OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ferran Garcia-Oliver

Ferran Garcia-Oliver Garcia (Beniopa, 1957) és un historiador i escriptor valencià, doctor en Història i catedràtic d'Història Medieval a la Universitat de València. Actualment també és membre del consell de redacció de la revista L'Espill.
Ha publicat una novel·la i llibres de no ficció. L'any 2003 va publicar el llibre La vall de les sis mesquites, estudi sobre el treball i la vida a la Valldigna medieval. Amb el dietari escrit entre el 2004 i el 2005 El vaixell de Genseric, ha guanyat el Premi Carles Rahola d'assaig, 2006. L'any 2015 va guanyar el 44 Premi Octubre, en la modalitat d'assaig Premi Joan Fuster, amb el llibre Nació, ancestres i ADN, després publicat amb el nom Valencians sense ADN. Relats dels orígens. El 2020 va guanyar el IV Premi Carmelina Sánchez-Cutillas de novel·la i prosa creativa amb el llibre La bèstia en què cavalquem (editat per Aila Edicions, 2020). L'any 2023 va guanyar el 52 Premi Octubre Andròmina de Narrativa amb el llibre La dansa de l'atzar.

## Referències

* ↑ «Ferran Garcia-Oliver guanya el Premi Carles Rahola d'assaig amb l'obra 'El vaixell de la Genseric'». Vilaweb, 29-09-2006.
* ↑ «Puchalt: “El nuevo premio novela negra del IAM ha sido todo un acierto”». [Consulta: 12 novembre 2020].
* ↑ «PUV La vall de les sis mesquites (2a ed.). El treball i la vida a la Valldigna medieval». [Consulta: 6 octubre 2022].
* ↑ García-Oliver, Ferran. «44 Premi Octubre». [Consulta: 8 juliol 2016].
* ↑ «Llopis: «’Valencians sense ADN’ ha de formar part del corpus bíblic valencià» – Ràdio Pego», 25-10-2016. [Consulta: 17 maig 2024].
# Vòtic

El vòtic és una llengua uraliana en vies d'extinció parlada pels vòtics. Pertany a la branca meridional del grup balto-fínic molt relacionat amb l'estonià. Els dialectes són oriental (el darrer parlant va morir a Itchäpäivä (Itsepino) el 1960), occidental (a Vaipool), Kukkusi i Kreevin (enclavament a Letònia, extingit a Curlàndia en el s. XIX; segons Sjögren encara es parlava el 1846). Actualment és parlat per 17 persones entre 59 i 85 anys. I l'última dona parlant a Mattiya, el 1942 tenia 92 anys.
No tenen llengua escrita, ni s'hi ha escolaritzat mai, ni hi ha literatura ni llibres de text, ni diaris, llevat dos reculls de tradició oral del 1908 i del 1960. El 1930 eren l'única minoria de Rússia no escolaritzada en la seva llengua i sense literatura. Alguns afirmen que es va obrir el 1930 una escola a Pesky en vòtic, però no n'hi ha cap prova, i alguns s'educaren en ingrià a Krakolye. Les aspiracions el 1920 de l'intel·lectual votic estonià, Dimitri Tsvetkov de Tartu, autor de gramàtiques i llibres de text, no s'acompliren.
Hi ha una rica varietat de material etnològic i folklore recollit. Fou descobert per un pastor protestant de Narva, Fr. L. Trefurt, el 1783. Els primers escrits foren publicats en un diccionari comparatiu per P. S. Pallas, Linguarum totius orbis vocabularia comparativa (1787--1789). N'han escrit gramàtiques A. Ahlquist (Wotisk Grammatik, 1856) i P. Ariste (Vadja keele grammatika, 1948; A Grammar of the Votic Language, 1968), i col·leccions de texts publicats per L. Kettunen i L. Posti, J. Mägiste, O. A. Mustonen, E. Adler i P. Ariste. Un diccionari del dialecte Kukkusi, per L. Posti i S. Suhonen, fou publicat el 1980, i un primer volum del diccionari vòtic a Tallinn el 1990.

## Referències

* ↑ «Votic language | Finnic, Baltic, Endangered | Britannica» (en anglès). [Consulta: 21 febrer 2025].
* ↑ «Documentation for ISO 639». SIL.

## Enllaços externs

* El votic a Ethnologue
* Votian a Indigenous Minority Languages of Russia
* Virtual Votia
* The Red Book of the Peoples of the Russian Empire
# Joan Deusa Dalmau

Joan Deusa Dalmau (Gandia, 1993) és un poeta valencià.
El seu primer poemari, Camelot o la poesia social (Bromera, 2020), va guanyar el Premi Ibn Khafadja de poesia d'Alzira.
És fundador, amb el poeta Juma B. Barratxina, de la Poetry Spam, revista antipoètica de treballadorXs precariXs i desocupaXs. Des de 2019 és militant del col·lectiu Saforíssims Societat Literària, des d'on coordina la festa del 3 de March de Gandia. També és coordinador de l'Estiuvers, festival de poesia i patrimoni cultural de Gandia.
En 2022 va ser guardonat amb el Premi Antoni Vidal Ferrando de Santanyí amb El bosc de la vampira (Adia, 2022).

## Referències

* ↑ «‘Camelot o la poesia social': el viatge del poeta-cavaller». [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ «FESTIVAL ESTIUVERS». [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ «Marta Barceló, Antoni Nomen i Joan Deusa, guanyadors dels premis de teatre, poesia i narrativa de Santanyí de 2022», 23-04-2022. [Consulta: 2 agost 2022].
# Moehringia

Moehringia és un gènere de plantes de la família de les cariofil·làcies. Les espècies d'aquest gènere només es troben al nord de la zona temperada. El nom del gènere recorda a Paul Möhring.
L'espècie tipus és M. muscosa. Cap a 1992, hi havia 31 espècies reconegudes. El 2007, Fior i Karis transferiren quatre espècies de Moehringia a Arenaria, deixant Moehringia amb 27 espècies. M. fontqueri, M. intricata, M. tejedensis i M. glochidisperma van ser reanomenades A. funiculata, A. suffruticosa, A. tejedensis i A. glochidisperma, respectivament.

## Algunes espècies

* Moehringia muscosa
* Moehringia trinervia
* Moehringia lateriflora
* Moehringia macrophylla

## Notes

* ↑ Volker Bittrich. 1993. "Caryophyllaceae" In: Klaus Kubitzki. The Families and Genera of Vascular Plants. volume II, pages 206-236. Springer-Verlag: Berlin,Heidelberg Germany.
* ↑ Index Nominum Genericorum
* ↑ Simone Fior and Per Ola Karis. 2007. "Phylogeny, evolution, and systematics of Moehringia (Caryophyllaceae) as inferred from molecular and morphological data: a case of homology reassessment." Cladistics 23(4):362-372.

## Enllaços externs

* Moehringia in Flora of North America
# Pere Chanel

Pierre Louis Marie Chanel o Sant Pere Chanel (11 de juliol de 1803 - 28 d'abril de 1841) va ser un sacerdot marista, missioner i màrtir. És venerat com a sant per l'Església Catòlica

## Biografia

Nascut a La Potière, llogarret de Cuet, a França, va ingressar a la congregació dels Pares Maristes el 1831. Va ser enviat com a missioner a Oceania, on va predicar a Tahití i Tonga, amb poc èxit. Va arribar a les illes de Futuna, governades pel rei Niuliki, on va predicar. El rei i el seu consell van veure perjudicial la influència que estava assolint sobre la població, sobretot quan el fill del rei va ser batejat. Niuliki va decidir llavors acabar amb ell i va manar al seu ministre Musumusu que el matés. Va convertir-se en el primer màrtir del continent i la seva mort va conduir a la conversió al cristianisme de tota la població de l'illa.
Beatificat (1889) i canonitzat (1954), va esdevenir el primer sant de la Societat de Maria (Maristes).

## Referències

* St. Pere Chanel SM Arxivat 2008-01-01 a Wayback Machine.
# Peito

Peito (en grec antic Πειθώ, que significa 'persuasió') va ser segons Hesíode una de les Oceànides, una nimfa, filla d'Oceà i de Tetis, que Hesíode cita a la seva llista d'oceànides.
A l'obra Els treballs i els dies, Hesíode diu que era companya de les Càrites, i que ajudava a Pandora a posar-se els collarets d'or.
Plutarc, en relació a la mitologia romana, la fa, com a personificació de la persuasió, una col·laboradora d'Eunòmia i de Fortuna, és a dir amb el bon ordre i la sort, i per la seva banda, Nonnos de Panòpolis diu que era filla de Dionís i Afrodita i una de les tres Càrites, germana de Pasitea i Aglaia, i la fa esposa d'Hermes.
I encara, Pausànias atribueix a Teseu la instauració del culte a Afrodita i a Peito, quan aquest va unificar les comunitats rurals i les va situar en ciutats. També diu que a Sició hi havia un santuari a l'àgora dedicat a Peito construït per propiciar a Apol·lo i Àrtemis quan van matar la serp Pitó. A Mègara hi havia una estàtua de Peito al costat d'una altra d'Afrodita. Aquesta proximitat entre les dues divinitats ha fet pensar que estaven relacionades estretament o potser que Peito era un atribut d'Afrodita, segons William Smith.

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, 349
* ↑ Hesíode. Els treballs i els dies, 74-75
* ↑ Plutarc. Περί τύχης - De fortuna, IV, 318
* ↑ Nonnos de Panòpolis. Dionisíaques, XXIV, 261; XLVIII, 230
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, II, 22, 3
* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, II, 7, 7
* ↑ Smith, William (ed.). «Peitho». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 19 maig 2022].
# Pelicans

Els pelicans, esperó de sembrat o Consolida pubescens és una espècie de plantes amb flors del gènere Consolida de la família de les ranunculàcies. També és conegut com a palometes, esperó de sembrat, segons un dels seus hàbitats preferits, en sembrats, al costat de guarets i vores de camins.

## Morfologia

És una planta herbàcia anual, d'uns 20-30 cm d'alçada. Té les fulles dividides en segments linears de no més d'1 mm d'amplària. Les flors s'agrupen en inflorescències paniculades. Són de color blau-violaci o blanquinós, zigomorfes, amb el periant petaloide, formant un esperó que oscil·la entre 12-17 mm. Quan fructifica forma un únic fol·licle no gaire gran (1-1,5 cm).

## Ecologia

La seva època de floració és entre els mesos d'abril i juliol. Creixen en sòls calcaris al mediterrani occidental.

## Taxonomia

Consolida pubescens va ser descrita per (DC.) Soó i publicat a Oesterreichische Botanische Zeitschrift 71: 241, a l'any 1922.

### Citologia

Número de cromosomes de Consolida pubescens (Fam. Ranunculaceae) i taxons infraespecífics: 2n=16
L'epítet llatí pubescens significa "peluda".

### Sinonímia

* Consolida loscosii (Costa) Holub
* Consolida pubescens subsp. loscosii (Costa) Soó
* Consolida pubescens var. loscosii (Costa) P.W.Ball i Heywood
* Delphinium consolida var. loscosii (Costa) Pau
* Delphinium loscosii Costa
* Delphinium nuttallianum Pritz
* Delphinium pubescens subsp. loscosii (Costa) Asch. i Graebn.
* Delphinium pubescens var. loscosii (Costa) Font Quer
* Delphinium pubescens DC. in Lam. i DC.
* Delphinium ambiguum Loisel.
* Delphinium hispanicum Reut. ex Willk. & Lange
* Delphinium orientale Loscos

## Referències

* ↑ Si bé hom l'ha considerat llargament membre del gènere Delphinium (vegeu p. ex. 4a. ed. pàg. 99 de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3. )
* ↑ «Consolida pubescens (DC.)», Herbari Virtual del Mediterrani Occidental, Àrea de Botànica, Departament de Biologia, Universitat de les Illes Balears
* ↑ «Delphinium pubescens DC.» Arxivat 2014-02-20 a Wayback Machine. a FloraCatalana.net Arxivat 2014-02-07 a Wayback Machine., amb fotos
* 1 2 Dades a Herbari virtual
* ↑ «Pelicans». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pelicans. Institut d'Estudis Catalans [Consulta: 1r novembre 2020].
* ↑ Consolida pubescens a Tropicos
* ↑ Données cytotaxonomiques sur les Consolida S.F. Gray (Ranunculaceae) en Méditerranée Occidentale. Blanché, C., J. Molero & J. Simon (1987) Saussurea 18: 1-10
* ↑ A Epítets Botànics
* ↑ «Consolida pubescens». Reial Jardí Botànic: Projecte Anthos. [Consulta: 24 novembre 2009].
* ↑ Consolida pubescens a PlantList
# Pere Joan Aldomar

Pere Joan Aldomar (Barcelona, s. XV—1543) fou un compositor català.
Fou mestre de capella de la catedral de Barcelona (1506) i cantor de la capella de Ferran el Catòlic (1508). Es conserven diverses obres i villancets en diversos cançoners: en el d'Upsala i el Cancionero de palacio. La població on va néixer ens és desconeguda però és molt probable que fos de procedència gironina i que estigués emparentat amb el canonge Aldomar, enterrat a la catedral de Barcelona el 1500.
Fou nomenat mestre de cant de la seu barcelonina el 19 de gener de 1506 i succeí el mestre Bartomeu Rovira, però per poc temps, ja que el mateix any un mestre interí ocupà aquest càrrec. Entre els mesos de març i agost de 1508 es troba inscrit com a cantor de la Capella Reial de Ferran el Catòlic, ja que va ser anomenat com a tal l'1 de març del mateix any. Posteriorment a l'estiu de 1509 va succeir el teòric Juan de Espinosa com a mestre de capella a la Catedral de Toledo. Va mantenir el càrrec durant un any i després d'això no es té més informació d'ell.
Algunes de les principals col·leccions de polifonia ibèrica del final del segle xv i el començament del segle xvi, com el Cancionero Musical de Palacio, l'anomenat Cançoner de Barcelona, conservat a la Biblioteca de Catalunya, o el recull Villancicos de diversos autors a dos, a tres, a quatre, i ha cinc veus publicat a Venècia el 1556 (anomenat Cançoner del duc de Calàbria), recopilen obres d'Aldomar, especialment villancets a tres veus: En las sierras donde vengo, Di pastorcico, pues vienes i Si mi señora m’olvida. La presència del villancet ¡Ha Pelayo, qué desmayo!, arranjat a quatre veus, en una font de mitjan segle xvi com és el Cançoner del duc de Calàbria, és una prova de la vigència i popularitat d'una cançó escrita cap al 1500. Aquest villancet va gaudir de considerable popularitat.

## Obra

* En las sierras donde vengo
* Di pastorcico
* Pues vienes
* Si mi señora m’olvida
* ¡Ha Pelayo, qué desmayo!

## Referències

* 1 2 3 GREGORI i CIFRÉ,, Josep M. «Aldomar, Pere Joan». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002,, vol. 1, p. 240.
* ↑ «ccm :: Aldomar, Pedro Juan Aldomar, Pere Joan Aldomar». [Consulta: 11 desembre 2020].
* ↑ Pérez Gutiérrez, Mariano. Diccionario de la Música y Los Músicos, Volum 1. Ediciones AKAL, 1985. ISBN 9788470901386.
* ↑ «CAS – Central Authentication Service». DOI: 10.1093/gmo/9781561592630.001.0001/omo-9781561592630-e-0000000503. [Consulta: 11 desembre 2020].

## Bibliografia

* R. Stevenson: Spanish Music in the Age of Columbus, La Haya, M. Nijhoff, 1960.
* I. Pope: "Aldomar, Pedro Juan", TNG.
* T. W. Knighton: "Music and Musicians at the Court of Fernando of Aragon, 1474-1516", Tesis Doctoral, U. Cambridge, 1983.
* J. M. Gregori i Cifré: "Els mestres de cant de la Seu de Barcelona en el Renaixement", REM. IV, 1984.
# Peter Raeburn

Peter Raeburn (Johannesburg, segle XX) és un compositor i productor musical anglès d'origen sud-africà. És conegut pel seu treball amb el director Jonathan Glazer a les pel·lícules Sexy Beast, Birth i la nominada als BAFTA Under The Skin. També ha publicat quatre àlbums en solitari, You and Me, Scape, Note To Self i Recovery.

## Trajectòria

Com a compositor, Raeburn ha escrit la banda sonora per a llargmetratges com Secrets de confessió (1995), Breaking The Waves (1996) de Lars Von Trier, Blue Valentine (2010), protagonitzat per Ryan Gosling i Michelle Williams, Molly Moon i l'increïble llibre de l'hipnotisme (2015), The Dry (2021), protagonitzat per Eric Bana, i per a la pel·lícula de terror atmosfèric Descansa en pau (2024) de Thea Hvistendahl. També va compondre la música de la pel·lícula de Raoul Martinez i Joshua Van Praag, Creating Freedom: Lottery of Birth (2013), que va ser nominada al millor documental al Raindance Film Festival.
Raeburn és el fundador i director creatiu de l'empresa Soundtree Music. El seu treball inclou anuncis comercials per a Guinness, PlayStation 2, Royal Mail, IKEA, The New York Times, The Guardian, The Economist, Audi, Mercedes-Benz, Nike. Adidas, Asics, Vodafone, Bacardí, Google, Apple, Levi's, Honda, Samsung i Ford, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Cristóbal, Toni. «La Filmoteca de Sant Joan d'Alacant: Under the skin de Jonathan Glazer». [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Su, Jen. «Joburg-born composer Peter Raeburn wins Sundance 2024 World Cinema Award» (en anglès). Arxivat de l'original el 2024-07-30. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «BFI | Film & TV Database | Le CONFESSIONNAL (1995)», 17-01-2009. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Antichrist, Bænken, Brødre, Den du frygter... se alle Zentropa film». Arxivat de l'original el 2016-08-09. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Peter Raeburn». [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Peydró, Eva. «"Descansa en paz": Entrevista con Thea Hvistendahl» (en espanyol europeu), 18-06-2024. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Creating Freedom: The Lottery of Birth: Film Review» (en anglès americà), 21-06-2013. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Surfer, The Guinness TV Advert, <http://www.bbc.co.uk/dna/h2g2/A767207>. Consulta: 25 març 2009
* ↑ Playstation 2 on the Mountain, <http://theinspirationroom.com/daily/2005/playstation-2/>. Consulta: 23 març 2009
* ↑ «Royal Mail: Grow / Videos - Coloribus.com - Advertising Archive, creative ads gallery, commercials with download option». Arxivat de l'original el 2009-03-05. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Creative Review -» (en anglès). Arxivat de l'original el 2014-08-26. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Cozens, Claire «Levi's 'Twist' director wins gold award» (en anglès). The Guardian, 23-05-2002. ISSN: 0261-3077.
* ↑ "Jump: Making of Documentary"
* ↑ Ford KA: Go Find It, <http://www.coloribus.com/paedia/reels/2009/01/07/534841/>. Consulta: 23 març 2009
# Petrus Camper

Peter, Pieter, o normalment Petrus Camper (1722 – 1789), va ser un naturalista, zoòleg i antropòleg neerlandès. Va estudiar els orangutans, els rinoceronts, i el crani d'un mosasaure, que ell creia que pertanyia a una balena. Va ser un dels primers a interessar-se per l'anatomia comparada i la paleontologia, també inventà el mesurament de l'angle facial. Camper va ser una celebritat a Europa i va ser membre de la Royal Society. Es va interessar per l'arquitectura, la matemàtica, i va fer dibuixos per a les seves lliçons. Va dissenyar i va elaborar eines per als seus pacients. A més va ser escultor i patrocinador de les arts i un polític de caràcter conservador.
Camper va mantenir una clínica cirúrgica.
En ornitologia, va descobrir la presència d'aire en l'interior dels ossos dels ocells. Estudiant l'anatomia de diversos primats orangutans va determinar que aquests no eren pas "homes degenerats" sinó espècies diferenciades dels humans. En ictiologia publicà una memòria sobre el seu sistema d'audició. Va fer la dissecció d'un elefant i d'un rinoceront de Java.

## Obres

* Demonstrationes anatomico- pathologicae [1760–1762]
* Dissertation sur les différences des traits du visage i Discours sur l'art de juger les passions de l'homme par les traits de son visage
* On the Best Form of Shoe
* Two lectures to the Amsterdam Drawing society on the facial angle (1770)
* On the Points of Similarity between the Human Species, Quadrupeds, Birds, and Fish; with Rules for Drawing, founded on this Similarity (1778)
* Historiae literariae cultoribus S.P.D. Petrus Camper. A list of his work, published by himself.
* Obres de Petrus Camper, compilació en francès de l'obra de Camper feta pòsthumament pel seu fill A.G. Camper, publicada per Hendrik Jansen el 1803 en tres volums.

## Notes

* ↑ Oeuvres de Pierre Camper, qui ont pour objet l'histoire naturelle, la physiologie et l'anatomie comparée, Paris, 1803, Volume 2 on Google books
* ↑ Oeuvres de Pierre Camper, qui ont pour objet l'histoire naturelle, la physiologie et l'anatomie comparée, Paris, 1803, Volume 3 on Google books
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Referències

* Bouillet, Marie-Nicolas Bouillet and Alexis Chassang. (1878). Dictionnaire universel d'histoire et de géographie.
* Meijer, Miriam Claude. "Petrus Camper's Protean Performances: The Metamorphoses" (English)
* Rosenboom, Thomas. (2004). Gewassen vlees. Amsterdam: Querido. ISBN 90-214-7988-5
* Thomson, Ann. Issues at Stake in Eighteenth-century Racial Classification, Cromohs, 8 (2003): 1–20 (English)
* Plantilla:Nuttall
* Studying in Groningen Through the Ages: A History of the University of Groningen and the First English Department in the Netherlands. Groningen: Groningen University Press, 2014. ISBN 978-90-367-7125-2

## Enllaços externs

* http://www.whonamedit.com/doctor.cfm/3231.html
* Rijksuniversiteit Groningen
* Universitat de Groningen sobre Camper Arxivat 2012-12-20 at Archive.is
* Author page a la DBNL
# Pierre Patel

Pierre Patel (Chauny, 1605 - París, 5 d'agost de 1676) va ser un pintor francès, considerat un dels paisatgistes més dotats de la seva generació i va estar involucrat en grans projectes, entre ells el del Cabinet de l'Amour, a l'Hotel Lambert (París), juntament Simon Vouet i Eustache Le Sueur. De vegades és conegut com a Pierre Patel el Vell per distingir del seu fill.
Va ser inclòs en el gremi de Sant-Germain-des-Prés en 1635, i el 1633 a l'Académie de Saint-Luc de Paris Va ser deixeble de Simon Vouet, encara que la influència més directa que va rebre va ser la de Claude Lorrain, que l'havia vist a Paris. Com aquest, es va especialitzar en el paisatgisme, amb un tipus de representacions de tipus classicista on el paisatge és evocador d'una serenitat que té els seus referents en l'idealisme de la tradició clàssica grecoromana, com es posa de manifest per la representació de ruïnes clàssiques, que donen un toc pintoresc.
El seu fill, Pierre-Antoine Patel, anomenat Pierre Patel el Jove (1648-1708), també va ser reconegut pintor de ruïnes.

## Notes i referències

* ↑ Les obres del Cabient de l'Amour van ser adquirides per Lluís XVI i actualment s'exhibeixen al Museu del Louvre (París).
* ↑ Pierre Patel, de The National Gallery (anglès)

## Bibliografia

* Chilvers, Ian. Diccionario de arte (en castellà). Madrid: Alianza Editorial, 2007. ISBN 978-84-206-6170-4.
* Coural, Natalie. Les Patel: Pierre Patel (1605-1676) et ses fils (en francès). Arthena, 2001.

## Vegeu també

* Pintura barroca
* Barroc i classicisme francès
# Pifre

El pifre, o pífol a Mallorca i Menorca, (de l'alemany pfeiffen, flauta) és un instrument musical aeròfon de la família del vent fusta. Es tracta d'una petita flauta travessera que toca en registres molt aguts.
Durant el Renaixement comencen a desenvolupar-se, a Alemanya i Suïssa, les flautes travesseres. Se'n fan de diverses mides per a obtenir diversos registres. Les flautes de mides més grans van ser ben acollides en l'àmbit de la música culta de manera que van evolucionar cap a l'actual flauta travessera. Per la seva banda, les més petites van tenir molt èxit, pel seu registre agut i estrident, en l'àmbit de la música militar.
A mitjans del segle xvi els soldats suïssos tenien plenament incorporat aquest instrument en les seves bandes, de manera que aviat el pifre va ser conegut arreu d'Europa amb el nom de "flauta suïssa" o, en alemany, schweitzer pfeiffen, d'on deriva el seu nom.

## Referències

* ↑ «pifre | enciclopedia.cat». [Consulta: 28 gener 2025].
* ↑ «Diccionari català-valencià-balear». [Consulta: 28 gener 2025].
* 1 2 Andrés, Ramon. Diccionario de instrumentos musicales desde la antigüedad a J. S. Bach (en castellà). Barcelona: Edicions 62, 2022. ISBN 978-84-1100-112-0.
# Ponent quaderns literaris

Ponent, quaderns literaris era una revista mallorquina, dedicada a la literatura i al dia de la no-violència. Va ser la primera publicació periòdica en català-valencià-balear publicada a Espanya després de la guerra civil del 1936.
Va ser iniciat i dirigit per Llorenç Vidal i Vidal i sorgí del grup d'estudiants Tertúlies Marian Aguiló. La revista compren dues etapes: una extensa primera etapa, dedicada principalment, però no exclusivament, a la literatura, en especial a la mallorquina, i que va des de 1956 fins a 1974, amb un total de 72 números, i una segona etapa, des de 1975 fins a 1983, amb un total de 20 quaderns, dedicats a ser el portaveu de l'obra del Dia Escolar de la No-violència i la Pau (DENIP) Durant les dues etapes Ponent va combinar regionalisme i universalisme, i es va distingir per la seva independència ideològica, la pluralitat d'opinions i un eclecticisme moderat.

## Referències

* 1 2 «PONENT, QUADERNS LITERARIS», 11-12-2019. [Consulta: 11 desembre 2019].
* ↑ «Ponent quaderns literaris». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Primera etapa números de l'1 al 72 (1956-1974). Segona etapa números de l'1 al 20 (1975-1983).
* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca (en procés d'informatització)
* ↑ Octavio Aguilera, «Réquiem por "Ponent" (castellà)», secció «Letra Viva», Baleares, 13 de gener de 1983