OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Moviment Nacional Republicà

Moviment Nacional Republicà (MNR) és un partit polític francès de dreta nacionalista i conservadora, creat el 2 d'octubre de 1999 per Bruno Mégret com a escissió del Front Nacional, després que fos exclòs del Consell Nacional d'aquest partit del 13 de desembre de 1998, quan intentà disputar la secretaria a Jean-Marie Le Pen al Congrés celebrat a Marinhana (Boques del Roine) el 23-25 gener de 1999. Va anomenar el seu grup FN-Moviment Nacional, però Le Pen el va dur a la justícia per l'ús del nom a les eleccions europees de 1999. El 2 d'octubre celebrà congrés a la Baule i adopta el nom actual. En 2005 afirmava comptar amb 15.000 afiliats.

## Ideologia

La seva línia política es fonamenta en:
* Defensar la identitat i cultura francesa frenant la immigració.
* Donar un lloc important França dins Europa, reduïda a un lloc d'intercanvi, i incita a combatre les institucions europees.
* Restablir la pena de mort, tolerància zero amb els delinqüents i expulsar els que estiguin en situació irregular.
* Defensar la família i fomentar polítiques natalistes.

## Resultats electorals

A les eleccions municipals franceses de 2001 va obtenir un cert ressò a ciutats com Marsella, Roubaix, Le Havre, Romainville, Poissy, Asnières, Noisy le Grand i Sartrouville. A les presidencials de 2002 en segona volta donà suport la candidatura de Le Pen, després d'obtenir el 2,34% en la primera volta.
A les eleccions presidencials de 2007 proposa Le Pen anar-hi plegats. A les eleccions legislatives de 2007 ni tan sols va arribar a l'1% dels vots, llevar a Vitròlas (2,04%), on hi té dos regidors, i Senuc, on l'alcalde Hervé Lahotte n'és membre. A les municipals de 2008 patí un fort sotrac i perd bona part dels regidors que hi tenia. Com a resultat, el 23 de maig de 2008 Megret dimiteix i és substituït per una direcció col·legiada. Nicolas Bay i Gallart han intentat mantenir contactes amb el FN, però han estat apartats de la direcció del partit, que rebutjà participar en la creació de Nova Dreta Popular, nou grup d'extrema dreta.

## Enllaços externs

* (francès) Web oficial Arxivat 2006-11-08 a Wayback Machine.
# Massive Attack

Massive Attack és un grup de música anglès del gènere trip hop, fundat el 1988 per Robert Del Naja, Grantley Marshall, Adrian Thaws i Andrew Vowles a Bristol, Anglaterra, que ha publicat cinc discos.
El grup es coneixia abans de la formació d'aquesta banda perquè formaven part de The Wild Bunch, que es va desfer en 1989. Amb el llançament del seu àlbum debut Blue Lines el 1991, Massive Attack van ser aclamats per la crítica gràcies a la seva fusió d'elements entre el jazz, hip hop, soul, rock i van crear l'ànima d'un nou gènere, el trip hop, tot i que ells sempre han fugit d'aquesta etiqueta. Amb el llançament dels següents àlbums més tard, com ara Protection el 1994 i el Mezzanine de 1998, la banda integrava formes de la música electrònica en el seu so. La seva música era part de la major escena musical underground de la dècada dels 90. Durant el decurs del grup, la banda s'ha associat amb els sons d'artites com Madonna, Mos Def, Sinéad O'Connor, David Bowie i Horace Andy, entre molts altres.
A la dècada de 1990, els membres del grup treballaven cada cop més per separat i Adrian "Tricky" Thaws va deixar el grup en 1995, Andrew Vowles a finals de 1999 i Grant Marshall el 2001. Marshall es va unir a la banda per a la seva gira següent el 2003 i el 2004, i va tornar a un paper d'estudi el 2005. Thaws també es va unir a Massive Attack en 2013.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Blue Lines (1991)
* Protection (1994)
* Mezzanine (1998)
* 100th Window (2003)
* Heligoland (2010)

### Recopilatoris

* Singles 90/98 (1998) (recopilatori de singles i remescles)
* Collected (2006) (recopilatori "Best Of")
* Selected (2006) (recopilatori "Best Of")

### Bandes sonores

* Danny The Dog (2004) (banda sonora original de la pel·lícula Danny The Dog (també coneguda com a Unleashed))
* Bullet Boy (2005) (banda sonora original de la pel·lícula Bullet Boy)

### Singles i EPs

* Any Love (1988)
* Daydreaming (1990)
* Unfinished Sympathy (1991)
* Safe From Harm (1991)
* Massive Attack EP (1992)
* Sly (1994)
* Protection (1995)
* Karmacoma (1995)
* Risingson (1997)
* Teardrop (1998)
* Angel (1998)
* Inertia Creeps (1999)
* Special Cases (2002)
* Butterfly Caught (2003)
* Live With Me (2006)
* Splitting The Atom EP (2009)
* Atlas Air EP (2010)
* Four Walls / Paradise Circus (2011) (amb la col·laboració de Burial)

### Àlbums de remescles

* No Protection (1995) (àlbum Protection remesclat per Mad Professor)
* Blue Lines – The Remixes (2006)
* Protection – The Remixes (2006)
* Mezzanine – The Remixes (2006)
* 100th Window – The Remixes (2006)

## Referències

* ↑ Duff, Graham. Foreground Music A Life in Fifteen Gigs (en anglès). Strange Attractor Press, 2019, p. 235. ISBN 9781907222993.
* ↑ «Tricky només vol mirar endavant». Time Out, 10-02-2015. [Consulta: 7 gener 2025].
* ↑ Denney, Alex. «Massive Attack’s Mezzanine and the death of the multicultural dream» (en anglès). Dazed, 16-06-2018. [Consulta: 26 febrer 2025].
* ↑ Dawson, Amy. «Massive Attack’s Robert Del Naja confirms Tricky reunion ahead of art show» (en anglès). Metro, 23-05-2013. [Consulta: 27 gener 2025].

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine.
# Josep Bassa Conrado

Josep Bassa Conrado (Ciutat de Mallorca 1657-1733), jurista mallorquí.

## Biografia

Fill del doctor Josep Bassa i de Francesca Conrado. Es va doctorar a la Universitat de Salamanca el 1674. El 1677 va ser nomenat rector de la Universitat Literària de Salamanca. Retornat a Mallorca fou doctor de la Reial Junta de Justícia del Regne (1717), nomenat advocat perpetu de la ciutat de Mallorca (1719), jutge privatiu de censos (1722), consultor i jutge de confiscacions del Sant Ofici, assessor de la superintendència de rendes reials de tabac, salines i confiscacions i advocat fiscal del Reial Patrimoni a Balears. Autor de nombroses al·legacions jurídiques i de diversos manuscrits de dret. Se li atribueix l'obra satírica anònima "Perico y Menguilla", resposta a "Gaceta de todas partes", on es defensava que tots els funcionaris borbònics no mallorquins se n'anassin de l'illa, i els tractava de "forasters". Aquesta atribució li va costar un atemptat, el 4 de juliol de 1725, en el que fou apunyalat, però es va restablir de les ferides. Els fets mai no es varen aclarir.
Es va casar en primeres núpcies amb la seva cosina Teresa Conrado Sampol de la Teulera i, un cop morta, es va tornar casar amb Margalida Danús. de Santanyí. Josep Bassa va morir el 15 d'agost de 1732 i va ser sepultat a la Seu.

## Obres

És autor de nombroses obres jurídiques, entre altres podríem destacar:
* Notas jurídicas. Biblioteca Pública de Palma. Ms. 108.
* Iuridicae observationes variis Regni Maioricarum Senatus decissionibus. Biblioteca Pública de Palma. Ms.552.
* Observationes iuridicae, civilis, canonicae et morales ad praxim lagalem faciliter accomodabiles. Biblioteca Pública de Palma. Ms. 552. 1712.

## Referències

* ↑ «Bassa Conrado, Josep». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 34. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ Bover, Joaquim Maria. Biblioteca de escritores baleares (en castellà). Palma: Imprenta de P.J.Gelabert, 1868, p. 72-77.
* ↑ Planas Rosselló, Antoni «Los juristas mallorquines del siglo XVIII». Memòries de la Reial Acadèmia Mallorquina d'Estudis Genealògics, Heràldics i Històrics, 12, 2002, pàg. 37-96.
# Deessa

Una deessa o dea és un deïtat femenina en les religions politeistes. Sovint les característiques femenines són les principals de les seves formes. Tanmateix, algunes deesses encarnen característiques masculines i femenines (com Sofia), o fins i tot poden tenir elements que tradicionalment s'associen al gènere masculí (per exemple, Artemis). Les deesses han estat especialment vinculades amb les virtuts de la bellesa, l'amor, la maternitat i la fertilitat (El culte a la mare-deessa en la prehistòria), però a causa de la seva flexibilitat dins gènere del retrat, també han estat associades amb idees com la guerra, la creació, i la mort.
Dins algunes fes, una figura femenina sagrada té un lloc central en l'adoració i l'oració religiosa. Per exemple, en el Xactisme, una de les tres sectes més importants de l'hinduisme, s'adora una força femenina que anima el món. En el budisme tibetà, el més elevat que qualsevol persona pot aconseguir és esdevenir com la femella gran femella Buddhas (p. ex. Arya Tara), que es representa com una protectora suprema, agosarada i plena de compassió amb tothom.
La primacia d'una monoteista o gairebé monoteista "Gran deessa" és defensada per algun matriarcat modern com una versió femenina, que precedeix o es pot comparar al Déu abrahàmic associat amb el relat històric del monoteisme al Mediterrani en l'Edat Axial.
Les religions politeistes, incloent els reconstruccionalismes politeistes, honoren a diverses deesses i déus, i normalment els entenen com a déus separats. Aquestes deïtats poden formar part d'un panteó, o diferents religions poden tenir deïtats tutelars. Els reconstruccionistes, com els seus antics predecessors, honoren les deïtats particulars dels seus territoris o país d'origen.

## Referències

* ↑ Sanna i Useri, 1988, p. 282.
* ↑ Ellwood, Robert S.. The Encyclopedia of World Religions. Rev.. Nova York: Facts on File, 2007, p. 181. ISBN 1438110383.
* ↑ Gorxunòva, Olga «Svjashennye derevja Khodzhi Barora» (en rus). Etnoragraficheskoe Obozrenie, 1, 2008, pàg. 71–82. ISSN: 0869-5415.

## Bibliografia

* The Barnhart concise dictionary of etymology (en anglès). Nova York: Harper Collins Publishers, 1995. ISBN 0-06-270084-7.
* Robbins Dexter, Miriam; Mair, Victor. Sacred Display: Divine and Magical Female Figures of Eurasia (en anglès). Cambria, 2010. ISBN 9781604976748.
* Sanna i Useri, Josep. Diccionari català de l'Alguer. L'Alguer/Barcelona: Fundació del II Congrés de la Llengua Catalana i Editorial Regina, 1988. ISBN 84-7129-391-9.
# Club Esportiu Benavent

El Club Esportiu Benavent (CE Benavent) és un club de futbol català de la població de Benavent de Segrià, fundat el 2011. Va crear-se un any després de la desaparició de Futbol Club Benavent per un grup de joves de la població de Benavent de Segrià i començà a jugar en competició l'any 2011 a quarta catalana. L'any 2016 ascendeix a tercera catalana. La temporada 2020-2021 el club va decidir no jugar a causa de la pandèmia del SARS-CoV-2. Aquesta decisió provocà que l'equip descendís a quarta catalana.

## Temporades

* 2024-2025: Quarta catalana (G27) ?è
* 2023-2024: Quarta catalana (G26) 4è
* 2022-2023: Quarta catalana (G21) 13è
* 2021-2022: Quarta catalana (G21) 4è
* 2020-2021: Tercera catalana (G14) 17è
* 2019-2020: Tercera catalana (G13) 4è
* 2018-2019: Tercera catalana (G13) 7è
* 2017-2028: Tercera catalana (G13) 11è
* 2016-2017: Tercera catalana (G13) 10è
* 2015-2016: Quarta catalana (G21) 3è
* 2014-2015: Quarta catalana (G21) 7è
* 2013-2014: Quarta catalana (G21) 9è
* 2012-2013: Quarta catalana (G21) 7è
* 2011-2012: Quarta catalana (G21) 15è

## Notes

* ↑ La posició de la clarificació és provisional, ja que la competició encara no ha finalitzat. ÚLTIMA ACTUALITZACIÓ:29/10/2023
* ↑ No competeix a la lliga a causa del SARS-CoV-2, perdent la categoria.
* ↑ Competició suspesa el 14 de març de 2020 a causa de la pandèmia de COVID-19.

## Referències

* ↑ Fillela, Ramón. «El Benavent viu el millor moment des de la refundació». Sport, 02-04-2019. [Consulta: 11 juny 2020].
* ↑ «A Benavent se senten aclaparats» (en catala).
* ↑ «TEMPORADA 2024-2025».
* ↑ «TEMPORADA 2023-2024».
* ↑ «TEMPORADA 2022-2023».
* ↑ «4ª Catalana Grupo 21, Temporada 2021/2022».
* ↑ «3ª Catalana Grupo 14, Temporada 2020/2021».
* ↑ «3ª Catalana Grupo 13, Temporada 2019/2020». Futbol Regional Español. [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ «3ª Catalana Grupo 13, Temporada 2018/2019». [Consulta: 11 juny 2020].
* ↑ «3ª Catalana Grupo 13, Temporada 2017/2018». [Consulta: 11 juny 2020].
* ↑ «3ª Catalana Grupo 13, Temporada 2016/2017». [Consulta: 11 juny 2020].
* ↑ «4ª Catalana Grupo 21, Temporada 2015/2016». [Consulta: 11 juny 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa de CE Benavent - Federació Catalana de Futbol
# Frederick Bakewell

Frederick Collier Bakewell (29 de setembre de 1800 – 26 de setembre de 1869) va ser un físic anglès que va millorar el concepte de màquina duplicadora o facsímil que havia estat introduït per Alexander Bain l'any 1842 i va fer una demostració d'una versió de laboratori de la màquina a la World's Fair de Londres del 1951.

## Biografia

Va néixer a Wakefield, West Yorkshire, eventualment es va mudar a Hampstead, Middlesex, on va viure fins al dia de la seva mort. Bakewell estava casat amb Henrietta Darbyshire, amb la qual va tenir dos fills, Robert i Armitage.

## Telègraf d'imatge

El “telègraf d'imatge “ de Bakewell tenia moltes de les característiques de les màquines facsímils modernes i va reemplaçar el pèndol del sistema de Bain amb rotació de cilindres sincronitzats.
Aquest sistema implicava escriure o dibuixar en una làmina de metall amb una tinta aïllant especial; la làmina llavors embolicava el cilindre, el qual anava girant a poc a poc portant pel mecanisme d'un rellotge. Una agulla de metall, impulsada per una rosca de cargol viatjava a través de la superfície del cilindre mentre aquest girava, dibuixant un camí a través de la làmina. Cada cop que l'agulla travessava la tinta aïllant, el corrent que anava de la làmina a l'agulla era interrompuda.
El principal problema amb la màquina de Bakewell era com mantenir els dos cilindres sincronitzats i assegurar-se que transmetien i rebien el començament de l'agulla al mateix punt del cilindre al mateix temps. A pesar d'aquests problemes, la màquina de Bakewell va ser capaç de transmetre escriptura a mà i dibuixos lineals simples a través de cables de telègraf. No obstant, el sistema mai va arribar a ser comercial. Més tard, al 1861, el sistema va ser millorat per l'italià Giovanni Caselli, el qual va ser capaç de utilitzar-lo per enviar missatges en escriptura manual al igual que fotografies en el seu pantelègraf. Va introduir el primer servei de telefax comercial entre París i Lió 11 anys abans de l'invent del telèfon.

## Altres treballs

A més del seu treball en la transmissió facsímil, va adquirir les patents de moltes altres innovacions. Bakewell també va escriure texts sobre física i fenòmens naturals.

## Llibres

* Philosophical conversations - 1833
* Electric science; its history, phenomena, and applications - 1853

## Referències

* ↑ «Frederick Collier BAKEWELL 1800-1869». www.turle.name. [Consulta: 10 desembre 2016].
* ↑ «Bakewell, Frederick Collier». ingeniatic. Arxivat de l'original el 2012-07-04. [Consulta: 10 desembre 2016].
* ↑ «CASELLI». www.itisgalileiroma.it. Arxivat de l'original el 2020-08-17. [Consulta: 10 desembre 2016].
# André Maginot

André Maginot (París, 17 de gener de 1877 - 7 de gener de 1932) fou un polític francès conegut per donar nom i ser l'impulsor de la línia Maginot. Els seus pares eren originaris de Lorena (Revigny-sur-Ornain, al departament del Mosa).
Va obtenir el doctorat en Dret l'any 1897, amb el qual va aconseguir un lloc en l'administració. Aleshores comença una carrera política com a conseller general de Revigny-sud-Ornain i és elegit diputat de Bar-le-Duc el 1910, càrrec que conservarà fins a la seva mort.
El 1913 és promogut sotssecretari de Guerra de l'Estat. Quan esclata la Primera Guerra Mundial s'allista en el 44è Regiment Territorial i demana organitzar una companyia a la regió de la conca superior del Mosa. Crea patrulles regulars i amb el seu valor i actitud ascendeix a sergent.
Ferit el 9 de novembre de 1914 no intervindrà més al front, rebent una medalla militar. El 1917 és nomenat Ministre de Colònies i després cavaller de la Legió d'Honor el 12 de març per actes en combat.
Nomenat Ministre de Pensions el 1920, es compromet a dotar una burocràcia més humana per als veterans de guerra. El 1922 és nomenat Ministre de Guerra sota el mandat de Raymond Poincaré. Es preocupa llavors de realitzar defenses a les fronteres i construir forts. Va ser substituït el 1924 per Paul Painlevé. El 1929 reprèn la posició deMinistre de Guerra i continua amb les fortificacions a l'est de França. Convençut que les línies estàtiques són la millor defensa, dinamitzà el projecte experimental que encara no era gaire avançat. El seu objectiu era disminuir el nombre d'efectius al llarg del Rin per aportar-los major mobilitat.
Tanca els comptes de la construcció en 3,3 mil milions de francs i quatre anys de treballs. El projecte surt votat per 274 vots a favor i 26 en contra. Es pot dir que la línia Maginot va ser deguda principalment a Paul Painlevé, però la construcció no hauria estat possible sense l'impuls de André Maginot.
Mor durant la nit del 7 de gener de 1932 de febre tifoidea. Es va decretar un dol nacional i és enterrat amb honors a Revigny-sud-Ornain el 10 de gener.

## Referències

* ↑ «André Maginot». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sorlot, Marc. André Maginot (1877-1932): l'homme politique et sa légende (en francès). Estrasburg: Serpenoise, 1995. ISBN 978-2-87692-254-9.
* ↑ «Invitation aux obsèques nationales d'André MAGINOT le 10 janvier 1932» (pdf) (en francès). République Française, 1932. [Consulta: 31 octubre 2024].
# Waldemar Cierpinski

Waldemar Cierpinski (Neugattersleben, República Democràtica Alemanya 1950) és un atleta alemany, ja retirat, escpecialista en marató i guanyador de dues medalles olímpiques d'or.

## Biografia

Va néixer el 3 d'agost de 1950 a la ciutat de Neugattersleben, població situada a l'estat de Saxònia-Anhalt, que en aquells moments formava part de la República Democràtica Alemanya (RDA) i que avui dia forma part d'Alemanya. Està casat amb la també atleta Maritta Politz.

## Carrera esportiva

Waldemar Cierpinski competí per l'antiga República Democràtica Alemanya. Començà en proves d'obstacles però el 1974 decidí participar en marató. No era gaire conegut quan participà en els Jocs Olímpics de 1976, però aconseguí la medalla d'or en superar l'americà Frank Shorter per 51 segons. Fou quart al Campionat d'Europa de 1978, però als Jocs de Moscou 1980 tornà a guanyar la medalla d'or per davant del neerlandès Gerard Nijboer, repetint la gesta de guanyar dues maratons olímpiques consecutives del llegendari Abebe Bikila. Cierpinski fou tercer al Campionat del Món d'atletisme de 1983. No va tenir l'opció de defensar el títol olímpic a Los Angeles 1984 pel boicot dels països comunistes a l'esdeveniment.
Waldemar Cierpinski és actualment membre del Comitè Olímpic Alemany. Des del 2007 és membre honorari del SG WiP Goettingen 06.

## Referències

* ↑ «SG WiP Goettingen 06». Arxivat de l'original el 2008-03-13. [Consulta: 5 novembre 2009].

## Enllaços externs

* (alemany) Web personal
# Gia Carangi

Gia Carangi (Filadèlfia, 29 de gener de 1960 - Filadèlfia, 18 de novembre de 1986) va ser una model nord-americana, considerada per molts com la primera supermodel. Va aparèixer a la portada de nombroses revistes, incloses diverses edicions de Vogue i Cosmopolitan, i també en campanyes publicitàries de cases de moda com Armani, Dior, Versace i Yves Saint Laurent.
Després que Carangi esdevingués addicte a l'heroïna, la seva carrera va disminuir ràpidament, cosa que la va portar a deixar el modelatge el 1983. El 1986, a 26 anys, va morir per complicacions relacionades amb la sida. Es creu que l'havia contret d'una agulla contaminada. Es va convertir en una de les primeres dones famoses a morir pel virus. La seva vida es va dramatitzar a la pel·lícula de televisió Gia de 1998, dirigida per Michael Cristofer i protagonitzada per Angelina Jolie com Carangi.

## Referències

* ↑ Thing of Beauty. Simon and Schuster, 2011, p. 14. ISBN 978-1451676402.
* 1 2 Vallely, Paul. «Gia: The tragic tale of the world's first supermodel». The Independent, 10-09-2005. Arxivat de l'original el 2008-01-01. [Consulta: 28 maig 2007].
* ↑ Carolin, Louise. «Gia – the tragedy of a lesbian supermodel». Diva. Arxivat de l'original el 2007-03-25. [Consulta: 17 gener 2008].
* ↑ «Gia Marie Carangi (Overview)». Fashion Model Directory. [Consulta: 31 maig 2013].
# Robertson Davies

William Robertson Davies (Thomasville, Ontario, 28 d'agost de 1913 - Orangeville, Ontario, 2 de desembre de 1995) va ser un novel·lista, autor teatral, periodista i professor canadenc. Robertson Davies és un dels autors canadencs més populars reconeguts del segle xx.

## Obra

Autor d'onze novel·les agrupades en quatre trilogies, la darrera incompleta, de quinze obres de teatre, i de múltiples llibres d'assaig i de crítica literària. La trilogia de Deptford que comprèn les novel·les El cinquè en joc (1970), Mantícora (1972) i El món dels prodigis (1975) és l'única traduïda al català.

## Referències

* ↑ The Canadian Encyclopedia. Arxivat 2013-09-01 a Wayback Machine.
# Geoffroea decorticans

Geoffroea decorticans és un arbre de la família de les lleguminoses d'escorça verd groguenca i fruit dolç i comestible. Arriba a mesurar de 3 a 10 m d'alçada, amb un tronc que pot superar els 40 cm de diàmetre, l'escorça del qual es desprèn longitudinalment en faixes irregulars per sota de les quals apareix la nova escorça verda. La seva fusta mitjanament pesada és apta per a fusteria, i com a carbó i llenya.
És un arbre característic de terrenys àrids i desèrtics, i que es distribueix des de nivell del mar fins als 2.300 m. Creix en grups densos d'individus, formant masses boscoses, juntament amb Prosopis chilensis, gairebé impenetrables. Però també és possible trobar-lo formant colònies d'aquest mateix arbre, però en formes més arbustives, pel fet que tot sovint aquest arbre rebrota des de la base adoptant així forma arbustiva. Se'l pot trobar formant oasis o en riberes als deserts, com al desert d'Atacama. Durant molts anys, s'han recol·lectat els fruits i explotat la fusta d'aquests bosquets, la qual cosa ha provocat la destrucció dels boscos originaris.

## Distribució

Es distribueix en una àmplia regió abastant principalment Argentina (al nord-oest argentí, Regió de Cuyo, Formosa, província de la Rioja, Chaco, Córdoba, La Pampa, Corrientes, Entre Ríos, Buenos Aires, Río Negro, Santiago del Estero i Tucumán), i estenent-se cap al nord de Xile (de la Regió d'Arica i Parinacota a la de Coquimbo), al Chaco bolivià i a l'oest de l'Uruguai, a més de grans rogles a sud del Perú, particularment en la Reserva Nacional de Paracas.

## Referències

* ↑ «Geoffroea decorticans» a EOL. Data consulta: 23 de gener de 2014.
# Banda de música de Ses Salines

La Banda de Música de Ses Salines és una formació musical del municipi de Ses Salines (Mallorca, Illes Balears). El 1985, sota l'impuls de Miquel Roig i un grup de pares d'alumnes, es refundà la Banda de Música de Ses Salines. Des de llavors ha estat dirigida per Miquel Roig, Josep Llull i pel seu director actual, Andreu Julià, des de 1996. El 1995 l'Ajuntament de Ses Salines li concedí la màxima distinció municipal anomenada "Grumet de Sal".
El 2010, amb motiu del 25 aniversari de la refundació, s'estrenà l'obra de concert "Escenes de Ses Salines" del compositor Jesús Santandreu.
El 2015, amb motiu del 30 aniversari de la refundació, la formació produí i estrenà el musical L'endemà de Fedra, amb llibret de l'escriptor saliner Sebastià Portell Clar i amb música de Víctor Ferragut.

## Anteriors formacions musicals al municipi

La tradició musical a Ses Salines que es remunta als voltants de l'any 1909, quan es crea la primera banda de música, organitzada pel vicari Sebastià Garcias, i que seria anomenada Sa Música Vella. El 1922 es formà una segona agrupació: la Banda de Música de la Sección Instructiva y Recreativa del Sindicat Agrícola, coexistint ambdues durant un temps. La Guerra civil espanyola rompé amb la tradició bandística fins a 1955, quan es fundà una nova Banda de Música, dirigida per Guillem Juan "Mestre Guillemet", la qual desaparegué el 1970.

## Referències

* ↑ Jiménez, Nacho «Una 'Fedra' diferente sube a escena en ses Salines». Última Hora, 28-11-2015.
* ↑ J. Lladó i Ferragut, Noticias Históricas de Ses Salines y su Comarca

## Enllaços externs

* Blog de la Banda de Música de Ses Salines Arxivat 2010-12-04 a Wayback Machine.