OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arctotheca

Arctotheca és un gènere de plantes angiospermes de la família de les asteràcies (Asteraceae).
Són plantes natives del sud d'Àfrica, Namíbia i Moçambic. Tot i que avui han estat introduïdes a Austràlia, Europa, alguns punts del nord d'Àfrica i Califòrnia.

## Descripció

Són plantes herbàcies anuals o perennes de tiges erectes o decumbents. Les fulles es troben agrupades en una roseta basal i també n'hi ha de caulinars a la part inferior de les tiges, acostumen a ser pinnades amb divisions profundes, peciolades, amb el revers tomentós i es disposen de manera alternada.Les flors es troben agrupades en capítols solitaris axil·lars, l'involucre acostuma a tenir de 3 a 5 fileres de bràctees amb el marge escariós. Els flòsculs, les flors interiors, són hermafrodites i amb la corol·la tubular de color entre verdós i negre i amb cinc lòbuls. Les flors ligulades són estèrils, les lígules tenen tres lòbuls a l'àpex i de color groc clar a l'anvers i poden ser de color gris-verdós, porpra o marronós al revers. El fruit és un aqueni amb papus.

## Taxonomia

La publicació d'aquest gènere s'atribueix la botànic alemany Johann Christoph Wendland (1755-1828) a l'obra Botanische Beobachtungen : nebst einigen neuen Gattungen und Arten (Observacions botàniques: juntament amb alguns gèneres i espècies noves) de l'any 1798.

### Etimologia

Arctotheca: deriva de les paraules gregues: arktos = "os bru" i theke = "cas, càpsula", al·ludint al dens i llanut toment de la cipsela d'algunes espècies.

### Espècies

Dins d'aquest gènere es reconeixen les següents 6 espècies:
* Arctotheca calendula (L.) K.Lewin
* Arctotheca forbesiana K.Lewin
* Arctotheca marginata Beyers
* Arctotheca populifolia (P.J.Bergius) Norl.
* Arctotheca prostrata (Salisb.) Britten
* Arctotheca tristis (L.) M.Talavera & Talavera

### Sinònims

Els següents noms són sinònims d'Arctotheca:
* Alloiozonium Kunze
* Cryptostemma R.Br.
* Cynotis Hoffmanns.
* Microstephium Less.

## Referències

* 1 2 3 4 «Arctotheca» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 21 febrer 2025].
* ↑ Sell i Murrell, 2005, p. 422.
* ↑ Ghafoor, 2015, p. 160.
* ↑ «Arctotheca J.C. Wendl.» (en anglès). Tropicos. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 21 febrer 2025].
* ↑ Wendland, 1798, p. 40-4141.
* ↑ En Flora de Norteamérica

## Bibliografia

* Sell, Peter; Murrell, Gina. Flora of Great Britain and Ireland (en anglès). vol. 4. Cambridge University Press, 2005. ISBN 978-0-521-55338-4.
* Ghafoor, A. «ARCTOTHECA». A: Annette J.G. Wilson. Flora of Australia (en anglès). vol. 37. Melbourne: ABR S/CSIRO Publishing, 2015, p. 48-73. ISBN 978-1-4863-0416-5.
* Wendland, Johann Christoph. Botanische Beobachtungen : nebst einigen neuen Gattungen und Arten (en alemany i llatí). Hannover: Bey den Gebrüdern Hahn, 1798.
* Flora of North America Editorial Committee, e. 2006. Magnoliophyta: Asteridae, part 6: Asteraceae, part 1. 19: i–xxiv. In Fl. N. Amer.. Oxford University Press, Nova York.
# Djabal Club d'Iconi

El Djabal Club d'Iconi és un club de futbol de la ciutat d'Iconi, Comores. Vesteix de color blau.

## Palmarès

* Lliga de Comores de futbol:
       2012, 2023
* Copa de Comores de futbol:
       2023

## Referències

* ↑ «Team profile». Soccerway. [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ «17e journée D1 Ngazidja: Apache Club remporte le derby de Mitsamihuli 1-0 face à Coin Nord». farouk-abdou.blogspot.com. [Consulta: 5 abril 2020].
* ↑ «Comoros - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Comoros - List of Cup Winners». RSSSF.
# Puig de la Talaia (Santa Maria del Camí)

El Puig de sa Talaia és una elevació de 254 m. situada dins el terme municipal de Santa Maria del Camí, que separa les possessions d'es Cabàs i Son Torrella. La major part dels seus costers estan poblats d'olivars antics, avui abandonats en la seva major part. També hi ha zones de pinar. A la part més alta del pujol hi ha el Claper des Doblers, un talaiot de planta rectangular i restes de diverses edificacions adosades a les seves parets. El conjunt prehistòric està en mal estat de conservació. No gaire lluny es veuen les restes d'una pedrera prehistòrica.

## Notes

* ↑ Mascaró Pasarius, Josep Corpus de Toponímia de Mallorca Vol. VI.
# Porta de Bisagra Vieja

La Porta de Bisagra Vieja, també coneguda com a «Porta Antiga de Bisagra» o «Porta d'Alfons VI», és una porta a la muralla de la ciutat de Toledo a Castella-La Manxa. Per la tipologia i proporcions, aquesta porta s'assembla molt a la Porta del Vado.
La Porta de Bisagra dona accés a l'interior del barri vell de la ciutat travessant la muralla que l'envolta. Va ser construïda al segle segle x, aprofitant restes d'edificacions prèvies, encara que se li van fer diferents modificacions d'estil mudèjar no anteriors al segle xiii.
Quan la ciutat era sota domini islàmic, era l'entrada principal a l'urbs des de la Vega. Més tard, després de la construcció de la Porta Nova de Bisagra, va romandre tancada i només es va obrir per a ocasions assenyalades, i així a poc a poc va caure en abandó fins que la van restaurar i reobrir el 1905, segles més tard.

## Referències

* ↑ Pavón Maldonado, 1995, p. 85.
* ↑ Miranda Sánchez, 1998, p. 9.
* ↑ «RESOLUCIÓN de 2 de febrero de 2007, de la Dirección General de Patrimonio y Museos, de la Consejería de Cultura, por la que se incoa expediente para declarar bien de interés cultural, con categoría de monumento, el inmueble correspondiente a la «Puerta del Vado», en Toledo». Boletín Oficial del Estado, 61, 12-03-2007. ISSN: 0212-033X.
* 1 2 Pavón Maldonado, 1995.
* ↑ Patronato Municipal de Turismo. Ayuntamiento de Toledo. «Puerta de Alfonso VI». Arxivat de l'original el 2016-03-22. [Consulta: 24 abril 2020].
* ↑ Mariano García Ruipérez. «Puertas de acceso a la Ciudad». Arxivat de l'original el 25 de març de 2015. [Consulta: 14 gener 2015].

## Bibliografia

* Miranda Sánchez, Antonio «Construcción y trazado de la Puerta de Bisagra Vieja». Anales toledanos, 36, 1998, pàg. 9-26. Arxivat de l'original el 2015-01-19. ISSN: 0538-1983 [Consulta: 19 gener 2015].
* Pavón Maldonado, Basilio «La Puerta de Bisagra Vieja en Toledo, nuevas orientaciones sobre la arquitectura medieval toledana». Toletum: boletín de la Real Academia de Bellas Artes y Ciencias Históricas de Toledo, 32, 1995, pàg. 85-119. Arxivat de l'original el 2020-07-13. ISSN: 0210-6310 [Consulta: 24 abril 2020].
# Copa de Comores de futbol

La Copa de les Comores de futbol és la principal competició futbolística per eliminatòries de les Comores.

## Historial

Font:
| Any | Campió | Resultat | Finalista |
| 1979-80 | Étoile du Sud | 8–0 | Faigaffe Club |
| 1980-81 | desconegut | desconegut | desconegut |
| 1981-82 | desconegut | desconegut | desconegut |
| 1982-83 | Coin Nord | – | |
| 1983-84 | Volcan Club | – | |
| 1984-85 | Coin Nord | – | |
| 1985-86 | US de Séléa | – | |
| 1986-87 | Coin Nord | – | |
| 1987-88 | desconegut | desconegut | desconegut |
| 1988-89 | Coin Nord | – | |
| 1989-90 | desconegut | desconegut | desconegut |
| 1990-91 | Gombessa Sport | – | |
| 1991-92 | Papillon Bleu | 1–0 (prò.) | Gombessa Sport |
| 1992 | Faigaffe Club | – | US Zilimadjou |
| 1992-93 | desconegut | desconegut | desconegut |
| 1993-94 | desconegut | desconegut | desconegut |
| 1994-95 | US Zilimadjou | 2–1 | Etoile d'Or |
| 1995-96 | ES M'djoiezi | – | US Zilimadjou |
| 1996-97 | Gombessa Sport | – | |
| 1997-98 | US Zilimadjou | – | Apache Club |
| 1998-99 | desconegut | desconegut | desconegut |
| 1999-00 | desconegut | desconegut | desconegut |
| 2000-01 | desconegut | desconegut | desconegut |
| 2001-02 | desconegut | desconegut | desconegut |
| 2002-03 | desconegut | desconegut | desconegut |
| 2003-04 | desconegut | desconegut | desconegut |
| 2004-05 | Élan Club | – | |
| 2005-06 | Volcan Club | – | |
| 2006-07 | Chirazienne FC | 0–0 (4-1 p) | Gombessa Sport |
| 2007 | JAC Mitsoudjé | 5–4 | Etoile d'Or |
| 2008-09 | AJS Mutsamudu | 1–0 | Gombessa Sport |
| 2009 | Apache Club | 3–0 | Fomboni FC |
| 2010-11 | Coin Nord | 1–1 (4-2 p) | Fomboni FC |
| 2011-12 | Étoile Polaire | 1–1 (p.) | RC Barakani |
| 2012 | Steal Nouvel | 3–0 | Enfants des Comores |
| 2013 | Enfants des Comores | 2–0 | Nouvel Espoir |
| 2014 | Volcan Club | 3–0 | Enfants des Comores |
| 2015 | Fomboni FC | 1–1 (5-4 p) | Ngaya Club de Mdé |
| 2016 | Volcan Club | 1–1 (5-3 p) | Fomboni FC |
| 2017 | Ngazi Sport | 2–2 (4-3 p) | Volcan Club |
| 2018 | Miracle Club | 3–3 (4-3 p) | Ngazi Sport |
| 2019 | Yakélé Sport | 1–1 (4-3 p) | Élan Club |
| 2020 | US Zilimadjou | 2–0 | Ngazi Sport |
| 2021 | Olympique de Missiri | 3–1 | FC Ouani |
| 2022 | Gombessa Sport | 4–1 | Alizé Fort |
| 2023 | Djabal Club | 0–0 (4–2 p) | Belle Lumière |
| 2024 | Alizé Fort | 0–0 (3–2 p) | Etoile du Centre |

## Notes

* ↑ Segons RSSSF el campió d'aquesta temporada fou Élan Club.

## Referències

* ↑ «Comoros - List of Cup Winners». RSSSF.
# Eubelodon morrilli

Eubelodon morrilli és una espècie extinta de mamífer proboscidi de la família dels gomfotèrids que visqué a Nord-amèrica durant el Miocè, fa entre 9,4 i 16,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a Dakota del Sud i Nebraska (Estats Units). Es tracta de l'única espècie del gènere Eubelodon. Juntament amb Gnathabelodon i Choerolophodon, és un dels únics proboscidis que perderen els ullals inferiors malgrat conservar un maxil·lar inferior llarg. El nom genèric Eubelodon, que significa ‘dent de fletxa vertadera’, fou triat per analogia amb els de Dibelodon i Tetrabelodon.

## Referències

* 1 2 Entrada «Eubelodon morrilli» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ Mothé, Dimila; Ferretti, Marco P.; Avilla, Leonardo S. «The Dance of Tusks: Rediscovery of Lower Incisors in the Pan-American Proboscidean Cuvieronius hyodon Revises Incisor Evolution in Elephantimorpha» (en anglès). PLOS ONE, vol. 11, 1, 12-01-2016, pàg. e0147009. Bibcode: 2016PLoSO..1147009M. DOI: 10.1371/journal.pone.0147009. PMC: 4710528. PMID: 26756209.
Gèneres de proboscidis :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Mammalia
Superordre: Afrotheria
Clade: Tethytheria :
# Molí d'en Sorolla

També anomenat o referenciat com molí d'en Xoroia. Es tracta d'un edifici fet de pedra i teula àrab d'estil popular. Amb dos cossos diferenciats. Tenen finestres petites i la coberta a dues vessants. L'edifici s'adapta al desnivell del terreny. Estat de conservació: reformat i bo per a viure-hi.
Situat als peus del castell de Rocabruna, aprofita les aigües del Clot de la Capellera o Riera de Beget. Pel seu costat hi passa el sender de Gran Recorregut GR-11 entre Beget i Molló.
No gaire lluny, una mica més amunt (42°19'53.6"N 2°26'55.0"E o 42.331569, 2.448596) i al costat del camí que travessa el clot de la Capellera i porta fins a Rocabruna passant per Ca l'Arneta i Can Bota, hi ha les restes del que, amagat entre la vegetació, sembla també un antic molí o farga que aprofita les aigües del torrent de la verneda de la Vila.

## Referències

* ↑ «Molí d'en Sorolla». Pat.mapa: arquitectura. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2016].
# Al-Khalis

Al-Khalis, antiga Daltawa —en àrab الخالص, al-Ḫāliṣ— és una ciutat de l'Iraq, a la província de Diyala, cap del districte homònim. La població és àrab, amb predomini de musulmans xiïtes. El 1947 tenia uns 10.000 habitants (vint mil a tot el districte); de Daltawa depenien les nàhiyes de Khan Bani Sad i Masuriyya (antiga Dali Abbas). El seu nom antic és probablement una deformació de l'original Dawlatabad.
La vila està regada pel canal del Khalis (derivació per la dreta del riu Diyala) i coberta de palmeres. Encara que la vila és força antiga, no és esmentada per cap escriptor, i només va agafar certa importància al segle xx.
No gaire lluny, al nord-est, es troba la seu de la milícia dels Mujahidins del Poble d'Iran (MPI), lloc conegut com a Camp Ashraf, que va agafar el nom d'Ashraf Rajavi, una presonera política iraniana (després casada amb el cap dels Mujahidins, Masud Rajavi), establert el 1986. Després del 2003 el camp fou posat sota supervisió americana i búlgara. El 2007 més de setanta caps de família i xeics de la zona van signar la pau amb el govern iraquià. L'1 de gener de 2009 el control de Camp Ashraf fou transferit al govern d'Iraq.
# Taió

Taió (? - 651) fou bisbe de Saragossa. Taió va viatjar a Roma per copiar el còdex amb les obres teològiques de Gregori I per encàrrec de Khindasvint per difondre'l en Hispània. Com a premi va succeir a Brauli de Saragossa el 651 al bisbat de Caesaraugusta, tot i que pel que sembla no era gaire del grat del seu antecessor, i on va resistir el Setge de 652 de Froia i els bascons.

## Vegeu també

* Quirze (bisbe de Barcelona), amb qui Taió mantenguí correspondència
# Reserva Natural Nacional de la Vall d'Eina

La Reserva Natural Nacional de la Vall d'Eina, amb codi d'identificació al llistat de reserves naturals nacionals de França: RNN113, va ser declarada el 18 de març de 1993, protegeix la part superior de la Vall d'Eina per la riquesa de valors florístics d'aquesta contrada.
Forma part del Parc Natural Regional dels Pirineus Catalans i és íntegrament dins del terme comunal d'Eina, a l'Alta Cerdanya, de la Catalunya del Nord.

## Localització

El territori de la reserva natural nacional de la vall d'Eina està situat a la Catalunya del Nord, administrativament al departament dels Pirineus Orientals, a la comarca de l'Alta Cerdanya, i a la comuna d'Eina (íntegrament), amb el 58% de la superfície del municipi. Ocupa una superfície de 1.177,31 hectàrees i està compresa entre els 1.700 metres i 2.800 m sobre el nivell del mar, on la vall d'Eina s'orienta NO-SE.
Límits:
* La part inferior del territori es troba a les proximitats del poble d'Eina.
* L'extrem sud-oest constitueix la part superior, on arriba fins a la carena de la serralada pirinenca (frontera d'Estat) durant uns 2 quilòmetres.
* La part nord del lloc es troba al costat sud de Cambra d'Ase i continua per la carena passant per la Torre d'Eina i fins a arribar al Pic d'Eina que constitueix la cantonada sud-est.
* El costat sud-oest de la reserva segueix la cresta fins al Pic de Finestrelles.

## Història del lloc i la reserva

Lloc conegut per la riquesa i varietat florística des de fa molts anys. Ha estat estudiat des del segle xviii pels grans noms de la botànica, entre d'altres, Antoine Gouan, Michel Adanson, Augustin Pyramus de Candolle, i Hippolyte Coste.

## Ecologia (biodiversitat, l'interès ecopaisagístic ...)

La posada en escena del lloc fa diferents ambients (bosc de pi, aiguamolls i pastures) amb un fort contrast entre els vessants.

## Geologia

La Vall d'Eina és rica en roques del Miocè: gneis, mica-esquists, quars i marbres.

## Flora

Sobrenomenada la "Vall de les Flors" a causa de la seva notable diversitat ecològica, especialment a les plantes. Fins ara, s'han identificat 500 plantes i, entre elles, moltes són endèmiques, rares i estan protegides.
La flora de les tarteres compte amb el Crepis nan (Crepis pygmaea), el Carraspic espatulat (Iberis spathulata), el Cascall petit o Rosella alpina (Papaver alpinum) per a entorns calcaris, i el Card carlinoide (Carduus carlinoides), la Jacobaea leucophylla (espècie subendèmica del pirineu català),), el julivert d'isard (Xatardia scabra) pels sòls silicis.
Les fonts d'aigua són la llar de Saxífraga aquàtica, la Saxifraga groga de muntanya (Saxifraga aizoides) i Pingüícula comuna o Viola d'aigua (Pinguicula vulgaris).

## Referències
### Notes

* ↑ «Vallée d'Eyne | RESERVES NATURELLES DE FRANCE». Arxivat de l'original el 2019-01-13. [Consulta: 14 desembre 2018].
# Clima subtropical

Clima subtropical és el tipus de clima amb característiques intermèdies entre els climes pròpiament tropicals i el clima subàrtic. Inclou el clima mediterrani, com a clima subtropical sec i el clima subtropical humit.

## Zona subtropical

La zona subtropical es troba en l'hemisferi nord entre la latitud 40° i 25° Nord i en l'hemisferi sud en les latituds 20° i 35° Sud.
Exemples de llocs amb clima subtropical són la península de Florida, el sud-est de la Xina (Yunnan, Xiamen, Nanjing, Nanning, Txangxa, Txongqing, Txengdu, Wuhan, Xangai i Hong Kong) i les illes Macaronèsiques (Canàries, Açores, Madeira i Cabo Verde). A la península Ibèrica, n'hi ha uns quants llocs a la costa andalusa meridional, com Motril, Màlaga i Estepona.

## Característiques

* La temperatura mínima al nivell del mar és inferior als 18°C, però generalment superior als 10 °C.
* Les temperatures mitjanes dels 6 mesos més càlids superen els 20 °C.
* Les precipitacions en aquest clima són variables. Poden ser abundants o del tipus desèrtic, i s'estableixen aleshores subdivisions entre clima subtropical humit, subhumit, sec o desèrtic.

## Vegeu també

* Bosc (secció zona subtropical humida).
* Clima subtropical humit.
* Clima sínic.
* Clima mediterrani.
* Semidesert.
* Zona climàtica.
* Zona geoastronòmica.
# The Irrefutable Truth about Demons

The Irrefutable Truth about Demons és una pel·lícula de terror de Nova Zelanda estrenada l'any 2000. Va ser dirigida per Glenn Standring i protagonitzada per Karl Urban, Katie Wolfe i Jonathon Hendry.
El títol del DVD del Regne Unit de la pel·lícula és The Truth About Demons.

## Argument

El professor d'antropologia altiu Harry Ballard (Karl Urban) rep una cinta de vídeo sinistre que mostra un culte anomenat Black Lodge despotricant sobre un complot demoníac. Com a resultat, el germà d'en Harry, Richard, es va suïcidar uns mesos abans en circumstàncies misterioses, possiblement relacionades amb aquest culte; en qualsevol cas, la pèrdua ha esvalotat la ment d'en Harry, fent que la seva relació amb la seva xicota (Sally Stockwell) s'hagi enfonsat. Mentrestant, una jove aparentment esquizofrènica anomenada Benny (Katie Wolfe), que té una inclinació per encendre espurnes als carrerons sense cap raó, segueix en Harry i l'arrabassa de les mandíbules de la fatalitat després que caigui a les mans del culte. El líder diabòlic, Le Valliant (Jonathan Hendry), sembla que té grans plans preparats per a Harry, i aviat el control de la realitat del protagonista s'esvaeix a mesura que el culte l'orienta per a un ritual proper.

## Repartiment

* Karl Urban - Harry Ballard
* Katie Wolfe - Benny
* Jonathon Hendry - Le Valliant
* Sally Stockwell

## Distincions

* Nominació al premi a la millor pel·lícula al XXXIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya l'any 2000.
* Nominació al premi a la millor pel·lícula al festival Fantasporto l'any 2001.
* Nominació al millor guió, millor muntatge i millor actor per a Karl Urban als New Zealand Screen Awards el 2001.

## Recepció crítica

AllMovie va donar una crítica positiva a la pel·lícula, qualificant-la de "una pel·lícula intel·ligent i alegrement ridícul".

## Referències

* ↑ La Semana de Terror donostiarra proyectará este año más de 60 películas, El País, 19 d'octubre de 2000
* ↑ The Irrefutable Truth About Demons (2000), a filmheritagetrust.co.nz
* ↑ Festival de Sitges 2000 a barcelonareview.com
* ↑ Crow, Jonathan. «The Truth About Demons (2000) – Trailers, Reviews, Synopsis, Showtimes and Cast – AllMovie». AllMovie. [Consulta: 8 agost 2012].

## Enllaços externs

* The Irrefutable Truth about Demons - Lloc web oficial
* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Raion de Jēkabpils

El comtat de Jēkabpils ( o raion de Jēkabpils) era un dels comtats en què es divideix Letònia fins al 1999, any en què va deixar d'existir la subdivisió del país en raions. La seva capital era la ciutat de Jēkabpils.

## Referències

* ↑ Pāvils, G. «District map of Latvia» (en anglès), 2009. [Consulta: 22 febrer 2025].
# Arzèn

Arzèn (àrab Arzan, armeni Ardzen o Arzn, siríac Arzon) fou una ciutat de l'Àsia occidental a la riba del riu Arzan Su (clàssic Nikephorion, modern Garzan Su), afluent del Tigris, i prop d'un llac de nom també Arzèn, i al costat de Mayyafarikin.
Fou capital de l'Arzanene. A l'alta edat mitjana era seu d'un bisbat sirià. El 640 fou ocupada per Iyad ibn Ghanm i el territori va formar part de la província califal de Djazira, i més tard de la del Diyar Bakr. Era administrada juntament amb Mayafarikkin situada una mica a l'oest, i el producte de les dues comarques sota els abbàssides era de 4.100.000 dinars.
Als segles VIII i IX fou capital de l'emirat d'Arzèn (813-898) vinculat a la dinastia armènia per enllaços matrimonials i sovint per vassallatge. Va passar llavors als shaybànides del Diyar Bakr (898-899) i va retornar al govern de la província sota governadors dels califes; els hamdànides, com a governadors quasi permanents després del 905, en van assolir el control total excepte per breus períodes (especialment 929-939 i 935-936). Vers el 940 fou residència dels hamdànides Nasir al-Dawla Hasan ben Abul Haydja Abd Allah ben Hamdan i Sayf al-Dawla Ali ben Abul Haydja Abd Allah ben Hamdan durant la seva expedició contra Armènia i en aquest temps fou amenaçada pels ikhxídides d'Egipte. El 942 la van ocupar els romans d'Orient i la van saquejar però els hamdànides la van recuperar. A la segona meitat del segle x va passar als marwànides. A finals del segle xi un cap turcman es va crear una senyoria o emirat que al cap d'uns anys estava en l'òrbita dels ortúkides. A finals del segle xii estava en poder dels Shah-i-Armin; ocupada breument pel xa de Coràsmia Djalal al Din Manguberti vers el 1225, el 1231 va passar als mongols i fou destruïda i finalment inclosa en l'imperi Il-kan quan sembla que ja estava en runes. Va passar al segle xiv als Kara Koyunlu, i a Tamerlà, i al segle xv als Ak Koyunlu i després als otomans; encara forma part de Turquia. Les seves ruïnes foren identificades el per J. G. Taylos el 1865.

## Referències

* 1 2 Frye, R.N.. P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Arzan (Encyclopaedia of Islam, Second Edition).

## Bibliografia

* M. Canard, Histoire de la dynastie des Hamdánides, Alger 1951
* Comfort, Anthony Martin. University of Exeter. Roads on the frontier between Rome and Persia: Euphratesia, Osrhoene and Mesopotamia from AD 363 to 602 (Tesi), 14 maig 2009.
* Hübschmann, H. «Die altarmenischen Ortsnamen. Mit Beiträgen zur historischen Topographie Armeniens und einer Karte». Indogermanische Forschungen, 16, 1904, pàg. 197–490. DOI: 10.1515/9783110242584.197.
* Marquart, Joseph. Ērānšahr nach der Geographie des Ps. Moses Xoranacʽi (en alemany). Berlin: Weidmannsche Buchhandlung, 1901.
# Demre

Demre (antigament Kale o Mira) és un poble turistic al sur de Turquia, i un districte de la província d'Antalya.

## Història

Mira o Myra (Μύρα, Μύρων) fou una de les principals ciutats de Lícia a la riba de l'Andracos, no gaire llunyà a la costa, amb la vila d'Andriaca com a port.
A Andriaca fou on va desembarcar Sant Pau.
Teodosi el gran va convertir Mira en la capital de Lícia. La ciutat va conservar el nom fins a l'època moderna però els turcs l'anomenen Demre (Antalya) nom que lògicament va esdevenir oficial. Té nombroses restes antigues, entre elles un teatre que és un dels més grans conservats de l'Àsia, tombes a les roques i altres.

## Vegeu també

* Dioscori de Mira, prefecte de la ciutat i mestre de gramàtica

## Enllaços externs

* Història de Mira Arxivat 2018-04-18 a Wayback Machine.. AntalyaLife.net (anglès)
Viccionari