OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rapado (pel·lícula)

Rapado és una pel·lícula coproducció de l'Argentina i Països Baixos dramàtica estrenada l'1 d'agost de 1996 escrita i dirigida per Martín Rejtman, primer llargmetratge del director.

## Sinopsi

Un adolescent omença a canviar la seva vida quan la seva motocicleta, diners i sabatilles són robats. A partir d'aquest moment, es rapa per complet i comença a obsessionar-se amb la idea de poder robar una moto similar a qualsevol persona. Els seus intents per dur a terme el robatori el porten a trobades que es disparen en diverses direccions i s'entrellacen de manera enrevessada i inesperada.

## Exhibició

La pel·lícula va ser presentada primer al Festival Internacional de Cinema de Locarno en Suïssa a l'agost de 1992, i després va ser llançada a l'Argentina l'1 d'agost de 1996.

## Repartiment

* Ezequiel Cavia
* Damián Dreizik
* Mirta Busnelli
* Horacio Peña
* Gonzalo Córdoba
* Cecilia Biagini
* José Glusman
* Verónica Llinás
* Pichón Baldinú
* Lucas Martí
* Juan Carrasco
* Néstor Frenkel
* Natalia Cano
* Juan Martín del Valle
* Jorge Capobianco
* Cristian Drut
* Ricardo Diez
* Rosario Bléfari

## Estil

El El director/productor Martín Rejtman va desenvolupar un estil minimalista fent aquesta pel·lícula, molt particular per a l'època. Referent al context que envoltava la producció del film, Rejtman va declarar: "Quan vaig fer Rapado, vaig sentir que el cinema argentí tenia massa diàleg, i damunt dolent. Odio els adorns, odio l'artifici, odi qualsevol cosa que sigui innecessària, perquè en realitat no hi ha res més enllà de la pantalla".

## Recepció de la crítica

Pablo Suárez, crític de cinema per al Buenos Aires Herald i membre de FIPRESCI Argentina va dir que Rapado era:
| « | "...eel primer llargmetratge que va demostrar que un altre tipus de cinema era possible a l'Argentina, un capaç d'empènyer els límits. Rapat va ser un absolut oasi en una terra plagada de pel·lícules amb narratives agonitzants, sense profunditat ni inspiració genuïna, i així i tot subsidiades pel Estat en favor del Statu quo". | » |

## Premis
### Guanyats

* Asociación de Cronistas Cinematográficos de la Argentina: Premis Cóndor de Plata 1997; Millor Opera Prima, Martín Rejtman.

### Nominacions

* Festival Internacional de Cinema de Locarno: Leopardo dorado; Martín Rejtman; 1992.

## Referències

* ↑ Un Rejtman auténtico, Página/12
* ↑ Suárez, Pablo. New Argentine Cinema: Themes, Auteurs and Trends of Innovation, (Ediciones Tatanka, 2002). (Inglés)
* ↑ Suárez, Pablo. Ibíd.
* ↑ Clarín. «La película Sol de otoño fue la gran ganadora de la noche», 03-06-1997. [Consulta: 12 agost 2017].

## Enllaços externs

* Rapado a Cinenacional.com
* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Algorisme de deflació

L' algorisme de deflació és un sistema de compressió de dades sense pèrdues que utilitza una combinació de l'algorisme LZ77 i la codificació Huffman. Va ser originalment definit per Phil Katz per a la versió 2 de la seva eina d'arxivament PKZIP, i va ser més tard especificat com RFC 1951.
L'algorisme deflació està lliure de tota mena de patents subsistents, i això, abans que expirés la patent de LZW (el qual és usat en el format de fitxer GIF), ha portat a la seva popularització i el seu ús en fitxers comprimits sota gzip i fitxers d'imatge PNG, a més del format de compressió ZIP per al qual va ser dissenyat originalment per Katz.
Es pot trobar codi font per a la compressió i descompressió utilitzant aquest algorisme en zlib, la biblioteca de compressió de propòsit general, disponible com codi obert.
AdvanceCOMP fa servir una implementació de l'algorisme deflació que permet recompressió de fitxers Gzip, PNG, MNG i ZIP per obtenir mides de fitxer menors que amb zlib.

## Enllaços externs

* RFC 1951, especificació del format de compressió versió 1.3. (Anglès)
* Pàgina oficial de zlib (anglès)
# Beryl Penrose

Beryl Penrose (Sydney, 22 de desembre de 1930 - 23 de juny de 2021), de casada Beryl Penrose Collier, fou una tennista australiana.
En el seu palmarès destaquen quatre títols de l'Australian Championships: un individual, dos de dobles femenins i un de dobles mixts. En 2017 fou inclosa en l'Australian Tennis Hall of Fame.

## Torneigs de Grand Slam
### Individual: 1 (1−0)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Oponent | Marcador |
| Guanyadora | 1. | 1955 | Australian Championships | Thelma Coyne Long | 6−4, 6−3 |

### Dobles femenins: 4 (2−2)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 1953 | Australian Championships | Mary Bevis Hawton | Maureen Connolly Julia Sampson | 4−6, 2−6 |
| Guanyadora | 1. | 1954 | Australian Championships | Mary Bevis Hawton | Julia Wipplinger Hazel Redick-Smith | 6−3, 8−6 |
| Guanyadora | 2. | 1955 | Australian Championships (2) | Mary Bevis Hawton | Nell Hall Hopman Gwen Thiele | 7−5, 6−1 |
| Finalista | 2. | 1956 | Australian Championships (2) | Mary Carter Reitano | Mary Bevis Hawton Thelma Coyne Long | 2−6, 7−5, 7−9 |

### Dobles mixts: 2 (1−1)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 1954 | Australian Championships | John Bromwich | Thelma Coyne Long Rex Hartwig | 6−4, 1−6, 2−6 |
| Guanyadora | 1. | 1955 | Australian Championships | Neale Fraser | Mary Bevis Hawton Roy Emerson | 6−2, 6−4 |

## Trajectòria
### Individual

| Torneig | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | Títols |
| Australian Championships | 1R | QF | QF | QF | 2R | G | QF | SF | 1 / 8 |
| Internationaux de France | A | A | 3R | A | A | QF | A | A | 0 / 2 |
| Wimbledon | A | 2R | 3R | A | A | QF | A | A | 0 / 3 |
| US Championships | A | A | A | A | A | A | A | A | 0 / 0 |
| Llegenda: G: Guanyadora; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin; ||||||||||

### Dobles femenins

| Torneig | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | Títols |
| Australian Championships | 1R | SF | SF | F | G | G | F | SF | 2 / 8 |
| Internationaux de France | A | A | 1R | A | A | SF | A | A | 0 / 2 |
| Wimbledon | A | A | 2R | A | A | 3R | A | A | 0 / 2 |
| US Championships | A | A | A | A | A | A | A | A | 0 / 0 |
| Llegenda: G: Guanyadora; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin; ||||||||||

### Dobles mixts

| Torneig | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | Títols |
| Australian Championships | QF | A | F | QF | G | 1 / 4 |
| Internationaux de France | SF | A | A | SF | A | 0 / 2 |
| Wimbledon | A | A | A | A | A | 0 / 0 |
| US Championships | A | A | A | A | A | 0 / 0 |
| Llegenda: G: Guanyadora; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; A: Absent; |||||||

## Referències

* ↑ Grasso, John. Historical Dictionary of Tennis (en anglès). Scarecrow Press, 2011, p. 362,365. ISBN 9780810872370.
* ↑ «Player profiles – Beryl (Penrose) Collier». Tennis Australia.
# Acetat de bari

L'acetat de bari (Ba(C₂H₃O₂)₂) és la sal química del bari(II) i l'àcid acètic.

## Preparació

L'acetat de bari generalment es produeix per la reacció entre l'àcid acètic i el carbonat de bari:
    BaCO₃ + 2CH₃COOH → (CH₃COO)₂Ba + CO₂ + H₂O
Amb aquesta reacció, que es fa en una solució, el bari acaba cristal·litzant. Alternativamant es pot usar sulfur de bari:
    BaS + 2CH₃COOH → (CH₃COO)₂Ba +H₂S
També cristal·litza l'acetat de bari.

## Propietats

L'acetat de bari és una pols blanca, molt soluble en aigua.

## Usos

L'acetat de bari es fa servir com mordant en tèxtils, per assecar pintures i vernissos i en oli lubricant. En la química es fa servir per preparar altres acetats; i en la síntesi orgànica com catalitzador.

## Referències

* 1 2 Barium acetate Arxivat 2009-06-28 a Wayback Machine., hillakomem.com, retrieved 30 June 2009
* «Crystal structure of anhydrous barium acetate». Journal of Solid State Chemistry, 73, 2, 1988, pàg. 473–479. Bibcode: 1988JSSCh..73..473G. DOI: 10.1016/0022-4596(88)90133-8.
# Amarant caranegre

L'amarant caranegre (Lagonosticta larvata) és un ocell de la família dels estríldids (Estrildidae).

## Hàbitat i distribució

Habita praderies de l'est del Sudan i oest d'Etiòpia. Senegal, Gàmbia, sud-oest de Mali, Guinea Bissau, Guinea, Sierra Leone, nord de Costa d'Ivori, Burkina Faso, Ghana, Togo, Benín, sud de Níger, Nigèria, nord del Camerun, sud de Txad, República Centreafricana, sud del Sudan, extrem nord-est de la República Democràtica del Congo i nord d'Uganda.

## Taxonomia

Alguns autors consideren que aquest tàxon engloba en realitat tres espècies diferents:
* Lagonosticta larvata (sensu stricto) - amarant caranegre. De l'est de Sudan i Etiòpia.
* Lagonosticta nigricollis Heuglin, 1863 - amarant gris. Des del centre i sud de Mali fins Sudan i Uganda.
* Lagonosticta vinacea (Hartlaub, 1857) - amarant vinós. Des de Senegal i Gambia fins l'oest de Mali i Guinea.

## Referències

* ↑ amarant caranegre«Amarant caranegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ amarant gris«Amarant caranegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
* ↑ amarant vinós«Amarant caranegre». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2022(català)
# Arbre de la Llibertat (Llançà)

L'Arbre de la Llibertat és un arbre del municipi de Llançà (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat al bell mig del nucli antic de la població de Llançà, a l'extrem sud-oest del nucli urbà, a la zona central de la plaça Major.
Es tracta d'un frondós i vell plataner centrat al mig de la plaça Major de la vila el qual, en origen, presentava un sòcol de marbre que actualment està situat a l'extrem de migdia, a la plaça de mossèn Trigàs, al costat de l'escalinata d'accés a l'església de Sant Vicenç. Es tracta d'una socolada de planta circular a manera de banc corregut bastida amb grans blocs de marbre blanc vetejat del país, perfectament tallats i allisats. A la part frontal del banc o sòcol hi ha gravat l'escut de la vila, emmarcat per una orla decorada. A cada costat de l'emblema hi ha, en caràcters grans, la inscripció: "SATEMBRA / 18 DE 1684".
En l'actualitat, el plataner original presenta un sòcol restituït amb dues inscripcions gravades. En un costat apareix l'escut de la vila amb la data 1996 i, en un altre, el nom de l'element i la data 1870, que fa referència al moment de ser plantat.

## Història

La plantació d'arbres simbolitzant la llibertat dels homes i de les societats correspon a un concepte que es va difondre bàsicament a partir de la revolució francesa de l'any 1789. Segons un poema de Pere Purcallas, exalcalde de la vila de Llançà, l'arbre fou plantat l'any 1870. Aquesta dada contrasta clarament amb l'any gravat al sòcol original, 1684. Popularment es creu que aquest element pertanyia al brocal d'un pou públic situat a la plaça Major, que posteriorment es convertí en una font, mitjançant la col·locació d'una cúpula de pedra i una bomba per extreure aigua. El brocal no es podia mantenir i fou col·locat com a socalada de l'arbre.
El 1987 fou declarat Arbre Monumental per la Generalitat de Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «L'Arbre de la Llibertat». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 agost 2014].
# Aliança Nacional de Forces Democràtiques

L'Aliança Nacional de Forces Democràtiques fou una institució transversal creada l'octubre del 1944 per organitzacions espanyoles ideològicament diverses (republicanes, socialistes i cenetistes) que tenien en comú haver lluitat al bàndol republicà durant la Guerra Civil. El seu objectiu fundacional era reinstaurar altre cop la segona república a Espanya. Pocs mesos després la institució es constituïa també a Catalunya, el maig de 1945, amb la participació de bona part de les organitzacions nacionalistes i el POUM, o el que en quedava, fet que catalitzaria la institució el mes de desembre del Consell Nacional de la Democràcia Catalana. De totes maneres un cop passaren els primers anys des de la 2a Guerra Mundial l'esperança que els aliats ajudessin a fer caure també la dictadura franquista s'esvaïren.

## Referències

* 1 2 3 Diccionari d'Història de Catalunya; ed. 62; Barcelona; 1998; ISBN 84-297-3521-6; p. 28
# Acetat de plom(II)

L'acetat de plom(II) (antigament diacetat de plom, acetat plumbi, sucre de plom o de Saturn, plom sucre, sal de Saturn i força de Goulard en honor de Thomas Goulard), és un compost químic cristal·lí de color blanc amb un sabor lleugerament dolç. S'obté tractant litargiri (òxid de plom (II) o PbO) amb àcid acètic. Igual que altres compostos plumbis, és una substància molt tòxica. L'acetat de plom és soluble a aigua i glicerina. Amb aigua, forma el trihidrat, Pb (CH $_3$ COO) $_2$ · 3H $_2$ O, una substància cristal·lina monoclínica eflorescent de color blanc o incolor.
Les substància s'utilitza com reactiu per a generar altres compostos de plom i com a fixador per a alguns tints. En baixes concentracions (de l'ordre de l'1%), és el principal ingredient actiu en una variada gamma de tintures progressives del cabell, que va prenent progressivament un color castany a causa de la combinació del plom amb el sofre, més abundant en les proteïnes del cabell que en les de la pell. També s'utilitza com mordent en impressió i tint tèxtil i com dessecant en pintures i vernissos.

## Toxicitat

S'ha documentat que l'acetat de plom (II), entre altres sals de plom, podria afectar la placenta i l'embrió, conduint a la mort del fetus, raó per la qual es desaconsella l'ús de tints de cabell que el continguin en la seva composició. Com sal de plom, també té efectes teratogènics en algunes espècies animals.

## Referències

* ↑ Louis Jacques Thénard. com/books?%20id%20=%20AUSQhhiID2sC%20&%20pg%20=%20PA65 Tractat complet de química teòrica i pràctica, 4. Impremta de Busseuil i Companyia, 1830, p. 65 [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ Olga Silva. Tints capil·lars durant l'embaràs [Consulta: 16 novembre 2008]. Arxivat 2007-08-12 a Wayback Machine.
# Arc conopial

L'arc conopial és el format per quatre segments d'arc de cercle, dos dels quals estan invertits i tenen el seu centre per damunt de l'arc i es troben en la clau formant una escotadura. La paraula conopial prové etimològicament de la paraula llatina conopeum, que significa el cortinatge que, a manera de dosser o baldaquí, cobreix un llit. Aquest arc fou molt utilitzat durant els segles XIV, XV i XVI en l'arquitectura gòtica tardana. Hom en distingeix diversos tipus:
* Arc conopial normal. Els radis de les quatre curvatures són petits i aquestes queden unides per dos segments rectilinis, horitzontals.
* Arc conopial de taló. Els centres superiors i inferiors se situen, per parelles, a la mateixa vertical. Els segments de circumferència que dibuixen són de 90 °.
* Arc d'esquena d'ase. Les corbes còncaves externes són de radi més gran que les convexes interiors; al mateix temps, les primeres tenen un angle molt superior als 90 ° (consegüentment, les segones el tenen més petit).
* Arc conopial de ferradura. Els centres inferiors se situen per sobre de la línia de les impostes i produeixen el tancament de l'arc propi dels arcs de ferradura.
* Arcs conopials a la casa Ametller, obra de Josep Puig i Cadafalch, a Barcelona
* Arc conopial al Palazzo Corvaja, a Taormina (Sicília)
* Llotja de València: arc conopial a la torre i filera d'arcs conopials de taló a la galeria del pis superior
* Arcs conopials flamígers a la façana de la catedral de Vendôme (França)
* Arcs conopials de ferradura a l'església de Sant Nicolau, al Kremlin d'Izmàilovo (Moscou, Rússia)
* Arcs conopials a la casa Pujals i Puigarnau, obra de Lluís Muncunill, a Terrassa
# Ida Vivado

Ida Vivado (Tacna, 1913 - 1989) va ser una pianista i compositora xilena. Es va graduar al Conservatori Nacional de Música en la especialitat de interpretació a Xile el 1941, i la van contractar al mateix Conservatori Nacional.
Al 1943 començà els estudis de composició amb Domingo Santa Cruz, iniciant-se en formes i estils tradicionals; el 1954 continuà amb Frèe Focke, qui la introduí en el serialisme dodecafònic. I va rebre cosell d'insrumentació i orquestació dels compositors Carlos Isamitt, Salvador Candiani i Darwin Vargas.
Al 1958 va rebre una invitació per continuar estudiant a Itàlia, i va fer instrumentació amb Salvador Candianni.
La seva obra va ser premiada en diverses ocasions per diferents institucions musicals. Sempre va continuar amb la interpretació pianística, enregistrant alguns discos.
El seu estil de composició està condicionat per les tècniques dels seus mestres. Es va dedicar preferentment a la creació de petites formes musicals amb objectius didàctics, per exemple els estudis per piano que van ser editats en dis el 1972 per l'Institut d'Extensió Musical.
Entre el 1981 i el 1986 va ser presidenta de l'Associació Nacional de Compositors.
Va morir el 23 d'octubre de 1989 per problemes cardíacs.

## Treballs seleccionats

De les seves obre destaca la Picaresca, una tonada de 1984, amb versos escrits per ella mateixa, a on mostra interés per la música tradicional Xilena. També destaquen els seus Estudis per piano, els Lieder, Tres Poemes per cant i piano, Preludis per piano i una Suite.
* Estudios for piano (1966)
* Ocho Trozos, piano for four hands (1974)
* Tres Poemas y una Canzion for voice and piano (1949)
* Tres Preludios y Tema con Variaciones for piano (1952)
* Suite for piano (1955)
* Seis Danzas Antiguas for piano (1955)
* Picaresca for voice and orchestra (1977)
* Series Alternadas for piano (1986)

## Referències

* 1 2 Bustos Valderrama, Raquel. Diccionario de la música Española e Hispanoamericana, 2002.
* ↑ Bustos, Raquel «"Ida Vivado Orsini"». Reviste Musical Chilena, 13-10-2010.
* ↑ «Grove Music Online; Vivado (Orsini), Ida» (en anglés). [Consulta: 17 març 2020].
* ↑ «Ida Vivado (1913 - 1989)» (en castellà).
* ↑ «Ida Vivado (1913-1989)» (en castellà).
# James Anderson (tennista)

James Outram Anderson (Enfield, Nova Gal·les del Sud, 17 de setembre de 1894 − Gosford, 22 de desembre de 1973) fou un jugador de tennis australià.
En el seu palmarès destaquen tres títols individuals de Grand Slam en tres finals disputades, i també dos títols de dobles masculins de sis finals disputades.
Va formar part de l'equip australià de Copa Davis, inicialment també equip d'Australàsia, i va participar en el títol aconseguit en l'edició de 1919.
Es va casar amb Maud Irene Whitfield el 24 de març de 1917, amb la qual va tenir cinc fills. Després de la mort de la seva muller l'any 1955, es va casar amb Mabel Little el 18 de novembre de 1957.
Va entrar a l'International Tennis Hall of Fame l'any 2013.

## Torneigs de Grand Slam
### Individual: 3 (3−0)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Oponent | Marcador |
| Guanyador | 1. | 1922 | Australasian Championships | Gerald Patterson | 6−0, 3−6, 3−6, 6−3, 6−2 |
| Guanyador | 2. | 1924 | Australasian Championships (2) | Richard Schlesinger | 6−3, 6−4, 3−6, 5−7, 6−3 |
| Guanyador | 3. | 1925 | Australasian Championships (3) | Gerald Patterson | 11−9, 2−6, 6−2, 6−3 |

### Dobles masculins: 6 (2−4)

| Resultat | Núm. | Any | Campionat | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 1919 | Australasian Championships | Arthur Lowe | Pat O'Hara Wood Ronald Thomas | 5−7, 1−6, 9−7, 6−3, 3−6 |
| Finalista | 2. | 1922 | Australasian Championships (2) | Norman Peach | John Hawkes Gerald Patterson | 10−8, 0−6, 0−6, 5−7 |
| Guanyador | 1. | 1922 | Wimbledon | Randolph Lycett | Pat O'Hara Wood Gerald Patterson | 3−6, 7−9, 6−4, 6−3, 11−9 |
| Guanyador | 2. | 1924 | Australasian Championships | Norman Brookes | Pat O'Hara Wood Gerald Patterson | 6−2, 6−4, 6−3 |
| Finalista | 3. | 1925 | Australasian Championships (3) | Fred Kalms | Pat O'Hara Wood Gerald Patterson | 4−6, 6−8, 5−7 |
| Finalista | 4. | 1926 | Australasian Championships (4) | Pat O'Hara Wood | John Hawkes Gerald Patterson | 1−6, 4−6, 2−6 |

## Palmarès
### Equips: 2 (1−1)

| Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Equip | Oponents | Marcador |
| Guanyador | 1. | 16 − 21 de gener de 1920 | Copa Davis, Sydney, Austràlia | Gespa | Norman Brookes Gerald Patterson | Alfred Beamish Algernon Kingscote Arthur Lowe | 4−1 |
| Finalista | 1. | 1 − 5 de setembre de 1922 | Copa Davis, Nova York, Estats Units | Gespa | Pat O'Hara-Wood Gerald Patterson Rupert Wertheim | Bill Johnston Bill Tilden Vincent Richards Richard N. Williams | 1−4 |

## Enllaços externs

* James Anderson a l'ATP (anglès)
* James Anderson a la Federació Internacional de Tennis (anglès)
* James Anderson a la Copa Davis (anglès)
# Amazake

L'amazake (en japonès: 甘酒) és una beguda japonesa tradicional, dolça i lleugerament alcohòlica feta d'arròs fermentat.
L'amazake es data des del període Kofun, i es menciona en el Nihonshoki. És part de la família de menjars tradicionals japonesos fetes usant l'Aspergillus oryzae (麹, Kōji) que inclou el miso, salsa de soja i sake.

## Referències

* ↑ «What does amazake mean?» (en anglès). [Consulta: 25 març 2021].
* ↑ MATCHA. «Amazake - Japanese Encyclopedia» (en anglès). [Consulta: 25 març 2021].
* Belleme, John; Jan Belleme. Japanese Foods That Heal. Tuttle Publishing, 2007, p. 55-58. ISBN 0804835942 [Consulta: 13 maig 2008].
# SCM Râmnicu Vâlcea

El SCM Râmnicu Vâlcea és un club d'handbol femení de la localitat romanesa de Râmnicu Vâlcea. Actualment, juga a la màxima categoria de l'handbol romanès.

## Referències

* ↑ SCM Ramnicu Valcea
# Aligot d'espatlles vermelles

L'aligot d'espatlles vermelles (Buteo lineatus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita boscos poc densos i pantans d'Amèrica del Nord, des del sud d'Ontario i de Quebec, cap al sud, a través de l'est dels Estats Units fins a Veracruz i Tamaulipas, i des de Califòrnia fins Baixa Califòrnia. Les poblacions més septentrionals passen l'hivern al sud. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Aligot d'espatlles vermelles». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 285. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Red-shouldered Hawk. Buteo lineatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].