OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Efecte Early

L'efecte Early, anomenat així pel seu descobridor James M. Early, és la variació de l'amplada efectiva de la base en un transistor d'unió bipolar (BJT) a causa d'una variació en la tensió aplicada entre la base i el col·lector. Un major biaix invers a la unió col·lector-base, per exemple, augmenta l'amplada d'esgotament col·lector-base, disminuint així l'amplada de la part portadora de càrrega de la base.
A la figura 1, la base neutra (és a dir, activa) és verda, i les regions de la base esgotades són de color verd clar. Les regions de l'emissor i del col·lector neutres són de color blau fosc i les regions esgotades de color blau clar. Sota un augment del biaix invers col·lector-base, el panell inferior de la figura 1 mostra un eixamplament de la regió d'esgotament a la base i l'estrenyiment associat de la regió de la base neutra.
La regió d'esgotament del col·lector també augmenta amb polarització inversa, més que la de la base, perquè la base està més fortament dopada que el col·lector. El principi que regeix aquestes dues amplades és la neutralitat de càrrega. L'estrenyiment del col·lector no té un efecte significatiu ja que el col·lector és molt més llarg que la base. La unió emissor-base no canvia perquè la tensió emissor-base és la mateixa.
L'estrenyiment de la base té dues conseqüències que afecten el corrent:
* Hi ha menys possibilitats de recombinació dins de la regió base "més petita".
* El gradient de càrrega augmenta a través de la base i, en conseqüència, augmenta el corrent de portadors minoritaris injectats a través de la unió col·lector-base, que s'anomena corrent net.
Ambdós factors augmenten el corrent del col·lector o de "sortida" del transistor amb un augment de la tensió del col·lector, però només el segon s'anomena efecte primerenc. Aquest augment de corrent es mostra a la figura 2. Les tangents a les característiques a grans voltatges s'extrapolen cap enrere per interceptar l'eix de voltatge a una tensió anomenada tensió primerenca, sovint indicada amb el símbol V$_{A.}$

## Referències

* ↑ «Understanding the Early Effect - Technical Articles» (en anglès). https://www.allaboutcircuits.com.+[Consulta: 7 octubre 2022].
* ↑ «Early Effect | PDF | Bipolar Junction Transistor | Computer Engineering» (en anglès). https://www.scribd.com.+[Consulta: 7 octubre 2022].
* ↑ «BJT — Early effect (base-width modulation)» (en anglès). http://tuttle.merc.iastate.edu/.+[Consulta: 7 octubre 2022].
* ↑ «Early Effect | PDF | Bipolar Junction Transistor | Electronic Engineering» (en anglès). https://www.scribd.com.+[Consulta: 7 octubre 2022].
# Qüestió meridional

La qüestió meridional és el nom que rep a Itàlia els estudis que comparen el desenvolupament econòmic inferior de la regió sud del país respecte la resta del territori. Va començar a usar-se a partir de la Unificació italiana, ja que hi havia l'interès per igualar les diferents zones per enfortir un sentiment de pertinença comuna i poder fer créixer al màxim el nou estat.

## Causes

S'han aportat diverses causes per al diferent desenvolupament regional. En primer terme, al sud es practicava històricament una agricultura extensiva de baixa productivitat, en contrast amb els conreus del nord, ajudats per la industrialització de la Padània, un fet que ja va ser denunciat com a impediment des de començaments de segle. Aquests avenços septentrionals van propiciar l'aparició d'una banca financera potent que va retroalimentar el procés, esperonat des dels governs liberals regionals. El sud, per contra, llastava el seu comerç amb aranzels interns i depenia encara de l'aristocràcia local, propietària dels latifundis i amb interessos sovint a l'estranger més que no pas a les pròpies terres, la qual frenava a més a més l'assentament la burgesia i romania en un règim gairebé feudal.
Les diferències es donaven també al si de la regió meridional, amb ciutats com Nàpols o les àrees costaneres encapçalant un creixement que no es donava a l'interior i les zones rurals més empobrides. Un 80% de la població tenia feines estacionals lligades a la producció agrícola i el petit comerç. La presència de la malària, no erradicada al segle xix, empitjorava la qualitat de vida d'aquests municipis Els bandolers locals amenaçaven l'intercanvi de productes. Aquesta disparitat entre les diferents zones italianes va propiciar una emigració massiva cap al nord, fet que no va ajudar a l'anivellament econòmic per manca de mà d'obra al sud, especialment en els sectors més qualificats, que trobaven més oportunitats de feina a la indústria del nord. Amb posterioritat a les guerres mundials, es va sumar un altre factor: la presència creixent de la màfia organitzada al sud, que controlava totalment els negocis.

## Referències

* ↑ Francesco Saverio Nitti, Nord e Sud, Roux e Viarengo, 1900
* ↑ Carmelo Bonanno, L'età contemporanea nella critica storica, Editrice Liviana, Padova, 1979,
* ↑ Denis Mack Smith, Storia d'Italia dal 1861 al 1997, Laterza, 1997.
# Refugi contra incendis

Un refugi contra incendis és un dispositiu de seguretat d'últim recurs utilitzat pels bombers forestals quan queden atrapats o rodejats pels incendis forestals. Si bé un refugi d'aquest tipus no pot suportar el contacte directe amb les flames, pot protegir la vida d'un bomber en un incendi de curta durada. A més, està dissenyat per a reflectir la temperatura radiant, protegir contra la calor penetrant i atrapar l'aire respirable (la majoria de les morts dels bombers es deuen a la inhalació de gasos calents) perquè els bombers puguin sobreviure en àrees no cremades envoltades de foc intens durant més d'una hora.
Requerits per primera vegada als els Estats Units l'any 1977, els refugis contra incendis estan construïts amb capes de paper d'alumini, sílice teixida i fibra de vidre. Quan es desplega, les seves dimensions màximes són 86 polzades x 15,5 polzades x 31 polzades (aproximadament 218,44 cm x 39,37 cm x 78,74 cm) i té la forma d'un monticle. Quan el refugi està empaquetat en el seu estoig de transport, les seves dimensions són aproximadament 21,59 cm x 13,97 cm x 10,16 cm (8,5 x 5,5 x 4 polzades). El refugi contra incendis de nova generació es va desenvolupar l'any 2002 per a reemplaçar el refugi contra incendis antic que té la forma d'una tenda de campanya i té el seu estoig de transport. Les seves dimensions són més petites que les del refugi de la vella generació, ara pesen aproximadament 2,0 kg
El primer ús conegut d'un refugi contra incendis va ser l'any 1804, quan un nen es va salvar d'un incendi en un prat quan la seva mare el va cobrir amb una pell de bisó fresca. William Clark va anotar en el seu diari que el foc no va cremar la gespa al voltant del nen. Als Estats Units, els bombers forestals van començar a utilitzar refugis contra incendis a finals de la dècada del 1960 i han demostrat ser extremadament efectius. En més de 1.200 usos fins a l'any 2013, només s'havien produït 41 morts.

## Referències

* ↑ Rothermel, Richard C. «Mann Gulch fire: A race that couldn't be won» (en anglès). General Technical Report INT-299. U.S. Department of Agriculture, Forest Service, Intermountain Research Station [Ogden, UT], 1993. DOI: 10.2737/int-gtr-299.
* ↑ «The New Generation Fire Shelter». NWCG PMS 411. National Wildfire Coordinating Group, 3-2003. Arxivat de l'original el 2018-10-22 [Consulta: 21 octubre 2018].
* ↑ «Fire Shelters: Life Saver or Death Trap?». MagicValley.com, 15-12-2013.
* ↑ «First Peoples First in Fire Shelter Use». Fire Management Today. U.S. Department of Agriculture, Forest Service [Washington, DC], 60, 3, Summer 2000, pàg. 39.
# Ampliació de l'Hospital de La Garriga

L'Ampliació de l'Hospital de La Garriga és una obra del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici civil que consta de planta baixa i pis llevat del sector sud, on hi ha una segona planta amb la qual cosa queda limitat formalment el conjunt de les dues edificacions. Està assentat damunt un sòcol de maçoneria que arriba fins a l'ampit de les finestres de la planta baixa, la resta de façanes estan estucades. Els arcs de les obertures de la planta baixa són de mig punt encerclats amb obra vista o bé són mixtes (mig punt central i llinda plana als laterals). A la planta segona hi ha una imposta perimetral reforçada per una faixa de rajoles de color blau. La coberta és a dues vessants i de teula àrab. Les obertures del cos central estan limitades per pilastres.
A partir de juny de l'any 1918 la junta d'obres d'aquest edifici va prescindir de la col·laboració de Manel J. Raspall però el projecte porta la seva signatura.

## Referències

* 1 2 «Ampliació de l'Hospital de La Garriga». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 juliol 2015].
# Confraria de la Sang

«Confraria de la Sang» té aquests significats:
* La Confraria de la Sanch de Perpinyà
* L'Arxiconfraria de la Puríssima Sang de Barcelona
* La Reial i Venerable Congregació de la Puríssima Sang de Nostre Senyor Jesucrist de Tarragona
* La Confraria de la Preciosíssima Sang de Nostre Senyor Jesucrist de Palma
* La Confraria de la Puríssima Sang del Nostre Senyor Jesucrist de Sagunt
* La Germandat dels Natzarens de la Puríssima Sang de Nules
* La Confraria Mare de Déu de la Soledat i de la Preciosíssima Sang del nostre Senyor Jesucrist d'Alzira
# Assemblea Nacional de Belarús

L'Assemblea Nacional de la República de Belarús (en belarús: Нацыянальны сход Рэспублікі Беларусь:, Nacyjanalny schod Respubliki Biełaruś; rus: Национальное собрание Республики Беларусь, Natsionalnoye sobran'ye Respubliki Belarus) és el parlament bicameral que governa Belarús. Les dues cambres de l'Assemblea Nacional són:
* Consell de la República - La cambra alta
* Cambra de Representants - La cambra baixa
Si bé cada cambra té obligacions específiques, ambdues tenen la capacitat de vetar els decrets de les administracions locals que es desviïn de la Constitució de Belarús.
Les cambres de l'Assemblea Nacional es convoquen a dos períodes ordinaris de sessions cada any: el primer període de sessions s'obre el 2 d'octubre i la seva durada no pot ser superior a 80 dies; el segon període de sessions s'obre el 2 d'abril i no dura més de 90 dies.
La Cambra de Representants i el Consell de la República poden ser convocats a una sessió extraordinària. Les sessions extraordinàries es convoquen conformement a un ordre del dia determinat per iniciativa del President o a petició d'una majoria de dos terços, com a mínim, dels membres de ple dret de cadascuna de les cambres.
Tot projecte de llei ha de ser examinat inicialment en la Cambra de Representants i després en el Consell de la República.
En la pràctica, l'Assemblea Nacional té poc poder real. El sistema polític belarús concentra gairebé tot el poder de govern en mans del President Aleksandr Lukaixenko. En particular, l'Assemblea Nacional té poc control sobre la despesa pública; segons la Constitució, tot projecte de llei que afecti el pressupost de l'Estat ha de ser aprovat pel president o el govern abans de ser considerat. Els decrets presidencials tenen major pes que la legislació ordinària. No obstant això, des que va adoptar la seva forma actual en 1996, l'Assemblea Nacional ha estat dominada pels partidaris de Lukashenko en qualsevol cas, i no hi ha una oposició substantiva a les decisions presidencials.
El seu predecessor va ser el Consell Suprem de Belarús (fins a 1996).

## Referències

* ↑ «Парламент – Национальное собрание Республики Беларусь». www.pravo.by. [Consulta: 27 maig 2020].
* ↑ «Why Does Europe Engage With Belarus's Rubber Stamp Parliament?». Arxivat de l'original el 2017-07-26. [Consulta: 25 agost 2016].
# Ampliació de la Unió Europea de 2007

L'ampliació de la Unió Europea de 2007 consistí en l'adhesió de Bulgària i Romania a la Unió Europea (UE), que tingué lloc l'1 de gener de 2007. La Comissió Europea considera que aquesta expansió forma part de la mateixa onada (la cinquena) que l'ampliació de 2004.

## Negociacions

Romania fou el primer estat de l'Europa postcomunista a establir relacions oficials amb la Comunitat Europea. Ja el 1974, un tractat havia inclòs Romania en el Sistema Generalitzat de Preferències de la Comunitat. Tots els governs romanesos des de la revolució romanesa de 1989 han estat a favor de formar part de la Unió Europea (UE), així com gairebé tots els partits polítics del país. Romania signà el seu Acord Europeu el 1993 i sol·licità formalment l'adhesió a la UE l'any 1995. Romania fou el tercer estat de l'Europa postcomunista a prendre aquest pas, després d'Hongria i Polònia. Juntament amb la sol·licitud, Romania presentà la Declaració de Snagov, signada pels 14 principals partits com a mostra del seu ple suport a l'adhesió a la UE.
Durant el 2000, Romania adoptà una sèrie de reformes en preparació per l'entrada a la UE, incloent-hi la consolidació dels seus òrgans democràtics, el reforçament de l'estat de dret, el respecte dels drets humans, la llibertat d'expressió i l'establiment d'una economia de mercat operacional. L'objectiu d'adherir-se a la UE també influí les relacions regionals de Romania; per exemple, el país exigeix visa als ciutadans de diversos estats, incloent-hi Rússia, Ucraïna, Belarús, Sèrbia, Montenegro, Turquia i Moldàvia.
El 22 de juny de 2004 se celebrà un Comitè d'Associació dins del marc de les negociacions d'integració entre els estats membres de la UE i Bulgària. El Comitè confirmà el progrés de Bulgària en les preparacions per l'adhesió, apuntant que el país havia de continuar reformant les seves estructures judicials i lluitar amb més contundència contra la corrupció política i el crim organitzat i el tràfic de persones. El seu informe també criticà la falta de progrés en la integració de la comunitat gitana de Bulgària.
El Consell Europeu del 17 de desembre de 2004 confirmà la conclusió de les negociacions d'adhesió amb Bulgària. L'informe de control del 26 de setembre de 2006 de la Comissió Europea tornà a confirmar la data d'adhesió, indicant que no s'imposarien restriccions ni a Bulgària ni a Romania, però que es vigilaria el seu progrés en determinats àmbits (reforma judicial, eliminació de la corrupció i la lluita contra el crim organitzat.

## Referències

* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«[{{{url}}} Enlargement, 3 years after]» (en anglès). Unió Europea.
* ↑ Chronology of the Fifth EU Enlargement. Ministeri d'Afers Exteriors i de la Commonwealth del Regne Unit (anglès)
* ↑ Melanie H. Ram, Ph.D., Sub-regional Cooperation and European Integration: Romania's Delicate Balance (anglès)
# Conservatori de Música de Tortosa

L'Escola i Conservatori de Música de la Diputació de Tarragona a Tortosa és un centre públic d'ensenyaments musicals que cobreix tot l'àmbit de les Terres de l'Ebre. El centre ofereix dues tipologies d'estudis musicals: els no-reglats, que permeten plans d'estudis d'educació musical als nens de 5 a 12 anys i la possibilitat d'aprofundiment a la resta d'edats; i els estudis reglats, anomenats Grau Professional de Música, als quals hom pot accedir a través d'unes proves específiques d'accés a partir dels 12 anys.

## Referències

* ↑ Conservatori de Tortosa. «Història del Conservatori». [Consulta: 10 novembre 2014].
# Subprefectura de Shiribeshi

La subprefectura de Shiribeshi (後志総合振興局, Shiribeshi-sōgō-shinkō-kyoku) és una subprefectura de Hokkaido, al Japó. La capital de la subprefectura n'és la vila de Kutchan, tot i que el municipi més poblat n'és la ciutat d'Otaru. El municipi menys poblat és el poble de Kamoenai, el segon menys poblat de Hokkaido després de Otoineppu, a la subprefectura de Kamikawa.

## Geografia

La subprefectura de Shiribeshi es troba al sud-oest de Hokkaido, incloent-hi gran part del territori la península de Shakotan, nom que també du un municipi d'aquesta. El territori de la subprefectura limita amb els de les subprefectures d'Oshima, de Hiyama i d'Iburi al sud; amb la subprefectura d'Ishikari a l'est i amb la mar del Japó al nord.
La subprefectura de Shiribeshi conté vint municipis, dels quals sis són pobles, tretze viles i una ciutat.

### Municipis

Subprefectura de Shiribeshi (2020) :

## Història

* 1897: Es funden les ja desaparegudes subprefectures d'Otaru, Iwanai i Suttsu.
* 1899: El poble de Kutchan, ara vila, al districte d'Abuta, és transferit des de la subprefectura de Muroran (actual subprefectura d'Iburi) a la subprefectura d'Iwanai.
* 1910: Les tres subprefectures es fusionen en una única, la subprefectura de Shiribeshi. El poble de Makkari i la vila de Kaributo (actualment la vila de Niseko), són transferides a Shiribeshi des de l'antiga subprefectura de Muroran.
* 2010: Es dissol l'antiga subprefectura de Shiribeshi (後志支庁, Shiribeshi shichô) i es crea la nova subprefectura de Shiribeshi (後志総合振興局, Shiribeshi Sôgô Shinkô Kyoku) o Departament General de Promoció de Shiribeshi, abastant el mateix territori de l'antiga denominació.

## Referències

* ↑ https://kotobank.jp/word/%E5%BE%8C%E5%BF%97%E7%B7%8F%E5%90%88%E6%8C%AF%E8%88%88%E5%B1%80-155353
* ↑ https://www.mapion.co.jp/phonebook/M14003/01400/ILSP0058720144_ipclm/
* ↑ http://www.shiribeshi.pref.hokkaido.lg.jp/gyosei/machi/index.htm
# Parc Natural Putna-Vrancea

El Parc Natural de Putna-Vrancea (en romanès: Parcul Natural Putna-Vrancea) és una zona protegida (parc natural categoria V UICN) situada a Romania, al territori administratiu del comtat de Vrancea.
El parc natural es troba a les muntanyes de Vrancea (Carpats orientals), a la conca hidrogràfica del riu Putna, a la part nord-oest del comtat de Vrancea.
Putna-Vrancea té una superfície de 26.503 ha. Va ser declarada zona natural protegida per la Decisió del Govern número 2151 del 30 de novembre de 2004 (publicada al Document Oficial Romanès (Monitorul Oficial) número 38 del 12 de gener de 2005). Representa una zona muntanyosa (escletxes, cims muntanyosos, valls, canyons, cascades, boscos, pastures) i compta amb una gran varietat de flora i fauna.

## Referències

* ↑ protectedplanet.net - Putna-Vrancea Natural Park (location) Arxivat 2014-02-01 a Wayback Machine. Retrieved on June 13, 2012.
* ↑ «Hotărârea de Guvern Nr.2151 din 30 noiembrie 2004, publicată în Monitorul Oficial al României, Nr.38 din 12 ianuarie 2005» (en romanès). muntiimaramuresului.ro, 26-07-2012. Arxivat de l'original el 28 de maig 2021. [Consulta: 7 abril 2016].
# Efecte Kaye

L'efecte Kaye és una propietat de líquids complexos que va ser descrita per primer cop per l'enginyer britànic Alan Kaye el 1963.
Mentre abocava una mescla viscosa d'un líquid orgànic sobre una superfície, la superfície va brollar de sobte un raig de líquid que es fusionava amb el descedent.
Des d'aleshores, s'ha descobert que aquest fenomen és comú en tots els líquids que s'aprimen per cisalla (líquids que reduïxen el diàmetre del doll de caiguda lliure sota tensió tallant). Els líquids domèstics habituals amb aquesta propietat són sabons de mà líquids, xampús i pintura antigoteig. L'efecte sol passar desapercebut, però, perquè rarament dura més d'uns 300 mil·lisegons. L'efecte es pot sostenir abocant el líquid sobre una superfície inclinada, impedint que el raig sortint no intersecti cap a baix (que tendeix a acabar amb l'efecte).
Es creu que es produeix quan el corrent descendent "rellisca" de la pila que està formant, i a causa d'una fina capa de líquid fluïdificat per cisalla que actua com a lubricant, no es combina amb la pila. Quan el corrent que rellisca caiguent arribi a caure sobre una zona fluïdificada de la massa de gel, per diferència de densitat, el raig que cau surt rebotat del muntó més viscós. Si les condicions són escaients el raig surt disparat com si hagués caigut sobre un tobogan. Llavors es parla d'efecte Kaye.

## Referències

* ↑ Kaye, A. Nature, 197, 4871, 1963, pàg. 1001. Bibcode: 1963Natur.197.1001K. DOI: 10.1038/1971001a0.

## Enllaços externs

* Trencaclosques de líquid que salta resolt.
* L'efecte Kaye utilitzant xampú.
* L'efecte Kaye enregistrat a través d'una càmera d'alta velocitat.
* Xampú que salta i l'estable efecte Kaye, M. Versluis, C. Blom, D. van der Meer, K. van der Weele i D. Lohse, Universitat de Twente, Països Baixos.
# Assemblea Sobiranista de Mallorca

L'Assemblea Sobiranista de Mallorca (ASM) és una organització sense ànim de lucre constituïda a Mallorca l'octubre de 2014 amb voluntat d'estendre el sobiranisme a l'illa. L'objectiu polític principal de l'ASM és la creació d'un estat propi per als mallorquins, junt amb els ciutadans de la resta dels Països Catalans si així ho decideixen, mitjançant un procés democràtic. Per tal d'arribar a aquest objectiu, l'ASM pretén promoure un debat transversal per coordinar persones i grups de l'òrbita catalanista independentista de l'illa al marge de partidismes, tot establint vies de coordinació i cooperació amb organitzacions similars de Menorca, Eivissa i Formentera, i de la resta dels Països Catalans que persegueixin els mateixos objectius i treballin en la mateixa línia. Les seves banderes són la senyera tradicional, la mallorquina i l'estelada.
D'octubre de 2014 a 2015 fou presidenta fundadora de l'ASM, presidint-ne la gestora, Maria Antònia Oliver i Cabrer.
L'abril del 2015, Cristòfol Soler i Cladera, expresident del govern de les Illes, expresident del Parlament de les Illes i impulsor de la normalització lingüística al comerç del territori i alhora una important llei de protecció del territori, fou elegit president de l'ASM. L'ASM manté relacions oficials amb l'Assemblea Nacional Catalana.
El 2018 Margalida Miquel Perelló n'és elegida presidenta.
En una nova renovació de la junta, el desembre de 2021, Joan Planes va ser escollit nou president de l'entitat. A la junta l'acompanyen Agnès Ambrós com a nova vicepresidenta de l'entitat, Pere Ripoll per al càrrec de secretari i Cristòfol Soler com a tresorer. A les eleccions generals de 2023 a Espanya, van demanar el vot nul, argumentant que no tenien cap partit al qual votar.

## Referències

* ↑ «Estatuts ASM». [Consulta: febrer 2016].
* ↑ «L'ex-president Cristòfol Soler es posa al capdavant de l'Assemblea Sobiranista de Mallorca». Vilaweb, 18-04-2015. [Consulta: febrer 2016].
* ↑ «El President de l'Assemblea Nacional Catalana visita Mallorca el proper cap de setmana». Diari Balears, 27-10-2015. Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: febrer 2016].
* ↑ Payeras, Miquel. «Joan Planes, nou president de l'Assemblea Sobiranista de Mallorca». EL TEMPS. [Consulta: 9 gener 2022].
* ↑ «Joan Planes (ASM): "Per primera vegada, els sobiranistes de les Illes no tenim cap partit al qual votar"». [Consulta: 23 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Assemblea Sobiranista de Mallorca - lloc web oficial
# Amstel Gold Race 1966

L'Amstel Gold Race 1966 fou la 1a edició de l'Amstel Gold Race. La cursa es disputà el 30 d'abril de 1966, sent el vencedor final el francès Jean Stablinski, que s'imposà a l'esprint als seus companys d'escapada.
120 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 30 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Jean Stablinski | Ford-Hutchinson | 7h 48' 50" |
| 2 | Bernard van de Kerckhove | Ford-Hutchinson | m. t. |
| 3 | Jan Hugens | Ford-Hutchinson | + 05" |
| 4 | Marcel Geeraerts | Dr. Mann-Grundig | + 2' 05" |
| 5 | Peter Post | Solo-Superia | + 2' 08" |
| 6 | Cor Schuuring | Caballero | + 6' 40" |
| 7 | Cees van Espen | Televizier-Batavus | m. t. |
| 8 | Constant Jongen | Dr. Mann-Grundig | m. t. |
| 9 | Rik Pauwels | Dr. Mann-Grundig | m. t. |
| 10 | Mies Stolker | Willem II-Gazelle | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets
* Web oficial de la cursa