicaments que s'han emprat en el tractament dels casos greus de malalts de COVID-19 en presentar síndrome d'alliberament de citocines. El seu ús ja es va adoptar als principis de la pandèmia de COVID-19 a la Xina.

## Referències

* ↑ Venkiteshwaran, Adith «Tocilizumab». mAbs, 1, 5, 2009, p. 432–438. DOI: 10.4161/mabs.1.5.9497.
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2020.
* ↑ Servei Català de la Salut «Comissió Assessora per al Tractament Farmacològic de la Infecció per SARS-CoV-2. Tractament farmacològic de la infecció per SARS-CoV-2.». [Barcelona], 2021.
* ↑ «China approves use of Roche drug in battle against coronavirus complications» (en anglès). Reuters, 04-03-2020.
# Ester Vallès Pelay

Ester Vallès Pelay (Vilobí del Penedès, 1982) és enginyera tècnica d'informàtica de sistemes i política de Junts per Catalunya i diputada al Parlament de Catalunya.
És alcaldessa de Vilobí del Penedès. Per primer cop, serà una dona qui ocupi l'alcaldia del municipi.

## Referències

* ↑ Aguilar, Xavi. «"Fer cafès amb la gent és part de la feina de diputada" - 20 nov 2021». [Consulta: 17 maig 2022].
* ↑ Catalunya, Parlament de. «Fitxa del diputat/ada». [Consulta: 17 maig 2022].
# Selecció de bàsquet d'Egipte

La Selecció de bàsquet d'Egipte és l'equip format per jugadors de nacionalitat egípcia que representa a la "Federació Egípcia de Bàsquet" a les competicions internacionals organitzades per la Federació Internacional de Bàsquet (FIBA) o el Comité Olímpic Internacional (COI).
Egipte va participar en les primeres edicions del Campionat d'Europa de bàsquet masculí. Fou el darrer classificat al campionat de 1937. Més èxit va tenir a l'Europeu de 1947 on guanyà la medalla de bronze. Dos anys més tard assolí la victòria final al Campionat d'Europa de 1949, el seu èxit més destacat.

## Classificacions
### Jocs Olímpics

* 1936 - 15
* 1948 - 19
* 1952 - 9
* 1972 - 16
* 1976 - 12
* 1984 - 12
* 1988 - 12

### Campionats mundials

* 1950 - 5
* 1959 - 11
* 1970 - 13
* 1990 - 16
* 1994 - 14
* 2014 - 24

### Campionats europeus

* 1937 - 8
* 1947 - 3
* 1949 - 1
* 1953 - 8

### Campionats africans

* 1962 - 1
* 1964 - 1
* 1970 - 1
* 1972 - 2
* 1975 - 1
* 1978 - 3
* 1981 - 2
* 1983 - 1
* 1985 - 3
* 1987 - 2
* 1989 - 2
* 1992 - 3
* 1993 - 2
* 1997 - 4
* 1999 - 3
* 2001 - 3
* 2003 - 3
* 2007 - 4
* 2009 - 10
* 2011 - 11
* 2013 - 2
* 2015 - 5
* 2017 - 8
* 2021 - 11

### Jocs Mediterranis

* 1951 - 1
* 1955 - 4
* 1959 - 3
* 1963 - 4
* 1971 - 4
* 1975 - 6
* 1979 - 3
* 1983 - 5
* 1991 - 7
* 2005 - 5
* 2013 - 6

### AfroCan

* 2019 - 9

### Jocs Africans

* 1965 - 1
* 1973 - 3
* 1991 - 1
* 1995 - 1
* 1999 - 1
* 2007 - 2
* 2011 - 5
* 2015 - 2
* 2019 - 2

### Jocs Pan Arabs

* 1953 - 1
* 1961 - 1
* 1965 - 1
* 1999 - 1
* 2004 - 1
* 2007 - 1
* 2011 - 3

## Referències

* ↑ FIBA National Federations – Egypt Arxivat 6 March 2016 a Wayback Machine., fiba.com. Retrieved 24 February 2012.
* ↑ «The time when Egypt won the EuroBasket». OlyBet.TV, 22-08-2022.
# Simo Lampinen

Simo Lampinen (Porvoo, Finlàndia; 22 de juny de 1943) es un pilot de ral·li finlandès actualment retirat. Va ser un dels primers "finlandesos voladors". Guanyador del Campionat de Finlàndia de Ral·lis dels anys 1963, 1964 i 1967.
També va participar en les 24 hores de Le Mans.

## Trajectòria

Lampinen va contraure poliomielitis a curta edat, lo qual el va deixar amb una prenunciada coixera. Aquest fet li va permetre aconseguir el permís de conduir als 17 anys per facilitar-li anar i tornar de l'escola, amb el que al poc temps també va començar a competir en curses.
Els anys 1963 i 1964 guanya el Campionat de Finlàndia de Ral·lis amb un Saab 96. En paral·lel també disputa algunes proves del Campionat d'Europa de Ral·lis com el RAC Ral·li o el Ral·li Acròpolis. L'any 1967 guanya per tercera vegada el campionat finlandès, en aquesta ocasió amb un Saab V4.
L'any 1969 aconseguix la seva millor classificació en el campionat d'Europa amb una tercera posició, mentre que al 1973 debuta en el recent creat Campionat Mundial de Ral·lis, del que serà pilot habitual fins a la seva retirada al 1979, essent un tercer lloc al Ral·li de Suècia de 1975 el seu millor resultat.

## Referències

* ↑ «Simo Lampinen - Hechos de su vida que no sabes», 22-07-2024. [Consulta: 9 agost 2024].
* ↑ Shacki. «Simo Lampinen - rally profile eWRC-results.com» (en anglès). [Consulta: 9 agost 2024].
# Francesc Balart

Francesc Balart va ser un poeta i escriptor nascut a Reus cap al 1714. Es desconeixen la data i el lloc de la seva mort.
Fill de pares pobres, era passamaner d'ofici i donava lliçons de ball a les nits, per fer-se un sobresou. Va escriure molt, sembla, però la major part de la seva obra va quedar inèdita. Un descendent seu en conservava uns manuscrits entre els quals es trobava un recitat històric en vers per a declamar en el ball de Moros i Cristians (escrit el 1759), un altre sobre la batalla de Buda o el setge de Viena (escrit el 1765) i un altre sobre la batalla de Lepant per al ball de Galeres (escrit el 1772), i també romanços satírics en català i castellà i uns goigs a Santa Llúcia.
Però l'obra més coneguda de Francesc Balart són les Cobles de la Passió, una composició amb versos de set síl·labes, tècnicament poc correcta, però molt popular. En les estrofes s'aparellen sempre el segon vers i el quart i no els altres, generalment assonants. I a vegades rimen tots. Són una història versificada i cantada de la Passió, pensades per a un públic senzill, escrites entre el to del goig i el de romanç de cec, amb un estil innocent. Les edicions d'aquestes Cobles es van anar repetint des de mitjans del segle xviii fins a començaments del segle xx. Diu Busquets Molas que les Cobles de la Passió eren cantades per cecs que s'acompanyaven d'instruments adients, a molts indrets de Catalunya.
L'historiador i escriptor Antoni Aulèstia, li atribueix una obra poètica titulada «Fernudita», explica l'erudit reusenc Joaquim Santasusagna, i també diu que Pere Gras assegura que Balart cultivava la poesia lírica, tant la seria com la jocosa. Francesc Pelagi Briz va incloure les Cobles de la Passió a Lo llibre dels poetas, cansoner de obras rimadas dels segles XII, XIII, XIV, XV, XVI, XVII y XVIII, publicat el 1867.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 83.
* 1 2 Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 42-45.
* ↑ Busquets, Molas. Esteve. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1967, p. Vol. II, pàg. 318.

## Enllaços externs

* «Francesc Balart». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Creu de terme de Sant Adrià

La creu de terme de Sant Adrià és una obra de Sant Adrià de Besòs (Barcelonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La creu de terme està ubicada a la cruïlla de l'avinguda de les Corts Catalanes, els carrers Guipúscoa i Concili de Trento en una zona enjardinada a la frontera entre Sant Adrià i Barcelona. És de pedra artificial i està constituïda per un basament cúbic sobre el qual s'alcen quatre pilastres de fust cilíndric i llis amb motllura formada per tres filets semicirculars rematada per una triple corona d'anells troncocònics. Al centre de la base hi ha un fust cilíndric que sosté un capitell de forma troncocònica invertida, amb decoració vegetal, on descansa la creu. Aquesta té els quatre braços iguals, de forma troncocònica, revestits amb relleus que simulen cordes teixides a espiga. El punt central de la creu està ressaltat amb un cercle de secció cilíndrica també decorat amb relleus d'inspiració vegetal. L'estat de conservació és força bo, però en algunes zones ha saltat el revestiment de pedra artificial deixant els ferros al descobert.

## Història

La creu, que senyala simbòlicament el límit del municipi, es va construir el 1944 i es va situar a la carretera de Mataró. En aquest indret ja n'hi havia hagut una antigament. Posteriorment va canviar d'emplaçament. La iniciativa de posar la creu va ser de l'Estat i Acció Catòlica que volien restablir totes les creus que s'havien perdut amb motiu de la Guerra Civil. La creu és un símbol de la resistència de Sant Adrià davant de l'intent d'annexió d'aquest municipi per part de Barcelona i Badalona.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme del carrer Biscaia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 novembre 2017].
# Antoni Aymat Segimon

Antoni Aymat Segimon (Reus 7 de juny de 1851 - circa 1900) va ser un gravador, vidrier i pintor català. Era germà de Josep Aymat Segimon, militar que va participar en la Tercera Guerra Carlina i va escriure tractats de temàtica militar.
Era fill d'Antoni Aymat, argenter de Tarragona, i de Maria Segimon, de Reus. Va estudiar a l'Escola de Belles Arts de Barcelona, i per pagar-se els estudis va treballar de pintor-decorador. Va ser soci fundador del Centre d'Aquarel·listes. Els seus primers treballs van obtenir un premi en un certamen de l'Ateneu Barcelonès. Es va establir a Barcelona com a vidrier gravador i va participar en un concurs promogut pel Foment del Treball Nacional on va presentar diversos gravats en vidre i on va obtenir una medalla de bronze. Va participar també a la Exposició Universal de Barcelona de l'any 1888, presentant un retrat de mida natural gravat sobre un mirall i diverses porcellanes pintades i vidrieres de colors variats. Una vista general de Barcelona pintada a l'oli li va valdre una medalla de plata.

## Notes

* ↑ Elias de Molins diu 13 de juny

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 70.
* ↑ Vila-Grau, Joan. «Antoni Aymat i Segimon». Diccionario biográfico electrónico. Real Academia de la Historia. [Consulta: 3 octubre 2023].
* ↑ Elias de Molins, Antoni. Diccionario biográfico y bibliográfico de escritores y artistas catalanes del siglo XIX, vol. I. Barcelona: Imprenta de Fidel Giró, 1889, p. 199-200.
# Llac Union (comtat de Rice, Minnesota)

El llac Union (anglès: Union Lake) és un llac del comtat de Rice de l'estat de Minnesota dels Estats Units. El llac Union va ser anomenat així pel fet que dos rierols desemboquen al llac on les seves aigües estan "unides".

## Referències

* ↑ «U.S. Geological Survey Geographic Names Information System: Union Lake (Rice County, Minnesota)».
* ↑ Upham, Warren. Minnesota Geographic Names: Their Origin and Historic Significance.. Minnesota Historical Society., 1920.
# Asrar el-banaat

Asrar el-banaat (أسرار البنات) comercialitzada internacionalment com A Girl's Secret és una pel·lícula dramàtica egípcia de 2001 dirigida per Magdy Ahmed Aly. Va ser seleccionada com a entrada egípcia per a la Millor pel·lícula en llengua estrangera als Premis Oscar de 2002, però no va ser nominada.

## Argument

Mostra el conflicte entre la cultura tradicional musulmana egípcia i la modernitat mostrat el drama d’una xicota de 16 anys que es queda embarassada.

## Repartiment

* Dalal Abdel Aziz com a Awatef, la mare de Yasmine
* Ezzat Abou Aouf com a Khaled, el pare de Yasmine
* Maya Sheiha com a Yasmine

## Premis

Va participar en la XXII edició de la Mostra de València on va guanyar la Palmera de Bronze a la millor pel·lícula.

## Referències

* ↑ «Record-Breaking 54 Countries in Competition for Oscar». Academy of Motion Picture Arts and Sciences, 02-12-2002. Arxivat de l'original el 19 December 2002. [Consulta: 11 juliol 2018].
* ↑ Una comedia eslovena gana la Palmera de Oro en una competición de calidad, El País, 26 d'octubre de 2001
# Barcelona Dragons

Els Barcelona Dragons són un club català professional de futbol americà de la ciutat de Barcelona, creat el 1991 i que va estar actiu fins al 2003. Trenta anys després, el 2021, s'anuncià el ressorgiment dels colors i el nom dels Dragons però en una altra franquícia per participar en la Lliga europea de futbol americà.

## Història

Els Barcelona Dragons van ser fundats l'any 1991 i entraren a formar part de la World League de futbol americà (en la qual és un dels 10 clubs fundadors), competició que l'any 1995 es reanomenà amb el nom de NFL Europe i que el club guanyà l'any 1997 (l'anomenada World Bowl).
Entre 1991 i 2001 disputava els seus partits a l'Estadi Olímpic Lluís Companys. L'any 2001 firmà un acord de col·laboració amb el FC Barcelona amb l'objectiu d'impulsar l'esport i passà a anomenar-se Futbol Club Barcelona Dragons, convertint-se en una secció del club i passant a disputar els seus partits al Miniestadi. Els primers anys el club va assolir xifres de fins a 50.000 espectadors reunits a Montjuïc, però la xifra va anar baixant i en els darrers anys amb prou feines superava els 10.000. A causa d'aquest fet, el 2003 la NFL va decidir traslladar la franquícia a Alemanya, on hi ha més afició; van ser reemplaçats pels Cologne Centurions i va desaparèixer, per tant, el club.
Entre altres membres, va destacar l'entrenador estatunidenc Jack Bicknell i els jugadors Eric Naposki, Jon Kitna, Marco Martos i Jesús Mariano Angoy.
El 2021 es va fundar una nova franquícia de futbol americà a Catalunya que va adoptar el nom de l'històric club, competint a la nova European League of Football.

## Palmarès

* 1 National Football League Europe: 1997

## Referències

* ↑ «Barcelona Dragons». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Els Barcelona Dragons ressorgeixen 30 anys després». Esports3, 24-03-2021. [Consulta: 24 març 2021].
* 1 2 3 «La NFL retira la franquícia dels Barcelona Dragons i la trasllada a Alemanya» (en castellà). La Vanguardia, 23-10-2003 [Consulta: 14 octubre 2015].
* ↑ CCMA. «Tornen els Barcelona Dragons», 24-03-2021. [Consulta: 30 maig 2021].

## Enllaços externs

* Web en record dels Barcelona Dragons
* La llegenda dels Barcelona Dragons, reportatge emès per Barcelona TV