OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alzina de la Casa Nova de Bonany

L'alzina de la Casa Nova de Bonany (Quercus ilex subsp. ballota) es troba a l'esplanada del costat de l'era de la masia Casa Nova de Bonany, al municipi de Querol i, segons hom diu, és l'arbre més espectacular de l'Alt Camp. Vessa vigor, té un excepcional estat de bonança (només destorbat per algun branquilló sec, però que no sembla, ni de bon tros, un fet preocupant) i és acompanyat per una munió de plantes: rogeta, lletsó, vinagrella, alfals, blet blanc, plantatge de fulla estreta, heura, esbarzer i, pels seus vorals, algun garric, una esvelta vinya amb ametllers i plançons de cirerer i prunera.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 6,72 m.
* Perímetre del tronc a 0,80 m: 4,38 m.
* Perímetre de la base del tronc: 10,70 m.
* Alçada: 15,08 m.
* Amplada de la capçada: 26,5 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 631 m.

## Accés

En sortir de Sant Jaume dels Domenys (ctra. TP-2442), es pren la ctra. T-244, la qual passa pel pla de Manlleu, i al punt quilomètric 18,5 s'ha d'agafar el trencall de l'esquerra cap a la Casa Nova de Bonany, on hi ha l'alzina. GPS: 31T 0371462 4583604.

## Observacions

De lluny, s'albira, davant del mas, la silueta semiesfèrica de la capçada, l'amplada de la qual destaca per les seues dimensions extraordinàries i fotogènia espectacular. La tradició de posar prop de l'era de les masies un roure, un alzina o un lledoner queda palesa en aquest magnífic exemplar del qual no se'n sap l'edat, només que en té molts de segles.

## Referències

* 1 2 3 4 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 42 i 43.
* ↑ Alzina de la Casa Nova de Bonany - Parcs naturals - Gencat Arxivat 2019-02-12 a Wayback Machine. (català)

## Enllaços externs

* Flickr.
* Llocs d'interés - Ajuntament de Querol Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català).
# Anemóspilia

L'Anemóspilia (grec Ανεμόσπηλια, és a dir, 'cova del vent') és un edifici minoic trobat a Archanes, a la prefectura d'Iràklio, a Creta.
Es tracta d'un edifici rectangular amb tres estretes cambres, cadascuna oberta a un llarg corredor en direcció nord, que s'estenia per tot l'edifici. L'àrea era tancada per una paret de pedra i es creu que era dedicada al culte. A la cambra central, es va trobar una xòanon (estàtua) de la deïtat que aquí suposadament s'adorava; a la cambra occidental, on hi havia l'altar, es va trobar el que podria haver estat el primer sacrifici humà durant el període minoic.
L'edifici fou construït a finals del segle xviii aC i fou destruït per un terratrèmol cap a la meitat del segle XVII aC.
Fou excavat el 1979 per Joannis Sakellarakis i les parets van ser restaurades.
# Aeroport Internacional Viru Viru

L'Aeroport Internacional Viru Viru (codi IATA: VVI, codi OACI: SLVR) és l'aeroport més gran i el més transitat de Bolívia. Se situa al nord de la ciutat de Santa Cruz de la Sierra, al municipi de Warnes. Va ser inaugurat oficialment el 1983 i serveix com a connexió de diversos vols cap i des de Bolívia.

## Història

L'aeroport es diu Viru Viru, un vocable guaraní que significa pampa o planura, l'extensió característica del lloc on va ser construït l'aeroport.
La idea de tenir un aeroport a la ciutat de Santa Cruz de la Sierra va ser concebuda el 1965 pel general René Barrientos amb la intenció de crear un aeroport intercontinental. Poc després, la construcció de l'aeroport va començar fins a concloure's i inaugurar-se el 1983. L'aeroport Viru Viru es va convertir en una baula important entre la ciutat de La Paz i la resta del país.
Durant el govern d'Evo Morales es va anunciar un pla de convertir l'aeroport de Viru Viru en un centre de connexions regional. El 2016 es va contractar l'empresa xinesa Beijing Urban per al desenvolupament del projecte, però les autoritats bolivianes van rescindir el contracte sis mesos després perquè l'empresa va incórrer en diversos incompliments.

## Referències

* ↑ «Liderazgo en Bolivia». Opinión Bolivia, 16-04-2008 [Consulta: 9 diciembre 2022].
* ↑ «Bolivia sin una verdadera puerta de conexión al mundo». Datos-Bo, 13-06-2018 [Consulta: 9 diciembre 2022].
* ↑ «Aeropuertos de Viru Viru y Guayaramerín reanudan operaciones tras mejora de visibilidad», 08-10-2024.
* ↑ «La francesa ADP convertirá a Viru Viru en un "hub" regional». Página Siete, 30-09-2019 [Consulta: 6 març 2020]. Arxivat 2020-04-16 a Wayback Machine.
* ↑ «Hub de Viru Viru será debatido en foro del 18 al 19 de marzo en Santa Cruz». Los Tiempos, 06-03-2020 [Consulta: 6 març 2020].
# Sebastià Brosa i González

Sebastià Brosa i González (Badalona, 1979) és un escenògraf català.
Va estudiar interiorisme a EINA Centre Universitari de Disseny i Art de Barcelona i escenografia a l'Institut del Teatre. D'ençà el tercer curs comença a treballar freqüentment al Teatre Lliure, al Teatre Romea, al Teatre Nacional de Catalunya i a La Villarroel.
Ha guanyat en tres ocasions el Premi Butaca a la millor escenografia: el 2007, amb Bibiana Puigdefàbregas, per l'obra European House. Pròleg d'un Hamlet sense paraules, l'any 2012, conjuntament amb Oriol Broggi, per l'obra Incendis, i finalment el 2016 per Dansa d'agost de Ferran Utzet.
Va ser professor del Taller de Escenografía al Centre de Formación de la Cooperación Española (CFE) a Cartagena de Indians (Colòmbia). Ha estat tutor de projectes i TFG a l'Institut del Teatre de Barcelona. Actualment dirigeix el Màster en disseny en escenografia per a cinema, teatre i televisió d'ELISAVA (UVIC), juntament amb Mireia Cusó.

## Referències

* ↑ «Sebastià Brosa, escenògraf». TV3, 27-09-2010.
* ↑ «Sebastià Brosa». Sala Beckett. [Consulta: 12 agost 2024].
* 1 2 «Sebastià Brosa escenògraf». Diputació de Barcelona.
* ↑ «L'obra 'Plataforma' del Teatre Romea s'endú tres guardons del Premis Butaca 2007». Ajuntament de Mataró, 27-11-2007. [Consulta: 12 agost 2024].
* ↑ «Premios Butaca 2012: Triunfan 'Incendis' y 'La vampira del Raval'». La Vanguardia, 28-11-2011.
* ↑ «‘Dansa d’agost’ i ‘Molt soroll per no res’ empaten a quatre Premis Butaca». Cultura21, 20-12-2016.
# Aalto-yliopiston Urheiluseura

L'Aalto-yliopiston Urheiluseura (AaltoUS, en català: Universitat d'Aalto Esports Club) és un club esportiu finlandès de la ciutat de Hèlsinki.
Actualment té seccions com el PUS-Basket (basquetbol), PUS-Hockey (hoquei sobre gel) i FLOB (floorball).

## Història

El club va ser fundat amb el nom Polyteknikkojen voimistelu- ja urheiluseura (Politècnic Gimnàstic i Esports Club) o PUS el 1903, i immediatament Polyteknikkojen urheiluseura (Politècnic Esports Club). Esdevingué el club esportiu de la Universitat de Tecnologia de Hèlsinki, i el 29 de març de 2010, adoptà el nom Aalto-yliopiston urheiluseura, reflectint la fusió amb la Escola d'Econòmiques de Hèlsinki, i la Universitat d'Art i Disseny de Hèlsinki en l'actual Universitat d'Aalto.
L'equip de futbol participà en el primer campionat finlandès l'any 1908, en la que quedà segon. La temporada següent es proclamà campió nacional.

## Palmarès

* Lliga finlandesa de futbol:
** 1909

## Referències

* ↑ Lautela, Yrjö; Wallén, Göran. Rakas jalkapallo. Teos, 2007, p. 56. ISBN 978-951-851-068-3.
* ↑ «Aalto University Sports Club home pages». rsssf.com. Arxivat de l'original el d'abril 24, 2012. [Consulta: 24 abril 2012].
* ↑ «Finland - List of League First Level Tables». rsssf.com. [Consulta: 9 abril 2017].
# Arrencada del cuir cabellut

L'arrencada del cuir cabellut (en anglès Scalping i en francès scalpation) és una pràctica guerrera que consisteix a arrencar part o tot el cuir cabellut de l'adversari viu o mort com a trofeu. En l'imaginari occidental això s'associa amb la conquesta del Far West nord-americà i particularment amb els amerindis, però els colons europeus també la practicaren. També s'ha fet en altres èpoques de l'antiguitat. Segons Heròdot arrencar el cuir cabellut era una pràctica entre els escites.
L'explorador francès Jacques Cartier en va donar notícia l'any 1535 a l'actual Quebec entre els indis iroquesos. L'arrencada del cuir cabellut era un ritual entre els indis que la practicaven (que no eren pas totes les tribus) i l'amerindi feia un crit especial en el moment de fer-ho i en la seva presentació a la comunitat. Es tractava de conservar-lo com a trofeu el major temps possible i s'exhibia en els pobles i altres llocs.

## Referències

* ↑ Griffin, Anastasia M. (2008). Georg Friederici's (1906) "Scalping and Similar Warfare Customs in America" with a Critical Introduction. ProQuest. ISBN 9780549562092 p.18.
* ↑ Proclamation Britannique Scalp (1756)
* ↑ James Axtell, "Who invented scalping?", American Magazine Heritage, volume 28, 1977. L'article es pot consultar en línia a: http://www.americanheritage.com/articles/magazine/ah/1977/3/1977_3_96.shtml Arxivat 2010-09-16 a Wayback Machine. «When Jacques Cartier sailed down the St. Lawrence to what is now Quebec City in 1535, he met the Stadaconans, who showed him “the scalps of five Indians, stretched on hoops like parchment.” His host, Donnacona, told him they were from “Toudamans from the south, who waged war continually against his people.”»
* ↑ James Axtell, "Who invented scalping?", American Magazine Heritage, volume 28, 1977: «scalping was surrounded by a number of rituals and customs [...] scalp yells when a scalp was taken and later when it was borne home on raised spears or poles»
* ↑ James Axtell, "Who invented scalping?", American Magazine Heritage, volume 28, 1977

## Enllaços externs

* Proclamation British Scalp de 1756 (anglès)
* La presa del cuir cabellut
# Joan Aranyès

Joan Aranyés (Lleida? ca. 1600- Lleida? ca. 1650) fou un compositor i mestre de capella català del segle xvii.

## Biografia

Joan Aranyés va estudiar a la Universitat d'Alcalá de Henares i fou mestre de capella de la Seu de Lleida entre els anys 1614 i 1620. Anys més tard es traslladà a Roma com a sacerdot i mestre de capella del duc de Pastrana.
A Roma l'any 1624, va publicar el Libro segundo de tonos y villancicos, que consta de dotze cançons (tonos) per a veus i guitarra. Amb aquestes cançons va voler mostrar l'existència de l'acompanyament de la guitarra espanyola a la usanza romana. Aquesta obra situa a Aranyès entre els compositors que es van decantar durant el segle xvii per un nou estil d'influència italiana.
Un cop va retornar de Roma, fou mestre de cant de la Seu d'Urgell de 1627 a 1634 on succeí a Marcià Albareda. L'any 1649 va tornar al càrrec però, l'any següent, va ser substituït per Jaume Vidal. Aquesta seria la darrera activitat musical de la qual se'n té constància.

## Obra

De la seva producció musical, únicament es coneixen obres vocals de caràcter profà:
* Existeix una primera obra que es considera que s'ha perdut
* Libro segundo de tonos y villancicos de una, dos, tres y quatro voces con la zifra de la guitarra espannola a la usanza romana, Roma, Juan Battista R. Oletti, 1624.

## Referències

* 1 2 3 4 Història de la Música Catalana, Valenciana i Balear. Volum IX. Barcelona: Edicions 62, 2003, p. 45. ISBN 84-297-5283-8.
* 1 2 Gran Enciclopèdia de la Música. Volum 1. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1999. ISBN 84-412-0233-8.
* ↑ Bonastre, F. «Aranyés, Joan». A: E. Casares Rodicio (direcció i coordinació). Diccionari de la Música Espanyola i Hispanoamericana (en castellà). vol. I. Madrid: Societat General d'Autores i Editors, 1999, p. 561.

## Bibliografia

* Querol, M. Spanish Baroque music. Secular Polyphony. Madrid: Higher Council for Scientific Research, 1970.
* Bonastre, F. «The Musical Baroque in Catalonia». A: The Catalan Baroque. Barcelona: Quaderns Crema, 1989.
# Alzina de la Serra

L'Alzina de la Serra (Quercus ilex) és un arbre que es troba al municipi de Sant Llorenç Savall (el Vallès Occidental), el qual és un bell exemple d'alzina forcada.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 3,32 metres (3,10 al punt més estret).
* Alçada: 19,5 m.
* Amplada de la capçada: 14 x 20 m (amplada mitjana capçada 17 metres)
* Altitud sobre el nivell del mar: 520 m.

## Aspecte general

Es troba en bon estat de conservació i les dues enormes besses que arrenquen a poc més d'un metre i mig de terra li atorguen l'aspecte d'un mandró gegantí.

## Observacions

Fins no fa gaires anys, la seua capçada havia donat ombra al ramat de xais de la propera masia de la Serra, de forta tradició ramadera. Probablement fou amb aquesta finalitat que els antics amos de la casa la van conservar.

## Accés

Des de Sant Llorenç Savall, cal prendre la carretera BP-1241 en direcció a Gallifa i Sant Feliu de Codines. En arribar a l'altura del quilòmetre 3, veurem l'alzina a mà dreta, uns vuitanta metres per sota la carretera (com que en aquest punt és difícil estacionar el vehicle, és millor fer-ho dos-cents metres abans, en una esplanada que s'estén a la dreta de la carretera). Coordenades UTM: 31T X0423720 Y4614915.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Vicens i Llauradó, Albert, 2013. Excursions pels arbres singulars del Vallès Occidental. Col·lecció Llibres de muntanya, 33. Farell Editors, Sant Vicenç de Castellet. ISBN 9788492811526. Pàgs. 69-70.

## Enllaços externs

* Arbres de Sant Llorenç Savall - YouTube (català)
* Toponímia de Sant Llorenç Savall. Un miler de noms de lloc (català)
# Angioespasme

L'angioespasme o vasoespasme és un trastorn vascular funcional. El terme es refereix a una contracció espasmòdica de la túnica muscular vasos sanguinis durant la vasoconstricció.
Dita contracció pot causar rampes i claudicació intermitent de les extremitats. Pot produir, si és sostingut en el temps, un augment de la tensió arterial i fins i tot arribar a conduir a una isquèmia tissular produint la seva necrosi.
El vasoespasme cerebral pot sorgir en el context d'una hemorràgia subaracnoidal.
El Conjunt d'accidents determinats per l'angioespasme és denominat síndrome angioespasmòdica.

## Referències

* ↑ «Angioespasme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Angioespasme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Friedrich Merz

Friedrich Merz (Brilon, 11 de novembre de 1955) és un polític alemany, líder de la Unió Demòcrata Cristiana (CDU) des de gener de 2022 i cap del grup parlamentari CDU/CSU i de l’oposició al Bundestag des de febrer del mateix any. Al setembre de 2024, va ser designat candidat de la Unió a la cancelleria per a les eleccions federals de 2025.
Merz es defineix com a conservador en l’àmbit social i liberal en l’econòmic, defensor del capitalisme i de polítiques favorables a les empreses. És un fort partidari de la UE i l’OTAN i ha advocat per una major integració europea, incloent-hi la creació d’un exèrcit europeu. És multimilionari, pilot privat i propietari de dues avionetes.
Jurista de formació, va ser eurodiputat (1989-1994) i diputat al Bundestag (1994-2009 i des de 2021). El 2000 es va convertir en líder del grup parlamentari CDU/CSU, però va perdre influència amb Angela Merkel i es va retirar de la política el 2009 per centrar-se en la seva carrera legal i empresarial, col·laborant amb Mayer Brown i BlackRock Alemanya. Va tornar a la política el 2018 i, després de dos intents fallits, va ser elegit líder de la CDU el 2021.

## Referències

* ↑ J.G. «El líder conservador i favorit de les enquestes es reuneix amb JD Vance». El Punt Avui +, 14-02-2025. [Consulta: 21 febrer 2025].
* ↑ Escritt, Thomas «Conservative contenders vie to overturn Merkel's centrism». , 31-10-2018.
* ↑ «Merz will CDU-Chef werden: 'Wir brauchen Aufbruch und Erneuerung, keinen Umsturz'» (en alemany). , 31-10-2018.
* ↑ «Time to wake up: We are deeply concerned about the future of Europe and Germany». Handelsblatt. Arxivat de l'original el 2018-12-09. [Consulta: 8 desembre 2018].
* ↑ Huggler, Justin «Merkel rival Friedrich Merz emerges as surprise early frontrunner to succeed chancellor». , 31-10-2018.
* ↑ ; Schult, Christoph «Der Männerbund» (en alemany). Der Spiegel, 29-06-2003.
* ↑ Braun, Stefan «Die große Zeitenwende ist eine Chance für die CDU» (en alemany). Süddeutsche Zeitung, 2018.
* ↑ Connolly, Kate «Annegret Kramp-Karrenbauer elected Merkel's successor as CDU leader». , 07-12-2018.
* ↑ «Laschet zum neuen CDU-Chef gewählt» (en alemany). tagesschau.de, 16-01-2021.
* ↑ «Pragmatic governor Laschet elected to lead Merkel's party». Associated Press, 16-01-2021. Arxivat de l'original el 2021-01-16.
# Amaya Coppens

Amaya Eva Coppens Zamora (Brussel·les, Bèlgica, 1994) és una activista i líder estudiantil belgo-nicaragüenca. Actualment és membre de l'Articulació de Moviments Socials, del Moviment Universitari 19 d'Abril de la UNAN-León i de la Coordinadora Universitària Democràcia i la Justícia.

## Biografia

Coppens va néixer a Brussel·les i va créixer a Estelí, Nicaragua. Al 2018, mentre cursava cinquè any de medicina a la Universitat Nacional Autònoma de Nicaragua a León (UNAN-León), va decidir unir-se a les protestes a nivell nacional. A causa del seu paper actiu contra el govern de Daniel Ortega, va ser detinguda al setembre i acusada de terrorisme amb agreugant de robatori, entre d'altres càrrecs. Amaya va romandre nou mesos empresonada, temps en què va protagonitzar una vaga de fam contra la Llei d'Amnistia. Després de ser alliberada, va continuar sent víctima d'assenyalaments i amenaces. El 14 novembre de 2019 Amaya va ser detinguda novament. El 30 de desembre del mateix any, va ser alliberada pel govern nicaragüenc juntament amb 90 persones més.
Actualment és membre de l'Articulació de Moviments Socials, del Moviment Universitari 19 d'Abril de la UNAN-León i de la Coordinadora Universitària Democràcia i la Justícia.

## Reconeixements

* Persona de l'Any 2019 triada pel Comitè Editorial de Despacho 505, compost per editors i experts en diverses disciplines.
* Premi Internacional Dones Coratge 2020, atorgat anualment a dones de tot el món que han demostrat coratge i lideratge en la defensa de la pau, de la justícia i dels drets humans.

## Referències

* ↑ Press, Associated. «Nicaragua frees 91 protesters, including Belgian» (en anglès). Washington Post. Arxivat de l'original el 2020-01-03. [Consulta: 3 gener 2020].
* ↑ «Amaya Coppens, ex presa política en Nicaragua: "Mi casa está marcada con la palabra plomo"». El Mundo, 01-10-2019 [Consulta: 15 novembre 2019].
* ↑ Cruz, José Denis. Persona del Año 2019: Amaya Coopens. Despacho 505. Edición electrónica. https://www.despacho505.com/persona-del-ano-amaya-coppens/%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ González Mendoza, Yubelka. Estados Unidos otorga a Amaya Coopens el Premio Internacional de Mujeres de Coraje 2020. Diario La Prensa, Managua, Nicaragua. Edición del 03 de marzo de 2020, Sección Nacionales. https://www.laprensa.com.ni/2020/03/03/nacionales/2647101-estados-unidos-otorga-a-amaya-coppens-el-premio-internacional-de-mujeres-de-coraje-2020
# Aasáx

L'aasáx (asax, asax, assa, afoku, aramanik, lamanik) és una llengua cuixítica meridional. Era la llengua dels assa, un poble nòmada de l'estepa central massai. L'àrea lingüística és molt reduïda i se situa a la Tanzània septentrional, concretament a la regió d'Arusha. Ha estat estudiada pel lingüista Christopher Winter.

## Sociolingüística

Tanzània és un país multilingüe. Encara que la llei no estableixi cap llengua oficial, la supremacia de l'anglès i del suahili ha permès superar les barreres de la comunicació. Aquestes llengües, però, es posen per damunt de les altres en la majoria dels àmbits. La llengua vehicular de l'escola és el suahili.
La convivència amb la gran quantitat de llengües veïnes és molt difícil. Els assa són un poble pastor que té diversos tractes comercials amb els massais. Així mateix, la pressió del maa, la llengua dels massais, ha estat important des del segle xix i l'aasáx ha estat greument amenaçat per la dependència econòmica dels assa respecte als massai, la llengua dels quals és el vehicle d'intercomunicació entre ambdues ètnies. Llur absorció cultural dins els grups veïns bantus va ser una altra causa del declivi de l'aasáx. Finalment, els assa van infravalorar la seva llengua i en van aturar la transmissió intergeneracional.

## Extinció posada en dubte

Kimíndet ole Kiyang'ú va fer d'informant a Christopher Winter durant les seves investigacions sobre l'assáx. Tots els parlants de la llengua van anar desapareixent, i Kimíndet ole Kiyang'ú en va esdevenir el darrer. El 1976 va morir a l'edat de vuitanta-vuit anys i el lingüista va donar per acabats els seus treballs.
Més tard, es van aixecar rumors que es continua parlant a l'altra banda de l'estepa, algunes fonts asseguren haver-ho comprovat. Així mateix, un sondeig realitzat l'any 1999 assegurava que encara 350 persones parlaven l'aasáx amb fluïdesa.
Així doncs, la gran incògnita de l'aasáx continua en peu. Una hipòtesi considerada és que l'aasáx va ser substituït pel maa i ja no es parla. Sembla que el maa dels assa és molt particular perquè conserva força paraules de l'antic aasáx i potser és aquest fet el que ha fet pensar els observadors externs que l'aasáx és una llengua viva.

## Enllaços externs

* L'aasáx a Linguamón Casa de les llengües Arxivat 2012-11-18 a Wayback Machine.
* L'aasáx a Llengües Amenaçades (anglès)
* Diccionari Aasáx - Anglès
# Arrinoceratop

L'arrinoceratop (que significa ‘cara sense banya al nas', del grec antic a-/α- 'no', rhis/ῥίς "nas" keras/κέρας 'banya', -ops/ὤψ 'cara') és un gènere de dinosaure inclòs en la família dels ceratòpsids. Conté una única espècie, Arrhinoceratops brachyops. L'arrinoceratop va ser anomenat d'aquesta manera l'any 1925 perquè qui el descrigué (W. A. Parks) va concloure que era especial perquè la banya del nas no era un os separat. Tanmateix, anàlisis posteriors van mostrar que aquesta assumpció es basava en un error d'apreciació. L'arrinoceratop va viure al final del Campanià/principis del Maastrichtià, al Cretaci superior (entre fa 72 i fa 68 milions d'anys), a la regió d'Alberta, Canadà. Va precedir el famós triceratop per pocs milions d'anys i va ser contemporani amb l'anquiceratop.

## Referències

* 1 2 "Arrhinoceratops." A: Dodson, Peter & Britt, Brooks & Carpenter, Kenneth & Forster, Catherine A. & Gillette, David D. & Norell, Mark A. & Olshevsky, George & Parrish, J. Michael & Weishampel, David B. The Age of Dinosaurs. Publications International, LTD. p. 127. ISBN 0-7853-0443-6
# Aeroport Internacional de Filadèlfia

L'Aeroport Internacional de Filadèlfia (anglès: Philadelphia International Airport) (codi IATA: PHL, codi OACI: KPHL, FAA LID: PHL) és un aeroport internacional estatunidenc que dona servei a la ciutat de Filadèlfia, a Pennsilvània, el més important d'aquest estat. És el principal centre de connexions de l'aerolínia American Airlines per al Nord-est dels Estats Units, i per a les connexions transatlàntiques, a més del cinquè de la companyia a nivell nacional. També és un centre de connexions regional de UPS Airlines (l'aerolínia de mercaderies d'UPS) i un centre secundari de l'aerolínia de baix cost Frontier Airlines. Aquesta combinació de trànsit de passatgers i de mercaderies fa que formi part dels aeroports més transitats del món per moviment d'aeronaus.
Des de 1925, la Guàrdia Nacional de Pennsilvània usa el terreny de l'actual aeroport com a aeròdrom de formació. L'any 1927 es va inaugurar oficialment com a Aeroport Municipal de Filadèlfia (Philadelphia Municipal Airport) per Charles Lindbergh, encara que no va tenir cap terminal edificada fins al 1940. Quan es va completar la terminal, a l'est de l'aeròdrom, les aerolínies American, Eastern, TWA and United hi van moure les seves bases d'operacions. El 1945 va esdevenir l'Aeroport Internacional de Filadèlfia quan van començar els vols directes a Europa.

## Referències

* ↑ Airports Council International Arxivat 8 October 2006$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. Final statistics for 2005 traffic movements
* ↑ FAA Airport Master Record for PHL (Form 5010 PDF), effective December 30, 2021.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (anglès)
* Historial d'accidents de l'Aeroport Internacional de Filadèlfia a Aviation Safety Network (anglès)
* Informació de l'aeroport del World Aero Data