OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cinclosoma

Cinclosoma és un gènere d'ocells de la família dels cinclosomàtids (Cinclosomatidae) no relacionats filogenèticament ni amb les guatlles ni amb Turdus, però amb morfologia que fa recordar a tots dos grups, el que li val llur nom en anglès: quail-thrush. Viu en hàbitats variats, que van des dels boscos tropicals fins als deserts, en Austràlia i Nova Guinea. S'han inclòs vuit espècies dins aquest gènere:
* Cinclosoma ajax - cinclosoma pintat.
* Cinclosoma punctatum - cinclosoma pigallat.
* Cinclosoma castanotum - cinclosoma pitblau.
* Cinclosoma clarum - cinclosoma dors de coure.
* Cinclosoma marginatum - cinclosoma occidental.
* Cinclosoma castaneothorax - cinclosoma de pit castany.
* Cinclosoma alisteri - cinclosoma de Nullarbor.
* Cinclosoma cinnamomeum - cinclosoma canyella.
# Abadia de Montoliu

L'abadia de Montoliu (Montolieu en francès) fou un establiment religiós fundat en temps de Carlemany, a la diòcesi de Carcassona, fundat sota advocació de Sant Joan Baptista per Olemond al costat d'un castell anomenat Castrum Mallasti que fou el nom inicial del monestir després canviat per Montoliu perquè als turons veïns es començaven a veure les oliveres. La vall on estava situada portava antigament el nom de Vallis Sigurii o Vallis Sigarii, prop del poble de Montoliu i entre els rierols de Dure i Alzau que s'ajuntaven prop de l'abadia. Inicialment Olemond va trobar l'oposició dels senyors de la zona però quan va aconseguir la protecció de Carlemany ja no va ser més inquietat.
El 828 l'abat Willafred de Montoliu va demanar al rei Pipí I d'Aquitània de confirmar la fundació del monestir el que el rei va concedir i va reconèixer el dret dels monjos a escollir lliurement els seus abats. Al mateix temps va confirmar també el monestir de Sant Hilari (de la mateixa diocesi) i li va concedir la mateixa llibertat d'escollir abat.
El 835 el rei Pipí I d'Aquitània havia retornat al seu regne per passar l'hivern a Doué a l'Anjou a l'esquerra del riu Loira i fou visitat per Willafred abat de Montoliu (o de Mallast, com a nom alternatiu) i li va demanar de confirmar (amb el consentiment del comte Oliba I de Carcassona) al monestir, en la terra de Magnianac, al Tolosà a la riba del Fiscau, del qual Godoald, un delegat del comte Guillem I de Tolosa havia regulat anys abans els límits. Pipí li va concedir la petició per carta datada l'1 de novembre del 835 en la qual agafava el monestir sota la seva protecció. Sembla que no fou una donació sinó una restitució, ja que el rei s'hauria apoderat d'aquesta terra, i retornava en execució dels acord de l'assemblea de Thionville sobre béns usurpats a les esglésies i monestirs.

## Referències

* ↑ Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Arrissat

L'arrissat, algunes vegades anomenat fluctuació o ripple en anglès, és el petit component de corrent altern que queda després de rectificar-se un senyal. Aquest procés és anomenat a vegades filtrar, i ha d'entendre's com la reducció d'un valor molt més petit del senyal a amplificar, doncs, si no ho és, el senyal d'àudio resultant inclou un molest zumbeig a 60 o 50 Hz.
L'arrissat usualment es quantifica com un percentatge del voltatge total de la font i es calcula com el valor eficaç de l'arrissat sobre el voltatge total (V$_0$), per 100.

## Factor d'arrissat

El factor d'arrissat F$_a$ sol establir-se sobre el 10% del voltatge d'arrissat V$_a$ o menys, segons l'aplicació.
       $F_{\mathrm {a} }={\frac {(V_{\mathrm {a} })_{\mathrm {ef} }}{V_{\mathrm {o} }}}100$
El voltatge d'arrissat V$_a$ d'una font rectificada i filtrada és:
       $(V_{\mathrm {a} })_{\mathrm {pp} }={\frac {I_{\mathrm {L} }}{fC}}$
sent I$_L$ la intensitat elèctrica, f la freqüència d'arrissat, C la capacitat del condensador i $(V_{\mathrm {a} })_{\mathrm {pp} }$ el voltatge d'arrissat de pic a pic:
       $(V_{\mathrm {a} })_{\mathrm {pp} }=2{\sqrt {2}}(V_{\mathrm {a} })_{\mathrm {ef} }$

## Bibliografia

* A. Hermosa Donate, "Principios de Electricidad y Electrónica II", Capítulo 7: Rectificación de la corriente alterna, (1999). (castellà)
* N. B. Tufillaro, R. Ramshankar, and J. P. Gollub, "Order-disorder transition in capillary ripples", Physical Review Letters 62 (4), 422 (1989). (anglès)

## Vegeu també

* Font d'alimentació
# Alzinar muntanyenc

L'alzinar muntanyenc (Quercetum mediterraneo-montanum) es localitza a les serres i massissos que limiten la comarca de l'Alt Empordà pel nord i l'oest, a altituds compreses entre els 500 i els 800 metres, o fins i tot a cotes inferiors on el clima mediterrani adquireix un caràcter més humit i fred. Apareix sobre substrat silícic, àcid o calcari descarbonatat. És un alzinar empobrit en espècies termòfiles mediterrànies i enriquit en plantes eurosiberianes, majorment plantes herbàcies bulboses. A l'estrat arbori podem destacar arbres com el pi roig (Pinus sylvestris), la blada (Acer opalus), la servera (Sorbus domestica), la moixera vera (Sorbus aria), etc. La flora lianoide és força escassa i només podem trobar algun lligabosc (Lonicera implexa) o alguna roja (Rubia peregrina). Les lianes de terra baixa com l'englantina roja (Rosa rubiginosa), la ridorta (Clematis flammula) o l'arítjol (Smilax aspera), no solen aparèixer a l'alzinar muntanyenc. D'altra banda, l'estrat herbaci està ben recobert i atapeït amb espècies pròpies dels boscos caducifolis.
# SERVQUAL

SERVQUAL és una eina de mesura de la qualitat del servei que es basa en la comparació de les expectatives dels clients amb la percepció que tenen del servei que reben. Aquesta eina va ser desenvolupada per Paraskevas, Zeithaml i Berry a finals dels anys 80 i es basa en cinc dimensions: tangibles, fiabilitat, eficiència, cortesia i comprensió de les necessitats del client.
Per utilitzar aquesta eina, es demana als clients que valorin les seves expectatives en relació a cada una de les cinc dimensions i, posteriorment, que indiquin la percepció que tenen del servei que han rebut en cada una d'elles. A partir d'aquesta comparació, es pot determinar el nivell de qualitat del servei que s'està proporcionant i, si cal, es poden implementar millores per acostar la percepció del client a les seves expectatives.
És una eina molt útil per a qualsevol empresa que vulgui millorar la qualitat del servei que proporciona, ja que permet identificar les àrees en les quals s'està proporcionant un servei inferior a les expectatives dels clients i, així, implementar les millores necessàries per aconseguir la satisfacció dels clients.

## Referències

* ↑ Parasuraman, A; Zeithaml, Valarie A.; Berry, Leonard L. «SERVQUAL Instrument», 1988. [Consulta: 4 juliol 2020].

## Bibliografia

* Luis Filipe Lages & Joana Cosme Fernandes, 2005, "The SERPVAL scale: A multi-item instrument for measuring service personal values", Journal of Business Research, Vol.58, Issue 11, pp 1562–1572.
* Deborah McCabe, Mark S. Rosenbaum, and Jennifer Yurchisin (2007), “Perceived Service Quality and Shopping Motivations: A Dynamic Relationship,” Services Marketing Quarterly, 29 (1), pp 1–21.
* Ralf Lisch (2014). Measuring Service Performance – Practical Research for Better Quality. Farnham, Routledge, pp. 147–149. ISBN 978-1-47241-191-4.
# Angó (arma)

L'angó és una arma antiga ofensiva i llancívola a manera de gran javelina, anàloga al pílum dels romans. També és una javelina que figura en alguns escuts.
Constava d'un ferro prim, de cap a un metre de longitud, afilat a mesura que s'acostava a la punta, en la qual es convertia en un dard quadrangular agut, de coll acanalat, del qual sortien dues barbetes. El ferro acabava en la seva part inferior en una cub que s'adaptava a una asta curta, de fusta, afirmada per cercles de ferro. Els angons són de ferro, exceptada l'empunyadura. La seva punta llarga, amb barbes molt separades, sembla una fulla de sagitari arrencada de la seva tija. Els dos ferros corbs de la seva part superior en dificulten l'extracció quan es clava en el cos de l'enemic.
Servia per a privar a l'enemic de la defensa del seu escut; quan l'atacant aconseguia a fixar-ho en l'escut del contrari, el subjectava amb l'asta pel peu, obligant així l'enemic a abaixar l'escut i deixar el seu cos al descobert. Altres vegades es lligava una corda a l'asta i es llançava a manera d'arpó sobre l'enemic.
Els francs, alamans, saxons, burgundis i altres la preferien a l'arc.
L'asta curta i la disposició del ferro han contribuït al fet que es confongui amb la flor de lis de peu tallat.

## Referències

* Voces de armería, Joaquín de Leguina, 1912
# Kenny Baker

Kenneth George "Kenny" Baker (Birmingham, Anglaterra, 24 d'agost de 1934 - Preston, Lancashire, Anglaterra, 13 d'agost de 2016), fou un actor que es va dedicar al món de l'espectacle i al cinema juntament amb el seu amic Jack Purvis, i famós per interpretar a l'androide R2-D2 en la saga cinematogràfica Star Wars.
Les seves interpretacions en el món del cinema van ser majoritàriament petits papers, destacant Circus of Horrors (1960). El 1977 va treballar a Wombling Free, però aquest any va tenir el seu paper més important, interpretant al mundialment famós robot R2-D2 a Una nova esperança de George Lucas, repetint paper en L'Imperi Contraataca de 1980 i en El retorn del jedi de 1983. En aquesta saga compartiria gran part de les seves escenes amb l'actor Anthony Daniels, qui interpreta l'inseparable robot C-3PO. Cal destacar que en aquesta saga, Purvis va aparèixer en les tres pel·lícules fent diferents papers petits.
També va aparèixer en L'home Elefant, Flash Gordon (ambdues de 1980), a la sèrie de TV El geperut de Notre-Dame (1982), Amadeus (1984), "Mona Lisa" (1986), tornant a treballar amb George Lucas en Dins del laberint (1986). Els seus papers repetien la constant en pel·lícules de relats i contes fantàstics en la seva majoria (Willow 1988, etc.).
Va tornar a ser cridat a files per George Lucas per tornar a interpretar a R2-D2 en L'amenaça fantasma el 1999, tornant a trobar-se amb el seu company de repartiment Anthony Daniels, actuant tots dos també en L'atac dels clons (2002) i La venjança dels Sith (2005), amb el qual es van consolidar com els personatges que han actuat a totes les pel·lícules de la saga Star Wars.

## Referències

* ↑ Slawson, Nicola «Kenny Baker, actor behind R2-D2, dies». The Guardian, 13-08-2016 [Consulta: 28 juny 2017].
* ↑ R. J., E. «Muere Kenny Baker, el actor dentro de R2-D2 en ‘Star Wars'». El País, 14-08-2016 [Consulta: 28 juny 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial de Kenny Baker (anglès)
# Abadia de Sant Bavó

L'abadia de Sant Bavó fou una construcció benedictina —ara en ruïnes— a la ciutat de Gant, Bèlgica.
Edificada durant la primera meitat del segle vii, es troba entre els carrers Voorhoutkaain i Spaniaardstraat. El fundador en fou sant Amant de Maastricht, que arribà a la ciutat provinent d'Aquitània i s'hi va dedicar a predicar. Entre les seues conversions hi ha la del sant Bavó de Gant, que hi va viure durant un temps i per això se la coneix amb el seu nom. En el segle ix, els normands van destruir parcialment l'edifici. El comte Arnold I de Flandes va ordenar reparar-la l'any 941.
L'emperador alemany Otó II veié l'abadia com un punt estratègic de defensa sobre l'Escalda (antiga frontera entre el Sacre Imperi romanogermànic i la França Occidental) en el seu etern conflicte amb Lluís V de França.
L'abadia custodià entre els segles X i XI tres relíquies de Pancraç de Roma (cama, costelles i medul·la). I després de les revoltes del 1539 contra l'emperador Carles V, aquest va decidir construir en el seu lloc una ciutadella, i és per això que va enderrocar gran part de l'abadia.

## Actualitat

En l'actualitat el que resta de l'antiga Abadia de Sant Bavó alberga un "Museu de làpides". Encara se'n poden apreciar els arcs de l'antic claustre, del segle XII, la sala capitular del s. XIII, el lavatori edificat el 1179 amb planta octogonal. En destaquen a més els paviments amb mosaics.
També es fa servir com a teatre a l'aire lliure; on abans era l'altar de l'església ara hi ha un escenari.

## Museu de les làpides

Entre les làpides, n'hi ha de persones destacades al costat d'altres de gent senzilla:
* La del sepulcre de Hubert van Eyck, germà del famós pintor Jan van Eyck.
* La d'un castellà de Gant anomenat Hugo, amb la seua estàtua.
* El mausoleu de Jan de Cléves.
* L'estàtua d'un guerrer desconegut del 1338.
* Refectori
* Museu de les làpides

## Referències

* ↑ Bélgica y Luxemburgo, ed. Anaya, pàg. 143 (en espanyol).
# Arroyo del Aiguá

L'Arroyo del Aiguá és un rierol del departament de Maldonado, a l'est de l'Uruguai. Pertany a la conca hidrogràfica de la llacuna Merín.
Neix a la Sierra Carapé i el seu curs marca el límit natural entre els departaments de Maldonado i Lavalleja i el d'aquest últim amb el departament de Rocha. Després de recórrer 80 quilòmetres, desemboca al riu Cebollatí.
Els seus principals afluents són l'Arroyo del Alférez i l'Arroyo Marmarajá, pel qual també desemboca l'Arroyo de los Arroyos.

## Referències

* ↑ «Informació a la pàgina web de la Facultat de Ciències» (en castellà). Universitat de la República. [Consulta: 29 desembre 2011].
# Alzinera de Can Gaspar

L'Alzinera de Can Gaspar (Quercus ilex subsp. ballota) és un arbre que es troba a Llindars (la Ribera d'Ondara, la Segarra), la qual és una alzina de mida considerable, d'una gran bellesa estètica i emmarcada en un paratge agrícola molt bonic.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 3,30 m.
* Perímetre de la base del tronc: 4,20 m.
* Alçada: 19,21 m.
* Amplada de la capçada: 18,54 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 699 m.

## Entorn

Es troba entre camps agrícoles actius i camins de pagès amb vegetació herbàcia formada, entre altres plantes, per carabassina, ravenissa blanca, ravenissa groga, blet, tomaquera del diable, lletsó, fonoll, gafets, plantatge de fulla estreta, dent de lleó i Malva; amb vegetació arbustiva, formada per esbarzer, gavarrera, sanguinyol i aranyoner, i amb un estrat arbori compost bàsicament per arbres fruiters com l'ametller i el ginjoler, entre d'altres. Quant a fauna, abunden la cadernera, la mallerenga carbonera i la cotxa fumada.

## Aspecte general

Té un estat general més que acceptable. L'excés de densitat foliar li provoca sequera en les parts baixes de la capçada. Tanmateix, l'excés de pes li pot provocar el trencament d'alguna branca en el futur. Sembla haver estat llampada en el passat, perquè s'hi veu una llarga cicatriu vertical a gairebé tot el tronc.

## Accés

A la carretera que va de Cervera a Vilagrasseta, just al trencall d'aquest poble, tombem a la carretera que duu a Llindars. Un cop al llogaret, trobarem a la nostra dreta Can Gaspar amb la seua alzinera. Si seguim el camí (que duu a un magatzem i a una àrea de jocs infantils), a peu de camí i a la nostra dreta, hi trobarem també un altre arbre remarcable: el Roure de Llindars. GPS 31T 0358271 4607088.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 192-193.

## Enllaços externs

* Parcs Naturals Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. (català)
# Anhídrid fòrmic

L'anhídrid fòrmic, també anomenat anhídrid metanoic o formiloximetanona, és un compost orgànic amb la fórmula química C$_2$H$_2$O$_3$ i una fórmula estructural de (H(C=O)−)$_2$O. Es pot veure com l'anhídrid de l'àcid fòrmic (HCOOH).

## Preparació

L'anhídrid fòrmic es pot obtenir per reacció de fluorur de formil amb excés de formiat de sodi i una quantitat catalítica d'àcid fòrmic en èter a -78 °C. També es pot produir fent reaccionar àcid fòrmic amb N,N′-diciclohexilcarbodiimida ((C$_6$H$_{11}$−N=)$_2$C) en èter a -10 °C. També es pot obtenir per desproporció d'anhídrid fòrmic acètic.

## Propietats

L'anhídrid fòrmic és un líquid amb un punt d'ebullició de 24 °C a 20 mmHg. És estable en solució d'èter dietílic. Es pot aïllar mitjançant destil·lació a baixa temperatura i baixa pressió, però es descompon en escalfar-se per sobre de la temperatura ambient. A temperatura ambient i més alta, es descompon mitjançant una reacció de descarbonilació en àcid fòrmic i monòxid de carboni. A causa de la seva inestabilitat, l'anhídrid fòrmic no està disponible comercialment i s'ha de preparar fresc i utilitzar ràpidament.
La descomposició de l'anhídrid fòrmic pot ser catalitzada per l'àcid fòrmic.
L'anhídrid fòrmic es pot detectar en la reacció en fase gasosa de l'ozó amb l'etilè. La molècula és plana en fase gasosa.

## Referències

* ↑ ChemSrc (4 gener 2024) formic anhydride https://www.chemsrc.com/en/cas/1558-67-4_38848.html
# Abadia de Sant Germà d'Auxerre

L'Abadia de Sant Germà d'Auxerre és una abadia benedictina fundada al segle v per Germà d'Auxerre.
L'abadia data realment del segle ix, quan fou reconstruïda sota el regnat de Carles II el Calb, que també contribuí al seu sosteniment. S'hi desenvolupà una escola que es convertí en una de les més reputades de l'època i la influència intel·lectual de la qual fou essencial en el període del Renaixement carolingi, gràcies a mestres com Murethach, Haimó d'Auxerre, Èric d'Auxerre (alumne de Lupus Servatus) i Remigi d'Auxerre.
L'abadia va ser reformada dues vegades, primer per Maiol de Cluny i el seu deixeble Heldric, a petició d'Enric I, duc de Borgonya, i el 1029 per la Congregació de Saint Maur. Un incendi va consumir bona part de l'abadia l'any 1064; es va reconstruir la nau merovingia. L'any 1069, monjos de St. Germain van fundar l'abadia de Selby a North Yorkshire. Napoleó va convertir l'establiment en un hospital.
L'any 1927, sota les parets de guix pintades al fresc de la cripta del segle xvii, es van descobrir frescos murals del segle ix, les úniques pintures a gran escala que es conserven de la seva data a França per comparar-les amb els manuscrits il·luminats.

## Referències

* ↑ «Saint Germain, Bishop of Auxerre». The Catholic Encyclopedia. [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ Iogna-Prat, Dominique. Order & Exclusion: Cluny and Christendom Face Heresy, Judaism, and Islam, 1000-1150 (en anglès). Cornell University Press, 2002, p. 55. ISBN 978-0-8014-3708-3.
* ↑ O'Reilly, Elizabeth Boyle. How France Built Her Cathedrals: A Study in the Twelfth and Thirteenth Centuries (en anglès). Harper & Brothers, 1921, p. 446.
* ↑ King, Edward S. «The Carolingian Frescoes of the Abbey of Saint Germain D'Auxerre». The Art Bulletin, 11, 4, 01-12-1929, pàg. 359–375. DOI: 10.1080/00043079.1929.11409621. ISSN: 0004-3079.
# Aeroport Internacional de la Ciutat de Mèxic

L'Aeroport Internacional de la Ciutat de Mèxic (castellà: Aeropuerto Internacional de la Ciudad de México) (codi IATA: MEX, codi OACI: MMMX) oficialment anomenat Aeroport Internacional Benito Juárez (Aeropuerto Internacional Benito Juárez) és un aeroport internacional, el més important de Mèxic i un dels trenta aeroports més transitats del món per moviment d'aeronaus.
Està situat la delegació Venustiano Carranza de la Ciutat de Mèxic, 5km a l'est del Centre Històric de la Ciutat de Mèxic. És un dels dos aeroports que donen servei a l'àrea metropolitana de la Ciutat de Mèxic juntament amb el més nou Aeroport Internacional Felipe Ángeles.
És el principal centre de connexions de les aerolínies Aeroméxico, Aeromar, Volaris i una de les bases de VivaAerobús.

## Referències

* ↑ Tomás Serebrisky. «Airport Economics in Latin America and the Caribbean». The World Bank. Arxivat de l'original el 2022-01-30.
* ↑ «IATA respalda decisión de cancelar Terminal 3 del AICM» (en castellà).

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (castellà) (anglès)
* Historial d'accidents de l'Aeroport Internacional de la Ciutat de Mèxic a Aviation Safety Network (anglès)
* Informació de l'aeroport del World Aero Data
# Arròs de la terra

L'arròs de la terra és un plat propi de la cuina menorquina que tradicionalment es feia els dies de la porquejada (matança del porc).
Actualment es fa amb a base de productes porcins, però en el seu origen és una recepta que va arribar amb la migració andalusina. A més, malgrat el seu nom, no conté arròs sinó que és a base de blat trencat en un morter de pedra, amb un procediment idèntic al bulgur. Posteriorment s'estova en aigua i es deixa assecar, antigament al sol de les teulades. La cocció final es fa al forn .

## Ingredients i elaboració

En la recepta actual, per a cada persona es necessiten, aproximadament, 25g de blat trencat i la mateixa quantitat de costella de porc, la meitat de patata (una de petita per a quatre persones), mig tomàquet de penjar, 100g-150g d'embotits variats (botifarró blanc, botifarró negre, sobrassada i cansalada), alls, oli d'oliva i sal.
Per poder cuinar el blat trencat, primer cal posar-lo una nit en remull en un recipient gran, ja que el seu volum es duplica.
Es tallen a dauets petits la patata pelada i els tomàquets. Tradicionalment es posa una cabeça sencera d'alls per família, a la qual es treuen les primeres capes de pell, de manera que es vegin bé els grans però que la cabeça es mantingui sencera. Es talla la carn i els embotits de manera que després sigui fàcil de repartir i ningú es quedi sense res. Llavors es posa el blat escorregut al fons d'una cassola de fang i es distribueixen per sobre la resta d'ingredients. Tradicionalment es col·loquen els alls al mig i els trossos de carn i embotits amb simetria radial. Se sala lleugerament, es pot afegir un rajolí d'oli, i es cou a forn suau (uns 160 °C) durant tres quarts.

### Variants

Com tots els plats antics i populars, cada família té la seva manera de fer-lo, uns posen més d'un ingredient que els agrada més o altres no posaran un altre que no tenen a l'abast. El sofregit pot canviar a cada casa. Alguns prefereixen posar boniato en comptes de patata.

## Vegeu també

* Llista de plats típics menorquins
* Cuina menorquina
* Cuina de les Illes Balears
* Cuina dels Països Catalans

## Enllaços externs

* Recepta amb foto de la presentació tradicional, amb la cabeça d'alls sencera Arxivat 2007-12-21 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Pedro Ballester: De re cibaria (1a edició a Maó el 1923). Sisena edició: Barcelona, 1995, Ed.Ingoprint. ISBN 84-920610-1-4
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :