OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alfons Durán-Pich

Alfons Durán-Pich, és un sociòleg, psicòleg, escriptor i empresari català. És convidat a televisions (TV3, Betevé, etcètera) i ràdios (Catalunya Ràdio, Rac1, Com Ràdio) com a tertulià polític, analista econòmic i també com a conferenciant. Ha escrit una quinzena de llibres.
Es va llicenciar en sociologia per la universitat de Deusto, i en psicologia per la universitat de Barcelona. També es va diplomar en administració d'empreses per la Stanford Business School, i graduar en periodisme a Madrid.
Va fer estudis de macro i microeconomia a la universitat d'Irvine (Califòrnia) i de mercats financers a la Universitat Yale (EEUU). Va exercir de professor titular de màrqueting d'ESADE.
Ha estat president executiu o conseller delegat d'empreses alimentàries, química industrial, publicitat, consultoria estratègica, responsabilitat social corporativa i d'altres.
És membre de la Conway Hall Ethical Society, American Marketing Association, Academy of Management, Skeptics Society, i del Col·legi Oficial de Psicòlegs de Catalunya.

## Obra escrita (selecció)

* No deixis que el vell entri a casa. Parcir Edicions Selectes, 2024.
* El capitalisme i el seu setè de cavalleria. Parcir Edicions Selectes, 2022.
* Memorial per als desmemoriats. Llibres Parcir, 2021.
* L'oligarca camuflat. Navona Editorial, 2019.
* Se'n va la recessió, la crisi és queda. Angle Editorial, 2014.
* Catalunya, a la independència per la butxaca. Angle Editorial, 2012.
* Pequeño diccionario critico. 2009.
* Ajuste de cuentas. Ediciones Apostrofe, 1997.
* Psicología de la publicidad y de la venta. Ceac, 1982.

## Referències

* ↑ CCMA. «Més 324 - Alfons Durán-Pich ens presenta l'assaig "El capitalisme i el seu setè de cavalleria. D'Adam Smith a l'economia de casino" - 3Cat». [Consulta: 11 setembre 2024].
* ↑ «Alfons Durán-Pich: "De cada 100 $ que es mouen al món, 95 són aire"», 03-06-2019. [Consulta: 11 setembre 2024].
* 1 2 «"Sóc capitalista, però aquest capitalisme no m'agrada!"», 30-04-2022. [Consulta: 11 setembre 2024].
* ↑ «Entrevista a Alfons Durán-Pich a Betevé (Televisió de Barcelona) per Carles Flavià».
* ↑ «Alfons Durán-Pich: “El capitalisme està amortitzat; han canviat les regles”». [Consulta: 11 setembre 2024].

## Fonts

* https://www.viaempresa.cat/economia/duran-pich-poder-oligarca-capitalisme_2166712_102.html
* https://www.elnacional.cat/ca/politica/unitat-espanya-independencia-duran-pich_258303_102.html
* https://lafinestralectora.cat/autor/alfons-duran-pich/
* https://www.navonaed.com/ca/libro/l-oligarca-camuflat_107654/
* https://www.nuvol.com/llibres/alfons-duran-pich-el-capitalisme-esta-amortitzat-han-canviat-les-regles-17314
* https://www.ccma.cat/3cat/alfons-duran-pich-ens-presenta-lassaig-el-capitalisme-i-el-seu-sete-de-cavalleria-dadam-smith-a-leconomia-de-casino/video/6153609/
* https://beteve.cat/terricoles/alfons-duran-pich/
# Ferro meteorític

El ferro meteòric o ferro meteorític, és un metall natiu que es troba en els meteorits que es componen de ferro i níquel principalment en la forma de fases minerals de kamacita i taenita. El ferro meteòric és la majoria dels meteorits de ferro però també es troba en altres meteorits. A banda de quantitats menor de ferro tel·lúric, el ferro meteòric és l'únic metall natiu natural de l'element ferro a la superfície de la Terra.

## Mineralogia

La major part del ferro meteòric consisteix en taenita i kamacita. La taenita és un cúbic centrat en la cara i una kamacita, un aliatge níquel-cúbic centrat en el cos.
El ferro meteòric es pot distingir del ferro tel·lúric per la seva microestructura i potser també per la seva composició química, ja que el ferro meteorític conté més níquel i menys carboni.
Quantitats traça de gal·li i germani en el ferro meteòric es poden usar per distingir els diferents tipus de meteorits.

## Ús cultural i històric

Abans de l'arribada de la fosa de ferro, el ferro meteòric era l'única font de ferro, a part de quantitats menors de ferro tel·lúric. El ferro meteoric ja s'utilitzava abans de l'inici de l'era de ferro per fer objectes, eines i armes.

### Edat del Bronze

Molts exemples del treball del ferro des de l'Edat del Bronze han estat confirmats com d'origen meteoritic.
* A l'antic Egipte es va trobar un compàs de metall de ferro en un cementiri prop de Gerzeh que contenia un 7,5% de Ni. Datat del voltant de 3200 aC.

## Referències

* ↑ Rehren T, et al., "5,000 years old Egyptian iron beads made from hammered meteoritic iron", Journal of Archaeological Science 2013 text
* 1 2 Fleming, Stuart J.; Schenck, Helen R. History of Technology: The Role of Metals. UPenn Museum of Archaeology, 1989, p. 67. ISBN 978-0-924171-95-6.
* ↑ Lovering, John F.; Nichiporuk, Walter; Chodos, Arthur; Brown, Harrison «The distribution of gallium, germanium, cobalt, chromium, and copper in iron and stony-iron meteorites in relation to nickel content and structure». Geochimica et Cosmochimica Acta, 11, 4, 31-12-1956, pàg. 263–278. DOI: 10.1016/0016-7037(57)90099-6.
* ↑ Waldbaum, J. C. and James D. Muhly; The first archaeological appearance of iron and the transition to the iron age chapter in The coming of the age of iron, Theodore A. Wertme. ed., Yale University Press, 1980, ISBN 978-0300024258
* 1 2 Jambon, Albert «Bronze Age iron: Meteoritic or not? A chemical strategy.». Journal of Archaeological Science. Elsevier BV, 88, 2017, pàg. 47–53. DOI: 10.1016/j.jas.2017.09.008. ISSN: 0305-4403.
* ↑ «Pre-Dynastic Iron Beads from Gerzeh, Egypt». ucl.ac.uk. Arxivat de l'original el 7 d’abril 2015. [Consulta: 28 desembre 2012].
* ↑ Rehren, Thilo; Belgya, Tamás; Jambon, Albert; Káli, György; Kasztovszky, Zsolt «5,000 years old Egyptian iron beads made from hammered meteoritic iron». Journal of Archaeological Science, 40, 31-07-2013, pàg. 4785–4792. DOI: 10.1016/j.jas.2013.06.002.

## Enllaços externs

* Pictures of the iron beads of Gerzeh and other artifacts from tomb number 67
# Fiacre

Fiacre (en irlandès Fiáchra, en llatí Fiacrius, Fiacrus) és un monjo d'origen irlandès, que hauria creat als segle vii un monestir prop de Meaux, actualment a França. Va néixer vers 590 a Connacht i morir a Meaux el 30 d'agost del 670 Després de la seva mort el lloc on va fundar el monestir va prendre el nom de Saint-Fiacre i esdevenir un centre de romeria famós. És el sant patró dels jardiners.
En la religió catòlica és venerat com a sant, que ajudaria amb problemes d'hemorroides, dit en francès «el mal de Sant Fiacre», dels xancres i dels càncers. Hi ha molts variants del seu nom: Fiachra, Fiacer, Feacar, Ficker, Fefrus, Fieg, Fiancorus, Fithoc, Futtach, Muffett i Musset. La seva efígie ornava l'oficina de carruatges del carrer rue Saint-Antoine de París, i el mot fiacre va esdevenir sinònim de cotxe de lloguer. En els Jardins del Real de València hi ha una capelleta dedicada al sant com a patró dels jardiners.

## Uns llocs de veneració

* Cuy-Saint-Fiacre
* Dison
* Meaux
* Sant Fieg
* Saint-Fiacre (Seine-et-Marne)
* Tournay
* Wisbecq (Rebecq)

## Referències

* ↑ Mervin Archdall, Monasticon hibernicum: or, A history of the abbeys, priories, and other religious houses in Ireland; interspersed with memoirs of their several founders and benefactors, and of their abbots and other superiors, to the time of their final suppression
* ↑ «Fiacrius», Vollständiges Heiligen-Lexikon, volum 2, Augsburg, 1861, pàgines 201-202.
* ↑ John Canon O'Hanlon, Lives of the Irish Saints, with special festivals, commemorations of Holy persons. Dublin, James Duffy and Sons, 1873, pàgina 426
* ↑ «Fiacre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Pastel de sangre

Pastel de sangre és un film de terror rodat l'any 1971,compost de quatre esquetxos, primeres obres dels directors Jaime Chávarri, Emilio Martínez Lázaro, Josep Maria Vallès i Torner i Francesc Bellmunt.

## Referències

* ↑ «Cine Archivo // Ficha Película». [Consulta: 9 maig 2021].
* ↑ «Pastel de sangre (1971)» (en castellà). [Consulta: 9 maig 2021].
# Foquisme

El foquisme és una teoria política i tàctica militar revolucionària inspirada pel Che Guevara i desenvolupada per Régis Debray.

## Teoria

En el llibre La guerra de guerrillas, Guevara va postular que l'experiència de la Revolució Cubana demostrava que «no sempre cal esperar que es donin totes les condicions per a la revolució», ja que un petit focus que iniciés accions típiques de la guerra de guerrilles podria aconseguir amb relativa rapidesa que la revolució s'estengués, obtenint així l'aixecament de les masses i l'enderrocament del règim. Guevara estimava vàlides aquestes consideracions principalment per als països amb menys desenvolupament industrial, i sostenia que els «focus» havien de prendre com a base social la pagesia.
La teoria es va posar en pràctica, en mans del propi Guevara, per primera vegada al Congo, amb Laurent-Désiré Kabila, i per segona vegada a Bolívia. La Guerrilla de Ñancahuazú, però, va acabar amb la captura i mort de Guevara i el seu grup de revolucionaris per part de l'exèrcit bolivià amb el suport de la CIA estatunidenca.
Durant les dècades de 1970 i 1980, grups de diverses tendències polítiques, i no només en països del Tercer món, van adoptar el foquisme com a tàctica, com és el cas de les Forces Populars d'Alliberament Farabundo Martí en lluita contra la dictadura militar a El Salvador. Cap, però, no va poder fer efectiva una revolució socialista. El foquisme, tot i rebre nombroses crítiques des del marxisme, ha estat utilitzada en diversos processos revolucionaris socialistes triomfants com a la Guerra del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Foquismo» (en castellà). Enciclopedia de la Política, 03-07-2018. [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ Tomàs, Nicolas. «El Che Guevara i el procés constituent català». El Nacional, 06-08-2017. [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ Cupull, Adys; González,Froilán La CIA contra el Che. Capitán San Luis, 2007, p. 142-144. ISBN 978-9-59211-280-3.

## Bibliografia

* Solís Álvarez, Antonio, et ali, El Salvador. La larga marcha de un pueblo (1932-1982). Madrid. Editorial Revolución, 1982. 84-85781-13-9.
# Fototípia

La fototípia (Phototypie en francès, Collotipia en italià, Lichtdruck en alemany i Collotype en anglès) és un procés d'impressió fotomecànica creat el 1856 per Louis Alphonse Poitevin i posteriorment perfeccionat per Joseph Albert pel que va tenir difusió amb el nom de Albertipo.
Sobre una matriu constituïda per una làmina de vidre s'estén una capa d'emulsió fotosensible constituïda per gelatina bicromatada i després se sotmetia a la cocció durant diverses hores, després era impressionada mitjançant contacte amb el negatiu fotogràfic. La gelatina es feia més insoluble a les zones transparents d'aquest. D'aquesta manera la tinta s'absorbia amb major facilitat en aquestes zones transparentes.
Aquest procediment va servir de base a Karl Klietsch per al desenvolupament del gravat en relleu.
Aquest procediment només permet un nombre limitat a menys de cinc-centes còpies en deteriorar-se la gelatina durant el procés de la impressió, aquest procediment es va emprar fins a mitjan segle xx en la impressió de postals.
Alguns fotògrafs que han emprat aquest procés han estat Alfred Stieglitz i Todd Walker.

## Referències

* ↑ Newhall, B.; Fontcuberta, J.. Historia de la fotografía. Desde sus orígenes hasta nuestros días. Barcelona: Editorial Gustavo Gili S.A., 1983, p. 251. ISBN 84-252-1163-8. «Citat como fotolitografía.»
* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.239. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].
* ↑ López Mondéjar, P. Historia de la fotografía en España. Barcelona: Lunwerg editores, 1999, p. 292. ISBN 8477826609.

## Vegeu també

* Calotip
* Daguerreotip
* Ferrotip

## Enllaços externs

* Breu descripció. Arxivat 2010-09-01 a Wayback Machine. (en alemany)
* Ressenya al museu de Dresde. Arxivat 2011-01-01 a Wayback Machine. (en alemany)
# Franz Ackermann

Franz Ackermann (Neumarkt-Sankt Veit, 1963) és un pintor i instal·lador artístic alemany establert a Berlín. Realitza dibuixos abstractes.
Va assistir a l'Acadèmia de Belles Arts de Múnic entre 1984 - 1988 i a l'Escola de Belles Arts d'Hamburg entre 1989 - 1991, on va estudiar sota la tutela de Bernhard J. Blume. Els seus estudis van portar a Hong Kong gràcies al Servei Alemany d'Intercanvi Acadèmic (DAAD). Des de 2001 és professor de pintura a l'Acadèmia d'Art de Karlsruhe.
Els temes de les seves obres se centren en qüestions de viatge, la globalització i l'estètica de les grans àrees urbanes. Cal destacar la sèrie de pintures sobre viatges en petites composicions anomenada Mapes mentals.
En 2004, Ackermann va ser nominat per al Premi Hugo Boss. El 2005 va rebre el "Premi de les IFM Kunst am Bau 2005" pel seu disseny mural amb el títol El gran viatge a l'estació de metro de Múnic Georg Brauchle-Ring.
La seva obra s'ha mostrat internacionalment en nombroses exposicions inclosa la Biennal de Venècia de 2003, Dibuix ara: 8 proposicions al Museu d'Art Modern de Nova York, Híbrids a la Tate de Liverpool, Sistema Mundial de Navegació al Palau de Tòquio a París i Temporades al Sol al Museu Stedelijk d'Amsterdam.
Moltes de les seves obres es troben en la col·lecció del Museu d'Art Modern de Nova York.

## Referències

* ↑ Artforum, April, 2001.
* ↑ Franz Ackermann
# Freddy de Vree

Freddy de Vree (1939-2004) fou un poeta, assagista i creador de programes radiofònics belga que escrivia inicialment en francès i més tard en llengua neerlandesa.
Va néixer el 3 d'octubre de 1939 a Antwerpen. Era una persona enterca, anarquista i dandiesca. Va ser un dels tres actors que el 1967 van representar a pell la Santíssima Trinitat al final de la peça Masscheroen (pronuncia: masserún) de Hugo Claus al festival de teatre experimental de Knokke, que després va ser prohibida i va valdre a l'autor una condemnació criminal. El 1999, sobre aquesta experiència de Vree va dir: «A la fi dels anys seixanta era important mostrar-se a pèl, tenia un significat. […] S'ha de veure tot a l'esperit del temps.[…]. Hi havia els progressistes puritans que manifestaven contra la guerra del Vietnam. Al costat hi havia un grup que donava la cara per a una sexualitat lliure. Aleshores s'organitzava també un debat sobre la nuesa». Fora de la seva obra radiofònica i poètica també escrigué dos thrillers, 69+1 James Klont, (1966) una paròdia sobre James Bond i De ergenamen van de dood (Els hereus de la mort). La seva obra assagística i damunt tot els articles que va escriure sobre Hugo Claus i Willem Frederik Hermans queden una font important per a comprendre aquest dos escriptors majors de la literatura en neerlandès del segle xx.
Va morir el 3 de juliol de 2004 a Antwerpen a l'edat de 64 anys.

## Obres destacades

Al web de la Biblioteca digital de la literatura neerlandesa hi ha una bibliografia primària i secundària completa.

### En francès

* Blues pour Boris Vian (1961)
* Mots pour Karin (1963)

### En neerlandès

Sota el pseudònim de Marie-Claire De Jonghe
* Jaja (1969), un poemari agressiu contra el nacionalisme flamenc.
* De lemen liefde (1969) poemes amb un tema lesbià
Al nom seu propi
* A.C. (1971), poemari premiat
Assaig
* Rita Renoir, enz. (1973)
* Beleggen en beliegen (1975), una crítica del mercat de l'art.
* Hugo Claus (1976)
* Steden en Sentimenten (1977), premi literari Arkprijs de la paraula lliure
* Willem Frederik Hermans: de aardigste man ter wereld (2002)

## Referències

* ↑ Libert, Marijke «Bloot op de planken: acteurs over de nieuwe naaktheid (Despullat al teatre: actors parlen sobre la nova nuesa)» (en neerlandès). De Morgen, 16 gener 1999 (1999-01-16).
* ↑ Jespers, Henri-Floris. «Thrillerschrijver Freddy de Vree» (en neerlandès). Mededelingen van het Centrum voor Documentatie & Reëvaluatie. Centrum voor Documentatie & Reëvaluatie, 9 juny 2011 (2011-06-09). [Consulta: 14 maig 2014].
* ↑ van Bork, G.J; Verkruijsse, Peter Jozias. «Vree, Freddy de». A: De Nederlandse en Vlaamse auteurs van middeleeuwen tot heden met inbegrip van de Friese auteurs. (Els escriptors neerlandesos i flamencs de l'edat mitjana fins avui (en neerlandès). Weesp: De Haan, 1985, p. 618-619. ISBN 9789022845653.
* ↑ «Freddy de Vree» (en neerlandès). Biblioteca digital de la literatura neerlandesa, s.d.. [Consulta: 14 maig 2014].
* ↑ «De Vree, Freddy» (en neerlandès). Schrijversgewijs: Vlaamse schrijvers 1830-heden.
# Paola Villarreal

Paola Villarreal (Ciutat de Mèxic, 5 d'octubre de 1984) és una programadora autodidacta mexicana. Amb anàlisi i visualització de dades va ajudar a revertir més de 20.000 condemnes per drogues amb prejudicis racials, desenvolupant Data for Justice, una eina amb un mapa interactiu que compara l'activitat policial en veïnats blancs i minoritaris. L'octubre de 2019 va ser seleccionada per la BBC com una de les 100 dones més influents al món.

## Trajectòria

Va començar a programar (de manera autodidacta) als 12 anys, i amb 15 ja dissenyava pàgines web. El 2013 va ser directora d'Innovació Tecnològica en el Laboratori d'Innovació de la Ciutat de Mèxic, on va implementar un portal de dades obertes, Data Lab.
El 2015 va obtenir una beca de la Fundació Ford i Mozilla per formar part de l'American Civil Liberties Union de Massachusetts, una organització dedicada a la protecció dels drets civils. De juny de 2017 a desembre de 2018 va ser Directora d'Enginyeria de Producte a Creative Commons. Des de desembre de 2018 és la Coordinadora de Ciències de Dades en el Conacyt.
Per al desenvolupament de Data for Justice, l'Institut de Tecnologia de Massachusetts la va incloure en la llista d'«Innovadores menors de 35 Llatinoamèrica». Aquesta eina permet realitzar una anàlisi narrativa i visual d'un conjunt de dades, anomenada ANT (Augmented Narrative Toolkit).
L'agost de 2019 va presentar l'«Ecosistema Nacional Informàtic en Pro de la Cerca de Persones Desaparegudes», eina tecnològica que va dissenyar perquè investigadores recaptin, produeixin i analitzin informació disponible sobre persones desaparegudes. Aquesta eina parteix del conveni de col·laboració entre Conacyt i la Comissió Nacional de Cerca de Mèxic.

## Referències

* ↑ «Mexicanas Yalitza Aparicio y Paola Villarreal, en la lista de las 100 mujeres inspiradoras de la BBC» (en castellà). El Financiero. [Consulta: 7 novembre 2019].
* ↑ De 2019, 16 De Octubre. «Yalitza Aparicio y Paola Villarreal, las dos mexicanas incluidas en la lista de las mujeres más importantes del año» (en castellà). Infobae. [Consulta: 7 novembre 2019].
* ↑ «Paola Villarreal, Creative Commons» (en anglès). Creative Commons. [Consulta: 7 novembre 2019].
* 1 2 «Conacyt anuncia herramienta para búsqueda de desaparecidos» (en castellà). Animal Político, 30-08-2019. Arxivat de l'original el 2019-11-10. [Consulta: 7 novembre 2019].
* ↑ «MIT awards Paola Villareal for translating the racial bias in the US into data» (en anglès). Berkman Klein Center, 30-11-2018. [Consulta: 7 novembre 2019].
* ↑ «Ingeniera mexicana recibe un reconocimiento del MIT» (en castellà). www.unocero.com, 18-11-2018. [Consulta: 7 novembre 2019].
* ↑ «Paola Villarreal (México)» (en castellà). MIT Technology Review, 13-11-2018. [Consulta: 7 novembre 2019].
# Ocier

Ocier (en sard Othieri, en italià Ozieri) o és un municipi sard, situat a l'illa de Sardenya i a la província de Sàsser. L'any 2008 tenia 11.031 habitants. Es troba a la regió de Monteacuto. Limita amb els municipis d'Ardara, Chiaramonti, Erula, Ittireddu, Mores, Nughedu San Nicolò, Oschiri (OT), Pattada i Tula.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2006- | Leonardo Ladu | Llista cívica |

## Personatges il·lustres

* Francescu Ignaziu Mannu, autor de l'Innu de su patriotu sardu contra o sus feudatarios.

## Vegeu també

* Bisbat d'Ozieri.

## Referències

* ↑ CANU, Antoni. Antoni Canu, Itinerari poètic. Generalitat de Catalunya, Institució de les Lletres Catalanes. 2009 ISBN 978-84-613-3060-7
# Coves del Monte Castillo

Les coves del monte Castillo estan situades a la localitat càntabra de Puente Viesgo, alberguen un dels jaciments del paleolític més importants de la regió. El complex de coves del monte Castillo estan incloses dins de la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des de juliol de 2008, dins del lloc «Cova d'Altamira i art rupestre paleolític del Nord d'Espanya» (en anglès, Cave of Altamira and Paleolithic Cave art of Northern Spain). Es tracta de les cavitats de Las Monedas, El Castillo, Las Chimeneas i La Pasiega.
Es tracta d'un conjunt de coves situades al costat del riu Pas al monte Castillo, enquadrada en la intersecció de diferents valls i propera a la costa. A causa d'això es tracta d'un terreny propici per a l'agricultura, la caça i la pesca, la qual cosa explica l'aparició de diferents assentaments prehistòrics.
# Paolo Costella

Paolo Costella (Gènova, 19 de febrer de 1964) és un guionista i director de cinema italià. Ha col·laborat en més de setze pel·lícules des de 1987.

## Biografia

Costella va començar el 1984 com a ajudant de direcció, sovint per a Enrico Oldoini i escriu guions des de 1987. Va treballar com a periodista autònom i va començar a dirigir curtmetratges a mitjans de la dècada de 1990, seguits d'alguns episodis per a sèries de televisió el 1998. L'any següent va debutar al cinema. Van seguir altres treballs, com Pier Paolo Pasolini e la regione di un sogno, documental sobre Pier Paolo Pasolini, la sèrie de televisió Fratelli Benvenuti i el llargmetratge de 2010 A Natale mi sposo.

## Filmografia
### Guionista

* Bellifreschi, dirigida per Enrico Oldoini (1987)
* Bye Bye Baby, dirigida per Enrico Oldoini (1988)
* La carne, dirigida per Marco Ferreri (1991)
* Ricky & Barabba, dirigida per Christian De Sica (1992)
* I love Ornella Muti (1995)
* Dio vede e provvede, codirigida amb Enrico Oldoini(1996) - (serie tv)
* L'amore era una cosa meravigliosa (1999)
* Tutti gli uomini del deficiente (1999)
* La fidanzata di papà, dirigida per Enrico Oldoini (2008)
* Un coccodrillo per amico, dirigida per Francesca Marra (2009) - (film tv)
* Fratelli Benvenuti (2010) - (serie tv)
* A Natale mi sposo (2010)
* Baciato dalla fortuna (2011)
* Natale a 4 zampe (2012) - (film tv)
* Matrimonio al Sud (2015)
* Perfetti sconosciuti, dirigida per Paolo Genovese (2016)
* Un Natale al Sud, dirigida per Federico Marsicano (2016)
* A casa tutti bene, dirigida per Gabriele Muccino (2018)
* Gli anni più belli, dirigida per Gabriele Muccino (2020)
* Per tutta la vita (2021)
* Supereroi, dirigida per Paolo Genovese (2021)
* Vicini di casa (2022)

### Director

* I Love Ornella Muti (1995)
* Dio vede e provvede (1996) – (serie tv)
* Il commissario Raimondi (1998) – (miniserie tv)
* L'amore era una cosa meravigliosa (1999)
* Tutti gli uomini del deficiente (1999)
* Pier Paolo Pasolini e la ragione di un sogno (2001) – (documental)
* Amore con la S maiuscola (2002)
* La libertà di Jaana (2005) – (documental)
* Fratelli Benvenuti (2010) – (serie tv)
* A Natale mi sposo (2010)
* Baciato dalla fortuna (2011)
* Natale a 4 zampe (2012) – (film tv)
* Matrimonio al Sud (2015)
* Per tutta la vita (2021)
* Vicini di casa (2022)

## Premi

* 2016 - Millor guió al Tribeca Film Festival per "Perfetti sconosciuti"
* 2016 - Millor guió al Festival Internacional de Cinema del Caire per "Perfetti sconosciuti"
* 2016 - David di Donatello al millor argument per "Perfetti sconosciuti"
* 2016 - Ciak d'oro al millor guió per "Perfetti sconosciuti"

## Referències

* ↑ «European Film Academy : Members».
* ↑ «Paolo Costella - Cinematografo». Rivista del Cinematografo..
* ↑ Roberto Poppi: Dizionario del cinema italiano, I registi, Gremese 2002, S. 124
* ↑ «CIAK D’ORO 2016: TUTTI I VINCITORI».