OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Makàrios III

Mikhaïl Khristódulos Muskos (Ano Panaia, Pafos, Xipre, 1913 – Nicòsia, 1977), conegut com a Makàrios III en el seu càrrec eclesiàstic, fou un líder grecoxipriota, arquebisbe i primat de l'Església Ortodoxa de Xipre.
Era fill d'un pastor de cabres, el 1926 ingressà al monestir de Kykkos. Fou ordenat diaca el 1938, i fins al 1943 es va establir a Atenes per a estudiar teologia. El 1946 fou ordenat sacerdot. Completà els seus estudis a la Universitat de Boston d'on tornà el 1948 quan fou nomenat bisbe de Kition. El 1950 fou nomenat arquebisbe i primat de l'Església ortodoxa xipriota en substitució de Makàrios II i esdevingué el dirigent principal de la comunitat grecoxipriota.
Inicialment fou un dels promotors de l'enosi (unió política) amb Grècia. Defensor del dret d'autodeterminació dels xipriotes, demanà a la Gran Bretanya, que controlava l'illa des del 1878 i a les Nacions Unides, la celebració d'un plebiscit, però ambdues s'hi oposaren. Els britànics l'acusaren d'alenar els grups armats de Grivas i fou deportat a les illes Seychelles el 1956-1957.
Tornà a Xipre després de la independència (mercès els Acords de Zúric del 1959). El 1960 fou elegit president de la república, procedí a la revisió de la constitució. Entrà en conflicte amb la minoria turca, i provocà un greu conflicte entre Atenes i Ankara el 1963. S'allunyà gradualment del projecte de l'enosi, i topà amb els grups annexionistes, encapçalats pel general Geórgios Grivas. Escapà amb vida del cop d'estat dirigit per la dictadura atenesa (1974). Ocupat un 40% del territori xipriota per l'exèrcit turc (1974) i proclamat, unilateralment, la República Turca del Nord de Xipre (1975), governà la part grega de l'illa fins que morí.

## Referències

* Christopher Hitchen, Cyprus, Quartet Books 1984
* Glafkos Klerides, My Deposition, Alithia Publishing 1992
* John Reddaway, Burdened with Cyprus: The British Connection, Weidenfeld & Nicolson 1986
* Ange S. Vlachos, Graduation 1974, Oceanis 2001
* P.N. Vanezis, Makarios: Faith & Power, Abelard-Schuman 1971
* Nigel West (Rupert Allason), The Friends: Britain's Post-War Secret Intelligence Operations, Coronet 1990 (OP)

## Enllaços externs

* Text de l'entrevista de Makàrios III Arxivat 2006-08-31 a Wayback Machine. amb Oriana Fallaci, el 1974
* Històries de la BBC sobre Makàrios.
# Malacosteus

Malacosteus és un gènere de peixos de la família dels estòmids.

## Particularitats

Aquests peixos tenen la facultat de poder emetre bioluminescència de tres colors diferents. Sota cada ull tenen un òrgan bioluminescent gran que emet llum roja, facultat molt rara i excepció entre els peixos abissals i fenomen encara poc estudiat. Els altres òrgans produeixen llum blava i blanca, formes de bioluminescència més comunes.
Són relativament menuts, amb talles usuals de 15 - 20 cm. S'alimenten preferentment de copèpodes.

## Taxonomia

El gènere inclou dues espècies:
* Malacosteus niger Kenaley, 2007
* Malacosteus australis Ayres, 1848

## Bibliografia

* Kenaley, C. P., Revision of the stoplight loosejaw genus Malacosteus (Teleostei: Stomiidae: Malacosteinae), with description of a new species from the temperate southern hemisphere and Indian Ocean, Copeia, 2007
* Ellis, R., Deep Atlantic: Life, Death, and Exploration in the Abyss, Alfred A. Knopf ISBN 0679433244

## Referències

* ↑ Segons FishBase

## Enllaços externs

* FishBase
# Malhar Rao Gaikwar

Shrimant Maharaja Malhar Rao Gaikwar [Dada Sahib], Sena Khas Khel Shamsher Bahadur, fou maharaja de Baroda. Era el fill més jove de Shrimant Maharaja Sayaji Rao II Gaikwar Sena Khas Khel Shamsher Bahadur i va succeir al seu germà Khande Rao Gaikwar mort sense descendència legítima.
Va néixer a Baroda (ciutat) el 1831. Va participar en un complot contra el seu germà i fou empresonat a Padra el 1870. A la mort del seu germà el 28 de novembre de 1870, i pendent del naixement d'un fill pòstum, era l'únic hereu i fou alliberat i proclamat regent a la durbarkhana de Baroda de finals del 1870. Quan va néixer una filla postuma del seu germà la dunbarkhana del 5 de juliol de 1871 el va proclamar maharaja i fou reconegut pel govern britànic el 10 d'agost de 1871.
En revenja pels maltractes patits a la presó de Padra, va maltractar al seu tron als servidors i auxiliars del seu germà difunt. L'administració es va deteriorar, les taxes es van apujar i la bogeria o extravagància i la crueltat van dominar el seu regnat.
El govern de Bombai va decidir nomenar al coronel Phayre com a resident, el qual va dedicar les seves energies a combatre els abusos; es va crear una comissió d'enquesta que va aixecar càrrecs de mala administració que es van declarar provats. Malhar Rao fou advertit i comminat a fer reformes abans del final del 1875; d'acord el maharaja i el resident fou nomenat nou resident el coronel Sir Lewis Pelly, com a comissionat especial i agent del govern general; el novembre de 1874 es va informar d'un intent d'enverinament del coronel Phayre, i Lewis va arribar el desembre de 1874 i va agafar de fet l'administració.
Del resultat de la investigació sobre el cas d'enverinament el 13 de gener de 1875 el Gaikwar fou arrestat i, pendent del resultat final, Lewis va anunciar que assumia el govern de l'estat. La comissió d'investigació, presidida per Richard Couch, Cap de Justícia de Bengala, no va arribar a cap decisió, ja que la meitat (els tres membres anglesos de la comissió) deia que havia estat el maharaja l'instigador, però l'altra meitat (els tres nadius) pensaven el contrari. Per tant, el maharaja fou declarat deposat però no acusat de l'intent d'enverinament sinó per la seva mala conducta i el mal govern i la seva incapacitat per governar el país i fer les reformes necessàries. Fou deportat a Madras el 22 d'abril de 1875 on va residir sota vigilància fins a la seva mort el 1893.
Es va casar tres vegades i va deixer un fill i dues filles. El fill Shrimant Yuvaraj Vyankat Rao Gaikwar Yuvraj Sahib fou exclòs de la successió pel govern britànic al·legant presumpte il·legitimitat (16 d'octubre de 1874) i va morir a Madras el 29 d'abril de 1880.
# Léon Tom

Léon Tom (Anvers, 25 d'octubre de 1888 - ?) va ser un tirador d'esgrima i corredor de bobsleigh belga que va competir durant les dècades de 1910 i 1920. Durant la seva carrera esportiva disputà quatre edicions dels Jocs Olímpics d'Estiu i una d'hivern, amb un balanç de dues medalles de plata guanyades. Als campionats del món guanyà una medalla d'or i dues de bronze.
El 1912, a Estocolm, va prendre part en els seus primers Jocs Olímpics. Va disputar tres proves del programa d'esgrima. En la prova de sabre per equips fou cinquè, en espasa individual setè i en floret individual quedà eliminat en sèries.
El 1920, als Jocs d'Anvers, disputà cinc proves del programa d'esgrima. En la prova d'espasa per equips guanyà la medalla de plata, mentre en la de sabre per equips fou quart i en la de sabre individual i floret per equips sisè. En espasa individual quedà eliminat en sèries.
El 1924, als Jocs de París, disputà tres proves del programa d'esgrima. En la prova d'espasa per equips revalidà la medalla de plata, mentre en espasa individual fou setè i en sabre per equips quedà eliminat en sèries.
El 1928 disputà els seus quarts i darrers Jocs d'estiu. A Amsterdam disputà dues proves del programa d'esgrima. En ambdues, espasa per equips i espasa individual fou quart.
Aquell mateix any fou sisè en la prova de bobsleigh a 5 dels Jocs Olímpics d'Hivern que es disputaren a Sankt Moritz.
El 1940, Tom, que era jueu, escapà de Bèlgica, primer a Portugal i després als Estats Units. Se sap que va viure a Manhattan i es dedicà a la taxació de diamants.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Léon Tom Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 25 juliol 2017].
# Lilly Scholz

Lilly Scholz (Viena, 18 d'abril de 1903 - Viena, 14 de desembre de 1994) va ser una patinadora artística sobre gel austríaca, especialista en la modalitat de parelles, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz on, fent parella amb Otto Kaiser, guanyà la medalla de plata en la prova parelles del programa de patinatge artístic.
Durant la seva carrera també guanyà el Campionat del Món de 1929 disputat a Budapest i sis campionats nacionals.

## Palmarès
### Amb Otto Kaiser

| Prova | 1924 | 1925 | 1926 | 1927 | 1928 | 1929 |
| Jocs Olímpics d'Hivern | | | | | 2a | |
| Campionat del Món | | 3a | 2a | 2a | 2a | 1a |
| Campionat d'Àustria | 1a | | | 1a | 1a | 1a |

### Amb Willy Petter

| Prova | 1931 | 1932 | 1933 |
| Campionat del Món | 4a | | |
| Campionat d'Europa | 3a | 2a | 2a |
| Campionat d'Àustria | 1a | 1a | 2a |

## Referències

* 1 2 «Lilly Scholz Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2012. [Consulta: 7 febrer 2018].
# Otto Kaiser

Otto Kaiser (Viena, 8 de maig de 1901 - 7 de juny de 1977) va ser un patinador artístic sobre gel austríac, especialista en la modalitat de parelles, que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz on, fent parella amb Lilly Scholz, guanyà la medalla de plata en la prova parelles del programa de patinatge artístic.
Durant la seva carrera també guanyà el Campionat del Món de 1929 disputat a Budapest i quatre campionats nacionals.

## Palmarès
### Amb Lilly Scholz

| Prova | 1924 | 1925 | 1926 | 1927 | 1928 | 1929 |
| Jocs Olímpics d'Hivern | | | | | 2n | |
| Campionat del Món | | 3r | 2n | 2n | 2n | 1r |
| Campionat d'Àustria | 1r | | | 1r | 1r | 1r |

### Amb Hansi Kast

| Prova | 1931 | 1932 | 1933 |
| Campionat del Món | 8è | | |
| Campionat d'Àustria | | | 3r |

## Referències

* 1 2 «Otto Kaiser Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’agost 2011. [Consulta: 7 febrer 2018].
# Owain Owain

Owain Owain (Pwllheli, 11 de desembre de 1929 - Pwllheli, 19 de desembre de 1993) fou un poeta, escriptor i filòsof gal·lès, fundador de la revista Tafod y Ddraig (La llengua del drac), que és l'òrgan principal de la Cymdeithas yr Iaith, la "Societat de la Llengua Gal·lesa" Society des de 1960.

## Biografia

Es va graduar a la Universitat de Bangor. Després de treballar com a científic nuclear a Windscale, va tornar a Gal·les el 1956, amb la seva dona Eira i els seus quatre fills, entre ells Robin Llwyd ab Owain.
Va dissenyar el logotip de l'empresa Tafod y Ddraig (“La llengua del drac”). Dafydd Iwan, polític gal·lès, va dir: "Va inspirar la meva generació i va establir les bases sòlides sobre les quals es va construir la Societat de la Llengua Gal·lesa".
El seu llibre de ciència-ficció titulat Y Dydd Olaf (L'últim dia) va ser descrit pel crític literari Pennar Davies: No s'ha vist res com aquest llibre abans, ni en la nostra llengua ni en cap altre idioma. Hauríem d'alegrar-nos que hi hagi tanta brillantor en l'escriptura gal·lesa.

## Galeria fotogràfica

* El dibuix original de la Llengua del drac creat per Owain Owain

## Referències

* ↑ Colin H. Williams «Non-violence and the development of the Welsh Language Society» (en anglès). Welsh History Review. University of Wales Press, vol. 8, 1976, pàg. 436.
* ↑ «Owain Owain - Gwyddonydd, Addysgwr, Arloeswr» (en gal·lès). Cyngor Tref Pwllheli. [Consulta: 18 febrer 2025].
* ↑ 'Trwy Ddulliau Chwyldro...?, Dylan Phyllips, Gwasg Gomer Press, 1998.
* ↑ Y Dydd Olaf, Christopher Davies Publishers, Swansea, 1976

## Enllaços externs

* Safle Owain Owain (1929-1993) (anglès)
# Manuel Pérez Gómez

Manuel Pérez Gómez (Madrid, 20 de març de 1899 - Madrid, 29 de juny de 1987) va ser un sindicalista, esperantista i socialista espanyol.
Cambrer de professió, va aprendre esperanto de ben jove. El seu professor va ser Julio Mangada, llavors capità d'infanteria, tot i que arribaria a ser general de l'exèrcit republicà durant la guerra civil i una de les persones claus de l'esperantisme espanyol d'aquesta època. Es va interessar per l'anarquisme i va formar part del grup "Los intransigentes". Va col·laborar amb diverses publicacions obreres, com Heraldo (Madrid), Las Barriadas, (Madrid), Justicia (Barcelona) o La Raza Ibera (Alacant). Va ser membre de diverses organitzacions lligades al sindicat UGT, com l'Agrupació General de Cambrers o el Sindicat d'Hostaleria, i director dels seus diaris oficials, Solidaridad i Federación, respectívament. També va ser vocal obrer del Tribunal Paritari i del Jurat Mixt d'Hostaleria. Durant la guerra civil va ser mobilitzat i destinat al front de Guadalajara.
A l'acabar la guerra va estar a la presó. Va sortir en llibertat el 1941 i va militar al socialisme clandestí. Com la resta de partits polítics, el PSOE havia estat il·legalitzat i els seus béns confiscats. Manuel Pérez Gómez va formar part de la tercera comissió executiva del PSOE a l'interior, presidida per Miguel Ángel Martínez Díaz; i també de la quarta, presidida per Federico López Zubizarreta. També va representar a la Federació d'Hostaleria al Comitè Nacional de la UGT.
El 1948 va ser detingut durant la batuda que va desarticular la quarta comissió executiva del PSOE. El govern de Franco l'arribaria a arrestar fins a sis comissions executives, fet que va provocar que la comissió executiva del partit es traslladés a Tolosa de Llenguadoc. Manuel Pérez Gómez va ser condemnat a 18 anys de presó i va passar per les presons d'Ocaña, Sant Miquel dels Reis-València, Albacete, Hospital de la Presó Escola de Madrid-Yeserías i Alcázar de San Juan (Ciudad Real). Va sortir en llibertat condicional el 1953, militant sempre al PSOE, a la UGT i, des del restabliment de la democràcia, també a l'AS de Moncloa (Madrid).

## Obres

* Más fuerte que la amistad. Colección La Novela Idea, Barcelona, 1924

## Referències

* 1 2 3 4 «Biografia de Manuel Pérez Gómez» (en castellà). Diccionario biográfico del socialismo español. Fundació Pablo Iglesias. [Consulta: 3 novembre 2014].
* ↑ Marco Botella, Antonio. Analoj de la Esperanta movado en Hispanujo (en esperanto). 2a ed.. Saragossa, 1988.
* ↑ Javier Aisa i Víctor Manuel Arbeloa: Historia de la UGT, Editorial Zero, Madrid, 1975.
* 1 2 «El periodo del PSOE en la clandestinidad (1939-1977)». Plana web oficial del PSOE [Consulta: 3 de novembre de 2014].
# Fruitafossor windscheffeli

Fruitafossor windscheffeli fou un mamífer termitòfag del Juràssic superior, fa uns 150 milions d'anys. La seva descripció es basa en un esquelet sorprenentment complet d'un animal de la mida d'un esquirol llistat. Fou descobert el 31 de març del 2005 a Fruita (Colorado). S'assemblava a un armadillo o un formiguer gegant i probablement s'alimentava d'insectes colonials de la mateixa manera que ho fan aquests animals en l'actualitat. Altres característiques de l'esquelet indiquen que Fruitafossor windscheffeli no estava relacionat ni amb els armadillos, ni amb els ossos formiguers, ni amb cap grup modern de mamífers. Això indica que les especialitzacions requerides per alimentar-se de formigues o tèrmits han evolucionat independentment múltiples vegades en els mamífers: en Fruitafossor, en els ossos formiguers, en els numbats, en els porcs formiguers, en els pangolins i en els equidnes.
# Parc Nacional de Los Katíos

El Parc Nacional de los Katíos és un parc nacional situat al nord-oest de Colòmbia, que cobreix 720 km², entre els 50 i els 600 msnm. És part de la regió del Darién, la qual cobreix Panamà i Colòmbia. Va ser creat el 1973 sobre 520 km² i ampliat en 1979 a la seva àrea actual. Va ser declarat Patrimoni de la Humanitat el 1994. És contigu al Parc Nacional del Darién, a Panamà.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Los Katíos National Park» (en anglès). [Consulta: 10 març 2021].
# Gheorghe Zamfir

Gheorghe Zamfir (Găești, Dâmboviţa, Romania, 6 d'abril de 1941) és un músic romanès, virtuós de la flauta de Pan (nai en romanès), especialment el "nai românesc" que ell mateix va perfeccionar. És considerat per molts el millor en la seva especialitat.

## Biografia

La seva vocació inicial era la d'acordionista, però als 14 anys va canviar a la flauta de Pan, els estudis de la qual va iniciar de forma autodidacta. Surt de l'anonimat gràcies a l'etnomusicòleg suís Marcel Cellier, qui feia recerques del folklore romanès en els anys 60. Zamfir ha popularitzat la flauta de Pan, convertint-la en instrument solista destacat. Gràcies a les seves habilitats musicals i artesanals, Zamfir va construir les flautes que tocava i va arribar a perfeccionar-les de manera que va agregar més tons a l'instrument bàsic (20, 25 i 30 canyes).
El 1966 va ser nomenat director de la Ciocîrlia Orchestra, un dels conjunts estatals més prestigiosos de Romania.
El 6 de juliol del 2012 va actuar en la cerimònia inaugural de la COP 11 (11a Reunió de les Parts) del Conveni de Ramsar, al Palau del Parlament a Bucarest.
Ha gravat més de 45 àlbums originals i ha guanyat uns 120 premis, entre discos d'or i de platí. Les seves vendes superen els 100 milions de còpies.

## Actuacions a Catalunya

El 24 de setembre del 2011 va actuar al Teatre Jardí de Figueres amb l'orquestra Fanfare Ciocarlia.

## Composicions

* The Lonely Shepherd
* Folksongs From Romania
* Only Love
* Lamentation of a Lonely Shepherd

## Referències

* ↑ «Who is Gheorghe Zamfir, and what has he contributed to music?» (en anglès). eNotes.com, 23-05-2014. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2007. [Consulta: 12 maig 2016].
* ↑ «Art Alert: Renowned pianist Richard Clayderman to perform in Cairo; Zamfir featured» (en anglès). El Caire: Ahram Online, 07-03-2016. [Consulta: 12 maig 2016].
* ↑ «Eleventh meeting of the Conference of the Parties (COP 11) of the Ramsar Convention on Wetlands» (en anglès), juliol 2012. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 12 maig 2016].
* ↑ «Concerts i actes religiosos de l'església ortodoxa romanesa a Figueres». Tramuntana TV, 19-09-2011. [Consulta: 12 maig 2016].

## Enllaços externs

* Gheorghe Zamfir - Lloc web oficial
# Tony Bulandra

Tony Bulandra (Târgoviște, districte de Dâmbovița, 13 de març, 1881 – Bucarest, 5 d'abril, 1943), va ser un famós actor romanès, alumne de Constantin I. Nottara. Tony Bulandra estava casat amb l'actriu Lucia Sturdza-Bulandra (1873 - 1961).
Va estudiar al Conservatori d'Art Dramàtic, Bucarest (1902). Protagonista distingit de l'escena romanesa. Membre del Teatre Nacional de Bucarest. Aparició ocasional a alguna pel·lícula com:
* Amor fatal (1911)
* Dragoste la mănăstire (Amor al convent, 1912)
* Trenul fantomă (Tren fantasma, 1933)
Va morir l'any 1943 i va ser enterrat al "St. divendres" de Bucarest.

## Referències

* ↑ Gh Bezviconi, Necròpolis de la Capital, Institut d'Història "N. Iorga”, Bucarest, 1972, pàg. 77.

## Bibliografia

* Cristina Corciovescu, Bujor T. Rîpeanu - 1234 cineaști români (1234 cineastes romanesos)
* Ioan Massoff - Viața lui Tony Bulandra (La vida de Tony Bulandra), Editorial Socec, 1931, 304 pàgines.
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1971

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1971, disputat al circuit de Silverstone el 17 de juliol del 1971.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 12 | Jackie Stewart | Tyrrell - Ford | 68 | 1h 31' 31. 5 | 2 | 9 |
| 2 | 18 | Ronnie Peterson | March - Ford | 68 | + 36.1 s | 5 | 6 |
| 3 | 1 | Emerson Fittipaldi | Lotus - Ford | 68 | + 50.5 s | 4 | 4 |
| 4 | 26 | Henri Pescarolo | March - Ford | 67 | + 1 Volta | 17 | 3 |
| 5 | 24 | Rolf Stommelen | Surtees - Ford | 67 | + 1 Volta | 12 | 2 |
| 6 | 23 | John Surtees | Surtees - Ford | 67 | + 1 Volta | 11 | 1 |
| 7 | 22 | Jean Pierre Beltoise | Matra | 66 | + 2 Voltes | 15 | |
| 8 | 17 | Howden Ganley | BRM | 66 | + 2 Voltes | 11 | |
| 9 | 16 | Jo Siffert | BRM | 66 | + 2 Voltes | 3 | |
| 10 | 14 | François Cevert | Tyrrell - Ford | 65 | + 3 Voltes | 10 | |
| 11 | 20 | Nanni Galli | March - Ford | 65 | + 3 Voltes | 21 | |
| 12 | 8 | Tim Schenken | Brabham - Ford | 63 | Caixa canvi | 7 | |
| NC | 3 | Reine Wisell | Lotus - Pratt & Whitney | 57 | No classificat | 19 | |
| NC | 19 | Andrea de Adamich | March - Alfa Romeo | 56 | No classificat | 24 | |
| Ret | 10 | Peter Gethin | McLaren - Ford | 53 | Motor | 14 | |
| Ret | 4 | Jacky Ickx | Ferrari | 51 | Motor | 6 | |
| Ret | 5 | Clay Regazzoni | Ferrari | 48 | Pressió de l'oli | 1 | |
| Ret | 21 | Chris Amon | Matra | 35 | Motor | 9 | |
| Ret | 9 | Denny Hulme | McLaren - Ford | 32 | Motor | 8 | |
| Ret | 25 | Derek Bell | Surtees - Ford | 23 | Suspensions | 23 | |
| Ret | 6 | Mike Beuttler | March - Ford | 21 | Pressió de l'oli | 20 | |
| Ret | 2 | Dave Charlton | Lotus - Ford | 1 | Motor | 13 | |
| Ret | 7 | Graham Hill | Brabham - Ford | 0 | Accident | 22 | |
| Ret | 11 | Jackie Oliver | McLaren - Ford | 0 | Accident | 16 | |

## Altres

* Pole: Clay Regazzoni 1' 18. 1
* Volta ràpida: Jackie Stewart 1' 19. 9 (a la volta 45)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2013-10-17. [Consulta: 21 març 2010].
# Marta Guadalupe Rivera-Ferre

Marta Guadalupe Rivera-Ferre (Còrdova, 1974) és una veterinària i sociòloga espanyola, investigadora del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) i professora universitària. És també activista del canvi climàtic.
Rivera-Ferre és investigadora a Ingenio, centre mixt del CSIC i la Universitat Politècnica de València, professora a la Universitat de Vic-Universitat Central de Catalunya i membre de la Facultad Latinoamericana de Ciencias Sociales (FLACSO-España), coordina la línia de recerca «Comunitats sostenibles, innovacions socials i territoris» dins del grup de recerca Societats, Polítiques i Comunitats Inclusives. Va ser directora de la Càtedra d'Agroecologia i Sistemes Alimentaris.
És membre de l'equip editorial de les revistes International Journal of Sociology of Agriculture and Food, Journal of Sustainable Development i Sobirania Alimentària, Biodiversitat i Cultures. Ha participat com a autora líder als grups de l'ONU Avaluació Internacional del Coneixement Agrícola, la Ciència i la Tecnologia pel Desenvolupament (IAASTD, 2005-2008) i el Grup Intergovernamental sobre el Canvi Climàtic (IPCC, 2010-2014). És coautora de l'informe Impactos, vulnerabilidad y adaptación al cambio climático de la apicultura mediterránea (2016), per abordar els problemes causats pel canvi climàtic que ja estan afectant l'apicultura de la costa mediterrània de la península Ibèrica, com ara la sequera, els canvis en la floració o interaccions plantes–polinitzadors.
Amb un perfil multidisciplinari en l'anàlisi de la societat i el medi ambient dins dels sistemes agroalimentaris, té un interès particular en els sistemes agroalimentaris alternatius sota el paradigma de la sobirania alimentària i, més recentment, en l'anàlisi de teories feministes i de comuns que puguin ser adoptades per la recerca agroalimentària.

## Obra

* Comunes reproductivos (Los Libros De La Catarata, 2022)

## Referències

* 1 2 «Marta G. Rivera-Ferré». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ Cerrillo, Antonio «Marta G. Rivera Ferre, una doctora contra los daños del clima. La investigadora del CSIC es una de las autoras del informe sobre los impactos del calentamiento del grupo de expertos de la ONU». La Vanguardia, 05-03-2022 [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ Riu, Manel «Marta G. Rivera Ferre “Si no vols menjar carn, perfecte, però no et fiquis amb els ramaders”». Crític, 10-05-2022 [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ Viciosa, Mario. «Rivera-Ferre: “No puede pagar la adaptación climática quien tiene menos”» (en castellà). Newtral, 07-04-2022. [Consulta: 27 octubre 2024].
* ↑ «Marta Guadalupe Rivera Ferre». Ingenio CSIC-UPV. [Consulta: 27 octubre 2024].
* ↑ Magdalena, Borkowska; Climent, Neus; Pulido, Ángela. «Apicultores valencianos exigen ayudas para la producción y distribución de miel autóctona» (en castellà). El Salto, 02-12-2023. [Consulta: 27 octubre 2024].