OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Daniela Rubio Moreno

Daniela Rubio Moreno (Barcelona, 20 d'agost de 2007) és una actriu catalana, coneguda pels seus papers de Milagros Palacios a la telenovel·la Acacias 38 i Adéle Uribe a la sèrie El internado: Las Cumbres.

## Carrera

Daniela Rubio va començar a endinsar-se al món de les arts des de molt jove, gràcies al seu interès per elles. Va començar a practicar el piano, la dansa moderna i es va inscriure en alguns cursos de cant. Va tenir l'oportunitat de treballar en alguns anuncis impresos i, de mica en mica, va aconseguir alguns papers en curtmetratges i en sèries de televisió.
El 2017, va aparèixer al curtmetratge Leones dirigit per Daniel Sánchez Arévalo. L'any següent, el 2018, va interpretar el paper d'Aurora de nena al curtmetratge Canasta dirigit per Gracia Querejeta.
El 2018, va interpretar el paper d'Isabel a la sèrie Presunto culpable. L'any següent, el 2019, va interpretar el paper d'Ana Montrell de nena a la sèrie La caza - Monteperdido. També el 2019, va interpretar el paper de Luna a la pel·lícula La influencia, dirigida per Denis Rovira.
El 2019, va interpretar el paper de Milagros Palacios a la telenovel·la Acacias 38. L'any següent, el 2020, va interpretar el paper de Luna Blázquez Gómez a la sèrie Caronte. També el 2020, va interpretar el paper de la filla de Mayte a la sèrie Desaparecidos. Aquell mateix any va interpretar el paper de Berta al curtmetratge De quién es tu piel, dirigit per Rebeca Alemañy.
El 2020 i 2021 va interpretar el paper de Sandra a la sèrie Cuéntame. El 2021 i 2022 va interpretar el paper d'Adele Uribe a la sèrie El Internado: Las cumbres. El 2022 va interpretar el paper de Carla a la pel·lícula No haberlos tenido dirigida per Víctor García León.

## Referències

* ↑ «Daniela Rubio – Bedelka Talent».
* ↑ «Daniela Rubio» (en anglès americà).
* ↑ «Daniela Rubio» (en castellà).
* ↑ SensaCine.com.mx. «Daniela Rubio» (en espanyol de Mèxic).
* ↑ «Daniela Rubio filmografia».
* ↑ «Leones. Cortometraje español sobre las casas Ronald McDonald» (en castellà), 14 giugno 2017.
* ↑ «Canasta. Cortometraje español de Gracia Querejeta» (en castellà), 11 maggio 2018.
* 1 2 «Daniela Rubio Archivos» (en castellà).
* ↑ «Daniela Rubio (La caza. Monteperdido)» (en castellà).
* ↑ «Daniela Rubio attends "La Influencia" premiere at Palacio de la...» (en italià).
* ↑ «Actress Daniela Rubio attends "La Influencia" photocall at Sony...».
* ↑ «Una Vita: Daniela Rubio sarà Milagros Palacios».
* ↑ «Una Vita, Daniela Rubio è Milagros Palacios. Tutto sulla giovanissima attrice della Soap».
* ↑ «Los seres queridos» (en anglès). Desaparecidos. IMDb.com, Inc.. [Consulta: 8 abril 2022].
* ↑ «"Cuéntame" Extraños en la noche(vieja) (TV Episode 2020) - IMDb». [Consulta: 5 abril 2022].
* ↑ Por Marieta Taibo y Fotos: Hervás, Archer Realización: Daniela Gutiérrez. «Daniela Rubio ('El internado: Las Cumbres'): "No he pensado en el fenómeno fan"» (en espanyol europeu), 19-02-2021.
* ↑ «No haberlos tenido» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2022].
# Can Wertheim

Can Wertheim és una obra del municipi de Teià (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta quadrangular i estructura pràcticament cúbica, coberta amb una teulada a quatre vessants i una torre llanterna al centre, amb coberta piramidal. Als angles de la casa i al nivell de la cornisa hi ha dues garites. A la façana SO és interessant el minvell del segon pis, damunt la galeria porxada. Interiorment hi ha una escala cèntrica que distribueix els espais i porta fins a la torreta mirador o llanterna. La façana principal té tres balcons a cadascun dels dos pisos que formen l'edifici, i a la planta baixa una porta central i dues finestres laterals. Tant la porta com els balcons i les finestres tenen llinda i brancals de pedra, amb els angles motllurats.

## Història

La casa va pertànyer a un banquer barceloní fins que els trasbalsaments econòmics de finals del segle xix l'afectaren, i la casa passà a un altre propietari. Actualment pertany a l'empresa Hispano Olivetti, que l'utilitza com a casa de colònies per als fills dels seus treballadors.

## Enllaços externs

* https://invarquit.cultura.gencat.cat/card/9075
# Lachlan Woods

Lachlan Woods és un actor australià.

## Carrera

El 2011 es va unir al ventall recurrent de la sèrie Winners & Losers, on va interpretar el paper de Chris Jones fins al 2012. Aquell mateix any va aparèixer en la pel·lícula Underbelly Files: The Man Who Got Away on va interpretar al detectiu de la policia Saville.
L'1 d'agost del 2012 va aparèixer com a convidat en la sèrie australiana Neighbours on va interpretar a Alex Delpy, un entrenador en pràctiques per parts que contracta Sonya Mitchell perquè la doni suport a ella i a Toadie Rebecchi per fer exercicis durant el seu embaràs. Lachlan va interpretar a Alex fins al 7 de desembre del mateix any.

## Filmografia
### Sèries de Televisió

| Any | Sèrie | Personatge | Notes |
| 2013 | Better Man | troy Watson | episodi # 1.4 - minisèrie |
| 2012 | Neighbours | Alex Delpy | 4 episodis |
| 2011 - 2012 | Winners &amp; Losers | Chris Jones | 6 episodis |

### Pel·lícula

| Any | Títol | Personatge | Notes |
| 2014 | The Menkoff Method | David Cork | Junt amb Noah Taylor, Robert Taylor, David Whiteley, Jane Allsop, Catherine McClements & Brett Cousins |
| 2011 | Underbelly Files: The Man Who Got Away | detectiu Saville | Junt amb Toby Schmitz, Clara van der Boom, Aaron Jeffery, Brendan Cowell, Josh Lawson & Toby Wallace |
| 2011 | Harold Holt Is Dead | - | curt - al costat d'Emily Thomas |
| 2010 | sigui Legs | Raf | curt - al costat de Paul Blenheim, Don Bridges & Kade Greenland |
| 2009 | how Unfortunate | porter | curt - al costat de Vincent Chan & Nicole Gulasekharam |

### Productor

| any | Títol | notes |
| 2011 | Harold Holt Is Dead | curt - productor executiu |

### teatre

| any | obra | personatge | Director (a) | teatre | notes |
| 2011 | Hamlet | Rosencrantz | Simon Phillips | Melbourne Theatre | Al costat d'Eryn-Jean Norvill, Garry McDonald, Brian Vriends, Ewen Leslie i John Adam |
| 2010 | Richard III | - | Simon Phillips | Melbourne Theatre | Junt ambRoger Oakley, Nicholas Bell, Deidre Rubenstein, Meredith Penman & Ewen Leslie |
| 2009 | invisible Stains | rus | Tanya Gerstle | Performing Arts Building | - |

## Referències

* ↑ «Lachlan Woods». IMDb. [Consulta: 9 setembre 2016].
* ↑ Hamlet :: Melbourne Theatre Company
* ↑ «REVIEW: Hamlet | Sumner Theatre, Melbourne». Arxivat de l'original el 2011-12-30. [Consulta: 22 març 2019].
* ↑ Malvern East actor s takes on paradox

## Enllaços externs

* Actor> Lachlan Woods Arxivat 2012-03-20 a Wayback Machine.
# Michael Krause

Michael Krause fou un jugador d'hoquei sobre herba alemany que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1968 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic, on fou quart en la competició d'hoquei sobre herba. Quatre anys més tard, als Jocs de Munic, va guanyar la medalla d'or en la mateixa competició. El 1976, a Montreal, va disputar els seus tercers, i darrers, Jocs Olímpics. En ells fou cinquè en la competició d'hoquei sobre herba. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat d'Europa de 1970 i una de plata al Campionat del Món de 1973. Entre 1966 i 1976 va disputar 82 partits amb la selecció alemanya.
A nivell de clubs va jugar al Schwarz-Weiß Köln. Entre 1993 i 1999 va ser president de la Federació Alemanya d'Hoquei. Va ser membre del Comitè Olímpic Nacional d'Alemanya.

## Referències

* ↑ «Nachruf Michael Krause» (en alemany). [Consulta: 24 febrer 2025].
* 1 2 3 4 5 «Olympedia – Michael Krause». [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ «hockey.de». [Consulta: 24 febrer 2025].
# David Byrne (polític)

David Byrne (Monasterevin, Irlanda 1947) és un jutge i polític irlandès que fou Comissari Europeu de Salut i Protecció al Consumidor entre 1999 i 2004.

## Biografia

Va néixer el 6 d'abril de 1947 a la ciutat de Monasterevin, població situada al Comtat de Kildare. Va estudiar dret a la Universitat de Dublín, i un cop llicenciat ha estat advocat i jutge en totes les instàncies judicials del seu país, al Tribunal de Justícia de les Comunitats Europees i al Tribunal Internacional d'Arbitratge entre 1990 i 1997.

## Activitat política

Membre del Fianna Fáil l'any 1997 fou nomenat Fiscal General d'Irlanda per la coalició governamental. Com un dels negociadors de l'Acord del Divendres Sant de 1998 va elaborar i supervisar les grans reformes constitucionals que exigiren l'acord, que va ser aprovat per referèndum al maig del mateix any. Byrne també va informar sobre les esmenes constitucionals necessàries perquè Irlanda ratifiqués el Tractat d'Amsterdam.
El setembre de 1999 fou proposat pel govern com a membre de la Comissió Europea, esdevenint Comissari Europeu de Salut i Protecció al Consumidor en la Comissió Prodi, càrrec que va compartir des de l'1 de maig de 2004 amb el txec Pavel Telička fins al final del mandat el novembre del mateix any.
# Manuel Filibert de Savoia-Carignano

Manuel Filibert de Savoia-Carignano (Moûtiers, ducat de Savoia, 28 d'agost de 1628- Torí, Itàlia, 23 d'abril de 1709) és un príncep descendent dels Savoia-Carignano, branca menor de la casa de Savoia i hereu del títol príncep de Carignano (1656-1709), comte de Clermont.

## Biografia

Manuel Filibert neix el 20 d'agost de 1628 a Moûtiers, al ducat de Savoia. És fill del príncep Tomàs de Savoia-Carignan, i de Maria de Borbó, comtessa de Soissons. La seva mare pareix en un viatge cap a o en procedència de la Vall d'Aosta. Els habitants de la vall ofereixen a la princesa un mul com a regal.
Manuel Filibert neix sord i aprèn a comunicar-se amb els seus pròxims llegint els llavis i pronunciava algunes paraules amb dificultat. La seva discapacitat preocupa molt tota la seva família. Molt jove, és enviat amb un preceptor espanyol, Manuel Ramírez de Carríon, professor de sords d'anomenada. Sembla que el seu pare va saber d'aquest professor quan va dirigir els exèrcits espanyols.
Durant el setge de Pavia de 1655, és al costat amb el seu pare, Tomàs de Savoia-Carignano. En el transcurs de la batalla de Torí de 1706, el príncep és detingut per les tropes franceses. Mor el 23 d'abril de 1709.

## Casament i descendència

Manuel Filibert de Savoia es va casar el 7 de novembre de 1684 amb Angélique Catherine d'Este (1656 † 1722), filla de Borso d'Este i de Hyppolita d'Este. Aquest casament va ser desaprovat per Lluís XIV de França que volia que Manuel Filibert es casés amb una princesa francesa. L'any 1685, després de la intervenció de Víctor Amadeu II de Savoia, obté el permís de Lluís XIV de tornar a Torí.
Manuel Filibert i Angélique Catherine van tenir dues filles i dos nois, dels quals només el seu fill Vittorio Amadeo tindria descendència.
* Marie-Victoire (1687 † 1763), casada l'any 1721 amb Giuseppe Malabaila († 1735), comte de Cercenasco
* Isabelle-Louise (1688 † 1767), casada tres vegades amb Taparelli, comte de Lagnasco, Eugenio, comte Cambiano di Ruffia i Savigliano Carlo Biandrate di San Giorgio
* Victor Amadeu I (1690 † 1741)
* Thomas-Philippe-Gaston (1696 † 1715)

## Referències

* ↑ Comté restitué par le traité du 30 août 1696 qu'il revendra le 7 mai 1702 à la Princesse d'Harcourt, morte à Clermont le 12 avril 1715, dans: Précis statistique sur le canton de Clermont (Oise), par Louis Graves, 1838, p.79/211.pp.
* ↑ M. Million Recueil des mémoires et documents de l'Académie de la Val d'Isère, 3, 1875, pàg. 20-21 [Consulta: novembre 2017].
* ↑ Harlan Lane. Quand l'esprit entend : Histoire des sourds-muets (en francès). Odile Jacob, 1991, p. 106. ISBN 978-2-73816-263-2.
* ↑ Yann Cantin, Angélique Cantin, Les silencieux de France, 1450-1920, Dictionnaire biographique des grands sourds en France, coll. Archives et Culture, 2017, 351 pages, page 29.
# Francisco Denis Diez

Francisco Denis Diez, (León, 1898 - Sallent, 3 de juny de 1949) conegut com "el Català", fou un sindicalista anarquista espanyol, membre de la Confederació Nacional de Treballadors (CNT).
Durant la Guerra Civil fou comissari del 482.º batalló de la 121.ª Brigada Mixta, integrada en la 26.ª Divisió —antiga Columna Durruti. Al gener de 1939 fou ferit en combat a Montsec. Després, s'exilià a França, al final del conflicte.
Tornà a Espanya i l'any 1943 començà la seva activitat com a guerriller antifranquista, destacant com a guia i enllaç fronterer amb el maquis llibertari que actuava a Catalunya. Va establir passos segurs a través dels Pirineus pels guerrillers antifranquistes, els quals van ser usats, entre d'altres, pels grups de Josep Lluís Facerías, Francisco Sabaté Llopart i «Los Maños» de Wenceslao Jiménez Orive. L'any 1948 va ser ell qui va evacuar per la frontera al doctor José Pujol Grua, a més d'en Juan Cazorla Pedrer, en Tomás Germinal Gracia Ibars i en Josep Lluís Facerías, en Guillermo Ganuza Navarro, en Pere Adrover Font, etc.
El 29 de maig de 1949 entrà clandestinament per última vegada a Espanya, sent detingut el 3 de juny prop de Gironella, quan marxava cap a Manresa en missió orgànica. Francisco Denís Díez va ser portat a la caserna de la Guàrdia Civil de Sallent, on es suïcidà ingerint una càpsula de cianur que sempre duia amagada en un botó de la roba per evitar delatar als seus companys. La Jefatura de Policía de Barcelona va emetre un comunicat a la premsa sobre el suïcidi, en el qual constava com a comunista.

## Referències

* ↑ «Biografia DENÍS DIÉZ, Francisco « CATALÁ »» (en francès). Losdelasierra, 01-09-2007. [Consulta: 15 maig 2021].
* ↑ «Francisco Denís Díez (1899-1949)». Estel Negre. [Consulta: 15 maig 2021].
* ↑ Martínez de Sas, María Teresa; Pagès i Blanch, Pelai Diccionari biogràfic del moviment obrer als països catalans, 12-2000.
# Epifania

Epifania al cristianisme és la festa de l'adoració a Jesús dels tres Reis o Savis d'Orient, tradicionalment celebrada el 6 de gener, que amb llur presència manifestaven el reconeixement del paper de Jesús com a Messies. La paraula que deriva del grec ἐπιφάνεια i que significa aparició, manifestació. Es refereix a a l’acció de mostrar-se levitant per damunt de la superfície. És un motiu freqüent en l'art religios.
Epifania, en recerca qualitativa, concretament en l'autobiografia, és un moment que l'informador o persona investigada troba especialment rellevant i significatiu.
El terme epifania pot entendre's a la Septuaginta, segons Giacomo Cannobio, com una traducció del concepte de «glòria de Déu» que indica les empremtes de la seva presència.
En la narració de la Bíblia, Jesús es donà a conèixer a diferents persones i en diferents moments, però el món cristià celebra com a epifanies tres esdeveniments concrets:
* L'epifania davant els Reis d'Orient i que se celebra el dia 6 de gener de cada any.
* L'epifania a Joan Baptista al riu Jordà.
* L'epifania als seus deixebles i començament de la seva vida pública amb el miracle de Canà amb què indica la seva actuació pública.
James Joyce (1881-1941) va fer de l'epifania un gènere literari com una «una manifestació espiritual sobtada, ja sigui en la vulgaritat de la parla o del gest o en una fase memorable de la mateixa ment».

## Referències

* 1 2 «l'Epifania». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «epifania». A: Diccionari etimològic. 4a edició 2004, 1996, p. 323. ISBN 9788441225169.
* ↑ Pabón S. de Urbina, José M.; Reglà i Jiménez, Vicenç; et alii. «ἐπιφάνεια». A: Diccionari manual grec clàssic-català. Barcelona: Larousse, 2011, p. 246. ISBN 978-84-7153-909-0.
* ↑ «epifania – AVL». La Paraula del dia. Acadèmia Valenciana de la Llengua, 09-01-2018. [Consulta: 22 febrer 2025].
* ↑ Gibbs, Graham. El análisis de datos cualitativos en investigación cualitativa (en castellà). Madrid: Morata, Octubre 10, 2012, p. 200. ISBN 9788471126856.
* ↑ Cannobio, Giacomo «Interpretazioni e prospettive» (en italià). Annales theologici, 25, 2, 30-11-2011, pàg. 391–420.
* ↑ Canobbio, Giacomo. Nessuna salvezza fuori della Chiesa? (en italià). Brescia: Queriniana, p. 416. ISBN 978-88-399-0838-4.
* ↑ Mateu; Déu. «2 El futur Rei anunciat a uns mags i alliberat prodigiosament». A: La Bíblia [Consulta: 22 febrer 2025].
* ↑ «I: Epiphanies». James Joyce Collection. University at Buffalo. [Consulta: 22 febrer 2025].

## Vegeu també

* Nit de Reis
* Dia de Reis
* Teofania
# Guillaume Amontons

Guillaume Amontons (París, 31 d'agost de 1663 - París, 11 d'octubre de 1705) va ser un físic i inventor francès.
Fill d'un advocat que havia abandonat Normandia, la seva província natal, per establir-se a París. Aviat es va interessar en la millora dels instruments emprats en els experiments físics.
L'any 1687 va presentar a l'Academy of Sciences un higròmetre que ell mateix havia inventat, i l'any 1695 va publicar el llibre Remarques et expériences phisiques sur la construction d'une nouvelle Clepsidre, sur les Baromètres, Thermomètres & hygromètres.
Ja l'any 1699 va publicar diverses investigacions sobre fricció, i el 1702-1703 dos notables documents sobre la termometria. Va dur a terme experiments amb un termòmetre d'aire, en el qual la temperatura es mesurava mitjançant la longitud d'una columna de mercuri; va assenyalar que l'extrem fred d'un termòmetre de tals característiques hauria d'eliminar per complet l'emanació d'aire. Va ser per tant, el primer a reconèixer que l'ús de l'aire com substància termomètrica conduïx a la deducció de l'existència del zero absolut.
L'any 1704 va advertir que els baròmetres poden veure's afectats per la calor, així com pel pes de l'atmosfera, i l'any següent va analitzar baròmetres sense mercuri per al seu ús en el mar.
Amontons, que a causa d'una malaltia es va quedar completament sord a una edat molt primerenca, va morir a París l'11 d'octubre de 1705.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Amontons, Guillaume». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 133. ISBN 8429270043.
* 1 2 3 4 «Amontons, Guillaume». A: Encyclopædia Britannica (en anglès). volum 11, 1911.
* ↑ Amontons, Guillaume. Remarques et experiences phisiques sur la construction d'une nouvelle clepsidre sur les barometres, termometres et higrometres (ebook gratuit) (en francès). París: Jean Jombert, 1723-1795.
# Georg Preidler

Georg Preidler (Graz, 17 de juny de 1990) és un ciclista austríac, va ser professional del 2010 al 2019.
El 2015 i el 2017 es proclamà campió nacional en contrarellotge. Va participar en uns Jocs Olímpics. Va ser acusat de dopatge l'any 2019 i va perdre els resultats des de l'1 de febrer de 2018 a 5 de març de 2019.

## Palmarès

* 2011
** 1r a la Toscana-Terra de ciclisme
** 1r al Gran Premi Palio del Recioto
* 2015
** Campió d'Àustria en contrarellotge
* 2017
** Campió d'Àustria en contrarellotge
* 2018
** Campió d'Àustria en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Polònia

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2013. 36è de la Classificació general
* 2018. Abandona (11a etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2014. 27è de la classificació general
* 2016. 26è de la classificació general
* 2017. 71è de la classificació general
* 2018. 29è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2015. 87è de la classificació general
* 2016. 56è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Georg Preidler» (en francès). Memoire du cyclisme. [Consulta: 22 febrer 2025].
* ↑ «Georg Preidler» (en anglès). Olympedia. [Consulta: 22 febrer 2025].
* ↑ «L'autrichien Georg Preidler avoue-s'etre dope» (en francès). lequipe, 04-03-2019. [Consulta: 22 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Filògel

El Filògel o Filògelos (en grec antic Φιλόγελως Philógelos, ‘amant del riure’) és la recopilació d'acudits més antiga conservada.
Està escrita en grec i el llenguatge usat indica que va poder haver-se elaborat al segle iv, segons William Berg. S'atribueix a Hièrocles i Filagri, sobre els qui se sap poc. A causa que en l'acudit 62 s'esmenta la celebració dels mil anys de Roma, potser la recopilació té una data posterior a aquest succés del 248 dC. Encara que és la col·lecció d'acudits més antiga conservada, se sap d'altres anteriors. Ateneu explica que Filip II de Macedònia va pagar perquè un club social d'Atenes escrivís els acudits sobre els seus membres, i a principis del segle II a. C. Plaute va encarregar dues vegades a un personatge a esmentar llibres d'acudits.
La recopilació conté 265 acudits categoritzats per temes tals com a professors i alumnes, o intel·lectuals i ximples. En anglès ha estat publicada com a llibre electrònic multimèdia en línia, titulat Philogelos: The Laugh Addict, en el que Jim Bowen narra les traduccions de William Berg dels acudits.

## Edicions

* Boissonade, Jean François. Hierokles kai Philagrios. G. Pachymeris declamationes XIII quarum XII ineditæ, Hieroclis et Philagrii grammaticorum φιλόγελως longe maximam partem ineditus. París: Dumont et Leleux, 1848. OCLC 257558364.
* Eberhard, Alfred. Philogelos: Hieroclis et Philagrii facetiae. Berlín: H. Ebeling y C. Plahn, 1869. OCLC 9823879.
* Baldwin, Barry. The Philogelos or laughter-lover. Ámsterdam: Gieben, 1983. ISBN 9789070265458.
* González Suárez, Manuel. Philógelos (El chistoso). Madrid: Ediciones Clásicas, 2010. ISBN 978-84-7882-712-1.

## Notes

* 1 2 «Dead Parrot sketch ancestor found» (en anglès). BBC News, 13-11-2008. [Consulta: 18 novembre 2008].
* 1 2 Quinn, John T. «45 Jokes from The Laughter Lover» (en anglès), 2001. Arxivat de l'original el 2016-07-21. [Consulta: 18 novembre 2008].
* ↑ Jennings, Victoria. «R.D. Dawe, Philogelos. München/Leipzig: K.G. Saur, 2000» (en anglès), 05-06-2001. [Consulta: 18 novembre 2008].
* ↑ Laes, Christian. «M. Andreassi, Le facezie del Philogelos. Barzellette antiche e umorismo moderno» (en anglès), 18-09-2005. [Consulta: 18 novembre 2008].

## Enllaços externs

* Texts grecs al lloc de la Bibliotheca Augustana (Augsburg).
* 45 acudits del Arxivat 2016-07-21 a Wayback Machine. Philogelos Arxivat 2016-07-21 a Wayback Machine. (anglès)
# Festa de la Carxofa de Benicarló

La Festa de la Carxofa és una festa tradicional de Benicarló.
Se celebra cada any la tercera setmana de gener al voltant del món de la carxofa de Benicarló, producte amb denominació d'origen des del 1998. Des de l'any 2014 està declarada com a festa d'interés turístic autonòmic al País Valencià.
És un esdeveniment popular i gastronòmic on es realitzen demostracions de pinxos, jornades gastronòmiques, degustacions populars, tot al voltant de la carxofa de Benicarló. Hi participen restaurants de Benicarló i de la comarca del Baix Maestrat, juntament amb agrupacions relacionades amb la cuina i l'hostaleria.
El 2019 s'hi van servir 18.000 racions, 3.000 més que l'any anterior. La «torrà popular» va arribar als 3.000 kg de carxofes i més de 800 persones van participar al showcooking. El mercat municipal va duplicar les vendes i 4.200 persones van participar en les visites guiades.

## Referències

* ↑ «La Festa de la Carxofa de Benicarló, la primera de la temporada». [Consulta: 10 setembre 2019].
* ↑ valor, www.valua.es - Website con. «La Festa de la Carxofa, declarada Festa d'Interés Turístic Autonòmic». [Consulta: 22 novembre 2017].
* ↑ «[http://www.turisme.gva.es/turisme/es/files/pdf/FITCV_v_2017.pdf Llistat de festes d'interés turístic de la Comunitat Valenciana declarades per la Generalitat]». Turisme.gva.es, 19-10-2017. [Consulta: novembre 2017].
* ↑ «Ajuntament de Benicarló - Festa de la Carxofa». [Consulta: 21 novembre 2017].
* ↑ «XXIV Festa de la Carxofa de Benicarló 2017». Ajuntamentdebenicarlo.org, 2017. [Consulta: novembre 2017].
* ↑ «Cifras de récord que encumbran la Festa de la Carxofa» (en castellà), 30-01-2019. [Consulta: 10 setembre 2019].

## Enllaços externs

* Vídeo a À Punt