OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Toreig còmic

El toreig còmic o toreig bufo (en castellà, toreo cómico o toreo bufo) o moixigangues és una variant de la tauromàquia de caràcter còmic. També es coneix com a charlotada, a causa del malnom de l'artista Carmelo Tusquellas, qui actuava vestit de Charlot, el personatge de Charles Chaplin. A banda de Tusquellas, altres artistes que van destacar en el toreig còmic són Rafael Dutrús i José Colomer, amb qui participaria en un trio anomenat la «troupe de Charlot, Llapisera i Botones». Gran figura del toreig còmic valencià, Dutrús va actuar també amb la formació musical la Banda de l'Empastre.
Una altra figura destacada del toreig còmic és Pablo Celis Cuevas, responsable de l'espectacle El bombero torero, on actuava vestit de bomber i on persones que patien nanisme també torejaven.

## Referències

* ↑ «Diccionario de la lengua española - definició de charlotada». Real Academia de la Lengua Española. [Consulta: 24 gener 2015].
* ↑ «NECROLÓGICA - Carmelo Tusquellas «Charlot»», 24-02-1967. [Consulta: 21 desembre 2015].
* ↑ «Toreig còmic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Toreig còmic». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «¿El final del 'bombero torero'?». El Mundo, 07-11-2008.
# Valencià de l'Horta

El valencià de l'Horta és la forma que tenen els parlants del valencià central o apitxat, que viuen només en la comarca natural de l'Horta de València

## Característiques fonètiques del valencià de l'Horta

* La pronunciacio de la palatal africada sonora com una palatal africada sorda.
* La pronunciacio de l'alveolar fricativa sonora com una sibilant fricativa sorda.
* La pronunciacio de la labiodental fricativa sonora com una bilabial oclusiva sonora.
* Moltes e- atones en posicio inicial de paraula es transformen en a- davant de les vocals o consonants següents: -ix- aixugar (per eixugar), aixir (per eixir). -m- embarcat (per embarcat), ampolsegar (per empolsegar). -n- ancauar (per encauar), anfarinat (per enfarinat). -s- ascala (per escala), aspill (per espill).
* Caiguda de -e- pretònica per contacte en una -r-: v’ritat per veritat, fredat per feredat, alc’ria per alqueria.
* Es produix un tancament de e en i per contacte en una consonant palatal: 'dijú' per dejú, 'sinyor', per senyor, 'ginoll' per genoll, 'minjar' per menjar, 'lligir' per llegir etc.
* La o- àtona inicial sol pronunciar-se au-: 'aufegar' per ofegar, 'aulor' per olor, 'aulorar' per olorar, 'aubrir' o 'aurir' per obrir.
* Segrega una -i- de la prepalatal fricativa sorda: eixemple, eixercici, eixercit, eixecutar' i no exemple, exercici, exercit, executar.

## Característiques del valencià de l'Horta

* Naturalment, en esta zona s'ha utilitzat els articles definits masculins lo i los, però actualment a causa de la normalització lingüística, se fan servir només en algunes frases fetes i locucions com tot lo món o tots los dies (vulgarment totes les dies).
* Ús indistint de les formes arribar i aplegar, sent aquesta última una forma autòctona i genuïna en el País Valencià.
* Els substantius que designen qualitats abstractes tenen la terminació -ea: bellea, perea (pereós), etc.
* Distinció de gènere, comú en tot el valencià: periodiste i periodista, ocultiste i ocultista.
# Aliança Comunista Revolucionària (França)

L'Aliança Comunista Revolucionària, ACR, en francès Alliance communiste révolutionnaire, o simplement Alliance communiste (1896-1901) va ser un partit polític francès d'esquerres precursor del SFIO.

## Història

El setembre del 1896, una secció de militants del sindicalista revolucionari (POSR), de Jean Allemane deixen el partit i s'agrupen sota el nom d'Aliança Comunista Revolucionària (ACR).
Un any després, el 1897, el ACR s'associa al partit blanquista Comité Revolucionari Central (CRC) d'Édouard Vaillant, que s'havia creat el 1881. D'aquesta manera, sota el nom de ACR (tot i que sembla que el CRC actuava amb una certa autonomia) formen la segona força política de França de l'època, essent la primera el partit marxista POF de Jules Guesde.
El 1898 el ACR es passa a anomenar Partit Socialista Revolucionari (PSR).
El 1902, durant el congrés de Commentry el PSR (antiga ACR) es fusiona oficialment amb el POF per formar un nou partit, el Partit Socialista de França (PSdF).

## Personalitats de l'ACR

* Arthur Groussier
* Victor Dejeante

## Fonts

* Dictionnaire des parlementaires de 1889 à 1940 («www.assemblee-nationale.fr». [Consulta: 22 juliol 2012].). (francès)
# Sigma

Sigma (Σ o σ) és la divuitena lletra de l'alfabet grec. Té un valor numèric de 200. Usada al final d'una paraula, s'usa la forma final (ς). La majúscula Σ s'usa com a símbol per a:
* Suma
* un cert alfabet, d'un llenguatge, o altre objecte depenent d'un alfabet; expressat en termes matemàtics, p.i «el llenguatge definit per l'alfabet Σ={a,b,c} ...»
* En el model estàndard de la física de partícules és el símbol utilitzat per 3 barions
La minúscula σ s'usa com símbol per a:
* Desviació estàndard
* Conductivitat elèctrica
* Funció Sigma
* abreviatura de síl·laba en determinades escoles lingüístiques
* Esforç unitari

## Referències

* ↑ «Sigma». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sigma». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Dave Bing

David Bing va ser un jugador de bàsquet estatunidenc de la dècada dels 70. Va néixer el 24 de novembre de 1943 a Washington DC. La major part de la seva carrera professional va transcórrer als Detroit Pistons. Va disputar un total de 12 temporades a l'NBA.

## Trajectòria esportiva
### Universitat

Els seus anys universitaris van transcórrer en Syracuse, i en les tres temporades va ser el màxim anotador. Va fer 24,8 punts i 10,3 rebots de mitjana. En el seu últim any va ser triat en el millor quintet nacional, i va ser nomenat Atleta de l'Any de la seva universitat, que va retirar la seva samarreta amb el nombre 22 com homenatge.

### NBA

Va ser triat en segona posició de la primera ronda del draft de l'NBA en 1966 pels Detroit Pistons. En la seva primera temporada feu de mitjana 20,0 punts per partit, el que li va dur a aconseguir el premi de Rookie (novençà) de l'any. Va jugar en Detroit durant 9 temporades, per a després ser traspassat als Washington Bullets. Acabaria la seva carrera professional jugant un any en els Boston Celtics.
Va ser un dels grans jugadors de l'NBA que, no obstant això, mai va aconseguir dur al seu equip a les finals del campionat, honor que comparteix amb gent com Bob Lanier, Pete Maravich, Connie Hawkins, Donen Issel, i Bernard King.

### Equips

* Detroit Pistons. 1967-1975
* Washington Bullets. 1976-1977
* Boston Celtics. 1978

## Palmarès

* Va participar en 7 All-Star Game, sent MVP en 1976
* Màxim anotador de l'NBA en 1968, amb 27,1 punts per partit
* Membre del Basketball Hall of Fame des de 1990
* Fou triat en 1996 un dels 50 millors jugadors de la història de l'NBA.

## Enllaços externs

* Pàgina de Bing en la web del Basketball Hall of Fame Arxivat 2007-02-19 a Wayback Machine.
* Estadístiques de Dave Bing Arxivat 2012-05-10 a Wayback Machine.
* Tot sobre Dave Bing Estadístiques, premis i trajectòria de Dave Bing
# Quincy Hall

Quincy Hall (Kansas City (Missouri), Estats Units, 31 de juliol de 1998) és un atleta estatunidenc, especialitzat en les proves dels 400m llisos (tant individual com relleus) i els 400m tanques. Ha participat en 1 Olimpíada, guanyant la medalla d'or en la prova dels 400m dels Jocs Olímpics de París 2024. A més, ha guanyat 2 medalles (1 d'or) en els Campionats del Món de Budapest 2023.

## Marques personals

| Disciplina | Marca | Seu | Data |
| 400m llisos | 43.40 | París | 7 d'agost de 2024 |
| 400m tanques | 48.10 | Oregon | 28 de maig de 2022 |
| 4x400 masculí | 2:57.31 | Budapest | 27 d'agost de 2023 |
| 4x400m mixt | 3:12.05 | Freeport | 20 d'agost de 2022 |

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2024 | París | 1 | 400m llisos |
| Campionat del Món ||||
| 2023 | Budapest | 3 | 400m llisos |
| 2023 | Budapest | 1 | 4x400m masculí |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). World Athletics. [Consulta: 4 octubre 2024].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). Olympics.com.
# Kara Lynn Joyce

Kara Lynn Joyce (Brooklyn, Nova York, 25 d'octubre de 1985) és una nedadora estatunidenca. Joyce va competir als Jocs Olímpics d'Atenes 2004, quedant en cinquè lloc als 50 metres d'estil lliure i els 100 metres estil lliure, i guanyant un parell de medalles de plata en els 4×100 m estil lliure de relleu i 4×100 m de relleu.
Originària de Brooklyn, Nova York, Kara Lynn va dividir la seva secundària entre Webster, Nova York i Ann Arbor, Michigan, on la seva família vivia el 2001. Va ser en Ann Arbor que Kara Lynn va començar a entrenar en el Club Wolverine sota l'entrenador Jon Urbanchek. Kara Lynn va decidir competir en l'equip de natació de la seva escola, als Ann Arbor Pioneers. En el seu últim any de secundària, ella va imposar cinc rècords estatals de secundària, quatre en la qual eren rècords nacionals de secundària durant aquest temps. (els rècords del seu estat són en els 50 m, 100 m i 200 m estilo lliure igual que els 200 m i 400 m estil lliure de relleu. Encara que només va poder participar en 4 esdeveniments, Kara Lynn va imposar el rècord de 50 m d'estil lliure quedant en els 200 m estil lliure de relleu.)

## Referències

* ↑ «2004 Olympic Games swimming results». Arxivat de l'original el 2013-12-30. [Consulta: 22 juliol 2007].

## Enllaços externs

* Kara Lynn Joyce's U.S. Olympic Team bio
* Videos & Results on SwimPassion.net
# Emily Lesueur

Emily Lesueur (Glendale, 7 de novembre de 1972) és una exnedadora estatunidenca, especialitzada en natació sincronitzada, que va competir durant la dècada de 1990.
El 1996 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Atlanta, on guanyà la medalla d'or en la competició per equips.

## Referències

* ↑ «Emily Lesueur Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 14 setembre 2019].
# Heather Simmons-Carrasco

Heather Simmons-Carrasco (Mountain View, 25 de maig de 1970) és una exnedadora estatunidenca, especialitzada en natació sincronitzada, que va competir durant la dècada de 1990.
El 1996 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Atlanta, on guanyà la medalla d'or en la competició per equips. En el seu palmarès també destaca la medalla d'or en la competició per equips del Campionat del Món de natació de 1991 i 1994.

## Referències

* ↑ «Heather Simmons-Carrasco Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 15 setembre 2019].
* ↑ «The History of FINA Volume IX». Arxivat de l'original el 24 setembre 2015. [Consulta: 14 setembre 2019].
# Isidre Ferrer Cantal

Isidre Ferrer Cantal (Mataró, Maresme, 26 d'agost de 1935 - Mataró, Maresme, 12 de juny de 2021) fou un atleta i corredor de fons popular català.
Atleta del Maimakansu i del Laietània, després d'un inici amb la bicicleta, amb 39 anys començà a córrer. Amb poc més de 50 anys va aconseguir la millor marca personal en una marató: 2 hores i 45 minuts i 5 segons. També es va atrevir a fer 100 quilòmetres (els va fer en menys de 10 hores). En el seu palmarès, com a atleta veterà, hi ha un títol de subcampió d’Europa de la categoria M85 aconseguit el 2019 o un de triple campió espanyol en la mateixa categoria i assolit en les proves de 800, 1.500 i 5.000 metres. En els darrers anys s'havia imposat com a objectiu aconseguir participar en més de cent curses cada any. El setembre del 2019, a la Cursa de la Mercè, exercí com la lebre més llongeva de la cursa, aconseguit acabar la prova en el temps desitjat: menys d'1 hora i 10 minuts. El darrer cop que va participar en una prova atlètica va ser al Cros de Granollers, coincidint en el temps amb el reconeixement a la seva persona i a la seva carrera esportiva que l'Ajuntament de Mataró li va fer durant la 65a Nit de l'Esport, el desembre del 2020.

## Referències

* ↑ Andrés, Francesc «Mor Isidre Ferrer, l'home de les 100 curses. El corredor feia un centenar de proves cada any. Deixa un buit en el món de les curses». TV Mataró, 16-06-2021 [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ Muñoz Hernández, Raúl «Isidre Ferrer, la llebre més longeva a la Cursa de la Mercè Amb 84 anys ha aconseguit acabar la prova en el temps desitjat: menys d'1 hora i 10 minuts». Betevé, 29-09-2019 [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ Fernàndez, Salva «Mor Isidre Ferrer, el mataroní que mai va deixar de córrer». Revista Cap Grós, 13-06-2021 [Consulta: 18 juliol 2022].
# Manuel Andújar (motociclista)

Manuel Andújar (Lobos, 4 de juny de 1996) és un pilot de quads argentí que va guanyar el Ral·li Dakar en la categoria de quads dues vegades (2021 i 2024). El 2021, a més, va guanyar el Campionat del Món de Ral·lis Cross-Country en categoria de quads.

## Resultats al Ral·li Dakar

| Any | Classe | Vehicle | Posició | Victòries d'etapa |
| 2018 | Quad | Yamaha | 29è | |
| 2019 | Quad | Yamaha | 5è | |
| 2020 | Quad | Yamaha | 4t | |
| 2021 | Quad | Yamaha | 1r | 2 |
| 2022 | Quad | Yamaha | Ret. | 3 |
| 2023 | Quad | Yamaha | Ret. | 3 |
| 2024 | Quad | Yamaha | 1r | 3 |

## Referències

* ↑ «Profil of MANUEL ANDUJAR - 7240 TEAM - Dakar». www.dakar.com. Arxivat de l'original el 2021-01-14. [Consulta: 15 gener 2021].
# Front Popular (França)

El Front Popular de França (en francès, Front populaire) va ser una coalició de partits polítics d'esquerra formada el 1935, i que va governar entre 1936 i 1938.
Estava format per la Secció Francesa de la Internacional Obrera (SFIO, socialistes), el Partit Radical i el Partit Comunista Francès, que va donar suport a la coalició però no va entrar a formar part del govern. S'hi van afegir moviments formats per intel·lectuals, com la Lliga dels Drets de l'Home, el Moviment contra la Guerra i el Feixisme i el Comitè de Vigilància dels Intel·lectuals Antifeixistes.
El cap de govern del Front Popular va ser Léon Blum, capdavanter de la SFIO. Va ser el primer govern a tenir dones, 3 en total, mentre encara no tenien el dret a votar.
Sota aquest govern van ser signats els “Acords de Matignon”, on es reconeixia el dret sindical, i es van augmentar els sous en una mitjana d'un 12%. Poc després, una llei va instaurar les primeres vacances pagades de 15 dies, mentre altra va establir en 40 hores la durada de la setmana de treball legal (abans era de 48 hores setmanals).

## Referències

* 1 2 Lacomba, J.A.. Historia Contemporánea. El Siglo XX (1914-1980). Madrid: Alhambra Universidad, 1982, p. 77. ISBN 84-205-0081-0.
* 1 2 3 Front populaire
# Adriana Martín Santamaría

Adriana Martín Santamaría (La Pobla de Valverde, Aragó, 7 de novembre de 1986) és una jugadora de futbol aragonesa, que juga en la posició de davantera.
Començà a jugar a futbol a l'equip masculí de la UE Vilassar, essent fitxada als tretze anys per les categories inferiors del FC Barcelona. La temporada 2003-04 va debutar a la Superlliga espanyola amb el CE Sabadell FC, retornar la temporada següent al club blaugrana (2004-05). Va fitxar pel RCD Espanyol a temporada 2005-06, amb el qual aconseguí un títol de Lliga (2005-06) i dues Copes de la Reina (2006 i 2009). Posteriorment, va jugar al Rayo Vallecano, aconseguint dos títols de Lliga (2009-10, 2010-11), CF Pozuelo de Alarcón, Atlético de Madrid, Llevant UE i Màlaga CF. També va competir a la Lliga americana, Women's Premier Soccer League (WPSL), amb el Sky Blue FC i el Western New York Flash, amb el qual va aconseguir el títol de Lliga la temporada 2011-12 i va ser escollida millor jugadora del torneig com també la màxima golejadora. L'estiu de 2020 va fitxar pel SS Lazio de la Sèrie B italiana, amb el qual va aconseguir l'ascens a la Sèrie A. Internacional amb la selecció espanyola en trenta-set ocasions, va participar en l'Eurocopa 2013 arribant als quarts de final.

## Palmarès
### Clubs

* 3 Lligues espanyoles de futbol femenina: 2005-06, 2009-10 i 2010-11
* 2 Copes espanyoles de futbol femenina: 2005-06 i 2008-09
* 1 Women's Premier Soccer League: 2011-12

### Individual

* 1 Millor jugadora de la WSPL: 2011-12
* 1 Màxima golejadora de la WSPL: 2011-12

## Referències

* ↑ «Adriana Martín Santamaría». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Roldán, Isabel. «Adriana Martín ganó la liga estadounidense» (en castellà). As, 03-08-2012. [Consulta: 26 agost 2021].
* ↑ Menayo, David. «Adriana Martín ficha por la Lazio en su nueva aventura internacional» (en castellà). Marca, 08-07-2020. [Consulta: 26 agost 2021].
* ↑ Tejo, Luis. «Adriana Martín bate el récord del gol más rápido de España» (en castellà). Yahoo! Deportes, 19-02-2018. [Consulta: 26 agost 2021].
# Aida Folch

Aida Benítez Folch (Reus, Baix Camp, 24 de novembre de 1986) és una actriu catalana.
Va iniciar-se en el cinema en l'adolescència, treballant al film El embrujo de Shanghai (2002) de Fernando Trueba, elegida entre 3.000 adolescents que es van presentar a les proves. Pocs mesos després va ser elegida per participar en Los lunes al sol (2002), de Fernando León de Aranoa. Més endavant va participar en Salvador (2006) i a 25 kilates (2008), que li va valer la Biznaga de Plata al Festival de Màlaga. El 2012 va protagonitzar la pel·lícula El artista y la modelo de Trueba, rodada en francès i per a la qual va estudiar l'idioma a fi de poder interpretar el seu personatge, que va valer-li una primera nominació a millor actriu protagonista als Goya.
Ha treballat també a França, Itàlia, Alemanya, Regne Unit, Mèxic i Estats Units.
També ha participat en sèries de televisió. Es va fer especialment coneguda per la seva aparició a Cuéntame cómo pasó (2008-2013) de Televisió Espanyola, interpretant el personatge de Françoise Alcántara. Entre 2020 i 2022 ha aparegut a la sèrie Madres d'Amazon Prime.

## Filmografia
### Cinema

* El embrujo de Shanghai (2002)
* Los lunes al sol (2002)
* La mirada violeta (2004)
* Fi de curs (2005)
* Aquitània (2005)
* Salvador (Puig Antich) (2006)
* Les vides de Cèlia (2007)
* El artista y la modelo (2012)
* I Love my Mum (2018)
* La cinta de Álex (2019)
* Miró (2023)

### Televisió

* Cuéntame cómo pasó (2008-2013)
* No estás sola, Sara (2009)
* Cites (2015)
* El Ramon de les Olives (2016)
* Sé quien eres (2017)
* Vida privada (2018)
* Madres. Amor y vida (2020-2022)

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 2012: Goya a la millor actriu per El artista y la modelo

## Referències

* ↑ Serra, Xavi. «Fernando Trueba: "Només pot ser artista aquell que també és artesà"». Diari Ara, 24-09-2012. [Consulta: 25 febrer 2014].
* ↑ Martínez, Dani. «Aida FOLCH: "Els que ens dediquem a la cultura ho estem fent molt bé"». Diari La República Checa, 23-01-2013. [Consulta: 28 setembre 2021].
* 1 2 3 4 5 6 «Aida Folch habla en Jaca sobre cine y series» (en castellà). Aragón TV, 13-07-2022. [Consulta: 22 març 2023].
* 1 2 Fernández, Sara Elisa «Aida Folch: "Me emociono y lloro al pensar en lo mucho que me gusta mi profesión"». Cadena Ser, 02-07-2022.
* ↑ «La actriz Aida Folch conversa en Jaca sobre cine y series». El Pirineo Aragonés, 11-07-2022.
# Anguila del Delta de l'Ebre

L'anguila del Delta de l'Ebre és una anguila que habita a les aigües del delta de l’Ebre i que ja des de l'edat mitjana s'ha capturat per a consum humà i la comercialització. És present en moltes receptes de la cuina de la zona. També era típic conservar-la tot assecant-la, s'anomenava xapadillos. Tècnica que també s'utilitzava per al congre i el verat.
L'anguila presenta un sabor intens i una carn consistent. Les receptes més habituals són l'anguila amb suc o bé amb pèsols. Els xapadillos són anguiles obertes, assecades al sol i condimentades amb sal i pebre, aquesta tècnica que també s'utilitzava per al congre i el verat. Un cop assecades es solen rostir per a l'aperitiu o bé ingredient d'un segon plat amb allioli, samfaina o tomàquet rostit.
A les Terres de l'Ebre s'utilitzen diferents tècniques per pescar-la. Com ara el gànguil que és una art d'arrossegament. O bé l'art de pesca fix la pantena. Es sol comercialitzar fresca principalment a les peixateries de la zona.

## Referències

* ↑ Contreras, Jesús; Juanjo Cáceres, Elena Espeitx. Els Productes de la terra. Generalitat de Catalunya. Departament d’Agricultura, Ramaderia i Pesca, 2003. ISBN 84-393-6213-7.
* ↑ «Anguila del Delta de l'Ebre». Gastroteca.cat. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 octubre 2015].
# Eduard Puig Minyana

Eduard Puig Minyana, València, Carrega, Eduardo (Beniarjó, la Safor, 1918 - Los Cantos, La Pobla d'Arenós, 1948).
Era músic de professió. Fou milicià al front d'Aragó i carrabiner en diversos fronts, ascendint a caporal, sergent i tinent de carrabiners. Un cop acabada la guerra, va formar part de la guerrilla urbana a València, en un grup de xoc, on el 6 d'octubre de 1945, amb Antonio Vargas Gan, Cubano; Manuel Martínez Ferrándiz i Arcadio Martínez, va participar en l'atac contra el Banco Popular de Previsores del Porvenir. El 1946 va ser membre del grup anomenat "Vanguardia" i va participar amb Francisco Serrano Corredor, Pepito, líder del grup, el Boxeador i Manuel Martínez, en un atac contra un banc a El Castellar (Terol). Després, amb Florian Garcia Velasco, Peque, va participar en l'atac a València d'una sucursal del Banco de Vizcaya acabada d'inaugurar. Després, quan Francisco Corredor, Pepito el Gafas, partí a la muntanya per evitar la detenció, Puig el seguí i es va unir a l'Agrupació Guerrillera de Llevant (AGL) l'agost de 1946 i quan el sector 17è es va dividir en dos (17è i 23è) va ser nomenat responsable d'un dels dos batallons del sector 17è. El 28 d'octubre de 1946, amb un grup de 30 combatents, va participar en l'ocupació de Gúdar (Terol), destruint amb explosius el quarter de la Guàrdia Civil i detenint les persones que suposadament estarien implicades en la mort de Felisa Montoliu, esposa i mare de guerrillers, assassinada en el quarter de Mora de Rubiols el 28 de setembre de 1946. Els detinguts foren jutjats allà mateix i 8 d'ells foren condemnats a mort, procedint a la seva execució a l'acte. El 19 de desembre de 1947, durant l'atac al seu campament a Cabra de Mora (Terol) per la Guàrdia Civil, va ser ferit però va aconseguir fugir. Finalment, Eduard Puig Minyana, València, va ser, assassinat el 21 de febrer, de 1948 després de matar el guàrdia Alfonso Esperanza Criz i ferir-ne un altre en un enfrontament a Los Cantos, en el terme de la Pobla d'Arenós (Castelló).

## Referències

* ↑ González Devís, Raül. Maquis i masovers. Benicarló: Onada Edicions, 2018. ISBN 978-84-17050-65-8.
* ↑ «Los Cantos (Puebla de Arenoso) / Eduardo Puig «VALENCIA»». El maquis y las rutas del AGLA, 14-02-2018. [Consulta: 30 setembre 2022].