OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Audiència de Catalunya

L'Audiència de Catalunya va ser l'organisme superior de justícia a Catalunya durant el govern francès del principat de 1808 a 1814.
Després de l'ocupació francesa de Barcelona va transcórrer un any sense que les autoritats espanyoles veiessin afectat el seu funcionament, col·laborant - almenys passivament - amb les forces d'ocupació. No obstant això, la cerimònia de presa de jurament a José Bonaparte organitzada el 9 d'abril de 1809, es va saldar amb la negativa de la majoria d'autoritats, cosa que va suposar la destitució i empresonament d'aquests, quedant reconstituïda una Reial Audiència lleial als ocupants constituïda per magistrats afrancesats.
Per decret de Napoleó de 26 de gener de 1812 fins al final de la guerra el maig de 1814, la Catalunya del sud va quedar també incorporada a l'Imperi francès dividida el territori en quatre departaments a la francesa, el departament del Ter, el departament del Segre, el departament de Montserrat, i el departament de les Boques de l'Ebre, i la Vall d'Aran incorporada al departament de l'Alta Garona.
Amb la restauració borbònica de 1814 es reinstaurà la Reial Audiència de Catalunya.

## Referències

* ↑ Amorós i Gonell, Francesc «Esbós biogràfic i perfil ideològic de Felipe M. Gual, magistrat de l'Audiència de Catalunya durant el regnat de Ferran VII». Pedralbes. Edicions Universitat Barcelona, p.315-316 [Consulta: 19 març 2011].
# Antic hospital de la Misericòrdia

L'antic hospital de la Misericòrdia està situat a la plaça de la República de Viana do Castelo, a Portugal.
Construït el 1598, és un edifici renaixentista amb una façana blanca de tres plantes on destaquen les galeries d'arcs sostinguts per columnes esculpides amb cariàtides. Dalt de la seva façana hi ha un frontó triangular amb una creu en el centre. Juntament amb l'església, el conjunt està classificat des de l'any 1910 com a Monument Nacional. Annexa a l'hospital hi ha una església aixecada en el segle xviii. És un temple de planta transversal composta per una sola nau i capella major. La seva arquitectura combina els estils manierista i barroc.

## Referències

* ↑ «Igreja e Hospital da Santa Casa da Misericórdia de Viana do Castelo» (en portuguès). Monumentos. Sistema de Informação para o Património Arquitetónico. [Consulta: 23 juliol 2023].
* ↑ «Igreja da Misericórdia de Viana do Castelo» (en castellà). Visit Portugal. [Consulta: 23 juliol 2023].
# Edifici El Colom

L'Edifici El Colom és una casa amb elements eclèctics i modernistes de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa exempta amb jardí situada a l'Avinguda Rahola,11.
L'edifici consta de planta baixa, dos nivells i una torre, amb una coberta plana coronada per un terrat i la coberta de la torre és de secció piramidal. La composició de les façanes és força simètrica, trencada per les presència de dues torres, una de més prominent que l'altra. La torre principal és un element referencial i una fita visual del paisatge. Presenta una planta octogonal al llarg de tota l'alçada -des de la planta baixa fins al remat- i es conclou amb una coberta piramidal revestida exteriorment de pissarra. Els acabats exteriors estan pintats en salmó i ocre. El jardí que envolta la casa és destacable de tot el conjunt i, no es podria entendre un element sense l'altre. L'accés a la propietat s'estableix des de l'Avinguda de Víctor Rahola, a partir d'una porta, disposada centralment per l'eix de la finca. Aquesta escalinata supera el desnivell, mitjançant la disposició, a banda i banda, de terrasses que conformen el jardí històric modernista. Al final de l'escala i centralment es troba l'edifici del Colom, amb la seva façana principal, per un té l'accés. L'arbrat del jardí, realitzat majoritàriament amb cupresus macrocarpa, és característic d'una època determinada, entre els anys 1900 i 1920. En l'actualitat aquest tractament no es realitza com a valor unitari. Ara aquestes espècies, sobretot arbòries, no es planten i és per això que representen una època associada i inseparable de l'etapa en què es forma la finca.
Una sèrie d'elements geològics, arquitectònics i ambientals configuren la imatge característica del nucli: la llicorella grisa, les oliveres i les garrigues verdes, les terrasses fetes amb parets seques de gran perfecció que s'enfilen fins a les carenes i, sobretot, les cases blanques.

## Referències

* 1 2 3
# Arròs amb fesols i naps

L'arròs amb fesols i naps és un plat típic de l'Horta, la Ribera, la Costera, la Safor, la Marina Alta i la Marina Baixa, al País Valencià, conegut també en alguns llocs amb el nom de "caldera" o "arròs junt". Tot i ser un plat típic de l'hivern, per com de contundent que és, és molt comú gaudir-lo a les festes dels pobles cuinat en grans quantitats (15 o 20 calderes) convertint-se en un àpat comunitari i un esdeveniment festiu.
Tradicionalment es cuina en un calder alt i metàl·lic, portant-se a ebullició a força de llenya, normalment de taronger o garrofera, necessitant-se prou hores per a la seua cocció. Els ingredients bàsics per a la seua elaboració són el porc, fesols, naps (que han de ser de la varietat "napicol") i l'arròs. També s'hi pot incorporar carn de corder a banda de la del porc o botifarres de ceba.
Hi ha variants locals, ja que com més al nord de la comarca de l'Horta es puja és costum substituir part de la carn de porc per boví perquè el resultat final siga menys greixós, i en altres zones properes a la comarca de l'Horta, com Camp de Túria, els fesols solen ser substituïts per garrofó.

## Referències

* ↑ «:: Xativa :: Descubriendo la capital de la costera». [Consulta: 11 desembre 2022].
* ↑ Lasprovincias.es 09/10/2007. "Arròs amb fesols i naps" en Godella (castellà)
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :
# Ausangate

L'Ausangate o Auzangate (Awsanqati en quítxua) és una muntanya del Perú que es troba a la cordillera de Vilcanota, un serralada secundària dels Andes. La seva alçada màxima és de 6.372 msnm i té una prominència de 2.085 metres. Es troba a uns 100 quilòmetres al sud-est de la ciutat del Cusco.
L'Ausangate té un paper important en la mitologia inca. Cada any al vessant nord de la muntanya se celebra la festa de Quyllur Rit'i (quítxua: "neu d'estrella") abans de la festa del Corpus Christi, durant la qual milers de quítxues peregrinen al Senyor de Quyllur Rit'i a l'església de Sinakara.
La primera ascensió del cim fou realitzada el 1953 per una expedició alemanya formada per Fritz März, Heinz Steinmetz, Jürgen Wellenkamp i l'austríac Heinrich Harrer.

## Referències

* ↑ escale.minedu.gob.pe - UGEL map of the Quispicanchi Province 1 (Cusco Region)
* ↑ «Nevado Ausangate - Peakbagger.com». [Consulta: 2 maig 2024].
* ↑ «Ausangate Mountain» (en anglès). Traveldifferently.org | Ausangate Mountain.
* ↑ «Ausangate» (en castellà). Revista Montañas Peruanas, 12-05-2015. Arxivat de l'original el 2015-05-12. [Consulta: 2 maig 2024].
* ↑ «Cerro Ausangate - Andeshandbook». [Consulta: 2 maig 2024].

## Enllaços externs

* Descripció de l'Ausangate a Andeshandbook
* Revista Montañas Peruanas Núm. 025 Arxivat 2015-05-12 a Wayback Machine.
* Ausangate a peakbagger.com
* VinicuncaMontaña de Colores Peru
# Anticatolicisme

L'anticatolicisme és el sentiment de rebuig cap al catolicisme i els seus seguidors, que es tradueix en paraules de menyspreu, discriminació o en algunes ocasions, violència. És un tipus concret del sentiment anticristià, experimentat per creients d'altres religions o per ateus. Sovint es confon amb l'anticlericalisme o amb la crítica a la doctina catòlica, que no són el mateix perquè el primer és l'oposició al clergat catòlic i no a la creença i el segon no implica odi ni subvaloració, sinó qüestionament (i per tant pot venir de part dels propis catòlics).
L'anticatolicisme sorgeix dels grups considerats com a heretges per l'Església. Aquests van començar a titllar d'Anticrist al Papa, epítet que va ser adoptat pel luteranisme i les subsegüents esglésies protestants, que consideraven que el dogma oficial catòlic i la conducta dels clergues d'alta jerarquia s'havien allunyat del missatge de Jesús. Posteriorment va ser abanderat per moviments propers al comunisme.

## Temes

Un dels temes que més anticatolicisme provoca entre certs sectors és la moral sexual oficial: la prohibició dels matrimonis homosexuals, les campanyes contra els preservatius, el celibat sacerdotal, l'oposició a l'avortament i el lligam entre casament i sexe centren el gruix dels atacs.
També es critica que la jerarquia de l'església sigui conservadora i tancada, amb ocultació dels crims dels seus membres (com els abusos sexuals denunciats al segle XX i XXI comesos majoritàriament per sacerdots homosexuals amb nens al seu càrrec). Aquesta jerarquia se sustenta en el Papa, que manté que pot ser infal·lible.
Les relacions entre catòlics i poder són l'últim gran grup de crítiques i es remunten a les aliances amb els reis medievals i renaixentistes, la venda d'indulgències i el suport a règims afins (com el franquisme), així com la recaptació de diners o la presència en política (sigui o no l'estat confessional).
# Paule Constant

Paule Constant (Gan, França, 1944), escriptora francesa, fou premi Goncourt de l'any 1998. Va néixer a Gan, prop de Pau, el 25 de gener de 1944. Ha viscut part de la seva infància a l'Àfrica (Camerun, Algèria, Tunísia i Djibouti), on el seu para exercia de metge. Casada amb un metge especialista en malalties tropicals, també ha viscut a Costa d'Ivori i al Senegal.
Doctora en Lletres i Ciències Humanes per la Universitat de París-Sorbona i professora de literatura francesa a l'Institut d'estudis francesos per estrangers de la Universitat de Marsella.
A Ais de Provença, presideix el Centre d'Escriptors del Sud, Jean Giono, i és representant d'Europa central en el Centre Internacional d'Estudis Francòfons, jurat de diversos premis literaris, i membre de l'Acadèmia Goncourt.
De 1990 a 1996 va fer la crítica literària en la Revue des Deux Mondes.
El 1995 va presidir el jurat del Premi del Llibre Inter.

## Obres

Quatre de les seves obres es desenvolupen en el continent africà i americà, i la majoria han estat traduïdes a més de vint idiomes.
* L'Education des jeunes filles de l'aristocratie du seizième au dix-neuvième siècle. Thèse de Lettres, Paris IV, (1986)
* Ouregano (1980)
* Propriété privée. (1981)
* Balta, (1983)
* Un Monde à l'usage des demoiselles (1987)
* White spirit, (1989)
* Le grand Ghâpal, (1991)
* La fille du Gobernator, (1994)
* Confidence pour confidence, (1998) Traduïda al català
* Sucre et secret, (2003)
* La Bête à Chagrin (2007)
* C’est fort la France ! (2013)
* Des chauves-souris, des singes et des hommes, (2016)
* Mes Afriques, (2019)
* La cécité des rivières (2022)
També ha col·laborat en programes de televisió:
* Arte : "L'Education des Jeunes Filles de la Légion d'Honneur" (1992)
* La 5 : dins la sèrie"Mon héros préféré": "La Princesse de Clèves" (1996)
* France 2 : dins la sèrie "Les grands fleuves racontés par des écrivains": "L'Amazone" (1997)
* La 5 : dins la sèrie "Galilée" : "Paule Constant sur les traces de Jean Giono" (2001).

## Premis i honors

* 1980: Premi Valery Larbaud per "Ouregano"
* 1989: Gran Premi de l'Acadèmia Francesa per "White spirit".
* 1998: Premi Goncourt i el Premi de Novel·la de Radio France per "Confidence pour confidence".
* 2003: Premi Amnesty pels drets de l'home, per "Sucre et Secret".
* 2010: Oficial de la Legió d'Honor
* 2015: Orde Nacional del Mèrit (França)

## Referències

* ↑ Adamson, Ginette. «Dictionnaire littéraire des femmes de langue française» (en francès). Arxivat de l'original el 2020-12-15. [Consulta: juliol 2016].
* ↑ «Paule Constant. Romanciere française.» (en francès). Arxivat de l'original el 2016-04-07. [Consulta: juliol 2016].
* ↑ «Paule Constant. biographie» (en francès). [Consulta: juliol 2016].
* 1 2 3 «Paule Constant. Bio-Bibliographie» (en francès). [Consulta: juliol 2016].
* ↑ «Paule Constant» (en francès). [Consulta: juliol 2016].
* ↑ «Paule Constant» (en francès). [Consulta: juliol 2016].
* ↑ Constant, Paule. Confidència per confidència. Barcelona: Columna, 1999, p. 226. ISBN 9788483008263.
# Edifici Jaume I

L'Edifici Jaume I és una obra de Barcelona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici de la UPF.

## Descripció

Antiga caserna militar del segle xix reconvertit en edifici universitari destinat a allotjar els despatxos, els departaments i la biblioteca de la Universitat Pompeu Fabra. Situat en una illa de l'Eixample, aquest immoble encara conserva l'estructura d'anell original i les façanes exteriors, tot i que l'accés es va modificar i es va situar a la plaça d'entrada. La caserna, de planta baixa i tres pisos, està edificada deixant un gran pati central. Les diferents plantes de l'immoble es resolen a través de quatre nuclis verticals emplaçats a les cantonades. Sota el pati central es va construir una planta soterrada, on es troba la biblioteca.

## Història

L'edifici de Jaume I, com el veí Roger de Llúria, va ser originalment construït i utilitzat com a caserna militar. Va ser dissenyat tot seguint les idees impulsades per Cerdà en el seu projecte de l'Eixample, i és per això que l'immoble respecta les façanes, el model de galeries interiors i la volumetria i espai interiors de la mansana, tot deixant les grans operacions d'accés al subsòl i afegint un cos i un ràfec.
Quan al 1868 es va enderrocar l'antiga ciutadella militar -convertida en parc de la Ciutadella al 1872-, el Ministeri de Guerra, com a compensació, va exigir la construcció de dues casernes militars (la de Jaume I i la de Roger de Llúria) amb pavellons annexos. Aquestes casernes van ser concebudes a partir d'uns mòduls fixes, amb ales d'edificació de planta rectangular, planta baixa i dos pisos, teulada a dues aigües i una organització al voltant d'un pati rectangular porticat.
L'any 1996 es va donar per finalitzada la rehabilitació de l'antiga caserna de Jaume I, que va començar a funcionar com edifici universitari, tot acollint els estudis d'Economia, Administració i Direcció d'Empreses, Ciències Empresarials i Humanitats. Aquestes obres de rehabilitació van ser encarregades als arquitectes Esteve Bonell i Josep M. Gil, i van guanyar el premi Ciutat de Barcelona 1996 en les modalitats d'arquitectura i urbanisme.

## Referències

* 1 2 3 4 «Edifici Jaume I». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 abril 2021].

## Enllaços externs

* «Edifici Jaume I». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Arròs blanc

L'arròs blanc és un arròs molt al qual se li han eliminat el boll, el segó i el germen. Això altera el sabor, la textura i l'aspecte de l'arròs i ajuda a prevenir el deteriorament, allarga la seva vida útil i facilita la seva digestió. Després de la molta l'arròs es poleix, donant com a resultat una llavor amb un aspecte brillant, blanc i lluent.
Els processos de fresat i poliment eliminen els nutrients. Una dieta desequilibrada basada en arròs blanc no enriquit deixa moltes persones vulnerables a la malaltia neurològica beri-beri, a causa d'una deficiència de tiamina (vitamina B$_1$). L'arròs blanc sovint s'enriqueix amb alguns dels nutrients que se'n treuen durant el seu processament. L'enriquiment de l'arròs blanc amb B$_1$, B$_3$ i ferro és obligatori per llei als Estats Units quan els programes governamentals es distribueixen a escoles, organitzacions sense ànim de lucre o països estrangers. Com amb tots els aliments naturals, la composició nutricional precisa de l'arròs varia lleugerament segons la varietat, les condicions del sòl, les condicions ambientals i els tipus de fertilitzants.
Adoptat en lloc de l'arròs integral a la segona meitat del segle XIX perquè era afavorit pels comerciants, l'arròs blanc ha provocat una epidèmia de beri-beri a Àsia. En diversos moments, a partir del segle XIX, l'arròs integral i altres cereals com l'arròs salvatge s'han defensat com a alternatives més saludables. El segó de l'arròs integral conté fibra dietètica important i el germen conté moltes vitamines i minerals.

## Referències

* ↑ Carpenter, Kenneth John. Beriberi, white rice, and vitamin B: a disease, a cause, and a cure. Berkeley, CA: University of California Press, 2000. ISBN 978-0-520-22053-9.
* ↑ «Christiaan Eijkman, Beriberi and Vitamin B1», 03-03-2016. [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ «Is White Rice Healthy? All the Benefits and Risks You Should Know» (en anglès). [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ «7 U.S. Code § 1431c - Enrichment and packaging of cornmeal, grits, rice, and white flour available for distribution» (en anglès). [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ «British India and the “Beriberi Problem”, 1798–1942».
* ↑ ipsadmin. «Why Billions Eat Unhealthy Rice and Shouldn't» (en anglès americà), 09-03-2011. [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ Contributors, WebMD Editorial. «Understanding Diagnosis and Treatment of Diabetes» (en anglès). [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ «White or brown rice? Mee pok or spaghetti? Take our food quiz and digest the facts about glycaemic index.» (en anglès), 27-05-2016. [Consulta: 1r desembre 2024].
* ↑ «White Rice vs. Brown Rice vs. Basmati - Compare Side by Side | reComparison». [Consulta: 1r desembre 2024].
# Austinita

L'austinita és un mineral de la classe dels arsenats que pertany al grup de l'adelita-descloizita. Va ser descoberta l'any 1935, sent anomenada per Lloyd Williams Staples en honor d'Austin Flint Rogers (1877-1957), mineralogista nord-americà de la Universitat Stanford.

## Característiques

És un arsenat de calci i zinc, amb fórmula CaZn(AsO₄)(OH). És l'equivalent amb zinc de la cobaltaustinita i la niquelaustinita. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic formant cristalls ortoròmbics ben desenvolupats. També s'hi pot trobar en hàbit acicular allargat a l'eix c, radial, en crostes fibroses o en nòduls. És el terme extrem amb zinc d'una sèrie de solució sòlida a l'altre extrem de la qual hi ha la conicalcita, donant una família de minerals ortoròmbics substituint gradualment el zinc per coure. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 4 i 4,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'austinita pertany a «08.BH: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, amb cations de mida mitjana i gran, (OH, etc.):RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: thadeuita, durangita, isokita, lacroixita, maxwellita, panasqueiraita, tilasita, drugmanita, bjarebyita, cirrolita, kulanita, penikisita, perloffita, johntomaita, bertossaita, palermoita, carminita, sewardita, adelita, arsendescloizita, cobaltaustinita, conicalcita, duftita, gabrielsonita, nickelaustinita, tangeita, gottlobita, hermannroseita, čechita, descloizita, mottramita, pirobelonita, bayldonita, vesignieita, paganoita, jagowerita, carlgieseckeita-(Nd), attakolita i leningradita.

## Formació i jaciments

Es pot trobar a les zones d'oxidació dels jaciments de metalls. És un mineral rar, i només apareix en aquestes zones si els dipòsits metal·lífers estan molt enriquits en arsènic. Sol trobar-se associada a altres minerals com el quars, la limonita i l'adamita. Va ser descoberta a la mina Gold Hill, al Comtat de Tooele (Utah, Estats Units). També ha estat descrita en altres indrets dels Estats Units, Alemanya, Austràlia, Àustria, Bolívia, Bulgària, Espanya, França, Grècia, Hongria, el Marroc, Mèxic, Namíbia, Polònia, Xile, la Xina i Zàmbia. A Catalunya se n'ha trobat a la mina Linda Mariquita, al Molar (Priorat, Tarragona).

## Referències

* 1 2 «Austinite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 setembre 2015].
* ↑ «Austinite-Conichalcite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 2 setembre 2015].
# Anticicló de Sibèria

L'Anticicló siberià (també dit Anticicló Russo-siberià) és un conjunt massiu d'aire sec fred o molt fred que s'acumula al territori d'Euràsia gran part de l'any. Arriba a la seva mida més gran durant l'hivern, quan la temperatura de l'aire prop del centre de la cèl·lula anticiclònica sovint és més baixa dels -40 °C. La pressió atmosfèrica a nivell del mar està sovint per sobre de 1.040 mbar. L'anticicló de Sibèria és el més fort dels anticiclons semipermanents de l'hemisferi nord i és el responsable de les seves baixes temperatures que el 15 de gener de 1885 van arribar a -67.8 °C a Verkhoiansk i de les altes pressions com la de 1.083,8 mbar enregistrada a Agata, Sibèria el 31 de desembre de 1968.
L'anticicló de Sibèria afecta llocs tan allunyats del seu centre com la Vall del Po a Itàlia. Pot bloquejar o reduir la mida de les cèl·lules de baixa presssió o ciclons i generar temps sec a gran part d'Euràsia i Canadà. A l'estiu l'anticicló siberià és substituït per un sistema de baixes pressions i, per tant, en la zona afectada hi ha un màxim de pluges a l'estiu. En general l'anticicló de Sibèria comença a formar-se a finals del mes d'agost, i arriba al màxim durant l'hiverm i roman fort fins finals d'abril.

## Referències

* ↑ Encyclopedia of world climatology By John E. Oliver, 2005, Plantilla:ISBN10
# Edifici La Colmena

L'Edifici Cooperativa de Hostelería Felipe Arche, conegut popularment com La Colmena, és un edifici de la ciutat valenciana d'Alacant. Està situat entre els carrers Bono Guarner, Benasau, Vicente Mogica, Terrassa i Benillup.
Encara que no és tan alt com altres edificis de la ciutat, com el Riscal o el Gran Sol, el seu volum és superior, ja que alberga un total de 506 habitatges. La seua planta, en forma de "Y", està inspirada en un dels prototips residencials de Le Corbusier.

## Referències

* ↑ Jaén i Urban, G. (director); Martínez Medina, A.; Oliva Meyer, J.; Oliver Ramírez, J. L.; Sempere Pascual, A.; Calduch Cervera, J. Guía de Arquitectura de la Provincia de Alicante (en castellà). Alicante, España: Instituto de Cultura Juan Gil-Albert, Colegio Territorial de Arquitectos de Alicante, 1999, p. 314. ISBN 84-7784-353-8.