OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ana Merino

Ana Merino Norverto (Madrid, 1971) és una novel·lista, poeta, dramaturga i teòrica espanyola de la historieta espanyola, guanyadora del premi Nadal de novel·la de 2020 per la seva obra El mapa de los afectos. Pertany a la Generació Poètica del 2000. Llicenciada en Història Moderna i Contemporània per la Universitat Autònoma de Madrid, va realitzar un mestratge a la Universitat Estatal d'Ohio, i el doctorat a la Universitat de Pittsburgh, on va escriure una tesi sobre el còmic al món iberoamericà. És filla de l'escriptor José María Merino. És catedràtica i fundadora del MFA d'escriptura creativa en castellà a la Universitat d'Iowa, el qual va dirigir en la seva primera etapa de 2011 a 2018. Col·labora com a columnista a El País.

## Obra
### Poesia

* Preparativos para un viaje, Madrid, Rialp, 1995. Premi Adonáis.
* Los días gemelos, Madrid, Visor, 1997.
* La voz de los relojes, Madrid, Visor, 2000.
* Juegos de niños, Madrid, Visor, 2003. Premi Fray Luis de León.
* Compañera de celda, Madrid, Visor, 2006.
* Curación, Madrid, Visor, 2010.
* Hagamos caso al tigre, Madrid, Anaya: Sopa de libros, 2010. Il·lustracions de Francesc Capdevila, pseud. Max.
* El viaje del vikingo soñador, Madrid, Santillana, 2015. Il·lustracions de Francesc Capdevila, pseud. Max
* Los buenos propósitos, Madrid, Visor, 2015.

### Teatre

* Salvemos al elefante (2017), Santillana.
* La redención (2016), Reino de Cordelia.
* Las decepciones (2014), col·lecció [dis]locados; Literal Publishing/Conaculta.
* Amor: muy frágil (2013), Reino de Cordelia.

### Narrativa

* El mapa de los afectos, Madrid, 2020. Premi Nadal.
* El hombre de los dos corazones, Madrid, Anaya, 2009.

### Àlbum il·lustrat

* Martina y los piojos, León, Rimpego, 2017. Il·lustracions d'Axier Uzkudun.

### Assaig

* Diez ensayos para pensar el cómic, Eolas ediciones, Universitat de Lleó, 2017.
* El cómic hispánico, Madrid, Cátedra, 2003.

### Monografies

* Chris Ware (La secuencia circular), Madrid, Ediciones Sinsentido (col. Sin palabras, núm.8), 2005.
* Fantagraphics, creadores del canon, Gijón, Semana Negra (Fundació Municipal de Cultura i Educació. Ajuntament de Gijón), 2003.

## Premis i reconeixements

* Premi Adonáis de poesia de 1994 per Preparativos para un viaje.
* Premi Nadal de novel·la de 2020 per El mapa de los afectos

## Referències

* ↑ Geli, Carles «La prosa emocional de Ana Merino gana el Nadal» (en castellà). El País [Madrid], 07-01-2020. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Andrés Seoane. «Ana Merino, Premio Nadal 2020 | El Cultural» (en castellà). [Consulta: 9 gener 2020].
* ↑ Lorenci, Miguel. «Ana Merino gana el 76 Premio Nadal con su primera novela, 'El mapa de los afectos'» (en castellà). Heraldo de Aragón, 06-01-2020. [Consulta: 9 gener 2020].
* ↑ «La poeta Ana Merino gana el Premio Nadal con su primera novela, 'El mapa de los afectos'» (en castellà), 06-01-2020. [Consulta: 9 gener 2020].
* ↑ AGENCIAS, RTVE es /. «Literatura y libros: La autora madrileña Ana Merino gana la 76 edición del Premio Nadal con su primera novela, 'El mapa de los afectos'» (en castellà), 06-01-2020. [Consulta: 9 gener 2020].
# Andrés Reverte Pastor

Andrés Reverte Pastor (Llorca 1878 - 1966) fou un compositor, sacerdot, organista, intèrpret i docent espanyol.
Durant la primera meitat del segle vint va estar implicat, principalment, en la producció de música sacra, desenvolupant càrrecs d'organista i de mestre de capella en diverses catedrals. Per exemple, el 14 de desembre de 1903 va adquirir el càrrec d'organista a la catedral d'Oriola (Alacant), al qual va renunciar aviat per falta de salut, essent substituït per Carlos Moreno. D'aquest període es conserven obres a l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa (Olot), del fons de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot. També compongué obres profanes, concebudes per a orquestres, bandes, cors i piano.
Destacà com a docent, faceta que realitzà durant gran part de la seva vida, educant a diverses generacions de Llorquins en solfeig, instruments de vent, violí i piano.

## Referències

* ↑ Baliñas, María «Reverte Pastor, Andrés». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana, Madrid: SGAE, 1999, vol. 9.
* ↑ «Reverte, A. - Resultats de la cerca - IFMuC: Inventari dels Fons Musicals de Catalunya». [Consulta: 15 desembre 2023].
* ↑ «El III Ciclo de Músicos lorquinos rendirá homenaje a Andrés Demetrio Reverte Pastor con una conferencia y una audición mañana en el Aula de Cultura de Cajamurcia» (en castellà). [Consulta: 8 desembre 2023].
# Anthony Fokker

Antonij Herman Gerard "Anthony" Fokker (6 abril 1890 – 23 desembre 1939) va ser un pioner de l'aviació i fabricant aeronàutic neerlandès. És més famós pels avions de caça que va produir a Alemanya durant la Primera Guerra Mundial com els monoplans Eindecker, el triplà Dr.1 i el biplà D.VII.
Nascut a Java, aleshores a les Índies Orientals Neerlandeses, fill d'un plantador de cafè, la seva família va tornar als Països Baixos quan ell tenia quatre anys per tal que tingués una educació neerlandesa, però Antony no va poder suportar l'escola i va deixar l'educació secundària, més interessat en els models de trens i de màquines de vapor. Una exhibició aèria que va veure a Brussel·les el va dur a començar a construir models d'avions i va descobrir la manera que el vol fos estable.
A l'estiu de 1910 el seu pare el va enviar a una escola tècnica de Bingen per tal d'estudiar enginyeria d'automoció, però ell va preferir anar a l'Automobil Fach-Schule de Zahlbach, prop de Mainz, on s'estava construint un avió. El 1910 va construir el seu primer avió amb hèlix, el Fokker Spin. Els seus models els provava ell mateix.
El 1912 va fundar una companyia a l'aeròdrom de Johannisthal, prop de Berlin, la Fokker Aeroplanbau, i va començar a rebre les primeres comandes. En esclatar la Gran Guerra, el govern es va apropiar de la fàbrica però Fokker va seguir essent-ne el director i durant la guerra va fabricar uns 4000 avions.
Després que el tractat de Versalles prohibís a Alemanya produir avions, Fokker va traslladar el seu negoci als Països Baixos. Allà, la seva empresa va ser la responsable d'una varietat d'avions d'èxit incloent el Fokker trimotor, un avió de passatgers amb èxit dels anys d'entreguerres. Va morir a Nova York el 1939. Els autors posteriors suggereixen que era personalment carismàtic però sense escrúpols en el negoci i un personatge controvertit.

## Referències

* ↑ Oughton, F. (2017) The Aces. Pickle Partners Publishing
* ↑ van Weezepoel, Paul. "Anthony Fokker Biography." dutch-aviation.nl. Retrieved: 15 August 2010.

## Enllaços externs

* "Tony Fokker Wizard Of Flight", Popular Science, May 1931
* "Tony Fokker And The World War", Popular Science, June 1931
* "Tony Fokker Captures America", Popular Science, July 1931
* Anthony Fokker Arxivat 2017-04-06 a Wayback Machine. Richard Byrd and others in restored Fox Movietone sound newsreel during preparations for Fokker America flight. Recorded May 19, 1927 the day before Lindbergh's famous Atlantic flight (courtesy Univ. of South Carolina)
# Arnoldo Fernández Urbano

Arnoldo Fernández Urbano (6 de gener de 1883 - El Pardo, 6 de març de 1939) va ser un militar espanyol, coronel de l'Exèrcit Popular de la República, que va lluitar a favor del Front Popular durant la Guerra Civil Espanyola. Va ser afusellat pels comunistes en els últims dies del conflicte pel seu suport al cop d'estat de Segismundo Casado.

## Biografia

A l'inici de la guerra era comandant d'infanteria diplomat del Estat Major. El setembre del 1936 Largo Caballero l'inclou entre els membres de l'Estat Major del Ministeri de la Guerra. Ascendeix en aquesta època a tinent coronel.
A principis de novembre de 1936 passa a l'Estat Major de Rojo, sent el cap de la 1a secció, i participant en la defensa de Madrid. El 31 de desembre de 1936, quan es crea el Cos d'Exèrcit de Madrid, sota les ordres del general Miaja, roman com a cap de la 1a secció de l'Estat Major d'aquest.
En març de 1939, ja com a coronel, i destinat en l'Estat Major de l'Exèrcit del Centre com a cap de la secció d'Organització, dona suport a el cop d'estat de Segismundo Casado contra el govern de Juan Negrín. Juntament amb Joaquín Otero Ferrer i José Pérez Gazzolo és capturat pels comunistes negrinistes de Guillermo Ascanio el dia 6 en la posició Jaca (Parc d'El Capricho). Portats fins al Pardo, seran afusellats. Com a represàlia per aquestes morts, Barceló seria després també afusellat.

## Notes i referències

* ↑ Ángel Bahamonde Magro y Javier Cervera Gil, Así terminó la guerra de España, 2000, p.402.
# Asteroide de tipus D

Els asteroides de tipus D són un tipus d'asteroides molt baixos albedo. Es troben en el cinturó principal exterior. Exemples d'això són (152) Atala, (944) Hidalgo i la majoria dels asteroides troians de Júpiter.

## Origen

El model de Niça suggereix que venen del cinturó de Kuiper. Un gran nombre de planetesimals es van capturar a la part exterior del cinturó principal, una distància superior 2,6 UA, i la regió de la Família Hilda.
Aleshores aquests objectes capturats haurien patit l'erosió induïda per col·lisions, causant la molta de les poblacions d'asteroides en fragments més petits que podrien ser aleshores desplaçats per l'acció del vent solar i l'efecte YORP, i l'eliminació de més del 90% d'ells (Bottke i al). La mida i la freqüència de distribució de les poblacions d'asteroides establertes per resultat de la simulació de l'erosió perfectament consistent amb les observacions astronòmiques. Això suggereix que els troians de Júpiter, Hilda i alguns del cinturó exterior principal, i tots els asteroides de tipus D són els planetesimals restants que els processos de captura i d'erosió. També podria ser el cas del planeta nan Ceres.

## Característiques

Segons Greeley & al, la composició química de la superfície podria ser bastant similar a la de la lluna Cal·listo, la superfície està feta de materials de carboni.

## Referències

* ↑ R. Gomes, H. F. Levison, K. Tsiganis, A. Morbidelli «Origin of the cataclysmic Late Heavy Bombardment period of the terrestrial planets» (PDF) (en anglès). Nature, 435, 2005, pàg. 466. DOI: 10.1038/nature03676.
* 1 2 William B. McKinnon, 2008, "On The Possibility Of Large KBOs Being Injected Into The Outer Asteroid Belt". American Astronomical Society, DPS meeting #40, #38.03 «Enllaç».
* 1 2 3 4 Bottke, W. F.; Levison, H. F.; Morbidelli, A.; Tsiganis, K. «The Collisional Evolution of Objects Captured in the Outer Asteroid Belt During the Late Heavy Bombardment». 39th Lunar and Planetary Science Conference, 1391.
* ↑ Greeley, R.; Klemaszewski, J. E; Wagner, L.; al. «Galileo views of the geology of Callisto» (en anglès). Planetary and Space Science, 48, 2000, pàg. 829-853 [Consulta: 26 març 2014].

## Vegeu també

* Classificació espectral dels asteroides
# Autoritat Catalana de Protecció de Dades

L'Autoritat Catalana de Protecció de Dades (APDCAT), anteriorment anomenada Agència Catalana de Protecció de Dades (ACPD), és un ens de dret públic i un organisme oficial de la Generalitat de Catalunya que depèn directament del Parlament de Catalunya. La finalitat de l'agència és vetllar pel compliment de la legislació vigent sobre protecció de dades de caràcter personal i controlar-ne l'aplicació, drets d'informació, accés, rectificació, cancel·lació i oposició així com exercir la postestat sancionadora i immobilitzar les dades que atemptin contra els Drets i deures fonamentals de la Constitució Espanyola. Va ser creada el 2002. És teòricament independent de les administracions i subjecte a la llei 30/1992. El règim de contractació de personal i patrimonial és de caràcter privat. Col·labora amb el Síndic de Greuges i amb la resta d'institucions i organismes de defensa dels drets de les persones. La seva seu és a Barcelona.
La protecció de la privadesa és una obligació de qualsevol entitat de l'Administració pública catalana: la Generalitat, l'Administració local, les universitats públiques catalanes i les empreses públiques amb capital català. Està regulada per les articles 31 i 156 de l'Estatut d'Autonomia de 2006. L'agència no té competències sobre empreses privades, ja que aquestes queden en mans de l'Agència espanyola de protecció de dades.
Amb les exigències derivades de l'Estatut d'autonomia de 2006, el 2010 s'incorporen algunes modificacions a la legislació vigent a Catalunya sobre protecció de dades i, entre aquestes, la mateixa denominació de l'autoritat, per tal d'evitar la confusió de la seva naturalesa amb el d'altres entitats de caràcter instrumental que sota la denominació d'agències existents en l'àmbit administratiu.

## Vegeu també

* Lleis d'Espanya sobre privadesa

## Referències

* 1 2 Generalitat de catalunya, Departament de la Presidència «LLEI 32/2010, de l'1 d'octubre, de l'Autoritat Catalana de Protecció de Dades». DOGC, Núm. 5731, 01-10-2010 [Consulta: 3 març 2016].
* 1 2 Ramon Oró, La protecció de dades, Barcelona, Editorial UOC, 2008, pàgina 73, ISBN 9788497887199
* ↑ «Llei 30/1992 de 26 de novembre de règim jurídic de les administracions públiques i del procediment administratiu comú». Arxivat de l'original el 2012-04-12. [Consulta: 26 abril 2010].
* ↑ Llei 5/2002, de 19 d'abril, de l'Agència Catalana de Protecció de Dades

## Enllaços externs

* Agència Catalana de Protecció de Dades Arxivat 2009-05-31 a Wayback Machine.
# Axel Springer SE

Axel Springer SE és una de les empreses multimèdia més grans d'Europa, i la tercera empresa de mitjans de comunicació més gran d'Alemanya, amb més de 13.651 empleats i uns ingressos anuals d'uns 3.300 milions d'euros. L'empresa és activa en un total de 36 països, entre els quals Hongria, Polònia, la República Txeca, Rússia, Espanya, França, Suïssa i Alemanya. Posseeix més de 230 revistes i diaris, més de 80 ofertes en línia així com holdings de la televisió i ràdio.
Axel Springer AG fou fundada el 1946/1947 pel periodista Axel Springer per la publicació de l'Hamburger Abendblatt. El seu actual director general és Mathias Döpfner. L'empresa Axel Springer és l'editorial més gran d'Europa i controla el percentatge més gran de diaris del mercat alemany, un 23,6%, sobretot gràcies al fet que el seu tabloide Bild és el diari de més circulació a Europa, amb una xifra de lectors diaris que ronda els 12 milions. El 2013 va vendre uns dels seus títols emblemàtics, l'Hamburger Abendblat, Berliner Morgenpost, el setmanari radiotelevisiu Hörzu i la revista feminia Bild der Frau al grup essenenc Funke Mediengruppe, la venda va esdevenir efectiva l'1 de gener del 2014 després de l'assentiment del Consell de la Competició.
Al sector de la premsa escrita, Springer va decidir a concentrar-se en els seus dos títols principals, Bild i Die Welt, i continuar desenvolupant les seves activitats en les mitjans digitals i multimèdia. Els diaris venuts a Funke van realitzar un volum de negocis de 5124,4 millions d'euro el 2012.
Després de l'adquisició de Politico i Business Insider, Axel Springer va anunciar que tots els empleats havien de donar suport a una economia de lliure mercat, una Europa unida i al dret d'Israel a existir.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Axel Springer AG». Arxivat de l'original el 2013-10-01. [Consulta: 9 octubre 2013].
* ↑ «IfM - Axel Springer SE». [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ «www.axelspringer.com». Arxivat de l'original el 2011-07-18. [Consulta: 9 octubre 2013].
* ↑ Hans J. Kleinsteuber a Kelly. M, Mazzoleni. G and McQuail. D. eds. 2004 "The Media in Europe. The Euromedia Handbook."
* ↑ «Axel Springer AG verkauft "Hamburger Abendblatt"» Arxivat 2014-01-10 a Wayback Machine., Radio Hamburg, 25 de juliol de 2013 (en català: «Axel Springer AG ven l'Hamburger Abendblat)
* ↑ «New Politico Owner Says Will Enforce pro-Israel Policy». Haaretz, 17-10-2021.

## Enllaços externs

* Axel Springer SE - Lloc web oficial
# Pilar Almeria Serrano

Pilar Almeria Serrano (Alcoi, 29 d'abril de 1958) és una actriu i directora teatral valenciana, fundadora de la Companyia de Teatre Micalet juntament amb Joan Peris i Ximo Solano.

## Formació

És llicenciada en Art Dramàtic per l'Escola Superior de València (1985), més enllà d'una prèvia llicenciatura en biologia.

## Actriu i directora

Està al capdavant de la Companyia Teatre Micalet des de 1995, any de la seua fundació, on produeixen i representen teatre en valencià a la ciutat de València.
Com a actriu ha participat en obres com El jardí dels cireres, d'Anton P. Txèkhov, Nadal a casa els Cupiello, d'Eduardo de Filippo, Don Juan, de Molière, El somni d’una nit d’estiu, de W. Shakespeare i Ai Carmela, de J. Sanchis Sinisterra, entre d'altres. Com a directora, alguns dels projectes que ha desenvolupat són Marors, d'Isabel Carmona, Letra Gorda, amb textos de Griselda Gabaro i La Visita, de Marta Roig.
Pilar Almeria també ha participat en diverses produccions televisives, com Herència de sang, primera telenovel·la valenciana, o Bon dia, bonica, de Canal 9. Amb la nova televisió valenciana À Punt va participar en la sèrie La Vall. Com a actriu de doblatge també ha doblat al valencià i castellà nombroses produccions audiovisuals.

## Reconeixements

Pilar Almeria ha rebut el Premi a la Millor Actriu de Teatre de l’Associació d’Actors del País Valencià, pel seu paper a Ballant ballant (1997), o el Premi Narcís (2014), per tota la seva trajectòria com a actriu.

## Referències

* ↑ AVAV. «"LA CULTURA NO SOLS ÉS ENTRETENIMENT, LA CULTURA ÉS IDENTITAT"» (en va-va), 25-10-2021. [Consulta: 4 setembre 2022].
* 1 2 3 Serra, Clàudia. «Pilar Almeria». Institut del Teatre. [Consulta: 10 abril 2024].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «Pilar Almeria: una vida de teatre. En primera persona, per Pepe Sastre» (en castellà). [Consulta: 4 setembre 2022].
* ↑ Admin, Publicat per. «Herència de Sang (1995-1996)». [Consulta: 4 setembre 2022].
# Francesc Albo

Francesc Albo va ser un navegant del segle xvi. Va formar part de la expedició de Magallanes-Elcano, i acabà el viatge com pilot de la Victòria. Va escriure un derroter descrivint la ruta seguida a la primera circumnavegació de la Terra.
No es coneix la data del seu naixement ni de la seva mort. Se'l considera natural de Quios (Axio). Segons una declaració oficial de 1522, era veí de Roses. És conegut per participar en l'expedició de Fernao de Magallanes. Salpa de Sevilla com contramestre de la nau Trinitat i acaba el viatge de la primera volta al món com a pilot de la nau Victòria, al comandament de Juan Sebastián Elcano.
Durant el viatge de circumnavegació, Albo va escriure un quadern de bitàcola titulat: Derrotero del viaje de Magallanes desde el cabo de San Agustín en el Brasil, hasta el regreso a España de la nao Victoria. En aquest derroter es descriu, entre les pàgines 9 i 13, el pas pel estret de Magallanes detallant la seva latitud cada dos dies, aquesta informació complementa el descobriment de Xile. Aquest important document es conserva a l'Arxiu General d'Índies de Sevilla.

## Referències

* ↑ Gil, Luis. Griegos en la expedición de Magallanes-Elcano. Arxivat 2020-07-19 a Wayback Machine.
* 1 2 Bernal, 27 de febrer de 2015, p. 1.
* ↑ de Navarrete, M.F.. Colección de los viages y descubrimientos que hicieron por mar los españoles desde fines del siglo XV: con varios documentos inéditos concernientes á la historia de la marina castellana y de los establecimientos españoles en Indias (en castellà). Imprenta real, 1825, p. 290 [Consulta: 6 novembre 2021].
* ↑ de Dios de la Rada y Delgado, J.; Velázquez, R.; Academia, La (Barcelona). (1878. 727 p., 20 h. lám.) (en hongarès). Emilio Oliver y Compañía, 1878, p. 611 [Consulta: 11 novembre 2021].
* ↑ De Navarrete, M.F.. Colección de los viages y descubrimientos que hicieron por mar los españoles desde fines del siglo 15 ... coordinada é ilustrada por Martin Fernandez de Navarrete: Expediciones al Maluco. Viage de Magallanes y de Elcano (en castellà). Imprenta Nacional, 1837, p. 209 [Consulta: 11 novembre 2021].

## Bibliografia

* Bernal, Cristóbal. Derrotero de Francisco Albo, 27 de febrer de 2015. Arxivat 2018-07-08 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Ruta de la primera volta al món a Google Maps i Earth, seguint dia a dia el derroter de Francisco Albo
# Émile Vandervelde

Émile Vandervelde (Ixelles, 25 de gener de 1866 - 27 de desembre de 1938), fou un advocat i polític belga, diputat des de 1894, dirigent de la Segona Internacional des de 1889 i ministre en diverses ocasions.
Va estudiar dret a la Universitat Lliure de Brussel·les, on es va doctorar en dret el 1885 i en ciències socials el 1888. Afiliat al Partit Obrer el 1886, en fou president de 1928 a 1938. De 1900 a 1918 va presidir l'Oficina Socialista Internacional. Elegit membre del Parlament Federal de Bèlgica el 1894, va ser ministre d'Estat (1914-1916) i d'Abastaments (1916-1917). Durant la revolució russa va prendre partit pels menxevics davant dels bolxevics. Al capdavant de la cartera de Justícia (1919-1921), va reformar el règim penitenciari. Va ser ministre d'Afers Exteriors (1925-7), sense cartera (1935) i de Sanitat (1936-1937), càrrec del qual va dimitir arran de l'escandalós assassinat de l'ambaixador belga a Espanya, Jacques de Borchgrave, en el transcurs de la Guerra Civil Espanyola.

## Obres

* Les associations professionelles d'artisans et d'ouvriers en Belgique (1892).
* L'Evolution industrielle et le collectivisme (1896).
* Le question agraire en Belgique (1897).
* Le Socialisme en Belgique (1898).
* L'Alcoolisme et les conditions de travail en Belgique (1899).
* Le propriété foncière en Belgique (1900).
* L'Exode rural et le retour aux champs (1903).
* Vive la Commune! (1903).
* Le collectivisme et l'évolution industrielle (1904).
* Le Socialisme et l'agriculture (1906).
* Les Crimes de la colonisation capitaliste (1906).
* Le Socialisme et la Religion (1908).
* Le socialisme agraire : ou Le collectivisme et l'évolution agricole (1908).
* Les derniers jours de l'État du Congo: Journal de voyage (Juillet Octobre, 1908) (1909).
* Le Belgique et le Congo: le passé, le présent, l'avenir, (1911).
* La Grève générale (1912)
* La Belgique envahie et le socialisme international (1917).
* Le Socialisme contre l'État (1918).
* Le Pays d'Israël (1929).
* À travers la révolution chinoise. Soviets et Kuomintang (1931).
* L'Alternative: capitalisme d'État ou socialisme démocratique (1933).
* Ce que nous avons vu en Espagne (1938).

## Bibliografia

* POLASKY, J.L. (1987): "The Insider as Outsider: Émile Vandervelde and the Spanish Civil War", Revue belge d'histoire contemporaine 18, pp. 343-355.

## Enllaços externs

* Émile Vandervelde Arxivat 2007-02-03 a Wayback Machine.
* Institut Émile Vandervelde (francès)
# İbrahim Hakkı Paixà

İbrahim Hakkı Paşa (Beşiktaş, Istanbul, 1863 - Berlín, 29 de juliol de 1918) fou gran visir otomà.
Va estudiar, aprenent l'anglès i el francès, i es va diplomar el 1882 treballant llavors pel ministeri d'afers exteriors i ocupant diversos càrrecs.
Després del 1908, amb els Joves Turcs, va entrar als gabinets de Kıbrıslı Mehmed Kâmil Paşa ocupant les cartes de l'Interior i d'Instrucció, i després fou enviat a Itàlia com ambaixador. El 28 de desembre va dimitir el gran visir Husayn Hilmi Pasha i Ibrahim Hakki Pasha fou cridat al seu lloc (12 de gener de 1910) per ser considerat neutral entre els unionistes (Comité Unió i Progrés) i els conservadors. Un dels seus primer actes fou nomenar com a ministre de la guerra Mahmud Şevket Paşa, el general que dominava la política otomana, que així va quedar sota control del govern.
Va governar 20 mesos en els quals els que va procurar fer de mediador en els conflictes entre unionistes i conservadors i va mantenir la pau. Va dimitir el 30 de setembre de 1911 després de l'ultimàtum italià i la declaració de guerra.
Es va dedicar a l'ensenyament però el gener 1913 el Comitè Unió i Progrés va agafar el poder i el va enviar en una missió a Londres on va restar 17 mesos. El juliol de 1915 fou nomenat ambaixador a Berlín al lloc del general Mahmud Mukhtar Pasha. Va negociar nous tractats amb Alemanya que posaven fi a les capitulacions. El març del 1918 va ser un dels signataris del tractat de Brest-Litovsk. Va morir a Berlín el 29 de juliol de 1918.

## Bibliografia

* M. K. Inal, Osmali devrinde son sadriazamlar, Istanbul 1940-1953
Gran visir otomà :