OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Campo Arcís

Campo Arcís és una pedania del municipi valencià de Requena, a la comarca de la Plana d'Utiel-Requena. El 2015 tenia 408 habitants.

## Geografia

Se situa al sud-est de l'altiplà de Requena i s'arriba des de Requena per la carretera N-330 i per la CV-444.

## Història i demografia

Es tracta d'un dels llogarets amb major nombre de població estable del municipi. Durant l'estiu s'arriba a triplicar la població.
Al segle xv ja es parla de Campo Arcís, però llavors només com a abeurador per al bestiar conegut amb el nom de Campo Haçis. La bassa se situava al que actualment és el parc de La Balsilla. Al voltant es desenvolupà el caseriu format per cases de labor fins a mitjans del segle xviii.
El màxim d'habitants es va arribar cap a 1950 a causa del cultiu de la vinya, que va suposar també la constitució d'una cooperativa l'any 1958. No obstant això, des de llavors, la població ha anat minvant considerablement a causa de la mecanització de l'agricultura i a la falta d'indústria.

## Economia

La principal activitat econòmica de la població és l'agricultura, principalment el cultiu de la vinya, encara que la producció d'ametlla i oliva és considerable. També hi ha diverses granges de porcs i conills principalment, encara que en els últims mesos s'ha instal·lat una granja bovina amb 2000 caps, aquesta granja és una de les principals referències en el sector a nivell Internacional, tant pel seu volum sent la més gran d'Espanya i entre les 10 primeres a Europa.
Existeixen 4 cellers, Luis Torres, Casa Pastor, Sebiran i San Isidro Labrador, aquesta última com cooperativa amb 350 socis actius, el que testimonia la importància viticultora del llogaret. Molt important és el cultiu de xampinyó que es produïx en quantitats considerables. L'economia del llogaret es completa amb un magatzem de cebes, diversos tallers i una planta d'envasat de verdures.

## Festes

* Festes de Sant Isidre, el 15 de maig en honor del patró. Entre altres actes, se celebra un romiatge a el paratge de la Cañada Tolluda on existeix un altar on es venera al sant.
* Festes de la Verge del Carme, el 16 de juliol en honor de la patrona.
* Setmana cultural, entre els mesos de juliol i agost.

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor de la Comunitat Valenciana, 2009 (IVE)». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 28 abril 2010].
* ↑ Història de Campo Arcís, a la web de l'ajuntament de Requena.
* ↑ Història de Campo Arcís Arxivat 2009-02-11 a Wayback Machine. a la web de la Comissió de Festes.

## Enllaços externs

* Informació a la web de Requena
* Web de la Comissió de Festes
* Blog al voltant del llogaret
# Alopecoenas

Alopecoenas és un gènere d'ocells de la família dels colúmbids (Columbidae ) que habita diferents illes del Pacífic.

## Taxonomia

Considerades tradicionalment part del gènere Gallicolumba, van ser reubicades arran diversos estudis del principis del present segle Aquest gènere està format per 13 espècies:
* colom de Beccari (Alopecoenas beccarii).
* colom de les Palau (Alopecoenas canifrons).
* colom de les Tuamotu (Alopecoenas erythropterus).
* colom de Tanna (Alopecoenas ferrugineus).
* colom de Wetar (Alopecoenas hoedtii).
* colom de Jobi (Alopecoenas jobiensis).
* colom de Jane (Alopecoenas johannae).
* colom de les Carolines (Alopecoenas kubaryi).
* colom de les Marqueses (Alopecoenas rubescens).
* colom de les Salomó (Alopecoenas salamonis).
* colom de les Santa Cruz (Alopecoenas sanctaecrucis).
* colom de les Fiji (Alopecoenas stairi).
* colom de les Marianes (Alopecoenas xanthonurus)..

## Referències

* ↑ K.A Jønsson,., M. Irestedt, R.C.K. Bowie, L. Christidis, et J. Fjeldså,. (2011). Systematics and biogeography of Indo-Pacific ground-doves. Molecular Phylogenetics and Evolution Volum 59, 538-543.
* ↑ Robert G.Moyle, Robin M.Jones Michael J.Andersen. (2013) A reconsideration of Gallicolumba (Aves: Columbidae) relationships using fresh source material reveals pseudogenes, chimeras, and a novel phylogenetic hypothesis. Molecular Phylogenetics and Evolution. Volum 66, 3, 1060-1066
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
# Josep Siset

Pep Siset (el seu nom real és Josep Gómez Cortejosa) (San Fernando - Cádiz, 1960) és un cantautor, poeta i dramaturg mallorquí d'origen andalús.
Va passar la seva infància i joventut a Sa Pobla i resideix a Muro des de l’any 1989. És llicenciat en Filosofia per la Universitat de les Illes Balears i exerceix com a professor de Filosofia a un institut d'ensenyament secundari, professió que combina amb les seves activitats literàries i artístiques i col·laboracions en premsa i ràdio locals.
Es va iniciar en la cançó d’autor el 1976 amb el pseudònim de Pep Siset. Les seves actuacions s'escampen per Mallorca, Eivissa, Jaén i Alacant. Va participar en les «4es Nits de la cançó» (1977), la «1a Nit del Poble» (1978), la «Festa per la Llengua» de 1983; el «Festival per la Pau» de 1985), la «Mostra Musical Illenca» de 1985), l'«Encuentro Nacional de Canción de Autor» del Ministeri de Cultura espanyol de 1986. El 1984 va treure el disc senzill Com una estrella (Unió de Músics-ACA).
Pel que fa a la seva obra poètica, l'any 1991 va publicar el llibre de poemes La Platja dels somnis (editat per l'Ajuntament de Muro i el Consell Insular de Mallorca). Després d’un llarg silenci, el 2013 va publicar dos poemaris: Els colors de l’ànima (editat en el catàleg de l’exposició col·lectiva de pintors murers - Ajuntament de Muro) i Llibre de les emocions (Lleonard Muntaner, editor). En 2014 publica el CD de poemes M’enllaç a tu per amor (Tumbet music). En 2016 publica el poemari El color vermellós de les cireres; durant la presentació d'aquest llibre es grava el recital en directe, i surt editat en CD amb el títol En directe a l'ànima (2018). En el 2019 es publica el poemari Per a quan ningú t'escolti. L'any 2021 va guanyar el XXI Premi Alexandre Ballester, de teatre, amb l'obra Albopàs, la darrera estació, que el 2022 va ser publicat per l'editorial Lleonard Muntaner conjuntament amb l'ajuntament de Sa Pobla. L'any 2023 publica el poemari L'art de dir adeu serenament.

## Enllaços externs

* https://www.youtube.com/channel/UCp_brP6mJCKGZ05yHdkrcEw
* http://xapxarxadeplomes.blogspot.com/2017/10/pep-siset-poesia-i-musica.html
# Markku Alén

Markku Alén (15 de febrer del 1951, Hèlsinki) és un pilot finlandès de ral·lis actualment retirat, que va participar en el Campionat Mundial de Ral·lis organitzat per la FIA, guanyant-lo l'any 1978.
Alén és un dels pilots més coneguts i importants de la història del campionat i un dels coneguts "finlandesos voladors" (Flying Finns). Va començar la seva carrera l'any 1969 conduint un Renault 8. Després va conduir per diferents marques com Volvo, Fiat, Lancia, Subaru, Toyota i Ford. Si bé, els seus principals triomfs els va aconseguir al volant de Lancia.
Abans que s'establís la classificació del campionat de ral·lis per pilots, l'any 1979, Alén va guanyar, l'any 1978, la Copa FIA per pilots, (semblant a la classificació per pilots del 1979) amb Fiat.
Al llarg de la seva trajectòria va aconseguir 19 victòries al WRC, destacant especialment les sis victòries al Ral·li de Finlàndia i les cinc victòries al Ral·li de Portugal.
A part del títol mundial del 1978, també va ser subcampió els anys 1986 i 1988, superat per Juha Kankkunen i Miki Biasion, respectivament, així com tercer classificat els anys 1979, 1983, 1984 i 1987.
L'any 1980 va participar en les 24 hores de Le Mans amb Lancia, compartint vehicle amb els italians Gianfranco Brancatelli i Piercarlo Ghinzani.
Per celebrar el seu 50è aniversari, l'any 2001, ja retirat, va participar en el ral·li de Finlàndia amb un Ford Focus WRC.

## Victòries al WRC

| # | Ral·li | Any | Copilot | Vehicle |
| 1 | Ral·li de Portugal | 1975 | Ilkka Kivimäki | Fiat Abarth 124 Rallye |
| 2 | Ral·li de Finlàndia | 1976 | Ilkka Kivimäki | Fiat Abarth 131 Rallye |
| 3 | Ral·li de Portugal | 1977 | Ilkka Kivimäki | Fiat Abarth 131 Rallye |
| 4 | Ral·li de Finlàndia | 1978 | Ilkka Kivimäki | Fiat Abarth 131 Rallye |
| 5 | Ral·li de Portugal | 1978 | Ilkka Kivimäki | Fiat Abarth 131 Rallye |
| 6 | Ral·li de Sanremo | 1978 | Ilkka Kivimäki | Lancia Stratos HF |
| 7 | Ral·li de Finlàndia | 1979 | Ilkka Kivimäki | Fiat Abarth 131 Rallye |
| 8 | Ral·li de Finlàndia | 1980 | Ilkka Kivimäki | Fiat Abarth 131 Rallye |
| 9 | Ral·li de Portugal | 1981 | Ilkka Kivimäki | Fiat Abarth 131 Rallye |
| 10 | Tour de Còrsega | 1983 | Ilkka Kivimäki | Lancia Rally 037 |
| 11 | Ral·li de Sanremo | 1983 | Ilkka Kivimäki | Lancia Rally 037 |
| 12 | Tour de Còrsega | 1984 | Ilkka Kivimäki | Lancia Rally 037 |
| 13 | Ral·li Olympus | 1986 | Ilkka Kivimäki | Lancia Delta S4 |
| 14 | Ral·li de Portugal | 1987 | Ilkka Kivimäki | Lancia Delta HF 4WD |
| 15 | Ral·li Acròpolis | 1987 | Ilkka Kivimäki | Lancia Delta HF 4WD |
| 16 | Ral·li de Finlàndia | 1987 | Ilkka Kivimäki | Lancia Delta HF 4WD |
| 17 | Ral·li de Suècia | 1988 | Ilkka Kivimäki | Lancia Delta HF 4WD |
| 18 | Ral·li de Finlàndia | 1988 | Ilkka Kivimäki | Lancia Delta Integrale |
| 19 | RAC Ral·li | 1988 | Ilkka Kivimäki | Lancia Delta Integrale |
# Esther Mañas

Esther Mañas (Madrid, 1974) és una artista visual destacada pels seus treballs de pintura i escultura expandida.

## Biografia

Llicenciada en Belles arts per la Universitat Complutense de Madrid i Màster en belles arts per la Universitat de Helsinsky. La Pintura com l'escultura expandida són camps que treballa tant en la seva obra individual com en les seves col·laboracions amb l'artista britànic Arash Moori. En les seves peces qüestiona els límits entre realitat i ficció així com la funció, finalitat i simbolisme d'entorns quotidians moltes vegades presentats en el seu treball sota un prisma crític o irònic i unes altres amb caràcter experimental. L'alteració d'espais existents a través d'intervencions basades en el diàleg de mitjans, qüestionen els límits entre la realitat i la ficció així com la funció dels diversos entorns proposats en la seva obra. Treballa sobre la base del seu entorn, recopilant imatges i objectes abandonats en l'espai urbà per transformar-los en icones o formes simbòliques i metafòriques de certs aspectes socials. Utilitza l'espai urbà és un reflex de la nostra cultura per això és perfecte per trobar símbols socials, econòmics i polítics que ens descriuen.
El 2011 els artistes Esther Mañas i Arash Moori van disposar una sèrie de càmeres de vigilància i de micròfons incrustats fora de l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró que transmetien en directe imatges i sons filtrats per un procés computeritzat a una pantalla i un sistema d'àudio instal·lats dins l'espai d'exposició. Amb efectes estroboscòpics i sorolls electroestàtics generats per l'atzar, la seva instal·lació reconfigurava un doble desplaçat de l'espai en un fenomen que van batejar com a «cinema implosiu».

## Referències

* 1 2 3 Segade, Manuel. Haver fet un lloc on els artistes tinguin dret a equivocar-se. Històries de l'Espai 10 i l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró. Barcelona: Fundació Joan Miró, 2014. ISBN 978-84-941239-8-6 [Consulta: 25 abril 2014]. Permís de reutilització CC-BY-SA 3.0 via OTRS
# Anna Lambe

Anna Lambe és una actriu canadenca inuk d'Iqaluit, Nunavut. És principalment coneguda pel seu paper debut com Spring a la pel·lícula The Grizzlies del 2018, per la qual va rebre una nominació al Canadian Screen Award a la millor actriu secundària als 7th Canadian Screen Awards el 2019.
Lambe va fer el seu debut cinematogràfic a la pel·lícula The Grizzlies del 2018, basada en una història real, com a Wynter Kuliktana Blais. La seva professora de teatre la va animar a fer una audició per al paper. La pel·lícula es va rodar a Iqaluit, la seua ciutat natal. La pel·lícula va rebre l'aclamació de la crítica i Lambe va ser nominada a la millor actriu secundària als 7th Canadian Screen Awards per la seva actuació.
El 2020, va tenir un paper secundari com a Sarah a la sèrie de televisió Trickster. A la 9a edició dels premis Canadian Screen Awards del 2021, va rebre una nominació a la millor actriu secundària en una sèrie dramàtica.

## Referències

* ↑ "Women, children and maybe ghosts? 10 takeaways from the 2019 Canadian Screen Award nominations". CBC Arts, February 7, 2019.
* 1 2 3 Anna Lambe - Inuit Art Foundation
* ↑ Jane van Koeverden, "Cast revealed for CBC's upcoming series, The Trickster". CBC Books, September 18, 2019.
* ↑ Brent Furdyk, "Television Nominees Announced For 2021 Canadian Screen Awards, ‘Schitt’s Creek’ Leads The Pack With 21 Nominations" Arxivat 2021-03-30 a Wayback Machine.. ET Canada, March 30, 2021.
# Timo Riiho

Timo Riiho (Kotka, Kymi, Finlàndia, 7 d'octubre de 1950 - 2 de juny de 2021) va ser un professor finès de les llengües de la península Ibèrica. Era catedràtic de llengües ibero-romàniques i va treballar al Departament de Filologia Hispànica de la Universitat de Helsinki. Estudiós de la situació lingüística del finès, així com del basc, el català o el gallec.
Va ser un de fundadors de l'Institut Iberoamericà de la Universitat i de l'Institut Iberoamericà de Finlàndia a Madrid, el director del qual va ser entre els anys 2002 i 2006.

## Relació amb el basc

Amb l'ajuda d'un amic, va començar a aprendre basc com un passatemps clandestí a principis dels anys setanta. Més tard, l'any 1980, va aprendre millor basc durant una estada d'immersió de tres mesos al Santuari d'Arantzazu.
L'any 1984 va participar en les jornades organitzades per Euskaltzaindia a Eibar. Com a lingüista, el verb basc semblava terrible, complicat, però meravellós alhora. Juntament amb això, també estimava l'arcaicitat de la llengua basca.
Va tenir una estreta relació amb Txillardegi, i va fer nombroses visites al País Basc per donar conferències (més de 30.000 oients en total). En una entrevista al programa Euskalonski d'Euskal Telebista, Timo Riiho va revelar que Finlàndia i la llengua finlandesa van ser una font d'inspiració per a Txillardegi, per crear un basc unit i per proposar una política lingüística per ampliar l'ús del basc. En veure com van crear una llengua cultural amb el finès a Finlàndia, va voler aplicar aquest model al País Basc.

## Referències

* ↑ , <http://375humanistia.helsinki.fi/en/humanists/timo-riiho>
* ↑ , <https://www.lavanguardia.com/lacontra/20120114/54244379916/timo-riiho-en-finlandia-exigimos-mas-a-quien-quiere-ser-docente.html>
* ↑ «Timo Riiho | Portal del Hispanismo» (en castellà). [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ , <http://www.hikhasi.eus/Albistegia/20071022/suomira-bidaia-pedagogikoa-hainbat-ohar>
* ↑ , <https://www.naiz.eus/eu/hemeroteca/gaur8/editions/gaur8_2014-09-06-07-00/hemeroteca_articles/suomi>
* ↑ «La pasión del profesor Riiho por las lenguas iberorrománicas no se apaga - 375 humanistas» (en castellà). [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ , <http://375humanistia.helsinki.fi/en/timo-riiho/enthusiasm-for-ibero-romance-languages-does-not-turn-off>
* ↑ , <http://375humanistia.helsinki.fi/es/timo-riiho/mas-sobre-timo-riiho-en-otras-paginas-de-la-red>
* ↑ , <https://www.argia.eus/argia-astekaria/2022/timo-riiho-madrilgo-suomiar-institutuko-zuzendaria-suomiera-eta-suediera-biak-dira-ofizial-8-dira-suedieraz-hitz-egiten-dutenak>
* 1 2 , <https://www.eitb.eus/eu/telebista/programak/euskalonski/helsinki/bideoak/osoa/6691879/bideoa-timo-riiho-linguista-finlandiarra-euskarak-nire-bizitza-aldatu-zuen/>
* ↑ , <https://www.noticiasdegipuzkoa.eus/cultura/ortzadar/2013/11/12/euskararen-aldeko-ahaleginak-eredugarriak-dira/304665.html>
* ↑ , <https://www.diariovasco.com/culturas/tv/helsinkin-izango-euskalonskiko-20190924182949-nt.html>
# 3:19

3:19 és una pel·lícula espanyola del 2008 escrita i dirigida pel mexicà Dany Saadia.

## Argument

Què passaria si les nostres vides fossin regides per la casualitat i ens allunyessim de les normes que ens regeixen? Tot estaria regit per l’atzar. Tres nois participen en un joc ideat per conèixer noies atractives provocant la intervenció del destí. Ilia, desnonat per una malaltia terminal, Eric, vitalista pertorbat pels seus sentiments i Andy, ingenu i transparent que els uneix.
Una història sobre l'amor, l'amistat i la lleialtat mostrada a través d'uns personatges que viuran la seva vida una manera diferent gràcies a les casualitats.

## Repartiment

* Miguel Ángel Silvestre - Ilan
* Félix Gómez - Eric
* Bárbara Goneaga- Lisa
* Juan Díaz - Andy
* Diana Bracho - Lucía
* Salomé Jiménez - Alexandra
* Alexandra de la Mora - Luciana

## Crítiques

| « | "Original (...) La desgràcia és que l'òpera preval de Dany Saadia només tingui aquesta virtut inicial, i finalment el treball resulti més marcià que insòlit. (...) A cada estona, 3.19 sembla una pel·lícula distinta, encara que el pitjor és que cap d'elles resulta atractiva." | » |
| — Javier Ocaña, El País |||
| « | "Són valents els seus diàlegs i notables les seves interpretacions (...) Curiosa però alambinada (...) Puntuació: ★★½ (sobre 5)." | » |
| — Toni Vall a Cinemanía |||
| « | Un malabarisme improbable de comèdia romàntica i melodrama de malalties mortals fa que sigui un espectacle una mica enlluernador ... La pel·lícula de cites intel·lectuals (completa amb animació) és ideal per al conjunt universitari, però pot ser una venda difícil per als distribuïdors. | » |
| — Robert Koehler, Variety |||

## Premis

Va participar al Festival de Màlaga del 2008, on va guanyar la bisnaga al millor director (Saadia) i al millor actor (Silvestre) de la secció paral·lela ZonaZine. També va participar en la XXIX edició de la Mostra de València, on va guanyar els Premis al millor llargmetratge i a la millor interpretació masculina de Mostra Cinema Valencià,

## Referències

* ↑ 3:19 a Fotogramas
* ↑ Argumetn de 3:19 a lahiguera.nt
* ↑ La hora de la ingenuidad, El País, 20 de juny de 2008
* ↑ 3:19 Una reflexión metafísica sobre el destino y la casualidad, Cinemanía
* ↑ 3;19 a Variety
* ↑ 'El Duque', mejor actor en la sección pararela del Festival de Málaga, Telecinco, 13 d'abril de 2008
* ↑ XXIX Mostra de Valencia, Cinema del Mediterrani (9): los premios a encadenados.org

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a Vimeo
# 600 anys de gegants a Catalunya i al Món

Al 2024 s'han celebrat els 600 anys de Gegants a Barcelona, Catalunya i al món. L'any 1424, al Llibre de Solemnitats de Barcelona, surt un escrit de que "Lo Rey David ob lo jiguant" va participar en la Processó de Corpus.

## ACTES CELEBRATS

La celebració va començar a principis de les Festes de Santa Eulàlia del 2023 amb la presentació del llibre, Barcelona Gegantera, i els vestits modernistes de 1999 dels gegants de la Ciutat, en Jaume I i la Violant d'hongria, que són els que van lluir durant tot l'any.
La celebració va continuar amb diversos actes i exposicions, fins que al gener del 2024 els gegants de la Ciutat van anar a rebre els Reis d'Orient, com es feia antigament, i van recuperar els vestits olimpics del 1992.
El 28 d'abril es va fer la Trobada Nacional de Gegants amb més de 230 colles, 600 gegants, 6.000 geganters, i segons la Guardia Urbana, 20.000 persones.
El dijous de Corpus, es va inaugurar l'exposició conmemorativa dels 600 anys de gegants al Museu Etnològic de Montjuïc, on es pot veure el passat, present i futur dels gegants.
Per la Mercè, es va realitzar la Trobada Internacional de Gegants, amb gegants de 9 països diferents. Des de Bélgica, Anglaterra, Saragossa, Maó......
I del 12 al 19 d'octubre, al Born CCM, es va fer l'Exposició de Gegants Centenaris i Històrics de Catalunya, i el 20 d'octubre, va ser el torn de la Trobada, on es van reunir gairebé tots els gegants centenaris del país, va ser una trobada d'alçada!
I finalment es van fer les Jornades Geganteres, els passats 15 i 16 de novembre, al Palau de la Virreina.
I el dimarts 19 de novembre, al Saló de Cent de l'Ajuntament de Barcelona, es va fer l'acte de Clausura de l'aniversari amb els gegants de la Ciutat, i la Cobla Sant Jordi - Ciutat de Barcelona.
# Adriana Janacópulos

Adriana Janacópulos (Petrópolis, 1897 - 1978) va ser una escultora brasilera del segle xx.

## Biografia

Adriana Janacopulos va néixer a Petrópolis, Rio de Janeiro el 1897. D'ascendència grega, era neboda del polític Pandiá Calógeras. Després de la mort de la seva mare, Adriana es va traslladar a París amb la seva germana Vera, que es convertiria en cantant lírica.
A París, Janacopulos va estudiar escultura amb Léo Laporte-Blairsy, Raoul Larche i Antoine Bourdelle i va fer amistat amb Amedeo Modigliani, Jacques Lipchitz i artistes de la colònia russa.
Es va casar amb l'escultor rus Alexandre Wolkowyski, amb qui va tenir dues filles.
Quan va esclatar la Primera Guerra Mundial, les germanes Janacópulos es van traslladar a Bèlgica i després a Ginebra, Suïssa. Acabada la guerra, va tornar a París, exposant les seves obres en diversos salons artístics, com el Salon d'Automne i les Tulleries. Va conviure amb els artistes brasilers del modernisme, com Anita Malfatti, Victor Brecheret i Di Cavalcanti, participant a l'Exposició d'Art Llatinoamericà de 1924.
Janacópulos es va divorciar de Wolkowyski el 1926. Va continuar exposant a París fins que va tornar al Brasil el 1932. Amb el suport del seu oncle i de l'Associació d'Artistes Brasilers, Janacopulos va realitzar la seva primera i única exposició individual al Brasil al Palace Hotel de Rio de Janeiro. L'exposició va comptar amb la presència d'artistes i polítics.
Va rebre encàrrecs d'individus i agències governamentals. Va esculpir la tomba del poeta Felipe d'Oliveira el 1933 i el 1935 va fer tres monuments en honor als morts de la Revolució Constitucionalista de 1932 per a les facultats de dret, medicina i enginyeria de la Universitat de São Paulo.
L'any 1938 Janacópulos va rebre un encàrrec del Ministeri d'Educació i Sanitat per esculpir una obra per al palau Gustavo Capanema. Va participar en la primera Biennal d'Art de São Paulo, l'any 1951.
Després de la mort de Vera el 1955, Adriana va homenatjar la seva germana amb un bust, inaugurat el 1958 a la plaça de París, a Rio de Janeiro.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Cerchiaro, Marina Mazze. «Construções do feminino nos anos 1930: a trajetória da escultora Adriana Janacópulos». Labrys, études féministes. Arxivat de l'original el 20 d’agost 2017. [Consulta: 2 novembre 2017].
* 1 2 «JANACOPULOS, Adriana». Brasil Artes Enciclopédias. Arxivat de l'original el 2020-01-14. [Consulta: 2 novembre 2017].
* ↑ Bastos Isabela, Isabela. «Marco modernista modernizado». Globo Online. Arxivat de l'original el 2020-11-29. [Consulta: 2 novembre 2017].

## Bibliografia complementària

* Rossetti Batista, Marta «A escultora Adriana Janacópulos» (en portuguès). Revista do Instituto de Estudos Brasileiros, 30, 31-12-1989, pàg. 71–93. DOI: 10.11606/issn.2316-901X.v0i30p71-93. ISSN: 2316-901X.
* Mazze Cerchiaro, Marina; Valin Paredes, Roberta «O arquivo Marta Rossetti Batista: mulheres, memória e história». VIII Seminârio Nacional do Centro de Memôria - UNICAMP.