OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# John Edward Williams

John Edward Williams (29 d'agost de 1922 – 3 de març de 1994) va ser un escriptor, editor i professor estatunidenc, conegut per les seves novel·les Stoner (1965) i Augustus (1972), amb la qual va guanyar el Premi Nacional del Llibre dels EUA. Tot i que la seva obra no és gens extensa, aconseguí un reconeixement progressiu pòstum com a escriptor.

## Biografia

Williams va néixer a la petita localitat texana de Clarksville, prop del Red River. Després d'exercir diverses ocupacions en diaris i emissores de ràdio, Williams es va enrolar en l'exèrcit el 1942, durant dos anys i mig com a sergent a l'Índia i Birmània. Diversos anys després de la Segona Guerra Mundial va anar a la Universitat de Denver, on va obtenir el seu títol bachelor el 1949, i el màster el 1950. Durant aquest període va publicar la seva primera novel·la, Nothing But the Night (1948), i la seva primera col·lecció de poemes, The Broken Landscape (1949). La tardor de 1950 Williams va anar a la Universitat de Missouri, on va exercir com a professor i va obtenir el doctorat en 1954. El 1955 va passar a dirigir el programa d'escriptura creativa de la Universitat de Denver.
La seva segona novel·la va ser Butcher's Crossing (1960), que parla de la vida en un poble de la frontera de Kansas a la dècada del 1870. A aquest llive va seguir English Renaissance Poetry: A Collection of Shorter Poems (1963), una antologia de poesia que Williams va compilar i prologar. El seu segon llibre de poemes, The Necessary Lie, va aparèixer el 1965, any en què Williams va esdevenir editor de la revista literària University of Denver Quarterly, fins al 1970. També el 1965 es va publicar la seva tercera novel·la, Stoner, sobre la vida i la vocació d'un professor de literatura, amb elements autobiogràfics. La més coneguda de les seves obres és la seva quarta novel·la, Augustus, guanyadora del National Book Award de ficció el 1973.
Després de jubilar-se de la Universitat de Denver el 1986, Williams es va traslladar amb la seva dona a Fayetteville, Arkansas, on va viure fins a la seva mort d'una fallada respiratòria el 3 de març de 1994. La seva cinquena novel·la, The Sleep Of Reason, va quedar inacabada.

## Obra publicada
### Novel·les

* Nothing But the Night (1948)
* Butcher's Crossing (1960), traduït al català per Edicions 62 (2013)
* Stoner (1965)
* Augustus (1972, Premi Nacional del Llibre dels EUA)

### Poesia

* The Broken Landscape: Poems (1949)
* The Necessary Lie (1965)

## Referències

* ↑ "John Williams, 71, a Novelist, Editor and Professor of English", Wolfgang Saxon, The New York Times, 5 de març de 1994.
* 1 2 "National Book Awards – 1973". National Book Foundation (With essay by Harold Augenbraum from the Awards 60-year anniversary blog. The Williams essay includes Augenbraum's discussion of the split award.)
* 1 2 Zanón, Carlos. "Una història èpica i humana", secció de cultura del Punt Avui, 28 març 2013.

## Enllaços externs

* John Williams Papers a la Universitat d'Arkansas
* Obituari de New York Times
# John Goldsmith

John Goldsmith (1951) és un professor de la Universitat de Chicago, amb càrrecs en lingüística i informàtica.
Va estudiar a la Universitat de Swarthmore, on va obtenir la seva llicenciatura el 1972, i a l'MIT, on va completar el seu doctorat en Lingüística a càrrec de Morris Halle el 1976. Va formar part del professorat del Departament de Lingüística de la Universitat d'Indiana, abans d'unir-se a la Universitat de Chicago el 1984. També ha impartit classes als Instituts Lingüístics de la LSA i ha realitzat visites a McGill, Harvard i UCSD, entre d'altres. El 2007, Goldsmith va ser escollit membre de l'Acadèmia Americana de les Arts i les Ciències.
La recerca de Goldsmith va des de la fonologia fins a la lingüística computacional. La seva tesi doctoral va introduir la fonologia autosegmental, que considera els fenòmens fonològics com una col·lecció de nivells paral·lels amb segments individuals que representen determinades característiques de la parla. Les seves investigacions recents s'ocupen de l'aprenentatge no supervisat de l'estructura lingüística (especialment exemplificat pel seu projecte Linguistica, un cos de programari que intenta analitzar automàticament la morfologia d'un llenguatge), així com en l'extensió dels algorismes de lingüística computacional a la bioinformàtica.

## Llibres

* John A Goldsmith, Bernard Laks, Battle in the Mind Fields, University of Chicago Press, 2018

## Referències

* ↑ «Faculty | Department of Computer Science | The University of Chicago» (en anglès). cs.uchicago.edu. Arxivat de l'original el 2020-02-06. [Consulta: 12 març 2018].
* ↑ «John Goldsmith». University of Chicago Department of Linguistics. Arxivat de l'original el 21 gener 2013. [Consulta: 12 juliol 2015].
* ↑ «Alumni and their Dissertations – MIT Linguistics» (en anglès americà). linguistics.mit.edu. [Consulta: 12 març 2018].
* ↑ Botne, Robert. «African Linguistics at IU». Arxivat de l'original el 2016-05-11. [Consulta: 12 març 2018].
* ↑ «List of Active Members by Class». American Academy of Arts & Sciences. [Consulta: 12 juliol 2015].
* ↑ «John A. Goldsmith - Citations Google Scholar». scholar.google.com. [Consulta: 12 març 2018].
* ↑ (en anglès), 2016-06-09. DOI 10.1093/acrefore/9780199384655.013.365. ISBN 9780199384655.
* ↑ «Linguistica home page 2». people.cs.uchicago.edu. [Consulta: 12 març 2018].

## Enllaços externs

* Pàgina de Goldsmith Arxivat 2009-12-04 a Wayback Machine.
* Fonologia autosegmental (tesi doctoral de Goldsmith)
* Conferència de John Goldsmith: Language and the Mind: Encounters in the Mind Fields (en anglès)
# John Helliwell

John Anthony Helliwell (nascut el 15 de febrer de 1945 a Todmorden, West Yorkshire) és un músic anglès i el saxofonista i teclista ocasional, intèrpret i vocalista de fons del grup de rock Supertramp.
Abans d'entrar a format part de Supertrmap, el 1973, tocava en grup anomenat The Alan Bown Set. El baixista Dougie Thomson va ser qui el va convèncer per entrar a formar part de Supertramp.
Helliwell va tocar amb Supertramp en tots els seus àlbums més famosos: Crime of the Century, Crisis? What Crisis?, Even in the Quietest Moments, Breakfast in America, Paris, ...Famous Last Words....
El 2004, Helliwell va formar la banda Crème Anglaise amb Mark Hart, que s'havia unit a Supertramp el 1985. Aquest grup va enregistrar el seu àlbum homònim de debut el 2005.
Ha participat en diverses gravacions del projecte Excalibur, del francès Alan Simon: en la segona (‘The Celtic Ring’, 2006), en la tercera (‘The Origins', 2011), i en la quarta ('The Dark Age of the Dragon' 2017).
El 2016 Helliwell va tocar el clarinet a la cançó "Fend For Yourself", del grup The Pineapple Thief, pertanyent a l'àlbum Your Wilderness.

## Referències

* ↑ «Supertramp Biography» (en anglès). musicianguide.com. [Consulta: 20 maig 2020].
* 1 2 Pavlik, Marian. «John Helliwell interview» (en anglès). Novy Popular, 01-02-2016. [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ «Entrevista en exclusica: Dougie Thomson» (en castellà). The Logical Web, 21-12-2018. [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ Deming, Mark. «Supertramp» (en anglès). Allmusic.com. [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ «John Helliwell y Jesse Siebenberg, en ‘Excalibur IV’» (en castellà). The Logival Web, 15-11-2017. [Consulta: 20 maig 2020].
* ↑ Ainscoe, Mike. «THE PINEAPPLE THIEF: YOUR WILDERNESS – album review» (en anglès), 17-06-2016. [Consulta: 20 maig 2020].
# Johnius goldmani

Johnius goldmani és una espècie de peix de la família dels esciènids i de l'ordre dels perciformes.

## Hàbitat

És un peix marí, de clima tropical i bentopelàgic.

## Distribució geogràfica

Es troba a les Illes Moluques i les Filipines.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Bloch M. E., 1793. Naturgeschichte der ausländischen Fische. Berlín. Naturg. Ausl. Fische v. 7. i-xiv + 1-144.
* ↑ BioLib (anglès)
* ↑ Bleeker, P., 1854. Bijdrage tot de kennis der ichthyologische fauna van Batjan. Natuurkundig Tijdschrift voor Nederlandsch Indië v. 7: 359-378.
* 1 2 3 FishBase (anglès)
* ↑ Ganaden, S.R. i F. Lavapie-Gonzales, 1999. Common and local names of marine fishes of the Philippines. Bureau of Fisheries and Aquatic Resources, Filipines. 385 p.
* ↑ Herre, A.W.C.T., 1953. Check list of Philippine fishes. Res. Rep. U.S. Fish Wild. Serv., (20): 977 p.
* ↑ Herre, A.W.C.T. i A.F. Umali, 1948. English and local common names of Philippine fishes. U. S. Dept. of Interior and Fish and Wildl. Serv. Circular Núm. 14, U. S. Gov't Printing Office, Washington. 128 p.
* ↑ Kailola, P.J., 1987. The fishes of Papua New Guinea: a revised and annotated checklist. Vol. II Scorpaenidae to Callionymidae. Research Bulletin Núm. 41, Research Section, Dept. of Fisheries and Marine Resources, Papua Nova Guinea.
* ↑ Nguyen Huu Phung, Le Trong Phan, Nguyen Nhat Thi, Nguyen Phi Dinh, Do Thi Nhu Nhung i Nguyen Van Luc, 1995. Checklist of marine fishes in Vietnam. Vol. 3. Order Perciformes, Suborder Percoidei, and Suborder Echeneoidei. Science and Technics Publishing House, Vietnam.
* ↑ Schuster, W.H. i R. Djajadiredja, 1952. Local common names of Indonesian fishes. W.V. Hoeve, Bandung, Indonèsia. 276 p.
* ↑ Trewavas, E., 1977. The sciaenid fishes (croakers or drums) of the Indo-west Pacific. Trans. Zool. Soc. Lond. 33:253-541.

## Bibliografia

* Wu, H.L., K.-T. Shao i C.F. Lai (eds.), 1999. Latin-Chinese dictionary of fishes names. The Sueichan Press, Taiwan.

## Enllaços externs

* AQUATAB
# Jose Maria Tuduri Esnal

Jose Maria Tuduri Esnal (Tolosa, Guipúscoa, 1949 –) és un director i guionista de cinema basc. La seva obra ha estat molt lligada a la seva afició: el segle XIX i les Guerra Carlines.

## Producció cinematogràfica
### Com a director

* Karlistadaren kronika 1872-1876, 'Crònica de la Guerra Carlina 1872-1876' (1988, en èuscar i castellà).
* Santa Cruz, el cura guerrillero 'Santa Cruz, el sacerdot guerriller' (1990, en castellà).
* La fièvre monte à El Pao, (1993, junt amb Manolo Matji), per a televisió.
* El batallón Gernika-Vascos en la 2ª Guerra Mundial 'El batalló Gernika-Basc a la Segona Guerra Mundial' (1996, en castellà).

### Guionista

* Crònica de la Guerra Carlina 1872-1876, (1988)
* Santa Cruz, el sacerdot guerriller, (1990)
* Les muntanyes de ferro (1993)

## Referències

* 1 2 Intxausti, Aurora «Hazañas carlistas» (en castellà). El País [Madrid], 29-07-1990. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Tuduri Esnal, José María» (en basc). Auñamendi Eusko Entziklopedia. [Consulta: 12 gener 2022].
# Josefa Ros i Sanz

Josefa Ros i Sanz (València, ¿1825? - 3 maig de 1883), vídua de José María Ayoldi, va ser una impressora valenciana del segle xix.
Activa des de 1872 aproximadament, va regentar la impremta situada al número 16 del carrer de les Salines a València signant els peus de les seues publicacions amb la dada «Imp. de la Viuda de Ayoldi ».
Josefa Ros va desenvolupar la seua activitat editorial amb constància mantenint un alt ritme de producció de llibres, diaris i calendaris. Va imprimir llibres de caràcter jurídic, literari i religiós, i diaris de temàtica variada. Es va fer càrrec també dels Calendaris de València, estampats per la Impremta d'Ayoldi des de 1862. Entre els llibres que es van estampar al taller mentre ella va estar a càrrec es troben: Reglament de l'Academia Científico-literària de la Joventut Catòlica de València, Exèquies per les víctimes de l'exèrcit en la guerra. Oració fúnebre pronunciada el dia 31 de març de 1876 i Corona Poètica a la Memòria de la Senyoreta Donya María dels Dolors.
Quan va morir va deixar la impremta a càrrec del seu nebot Miguel Manaut fins a la seua mort el 1896.

## Referències

* 1 2 Serrano y Morales, José Enrique, 1851-1908.; Diccionario de las imprentas que han existido en Valencia.. Reseña histórica en forma de diccionario de las imprentas que han existido en Valencia desde la introducción del arte tipográfico en España hasta el año 1868. Ajuntament de Valencia, 2000. ISBN 84-95171-60-0. OCLC 48637502.
* 1 2 Cervantes, Biblioteca Virtual Miguel de. «Josefa Ros y Sanz (Valencia, ¿1825?-1883) [Semblanza / Christina Bezari]» (en castellà). Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes. [Consulta: 10 març 2020].
* ↑ España, Biblioteca Nacional de. «Impresoras en Valencia s.XIX» (en castellà). www.bne.es, 04-04-2012. [Consulta: 10 març 2020].

## Enllaços externs

* Calendari d'"El Mercantil Valenciano" per al regne de València corresponent a l'any ... (1877-) imprès per Vídua de Ayoldi
# Josep Boada

Josep Boada (Esparreguera, segle xviii) fou un organista, compositor i mestre de capella.
Va opositar per organista de Sant Pere de les Puel.les de Barcelona, junt amb Josep Elias, el 1712; i per cobrir el magisteri de l'orgue de la Col·legiata de Sant Joan de les Abadesses en la convocatòria de 1738. Ni el guanyador de les oposicions, Jaume Subias, ni ell com a segon candidat, van exercir finalment el càrrec per no haver satisfet les condicions imposades pel capítol de la col·legiata.
L’any 1739, amb 50 anys i ja com a mestre de capella de Santa Eulàlia de Berga, va ser registrat com a segon aspirant per a ocupar la vacant del magisteri de capella de Sant Esteve d’Olot, plaça que va ser atorgada a Josep Carcoler.
Es conserven ?diverses? obres seves escrites per a orgue en un manuscrit datat el 1774? , un Tiento de 5è to al E-Bbc, M 1468, així com un motet a tres veus titulat Congratulamini mihi al fons Joan Carreras i Dagas de la Biblioteca de Catalunya.

## Referències

* 1 2 GARBAYO, Javier. «Boada, José». A: Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Vol. 2. Madrid: SGAE, 1999-2002, p. 533. ISBN 84-7291-226-4.
* ↑ GREGORI I CIFRÉ, Josep Maria. «Mestres de capella i organistes de la Col·legiata de Sant Joan de les Abadesses al segle XVIII: documents per a la seva història». Estudi general: Revista de la Facultat de Lletres de la Universitat de Girona, 1-1981, pp. 161-172.
* ↑ BONASTRE, Francesc. «Josep Carcoler (☨1776). Notícia bibliogràfica i compositiva». Recerca Musicològica, I, 1981, pp. 145-147.
* ↑ GREGORI I CIFRÉ, Josep Maria; MONELLS I LAQUÉ, Carme. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 6: Fons de l'església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2012.
* ↑ BOADA, Josep. Motete à 3. a las festividades de la Virgen. Congratulamini mihi omnes, [17--?].
* ↑ PEDRELL, Felipe. Catàlech de la Biblioteca musical de la Diputació de Barcelona : ab notes històriques, biogràfiques y crítiques, transcripcions en notació moderna dels principals motius musicals y facsímiles dels documents més importants pera la bibliografía espanyola, vol. I. Barcelona: Palau de la Diputació, 1908.www.archive.org
# Josep Casanovas i Gafarot

Josep Casanovas i Gafarot (Palamós, Baix Empordà, 16 de novembre de 1852 - 18 de juny de 1940), conegut com a Paixero fou un músic de cobla i compositor de sardanes. Va començar a estudiar música a l'edat de cinc anys, arribant a dominar tots els instruments de la cobla. Va ser un dels fundadors de l'orquestra La Principal de la Bisbal, va fundar l'orquestra Pentagrama i va dirigir l'orfeó Aucellada i el cor El Progrés.

## Referències

* ↑ Joan Teixidor i Gabarró, «Compositors de Palamós» Arxivat 2011-07-22 a Wayback Machine., Palamós Sardanista, 2003, [consulta 6 de març de 2014 (2014-03-06)]
# Josep Risueño Granda

Josep Risueño Granda (Reus, 1948) és un escriptor català.
Durant el franquisme va militar al PSUC i més tard al PCOC. El 1978 va començar la seva obra publicant Del Res a l'infinit. A partir de 1982 es va acostar als socialistes, i va començar a militar al PSC, en el sector nacionalista, i va dedicar més temps a la seva obra literària. Entre les seves publicacions destaquen Del res a l'infinit, (1978) Petites coses (1990) i Pensaments (1993). Als anys noranta també es va dedicar a la investigació històrica i va formar part d'un grup d'havaneres que s'ha anat consolidant.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 559.
# Nora Brockstedt

Nora Brockstedt, amb el nom de naixement Nora Berg (Oslo, 20 de gener de 1923 - ibídem, 5 de novembre de 2015), va ser una cantant noruega, primera representant del seu país, i en dues ocasions, al Festival d'Eurovisió.
Va iniciar la seva carrera a l'edat de 19 anys, actuant en el cabaret "Chat Noir" a Oslo. Durant els anys de la dècada de 1950 va gaudir d'èxits amb temes com «En liten pike i renti sko», «Augustin», i «Tango for to». Entre els anys 1950 i 1954, va ser un dels sis membres del grup The Monn Keys, que incloïa Arne Bendiksen i Egil Monn-Iversen. Brockstedt es va guanyar la reputació de ser la millor intèrpret per al compositor Alf Prøysen.
Brockstedt va representar Noruega dues vegades en el Festival d'Eurovisió, el 1960 a Londres amb la cançó «Voi Voi», sent la primera representant noruega i el 1961 a Cannes amb la cançó «Sommer i Palma», en la qual descriu un amor d'estiu a Palma. En els últims anys, Nora es va centrar en la seva carrera de jazz, amb àlbums com As Time Goes By, de 2004, i Christmas Songs, de 2005. Va morir als 92 anys, després d'una breu malaltia, a l'hospital d'Ullevaal, a Oslo, el 5 de novembre de 2015.

## Referències

* ↑ Rico, Vicente; Velasco, Javier; Fabelo, Rubén. «La primera representante noruega Nora Brockstedt fallece a los 92 años». Eurovision Spain. [Consulta: 19 setembre 2020].
* 1 2 Dades de Nora Brocktedt i participació en Eurovisió 1961
* ↑ Nora en Eurovisió 1960 (en noruec)
* ↑ «Nora Brock­stedt: 1923 - 2015: Noravin­donin har stilnet» (en noruec). abcnyheter.no, 05-11-2015 [Consulta: 5 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Enregistrament de Nora Brockstedt cantant
# TIX

Andreas Haukeland, més conegut com a TIX (Bærum, 12 d'abril del 1993), és un cantant noruec.

## Biografia

Haukeland va néixer amb la síndrome de Tourette i en la seva infància, li van fer assetjament escolar pels seus tics. Més tard va decidir basar el seu nom d'artista en els tics. El 2016 va treure el seu primer àlbum, que va acabar al segon lloc de la llista d'èxits musicals noruega. Al principi del 2021 va participar en el Melodi Grand Prix, la preselecció noruega pel Festival de la Cançó d'Eurovisió, amb la cançó Fallen Angel. Va aconseguir guanyar el Melodi Grand Prix i representarà Noruega al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2021, que se celebrarà a la ciutat neerlandesa de Rotterdam.

## Referències

* ↑ «Norway picks artist who TIX all the boxes!» (en anglès). Eurovision.tv, 20-02-2021. [Consulta: 8 març 2021].
# Josep Romeu i Bisbe

Josep Romeu i Bisbe (Vic, 1952-Taradell, 11 de novembre de 2013) fou un mestre, escriptor, activista cultural i polític, mogut per l'independentisme. Va ser, entre d'altres, de primer antuvi impulsor de l'Observatori de la Llengua Catalana i del 2004 al 2007 el seu coordinador. També va ser director gerent de la Fundació Drets Col·lectius dels Pobles i del Centre Internacional Escarré per a les Minories Ètniques i Nacionals (Ciemen).
Com a periodista va col·laborar amb la Televisió d'Osona, la revista Vilatorta, la revista Acció, d'Acció Catalana, els diaris El Correo Catalán i Mundo Diario, el setmanari El 9 Nou i el mensual Ciutat Nord.
També destaca la seva implicació política. A l'època de la dictadura va ser militant de la resistència antifeixista clandestina, a la Comissió de Solidaritat, l'Assemblea de Catalunya i el Partit Socialista d'Alliberament Nacional (PSAN). Des de la transició va militar a les Nacionalistes d'Esquerra, pels quals va ser regidor a Vic entre 1983 i 1987, any quan va passar a Esquerra Republicana de Catalunya (ERC).
Va morir l'11 de novembre de 2013 a Taradell. La vetlla encara va escriure una nota al seu bloc: «Una Església que no és d'aquest món», on publica igualment un diccionari nominal de la corrupció, al qual surten guanyadors al resultat provisional, quasi ex aequo el PP amb 385 punts i el PSOE amb 312 punts i conclou: «Però, compte, perquè el PP guanya per golejada en quantitat, però guanya molt més en qualitat.»

## Obres
### No ficció

* Geografia d'Osona (1986)
* Geografia dels Països Catalans (1978), Premi Baldiri Reixach 1978
* Història de Sant Julià de Vilatorta (1992)
* L'Assemblea de Catalunya, vint anys (1994)
* El Nadal, del mite a la tradició (2007), Premi de Cultura Popular Joan Amades

### Narrativa

* Temps de pluja (2005), Premi de Novel·la Valldaura-Memorial Pere Calders
* Olga (2007)
* L'herència del senyor Charles (2011).

## Referències

* ↑ Jaume Renyer, «Per l'esquerra de la llibertat», in memoriam, Vilaweb, 14 de novembre de 2013
* ↑ «Mor l'escriptor i mestre taradellenc Josep Romeu», El 9 Nou, 12 de novembre de 2013
* ↑ «El VII Premio de Cultura Popular Joan Amades para Josep Romeu» (castellà), 20 Minutos.es, 15 de novembre de 2007
* ↑ «Josep Romeu mor a Taradell», Naciodigital, 12 de novembre de 2013
* ↑ «La corrupció en xifres», Bloc de notes de Josep Romeu
* ↑ «Josep Romeu guanya el 7è Premi de Cultura Popular Joan Amades«, Tinet.cat, 15 de novembre de 2007
* ↑ «Publicacions», L'Autònoma, volum 188, desembre de 2005, pàgina 15
* ↑ Per a una crítica de l'obra vegeu: Antoni Pladevall, «L'evolució literària de Josep Romeu», Nacio.digital, 29 de març de 2011
# Joseph Marie, baró de Gérando (Joseph Marie Degérando)

Joseph Marie, baró de Gérando, nascut Joseph Marie Degérando (Lió, França, 29 de febrer de 1772 – París, 10 de novembre de 1842), va ser un jurista, filàntrop i filòsof francès d'origen italià.
És més recordat pel seu llibre de 1804 Histoire comparée des systèmes de philosophie, considérés relativement aux principes des connaissances humaines (Història comparada dels sistemes filosòfics, considerats en relació amb els principis del coneixement humà), així com pel seu estudi de 1820 sobre l'activitat benèvola o filantròpica, Le visiteur du pauvre (El visitant dels pobres). Va influir en Henry David Thoreau, Margaret Fuller, i especialment en Ralph Waldo Emerson, que va utilitzar àmpliament el seu marc filosòfic en suport del seu propi primer llibre Nature.

## Principals escrits

* Des Signes et de l'Art de penser considérés dans leurs rapports mutuels, 4 vol., 1799-1800 Texte en línia 1 2 3 4
* De la Génération des connaissances humaines, mémoire qui a partagé le prix de l'Académie de Berlin sur la question suivante : Démontrer d'une manière incontestable l'origine de toutes nos connaissances..., 1802 (De la Generació dels coneixements humans, …). Nova edició al Corpus des œuvres de philosophie en langue française, París, Fayard, 1990
* Considération sur les diverses méthodes à suivre dans l'observation des peuples sauvages, 1800 (Consideracions sobre els diferents mètodes d'observació dels pobles salvatges), traduït del francès a l'anglès per FCT Moore, amb un prefaci d'EE Evans-Pritchard. Londres, Routledge i K. Paul, 1969.
* Le Visiteur du pauvre, 1824. Nova Edició : Jean-Michel Place, París, 1989. Text en línia.
* Histoire comparée des systèmes de philosophie, relativement aux principes des connaissances humaines, 4 vol., 1822 Texte en línia 1 2 3 4
* Du Perfectionnement moral, ou de l'Éducation de soi-même, 2 vol., 1824, engl. (Autoeducació o Els mitjans i l'art del progrés moral).
* De l'Éducation des sourds-muets de naissance, 2 vol., 1827 (De l'educació dels sord-muts de naixement) Texte en línia 1 2
* Institutes du droit administratif français, o Éléments du code administratif, réunis et mis en ordre, 6 vol., 1829-1836 Texte en línia : Suplement
* De la Bienfaisance publique, 2 vol., 1839 Texte en línia 1 2
* Des Progrès de l'industrie, considérés dans leurs rapports avec la moralité de la classe ouvrière, 1841
* Histoire de la philosophie moderne, à partir de la renaissance des lettres jusqu'à la fin du XVIIIe siècle, 4 vol., 1847 Texte en línia
* Les Bons Exemples, nouvelle morale en action, amb Benjamin Delessert, 1858 Texte en línia

## Enllaços externs

* Article de l'Enciclopèdia Catòlica
* Aquest article incorpora text d'una publicació que ara és de domini públic: James Wood, ed. The Nuttall Encyclopædia, Londres i Nova York: Frederick Warne, 1907.