OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Libert Froidmont

Libert Froidmont (Llatí: Libertus Fromondus, 3 de setembre de 1587 a Haccourt-Liège – 28 d'octubre de 1653 a Lovaina) fou un teòleg i científic de Liége. Va ser un company proper a Cornelius Jansen i va mantenir correspondència amb René Descartes. El seu paper és important en la complexa evolució de les posicions oficials de l'Església enfront de la revolució copernicana, en el període que va seguir al decret de 1616.

## Biografia

Fill de Gerard Libert de Froidmont i Marguerite Radoux, Froidmont va ser educat pels jesuïtes en el seu natal Haccourt Liège i va estudiar filosofia a Lovaina al col·legi Falcon. Es va fer amic de Jansenius, però no va continuar els seus estudis i en el seu lloc va ser a ensenyar primer Anvers i més tard a Lovaina. Els seus interessos científics el porten a publicar en física i en matemàtiques. Reconeixent-lo com una autoritat en meteors, Descartes li va enviar els seus Essais, que Froidemont va rebre força críticament.
La revolució científica ja estava en marxa, però Froidmont, que estava ben informat en moltes qüestions científiques, va mantenir una visió aristotèlica tradicionalista. Mentre que l'ensenyament de la filosofia que ell també va començar a estudiar teologia i va obtenir el doctorat en 1628. Mentrestant s'havia convertit en seguidor de Jansenius que va deixar a la seva cura la publicació de la seva obra pòstuma Augustinus. Froidmont va heretar d'ell la càtedra d'Escriptura a Lovaina.

## Obres

* Coenae saturnalitiae, variatiae Somnio sive Peregrinatione coelesti (Louvain, 1616)
* Dissertatio de cometa anni 1618 (Anvers, 1619)
* Meteorologicum libri VI (Anvers, 1627)
* Labyrinthus sive de compositione continui (Anvers, 1631)
* Commentarii in libros Quaestionum naturalium Senecae (Anvers, 1632)
* Anti-Aristarchus sive orbis terrae immobilis adversus Philippum Lansbergium (Anvers, 1634)
* "Philosophia Christiana de Anima" (1649), on parla de la "novacula occami". d'Ockham

## Referències

* Demaret, H., Notice Historique sur Libert Froidmont de Haccourt, Liège,1925.
* Bernès, A.-C. (éd.), Libert Froidmont et les résistances aux révolutions scientifiques. Actes du Colloque Château d'Oupeye, 26-7 septembre 1987, Haccourt, 1988.
* Meinel, Christoph, Les Méteores de Froidmont et les Méteores de Descartes, in Bernès, A.-C. (éd.), cit., pp. 106-129.

## Vegeu també

* Guillem d'Ockham
* Guillem Sedacer

## Enllaços externs

* Libert Froidmont Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. [archive] dans le site Scholasticon
* Position de Froidmont vis-à-vis de Galilée [archive]
* Exposé de Robert Halleux e.a. [archive]
# Filoteu d'Alexandria

Filoteu (copte: Ⲫⲓⲗⲟⲑⲉⲟⲥ; àrab: فيلوثاوس, Fīlūṯāws; grec antic: Φιλοθεύς; llatí: Philoteus) va ser patriarca Copte d'Alexandria (10 d'abril del 979 – 21 de novembre del 1003). Era home d'hàbits luxuriosos i de vida escandalosa. Va escriure quatre llibres en àrab, tot i que també podrien haver estat escrits en grec, ja que s'han perdut. Els seus títols són, en llatí: Declarator, Rara commentatorum, et depravationes hereticorum, Detectio arcanorum i Autobiographia. També podria ser l'autor també d'un sermó anomenat De mandatis Domini nostri Jesu Christi, atribuït a un Filoteu, sense que s'indiqui si era el patriarca.

## Referències

* ↑ William Smith. A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. J. Murray, 1873, p. 330–.
# Friso Nijboer

Friso Nijboer (26 de maig de 1965) és un jugador d'escacs neerlandès que té el títol de Gran Mestre Internacional des del 1993.
A la llista d'Elo de la FIDE del setembre de 2015, hi tenia un Elo de 2566 punts, cosa que en feia el jugador número 12 (en actiu) dels Països Baixos. El seu màxim Elo va ser de 2.641 punts, a la llista de l'octubre de 2006 (posició 70 al rànquing mundial).

## Resultats destacats en competició

Nijboer guanyà en dues ocasions el Torneig de Vlissingen en els anys 2002 i 2005, i fou campió el Festival de Nancy el 2005. L'agost del 2007 fou campió de l'Obert de Sants amb 8½ de 10, per davant de José González García i Daniel Alsina Leal. El 2008 fou tercer a l'Obert de Barberà del Vallès per darrere de Rufino Camarena Giménez i Omar Almeida Quintana.

### Participació en olimpíades d'escacs

Nijboer ha participat, representant els Països Baixos, en sis Olimpíades d'escacs entre els anys 1996 i 2006, amb un resultat de (+18 =21 –14), per un 53,8% de la puntuació. El seu millor resultat el va fer a les Olimpíada del 2006 en puntuar 5½ de 9 (+5 =1 -3), amb el 61,1% de la puntuació, amb una performance de 2623, i que li significà aconseguir la medalla d'or individual del segon tauler de reserva.

## Bibliografia

Nijboer ha publicat quatre principals llibres sobre teoria d'obertures:
* Tactics in the Chess Opening 1: Sicilian Defence. Interchess BV, Alkmaar 2003, ISBN 90-5691-112-0
* Tactics in the Chess Opening 2: Open Games. Interchess BV, Alkmaar 2005, ISBN 90-5691-124-4
* Tactics in the Chess Opening 3: French Defence and other Half-Open Games, Interchess BV, Alkmaar 2005, ISBN 90-5691-162-7
* Tactics in the Chess Opening 4: Queen's Gambit (Trompowsky & Torre), Interchess BV, Alkmaar 2006, ISBN 90-5691-172-4

## Notes i referències

* ↑ «Nota biogràfica de Friso Nijboer» (en anglès). Chessgames.com. [Consulta: 25 juliol 2015].
* ↑ «"Rànquing d'escaquistes per federació: Països Baixos"» (en anglès). lloc web de la FIDE. [Consulta: 26 setembre 2015].
* ↑ Posició al rànquing mundial i evolució Elo de Friso Nijboer «benoni.de» (en alemany). Arxivat de l'original el 2015-07-25. [Consulta: 25 juliol 2015].
* ↑ «Resultats IX Obert de Sants». chess-results.com. [Consulta: 25 juliol 2015].
* ↑ «Resultats XXX Obert Barberà del Vallès». chess-results.com. [Consulta: 25 juliol 2015].
* ↑ La notació (+x -y =z) vol dir que el primer jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
* ↑ http://www.newinchess.com/Friso_Nijboer-pa-52.html Arxivat 2015-07-26 a Wayback Machine. Llibres de Friso Nijboer
# Gran Premi de França del 2003

Resultats del Gran Premi de França de Fórmula 1 de la temporada 2003, disputat al circuit de Nevers Magny-Cours el 6 de juliol del 2003.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 4 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 70 | 1h 30' 49. 213 | 1 | 10 |
| 2 | 3 | Juan Pablo Montoya | Williams - BMW | 70 | + 13.813 s | 2 | 8 |
| 3 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 70 | + 19.568 s | 3 | 6 |
| 4 | 6 | Kimi Räikkönen | McLaren - Mercedes | 70 | + 38.047 s | 4 | 5 |
| 5 | 5 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 70 | + 40.289 s | 5 | 4 |
| 6 | 14 | Mark Webber | Jaguar - Cosworth | 70 | + 66.380 s | 9 | 3 |
| 7 | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 69 | + 1 Volta | 8 | 2 |
| 8 | 20 | Olivier Panis | Toyota | 69 | + 1 Volta | 10 | 1 |
| 9 | 16 | Jacques Villeneuve | BAR - Honda | 69 | + 1 Volta | 12 | |
| 10 | 15 | Antônio Pizzonia | Jaguar - Cosworth | 69 | + 1 Volta | 11 | |
| 11 | 21 | Cristiano da Matta | Toyota | 69 | + 1 Volta | 13 | |
| 12 | 10 | Heinz-Harald Frentzen | Sauber - Petronas | 68 | + 2 Voltes | 16 | |
| 13 | 9 | Nick Heidfeld | Sauber - Petronas | 68 | + 2 Voltes | 15 | |
| 14 | 18 | Justin Wilson | Minardi - Cosworth | 67 | + 3 Voltes | 20 | |
| 15 | 12 | Ralph Firman | Jordan - Ford | 67 | + 3 Voltes | 18 | |
| 16 | 19 | Jos Verstappen | Minardi - Cosworth | 66 | + 4 Voltes | 19 | |
| Ret | 7 | Jarno Trulli | Renault | 45 | Motor | 6 | |
| Ret | 8 | Fernando Alonso | Renault | 43 | Motor | 7 | |
| Ret | 11 | Giancarlo Fisichella | Jordan - Ford | 42 | Motor | 17 | |
| Ret | 17 | Jenson Button | BAR - Honda | 23 | Combustible | 14 | |

## Altres

* Pole: Ralf Schumacher Ralf Schumacher 1' 15. 019
* Volta ràpida: Juan Pablo Montoya 1' 15. 512 (a la volta 32)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-26. [Consulta: 4 juny 2010].
# Ardi

Ardi és un esquelet fossilitzat de 4,4 milions d'antiguitat d'una femella d’Ardipithecus. Ardi és un homínid més primitiu que el conegut esquelet d'Australopithecus Lucy. Ardi va ser descobert a les àrides zones prop del riu Awash a Etiòpia. Tot i que es desconeix com l'espècie d'Ardi va evolucionar cap a Homo sapiens, el descobriment té una gran significança, ja que Ardi és el fòssil d'homínid més vell que es coneix. El descobriment va ser fet per un equip de científics encapçalats l'antropòleg de la Universitat de Berkeley Tim D. White.

## Referències

* ↑ «Ardi Is a New Piece for the Evolution Puzzle» (en anglès). Time.com. Arxivat de l'original el 1 de juny 2010. [Consulta: 2 octubre 2009].
* ↑ «'Ardi' May Rewrite the Story of Humans» (en anglès). The Washington Post. [Consulta: 2 octubre 2009].
* ↑ «Fossil finds extend human story» (en anglès). BBC News. [Consulta: 2 octubre 2009].
# John Casablancas

John Casablancas Ubach (Nova York, 12 de desembre de 1942 - Río de Janeiro, 20 de juliol de 2013) fou un empresari i agent de models nord-americà d'origen català, conegut per haver fundat l'agència de models Elite Model Management, més coneguda com a Elite. Era net de l'empresari Ferran Casablancas i Planell, nebot del també empresari Joan Casablancas i Bertran i pare del cantant dels The Strokes, Julian Casablancas.

## Biografia

Casablancas va ser el tercer fill d'Antònia i Ferran Casablancas, un comerciant de tèxtil. Els seus pares van emigrar de Catalunya a Manhattan per escapar-se de la Guerra Civil Espanyola durant els anys 30. Va estudiar a l'Institut Le Rosey de Suïssa i després a diverses universitats europees. No es va graduar, però va adquirir un ampli coneixement de les finances i les relacions públiques.
John Casablancas va fundar l'agència de models Elite Model Management, el 1972, a París. Se'l va acreditar com a responsable de desenvolupament del concepte de supermodel i també el mèrit de llançar a la fama gent com Cindy Crawford, Naomi Campbell, Linda Evangelista, Claudia Schiffer, Adriana Lima, Heidi Klum i Gisele Bündchen. La seva agència de models va resultar un èxit absolut mentre ell se'n va fer càrrec.
El 1965, Casablancas es va casar amb Marie Christine Favard, i va tenir una filla, Cecile, que és dissenyadora de joies. La parella es va separar després de cinc anys de matrimoni. El 1978, Casablancas es va casar amb Jeanette Christiansen, una model danesa que va ser Miss Dinamarca el 1965. D'aquesta relació va néixer un fill, Julian, fundador i vocalista de la banda de rock The Strokes. Casablancas i Christiansen es van divorciar el 1983. El 1993, es va casar amb la model brasilera Aline Wermelinger, que en aquell moment tenia 17 anys. La parella va tenir tres fills: Fernando, John Jr. i Nina. Casablancas va morir a la residència de Río de Janeiro de càncer, a l'edat de 70 anys.

## Referències

* 1 2 «Muere John Casablancas, fundador de la agencia Elite Models». El Mundo. 24/07/2013. [Consulta: 19 febrer 2025].
* 1 2 Barberà, Jaume. «HISTÒRIA | Nissaga Casablancas, de Sabadell al món». Diari de Sabadell, 27-05-2023. [Consulta: 19 febrer 2025].
* ↑ «Ferran Casablancas i Planell». GEC. [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ Bas, Borja. «John Casablancas, creador del universo de las ‘tops'». El País, 22-07-2013. [Consulta: 14 juny 2016].
* ↑ Wilson, Eric. «John Casablancas, Modeling Visionary, Dies at 70», 20-07-2013. [Consulta: 14 juny 2016].
* ↑ Williamson, Marcus. «John Casablancas obituary: Agent whose company, Elite, ushered in the era of the supermodel». The Independent, 26-07-2013. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 14 juny 2016].
* 1 2 Wilson, Eric «John Casablancas, Modeling Visionary, Dies at 70» (en anglès). The New York Times, 21-07-2013. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Rodríguez, Rafa. «El negocio que no amaba a las mujeres» (en castellà). El País, 04-10-2020. [Consulta: 19 febrer 2025].
# Liliana Porter

Liliana Porter (Buenos Aires, 1941) és una artista argentina contemporània.

## Biografia

Formada a l'Escola Nacional de Belles Arts Manuel Belgrano de Buenos Aires, a l'Escola Nacional de Belles Arts Prilidiano Pueyrredón. També va assistir al taller de gravat de l'Escola Superior de Belles Arts de la Nació Ernesto de la Cárcova dirigida en aquest període pel gravador Fernando López Anaya. Aquest últim i Ana María Moncalvo van ser els seus més influents professors de gravat. De 1958 a 1961 va viure a la ciutat de Mèxic. Allà va estudiar amb el colombià Guillermo Silva Santamaría i amb l'artista alemany Mathias Goeritz a la Universitat Iberoamericana i al Taller de La Ciutadela.
Va ser a Mèxic també on va presentar les seves primeres exposicions. El 1964, viatja a Nova York on resideix des de llavors. Allà va ser co-fundadora del New York Graphic Workshop, junt amb Luis Camnitzer i José Guillermo Castillo. La seva obra inclou gravats, dibuixos, obres sobre tela, objectes, instal·lacions, fotografia i video.
Ha estat professora del Queens College, a la Universitat de Nova York, entre 1991 i 2007.
Resideix a Nova York.
Liliana Porter figura en el llibre Grandes Mujeres Artistas, que recull la histria de 400 artistes durante un període de cinco segles.
La seva obra forma part de les col·leccions, entre d'altres, del Museum of Contemporary Art San Diego, el Museu d'Art Modern de Nova York, la TATE Modern de Londres, el Museu Whitney d'Art Americà, el Museo Tamayo de Mèxic, el Museu Nacional de Belles Arts de Buenos Aires, el Metropolitan Museum of Art de Nova York, el Museu de Belles Arts de Boston, la Smithsonian Institution de Washington DC, el Museu de Belles Arts de Santiago de Xile, el Museo del Barrio de Nova York, i el Museu d'Art Modern de Bogotà.

## Premis

* Guggenheim Fellowship (1980)
* The New York Foundation for the Arts Fellowship (1985, 1996, 1999)
* Premi Konex: Tècniques Mixtes (1992)
* NEA Mid-Atlantic Regional Fellowship (1994)
* Professional Staff Congress-CUNY Research Award (1994–2004)
* Premi Konex de Platí: Tècniques Mixtes (2002)
* Premi Konex: Art Conceptual (2012)

## Referències

* 1 2 Espejo, Bea «Arte Entrevista». El País. / Suplement Babelia, 15-04-2017, pàg. 10.
* 1 2 «Liliana Porter» (en anglès americà), 18-01-2019. [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ «The New York Graphic Workshop: 1964 – 1970 – Blanton Museum of Art» (en anglès americà). [Consulta: 30 gener 2022].
* 1 2 «Liliana Porter». [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ «Liliana Porter | Tamarind Institute» (en anglès americà). [Consulta: 30 gener 2022].
* ↑ «Grandes Mujeres Artistas | El libro más completo e ilustrado de mujeres artistas» (en castellà), 22-07-2019. [Consulta: 14 febrer 2020].
* ↑ «400 mujeres borradas por decreto de la historia 'oficial' del arte» (en castellà). [Consulta: 14 febrer 2020].
* ↑ «Liliana Porter | MoMA» (en anglès). [Consulta: 30 gener 2022].

## Enllaços externs

* Pàgina web de Liliana Porter
* Liliana Porter a el MoMA
* Liliana Porter a Artnet
* Liliana Porter a la Dia Art Foundation
# Fugida de cervells

La fugida de cervells és l'emigració d'individus ja formats i de talent (i generalment per a no tornar) a altres nacions més desenvolupades, impulsats principalment per la falta d'oportunitats de desenvolupament, per motius econòmics o per conflictes polítics. De vegades aquest fenomen es dona també entre nacions desenvolupades, a causa de diferències salarials o impositives. De forma anàloga es parla de fugida de capitals per a la desinversió de capital financer en un país. Quan la proporció d'emigrats qualificats supera els 10%, pot causar un empobriment de països en vies de desenvolupament.
La fugida de cervells fa que el país d'origen perdi la inversió en educació superior d'aquesta persona, i de la mateixa forma el capital social del qual formava part l'individu es redueix per la seva partida. L'emigració com solució a l'atur després de la crisi de 2008, que sedueix el govern actual, per altres és vist com la solució pitjor per al país: «Això de la fugida de cervells […] És criminal que el Govern consideri que és una solució. El podíem anomenar un robatori de cervells.» I una conseqüència nefasta d'una manca d'inversió en la recerca i el desenvolupament als centres de recerca i les universitats.

## Referències

* ↑ «fugida de cervells» Arxivat 2014-02-28 a Wayback Machine., Thesaurus Europeu de l'Educació, 31 d'octubre de 2007 (2007-10-31) [Consulta 24 de febrer de 2014 (2014-02-24)]
* ↑ «Fuga de cervells o nou colonialisme?», Espai Actualitat - Jove.Cat, 13 de desembre de 2007 (2007-12-13) [Consulta 24 de febrer de 2014 (2014-02-24)]
* ↑ Ignacio Ramonet, «‘La fugida de cervells és el pitjor crim que comet Espanya’ Arxivat 2014-01-22 a Wayback Machine., Diari de Girona, 12 d'agost de 2013 (2013-08-12)
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1951

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1951, disputat al circuit de Silverstone el 14 de juliol del 1951.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 12 | José Froilán González | Ferrari | 90 | 2h 42' 18. 2 | 1 | 8 |
| 2 | 2 | Juan Manuel Fangio | Alfa Romeo | 90 | + 51.0 s | 2 | 6 |
| 3 | 10 | Luigi Villoresi | Ferrari | 88 | + 2 Voltes | 5 | 4 |
| 4 | 4 | Felice Bonetto | Alfa Romeo | 87 | + 3 Voltes | 7 | 3 |
| 5 | 6 | Reg Parnell | BRM | 85 | + 5 Voltes | 20 | 2 |
| 6 | 3 | Consalvo Sanesi | Alfa Romeo | 84 | + 6 Voltes | 6 | |
| 7 | 7 | Peter Walker | BRM | 84 | + 6 Voltes | 19 | |
| 8 | 9 | Brian Shawe Taylor | ERA | 84 | + 6 Voltes | 12 | |
| 9 | 14 | Peter Whitehead | Ferrari | 83 | + 7 Voltes | 8 | |
| 10 | 22 | Louis Rosier | Talbot-Lago - Talbot | 83 | + 7 Voltes | 9 | |
| 11 | 8 | Bob Gerard | ERA | 82 | + 8 Voltes | 10 | |
| 12 | 18 | Duncan Hamilton | Talbot-Lago - Talbot | 81 | + 9 Voltes | 11 | |
| 13 | 25 | Johnny Claes | Talbot-Lago - Talbot | 80 | + 10 Voltes | 14 | |
| Ret | 1 | Nino Farina | Alfa Romeo | 75 | Embragatge | 3 | 1 |
| Ret | 23 | Joe Kelly | Alta | 75 | No Classificat | 18 | |
| Ret | 11 | Alberto Ascari | Ferrari | 56 | Caixa canvi | 4 | |
| Ret | 17 | Philip Fotheringham-Parker | Maserati | 46 | Pèrdua d'oli | 16 | |
| Ret | 15 | David Murray | Maserati | 45 | Motor | 15 | |
| Ret | 23 | Louis Chiron | Talbot-Lago - Talbot | 41 | Frens | 13 | |
| Ret | 16 | John James | Maserati | 23 | Radiador | 17 | |

## Altres

* Pole: José Froilán González 1' 43. 4
* Volta ràpida: Nino Farina 1' 44. 0 (a la volta 38)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2015-01-18. [Consulta: 23 maig 2010].
# Gabriel Barceló i Bover

Gabriel Barceló i Bover (Manacor, Mallorca, 1936) és un escriptor i professor mallorquí de català, conegut amb els pseudònims Es Ros d'es Carritxar i S'ase d'en Móra. Ha estat fundador i director de l'Escola Municipal de Mallorquí de Manacor, destinada a divulgar, fomentar, practicar i ensenyar gratuïtament el català, on ha col·laborat en el reciclatge de mestres i professors; també ha estat director del Servei d'Assessorament Lingüístic de l'Ajuntament manacorí, des d'on ha donat suport a les campanyes municipals de normalització lingüística.
Ha col·laborat a Diario de Mallorca, Perlas y Cuevas, Manacor, El Faro Balear, Arbre, 7Setmanari, Escola Catalana, El Mirall, Lluc, Flor de Card i Sa Revista de Santa Margalida. És membre de l'Obra Cultural Balear i de l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana. Ha tingut cura de l'edició dels sis volums de l'Epistolari familiar de Mn. Alcover, (1989-1997). El 2002 va rebre el Premi d'Actuació Cívica de la Fundació Lluís Carulla.

## Obres
### Narrativa

* El cafè dels xots (1969)
* De sol a sol : l'amo en Vicenç Santandreu (1981)
* Gent de forana (1981)
* Una escapada a Sardenya (1982)
* Eixarmant camí (1982)

### Poesia

* Història glosada de l'errant Llorenç Moliner (1981)
* Versos i esforços (2005)

### Descripció i viatges

* Viatge de brusquers (1965)
* La nostra terra (1981)
* Manacor a vista d'ocell (1984)

### Teatre

* Els hereus del retratista (1955)
* Beyrut de dol i de festa (1960)

### Documental / Biografia

* L'Escola Municipal de Mallorquí (parts primera a quarta)
* De barcelons i altres parents

## Enllaços externs

* Fitxa al Qui es Qui Arxivat 2005-03-01 a Wayback Machine.
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1966

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1966, disputat al circuit de Brands Hatch el 16 de juliol del 1966.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 2 | Jack Brabham | Brabham - Repco | 80 | 2h 13' 13. 4 | 1 | 9 |
| 2 | 6 | Denny Hulme | Brabham - Repco | 80 | + 9.6 s | 2 | 6 |
| 3 | 3 | Graham Hill | BRM | 79 | + 1 Volta | 4 | 4 |
| 4 | 1 | Jim Clark | Lotus - Climax | 79 | + 1 Volta | 5 | 3 |
| 5 | 11 | Jochen Rindt | Cooper - Maserati | 79 | + 1 Volta | 7 | 2 |
| 6 | 14 | Bruce McLaren | McLaren - Serenissima | 78 | + 2 Voltes | 13 | 1 |
| 7 | 7 | Chris Irwin | Brabham - Climax | 78 | + 2 Voltes | 12 | |
| 8 | 22 | John Taylor | Brabham - BRM | 76 | + 4 Voltes | 16 | |
| 9 | 25 | Bob Bondurant | BRM | 76 | + 4 Voltes | 14 | |
| 10 | 19 | Guy Ligier | Cooper - Maserati | 75 | + 5 Voltes | 17 | |
| 11 | 24 | Chris Lawrence | Cooper - Ferrari | 73 | + 7 Voltes | 19 | |
| NC | 21 | Bob Anderson | Brabham - Climax | 70 | No Classificat | 10 | |
| NC | 20 | Jo Siffert | Cooper - Maserati | 70 | No Classificat | 11 | |
| Ret | 12 | John Surtees | Cooper - Maserati | 67 | Transmissió | 6 | |
| Ret | 18 | Jo Bonnier | Brabham - Climax | 42 | Embragatge | 15 | |
| Ret | 2 | Peter Arundell | Lotus - BRM | 32 | Caixa canvi | 20 | |
| Ret | 4 | Jackie Stewart | BRM | 17 | Motor | 8 | |
| Ret | 17 | Mike Spence | Lotus - BRM | 15 | Pèrdua d'oli | 9 | |
| Ret | 16 | Dan Gurney | Eagle - Climax | 9 | Motor | 3 | |
| Ret | 23 | Trevor Taylor | Shannon - Climax | 0 | Motor | 18 | |

## Altres

* Pole: Jack Brabham 1' 34. 5
* Volta ràpida: Jack Brabham 1' 37. 0 (a la volta 60)
* L'escuderia Ferrari no va prendre part a la cursa en solidaritat amb la vaga dels treballadors del metall d'Itàlia.

## Referències

Web oficial de la F1 Arxivat 2008-02-17 a Wayback Machine.
# Auriga (revista)

La revista Auriga és l'única publicació en català dedicada a la divulgació del món clàssic i del llegat grecoromà a Catalunya. Té una orientació editorial divulgativa del món antic i de debat de l'actualitat que aquest genera.
Per tal d'estimular l'estudi del passat anualment convoca els Premis Auriga: el Premi Didascàlia, a una experiència docent, i el Premi Núria Tudela, a un treball realitzat per estudiants i el Premi Musa per a les exposicions temporals o permanents, o altres iniciatives de divulgació del món antic i la cultura clàssica realitzades des dels museus d'arreu dels Països Catalans. Des de 2015 el Premi Didascàlia ha passat a denominar-se Premi Carles Miralles i Solà, en memòria de Carles Miralles i Solà, l'hel·lenista català traspassat aquell mateix any.

## Fòrum Auriga

Des de l'any 2005 la revista Auriga organitza anualment l'única trobada interdisciplinària dels professionals del món antic que se celebra en els territoris de llengua catalana. El Fòrum Auriga se celebra cada any en el municipi que ha estat nominat com a Capital de la Cultura Catalana.

## Guardons

La revista Auriga ha rebut dos guardons:
* Premi a la millor acció promocional d'una revista en català per l'organització dels Fòrums Auriga. Atorgat per l'Associació de Publicacions Periòdiques en Català, APPEC. (2 de febrer de 2011)
* Auriga, Premi a la millor revista digital en català, atorgat per la Federació d'Associacions d'Editors de Premsa, Revistes i Mitjans Digitals en Català, per haver-se convertit en un referent de la difusió de les nostres arrels, no només en l'àmbit científic del món clàssic sinó també entre el públic generalista com a lloc de trobada digital de la seva tasca divulgadora.

## Referències

* ↑ «El Museu d'Arqueologia rep el premi Auriga 2013». El Periódico, 30-08-2013. [Consulta: 24 abril 2014].
* ↑ «X Fòrum Auriga». Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ «La Nit de les Revistes reuneix als editors de les publicacions periòdiques». Arxivat de l'original el 2011-09-16. [Consulta: 2 febrer 2011].
* ↑ «Nit de la Premsa i les Revistes en Català 2014». [Consulta: 2014].

## Enllaços externs

* Auriga
Viccionari