OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ermita de Sant Miquel (Aldaia)

L'ermita de San Miquel és un petit temple situat al carrer Sant Miquel, 7, al municipi d'Aldaia. És Bé de Rellevància Local amb identificador nombre 46.14.021-002.

## Descripció

El temple forma part d'un habitatge compost de planta baixa i pis. La seua façana és inconspícua, solament assenyalada per un retaule del sant titular i una porta de llinda. En la terrassa de l'habitatge es troba una espadanya amb campana així com un altre element disposat simètricament però que és cec i alberga un bust de la Verge.
Les dimensions de l'interior són modestes. El pis és de llosetes blanques i negres i el sostre està plafonat. Hi ha un altar barroc amb la imatge de San Miquel.

## Referències

* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 20 desembre 2017].
* 1 2 3 «Ermitas de Aldaia | Ermitas de Valencia». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 20 desembre 2017].
# Escut de Cistella

L'escut oficial de Cistella té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'atzur, una cistella d'or. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 25 de febrer de 1997 i publicat al DOGC el 27 de març del mateix any amb el número 2360.
La cistella és un element parlant tradicional, al·lusiu al nom del poble.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Alt Empordà

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 25 de febrer de 1997, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Cistella.» ( PDF). DOGC num. 2360. Generalitat de Catalunya, 27-03-1997. [Consulta: 7 juny 2009].
# Elecció papal de 1187 (octubre)

L'elecció papal de l'octubre de 1187 es va convocar després de la mort del papa Urbà III pel 21 d'octubre i s'acabà amb l'elecció del cardenal Alberto Sartori di Morra, que prengué el nom de papa Gregori VIII.
A la mort del papa Urbà III hi havia probablement 23 cardenals. Segons l'anàlisi de les subscripcions a les butlles papals d'octubre de 1187 es pot concloure que tretze dels 23 cardenals van participar en l'elecció del successor d'Urbà III. D'aquests sis van ser creats pel Papa Luci III, cinc pel Papa Alexandre III, un pel Papa Luci II i un pel Papa Adrià IV. Probablement hi havia deu cardenals absents, sis creats per Luci III, tres per Alexandre III i un per Adrià IV.
El papa Urbà III va morir a Ferrara el 20 d'octubre de 1187. L'endemà tretze cardenals presents en el seu llit de mort van començar a iniciar els tràmits per elegir el seu successor. Hi havia tres candidats pel tron papal: Henri de Marsiac, Paolo Scolari i Alberto di Morra. However, Henri de Marsiac va refusar ser Papa, mentre que Paolo Scolari es va excloure perquè estava seriosament malalt, el que va fer qu enomés quedés un el vell canceller papal Alberto di Morra, que el 21 d'octubre de 1187 fou elegit per unanimitat i prengué el nom de Gregori VIII.

## Referències

* ↑ Cf. I.S. Robinson, p. 44 and 86-87; Kartusch, p. 30; Jaffé Philipp, Regesta..., p. 492-493, 528
* ↑ Jaffé Philipp, Regesta..., p. 492-493, 528
* ↑ I.S.Robinson, p. 87

## Bibliografia

* Jaffé, Philipp. Regesta pontificum Romanorum ab condita Ecclesia ad annum post Christum natum MCXCVIII. vol. II, 1888.
* Kartusch, Elfriede. Das Kardinalskollegium in der Zeit von 1181–1227, 1948.
* Robinson, Ian Stuart. The Papacy, 1073–1198: Continuity and Innovation. Nova York: Cambridge University Press, 1990. ISBN 0521264987.
# Acadèmia de les Arts Escèniques de Bratislava

L'Acadèmia de les Arts Escèniques de Bratislava (en eslovac: Vysoká škola múzických umení v Bratislave) és una institució d'educació superior fundada el 9 de juny de 1949. La universitat es compon de tres facultats: Facultat de Teatre (actuació, direcció, dramatúrgia, escenografia i vestuari, titelles, teoria del teatre, gestió teatral); Facultat de Ciències Empresarials, Documental, Dramatúrgia i Guió, Fotografia i Composició d'Imatge, Animació, Edició, Disseny de So, Producció, Gestió, Cinema i Teoria de TV) Cinema i Televisió i la Facultat de Música i Dansa que abasta Composició, Direcció d'Orquestra, Teoria de la Música, Veu, Òpera, Instrumental (16 carreres) i dansa (6 carreres).

## Referències

* ↑ «Información sobre el centro educativo» (en eslovac). [Consulta: 6 desembre 2014].
# Ermita de Sant Miquel (Vilafamés)

L'ermita de Sant Miquel, es localitza en direcció a Vilafamés i a cinc quilòmetres de la població, en el vessant del tossal del Mollet. S'accedeix a la mateixa a través d'una pista forestal.
La construcció de l'ermita es deu a la fundació piadosa de Pere Albella, qui va deixar establert en el seu testament que una part dels seus béns s'alienessin per a la construcció d'una ermita, establint com a administradors de la mateixa a l'ajuntament de la població.
Es tracta d'una construcció senzilla datada en 1640 d'àmplia façana amb finestres i un espaiosa porxada amb arcades. S'estructura en dues parts, la religiosa, amb una sala per al culte de planta rectangular amb cor alt en els peus i la sagristia lateral, i hostatgeria per a ermità i masovers.
Enfront de l'edificació existeix una gran plaça i a escassa distància una deula.

## Vegeu també

* Museu d'Art Contemporani de Vilafamés
* Castell de Vilafamés
* Església de la Sang de Vilafamés
* Església de l'Assumpció de Vilafamés
# Escut de Ciutadilla

L'escut oficial de Ciutadilla té el següent blasonament:
Escut caironat: d'atzur, una espasa flamejada d'argent acostada de 2 escudets d'argent amb 2 faixes d'atzur. Per timbre una corona de marquès

## Història

Va ser aprovat el 6 de setembre de 1994 i publicat en el DOGC el 19 del mateix mes.
L'espasa flamejant és l'atribut de sant Miquel, patró de la localitat. Els dos escudets a banda i banda són les armes dels Guimerà, senyors de la vila des del segle xiv. La corona recorda que Ciutadilla va esdevenir un marquesat el 1702.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Urgell

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 6 de setembre de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Ciutadilla.» (pdf). DOGC num 1949, 06-09-1994. [Consulta: 25 juny 2010].
# Awaji (desambiguació)

«Awaji» té aquests significats:
# Partit Comunista Revolucionari de França

El Partit Comunista Revolucionari de França (en francès: Parti communiste révolutionnaire de France, abreujat PCRF) és un partit marxista-leninista fundat el 2016. Membre d'Acció Comunista Europea.

## Història

El PCRF va sorgir dels sectors que s'oposaven als canvis ideològics en el PCF durant la dècada de 1990. En aquest sentit, es va crear al 1991 la Coordinació Comunista per la Continuïtat Revolucionària i el Renaixement Leninista del PCF (CC/PCF), inicialment com a corrent dins del partit. Pocs anys després es va acabar dividint en diverses faccions, en mig d'una eclosió de nuclis comunistes descontents amb el PCF: la mateixa Coordinació Comunista esdevindria anys més tard la Unió dels Comunistes Revolucionaris de França (URCF), l'organització Comunistes, i la "Federació Nacional d'Associacions per al Renaixement Comunista" (FNARC), que acabaria formant el Pol del Renaixement Comunista a França.
L'organització Comunistes, liderat per Rolande Perlican, i la Unió dels Comunistes Revolucionaris de França (URCF) van decidir unificar les seves forces formant al 2015 el nou Partit Revolucionari - Comunistes. Malgrat el procés es va enterbolir, la majoria dels militants van formar finalment l'actual Partit Comunista Revolucionari de França, mentre una minoria va mantenir-se en el PR-C.
A nivell electoral, han presentat candidats a l'Assemblea Nacional en 2017 i 2020, amb resultats molt minoritaris.
Al 2023 van donar suport tant al Moviment social contra la reforma de les pensions, com a les protestes per la mort del jove Nahel Merzouk.

## Referències

* ↑ «Le Parti Communiste Révolutionnaire de France est né ! - Parti Communiste Révolutionnaire de France». www.pcrf-ic.fr. Arxivat de l'original el 2019-04-24. [Consulta: 24 abril 2019].
* ↑ «European Communist Action | Parties». [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ «Chronologie du Parti Communiste Français PCF». [Consulta: 24 agost 2023].
* ↑ «Parti Communiste Révolutionnaire de France (PCRF) — France Politique». [Consulta: 24 agost 2023].
* ↑ «Parti Révolutionnaire Communistes (PRC) — France Politique». [Consulta: 24 agost 2023].
* ↑ «Pôle de Renaissance Communiste en France (PRCF) — France Politique». [Consulta: 24 agost 2023].
* ↑ «Congrès fondateur du PARTI COMMUNISTE RÉVOLUTIONNAIRE DE FRANCE. 22-23 octobre 2016. TEXTES ADOPTÉS» (en francès). PCRF, 2016.
* ↑ «3ème circo : Michel Martin (PCRF) : candidat» (en francès). [Consulta: 24 agost 2023].
* ↑ «Jeunes, travailleurs ! De la révolte à la révolution ! - Parti Communiste Révolutionnaire de France». [Consulta: 24 agost 2023].

## Enllaços externs

Partit Comunista Revolucionari de França - Lloc web oficial

## Vegeu també

* Pol del Renaixement Comunista a França
* Iniciativa de Partits Comunistes i Obrers
* Partit Comunista Francès
# Ermita de Sant Onofre

L'ermita de Sant Onofre és un petit oratori situat al barri badaloní de Canyet construït l'any 1498 pels monjos de Sant Jeroni de la Murtra al serrat de les Ermites, al capdamunt del turó de Sant Onofre (269 m.), entre el torrent de la Font Santa i el Coll de les Ermites. Juntament amb el turó de Sant Climent forma el Serrat de les Ermites. S'hi pot arribar pel camí que surt del Coll de Vallençana o el que passa pel Coll de Puig Castellar, des de Santa Coloma de Gramenet.
Es va construir perquè els monjos del monestir de Sant Jeroni havien de menester d'un espai per tal de retirar-se, contemplar, orar i fer penitència en solitud. De fet l'orde dels monjos jerònims combinava la vida cenobítica amb la vida eremítica. Era costum que el dia 3 de maig, festa de la Santa Creu, la comunitat dels monjos hi pugés en processó i des d'allà beneïen el terme de Badalona.
Té certs caràcters del gòtic tardà, el qual el podem veure representat en la finestra de mig punt ornamentada, les voltes i les fines nervadures interiors. La planta és rectangular, amb absis recte i coberta de dues aigües. El portal és adovellat, de punt rodó fet amb dovelles de granit, el qual s'accedeic per uns graons semicirculars.

## Referències

* ↑ «Ermita de Sant Onofre». Pobles de Catalunya. [Consulta: 28 octubre 2018].
* ↑ «Les muntanyes de Badalona tenen nom propi». Revista de Badalona, 16-04-2021 [Consulta: 27 abril 2021].
* 1 2 3 «Inventari del Patrimoni Arquitectònic de la Serralada de Marina». Diputació de Barcelona. [Consulta: 28 octubre 2018].
* ↑ «Les nostres ermites». Consorci per la Normalització Lingüística. Arxivat de l'original el 2018-10-28. [Consulta: 28 octubre 2018].
# Afer Trent

L'Afer Trent (també conegut com l'afer Mason i Slidell) va ésser un incident diplomàtic internacional que va tenir lloc durant la Guerra Civil Americana. El 8 de novembre, de 1861, l'USS San Jacinto, comandat pel Capità de la Unió Charles Wilkes, va interceptar el correu britànic Trent on viatjaven dos diplomàtics Confederats, James Mason i John Slidell. Anaven en missió diplomàtica cap al Regne Unit (llavors la nació més potent al món) i França per a defensar la causa del reconeixement diplomàtic de la Confederació a Europa.
La reacció inicial als Estats Units va ésser d'entusiasme en suport de la captura, però molts líders americans tenien dubtes pel que fa a l'oportunitat i la legalitat de l'acte. Als estats Confederats, es va obrir l'esperança que l'incident portaria a una ruptura permanent en les relacions angloamericanes, i al reconeixement diplomàtic de la Confederació per part de la Gran Bretanya, i, en darrer terme, a la independència del Sud. Al Regne Unit, l'opinió pública va expressar la seva indignació contra el que es veia com un insult al seu honor nacional. El govern britànic va exigir una disculpa i l'alliberament dels dos diplomàtics mentre es donaven ordres per a reforçar les seves forces militars al Canadà i l'Atlàntic.
Després d'unes quantes setmanes de tensió durant la qual els Estats Units i el Regne Unit van ésser molt a prop de guerra, l'incident es va resoldre quan l'administració Lincoln va alliberar els enviats i va desautoritzar les accions del Capità Wilkes. No es va donar, però, cap disculpa formal. Mason i Slidell van continuar el seu viatge a Anglaterra però van fracassar en el seu objectiu d'aconseguir el reconeixement diplomàtic de la Confederació.

## Referències

* 1 2 Doyle, Don H. The Cause of All Nations: An International History of the American Civil War (en anglès). Basic Books, 2014-12-30. ISBN 978-0-465-08092-2.
* ↑ «The Mason and Slidell Affair.» (en anglès). The New York Times, 26-11-1861. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «Trent Affair» (en anglès). American Civil War. History -. [Consulta: 5 setembre 2018].
* ↑ «The Civil War: The Senate's Story.Speech of Senator Charles Sumner on the Trent Affair» (en anglès). United States Senate. [Consulta: 20230611].
* ↑ Adams, Charles Francis. «The Trent Affair» (en anglès). The American Historical Review, Apr., 1912, Vol. 17, No. 3. Oxford University Press, 01-04-1912. [Consulta: 11 juny 2023].
# Escut de Deltebre

L'escut oficial de Deltebre té el següent blasonament:
Escut caironat partit i semitruncat: 1r de sinople, un ram d'espigues d'arròs d'argent; 2n d'argent, un pont abscís d'un arc de gules, i al tercer, d'atzur, dues gavines d'argent voltant posades en faixa sobre un mar de quatre faixes ondades d'argent. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 28 de setembre de 1984.
L'escut és de nova creació, igual com el municipi (que comprèn la part nord o hemidelta esquerre del delta de l'Ebre, territori que es va segregar de Tortosa el 20 de maig de 1977). S'hi veu una espiga d'arròs, el principal recurs agrícola del delta; el pont recorda el tradicional pas de barca sobre el riu, i les gavines damunt les ones fan al·lusió al delta, és a dir, a la desembocadura del riu vora la costa.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Ebre

## Referències

* ↑ «DECRET 315/1984, de 28 de setembre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Deltebre per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC num. 486, 28-09-1984. [Consulta: 25 juny 2010].
# Axó

L'axó (o àxon), format per la mielina, el node de Ranvier i la cèl·lula de Schwann, és una prolongació de la cèl·lula nerviosa a través de la qual viatja l'impuls nerviós (potencial d'acció) de forma unidireccional des de la seva regió inicial fins a tot un seguit de ramificacions terminals (anomenades terminacions nervioses), amb les quals estableix contacte amb una altra cèl·lula. En la neurona adulta es tracta d'una prolongació única.

## Tipus de neurona segons la llargada de l'axó

* Neurones Golgi tipus I: Tenen un axó llarg
* Neurones Golgi tipus II: Tenen un axó curt, semblant a una dendrita que acaba prop del soma.

## Referències

* ↑ «Axó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ The Neuron: Cell and Molecular Biology 3rd Edition, Irwin B. Levitan, Leonard K. Kaczmarek. 632 pag. Oxford University Press. ISBN 0195145232, ISBN 978-0195145236
* ↑ Neuronal Guidance: The Biology of Brain Wiring (Cold Spring Harbor Perspectives in Biology) 1st Edition. Marc Tessier-Lavigne, Alex Kolodkin. Series: Cold Spring Harbor Perspectives in Biology. 330 pag. Cold Spring Harbor Laboratory Press. ISBN 0879698977, ISBN 978-0879698973

## Vegeu també

* Guiatge axonal
Viccionari
# Ermita de Sant Patllari

L'Ermita de Sant Patllari és una església romànica de Porqueres (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un temple romànic de planta rectangular, d'una sola nau i absis semicircular. A la banda dels peus (a ponent), s'aixeca un cos rectangular de dos habitacions, sobre les restes d'una antiga torre, que servia com a habitatge de l'ermità. Per aquest edifici annex es va haver d'obrir una porta d'accés al temple en el mur lateral de migdia; aquest tipus de solució és força freqüent en esglésies preromàniques i romàniques catalanes. La façana queda rematada per un senzill campanar de cadireta. El parament de tot l'edifici és de pedruscall i la coberta és a dues aigües. A l'interior, el sostre només és de volta a la zona del presbiteri, mentre que la resta està sostingut per cairats de fusta.

## Història

Sembla que en un principi era la capella castellera d'una fortalesa anomenada Specula, documentada el 1182. Però aquest edifici no apareix documentat fins al 1327, en unes deixes testamentàries. L'any 1727 s'hi van fer unes remodelacions que van donar l'aspecte actual al temple. Es té notícia de la presencia d'ermitans fins a la segona meitat del segle xix.
L'any 1985 l'ermita va ser restaurada pel Centre Excursionista de Banyoles. Aquesta restauració es va centrar en els taulats, el presbiteri i l'absis. Es revisà també la casa de l'ermità. Actualment, cada any per setembre s'hi celebra un aplec en honor del Sant.

## Referències

* 1 2 3
# Azida d'amoni

L'azida d'amoni, en anglès:Ammonium azide, és el compost químic amb la fórmula NH₄N₃, és la sal d'amoníac i l'àcid hidrazoic. Com d'altres azides inorgàniques aquesta sal cristal·lina incolora és un poderós explosiu, malgrat que té una remarcable baixa sensibilitat. El NH₄N₃ és fisiològicament actiu: la inhalació de petites quantitats causa malde cap i palpitacions. Theodor Curtius,l'any 1890, va ser el primer en obenir-lo junt amb altres azides.

## Estructura

L'azida d'amoni és iònica. És poc soluble en aigua. És un isòmer estructural del tetrazè.

## Referències

* Yakovleva, G. S.; Kurbangalina, R. Kh.; Stesik, L. N. «Detonation properties of ammonium azide». Combustion, Explosion, and Shock Waves, 13, 3, 1977, pàg. 405. DOI: 10.1007/BF00740326.
* Salim de Amorim, Helio; do Amaral, M. R.; Pattison P.; Ludka I. P.; Mendes, J. C. «Ammonium azide: A Commented Example of an Ab Initio Structure (Re-)Determination From X-Ray Diffraction». Revista de la Sociedad Quimica de México, 45, 4, 2002, pàg. 313–319. Arxivat de l'original el 2012-04-06 [Consulta: 3 febrer 2014]. Arxivat 2012-04-06 a Wayback Machine.
* Curtius, Th. «Ueber Stickstoffwasserstoffsäure (Azoimid) N₃H». Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft, 23, 2, 1890, pàg. 3023. DOI: 10.1002/cber.189002302232.
# Unió Democràtica i Socialista de la Resistència

La Unió Democràtica i Socialista de la Resistència (francès: Union démocratique et socialiste de la Résistance, abreujat UDSR) va ser un partit polític de la IV República Francesa. Sorgit de la resistència, va actuar entre els anys 1948 i 1965 durant els quals ocupà posicions d'esquerra centrista. Era de caràcter liberal i en van formar part personatges importants com François Mitterrand (afiliat el 1948 com primera experiència política) o René Pleven (que arribà a ser primer ministre per aquest partit). Fou una de les plataformes polítiques més importants de republicanismes francès. Va participar en la fundació de la internacional liberal a finals dels anys 40.
# Escut de Masllorenç

L'escut oficial de Masllorenç té el següent blasonament:
Escut caironat: d'argent, un mas de porpra obert sobremuntat d'un llorer de sinople. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 8 de maig de 1996.
Tant el mas com el llorer són senyals parlants referents al nom de la localitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Penedès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 8 de maig de 1996, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Masllorenç.» (pdf). DOGC num 2211, 08-05-1996. [Consulta: 25 juny 2010].
# Aziridina

L'aziridina és un compost heterocíclic la qual estructura és un anell de tres membres amb un grup amina i dos grups metilè.

## Síntesi

Per a la síntesi d'aziridines s'empra la reacció de Johnson–Corey–Chaykovsky, o només de Corey–Chaykovsky. S'empra per produir epòxids, aziridines i ciclopropans. Fou descoberta el 1961 per A. William Johnson i desenvolupada significativament per E. J. Corey i Michael Chaykovsky. La reacció implica l'addició d'un ilur de sofre a una imina, en el cas de la síntesi aziridines.

## Toxicologia en humans

La toxicitat d'un compost aziridina en particular depèn de la seva estructura i activitat. Com a electròfils les aziridines subjectes a l'atac i obertura d'anell de nucleòfils endògens com les bases nitrogenades en els parells de bases de l'ADN, resultant en una mutagenicitat potencial.

### Carcinogenicitat

L'International Agency for Research on Cancer (IARC) classifica els compostos d'aziridina com possiblement carcinògens pels humans.

## Referències

* ↑ Gilchrist, T.L.. Heterocyclic chemistry. ISBN 0-582-01421-2.
* ↑ Epoxides and aziridines - A mini review Albert Padwaa and S. Shaun Murphreeb Arkivoc (JC-1522R) pp 6-33 Online article
* ↑ Kanerva L, Keskinen H, Autio P, Estlander T, Tuppurainen M, Jolanki R «Occupational respiratory and skin sensitization caused by polyfunctional aziridine hardener». Clin Exp Allergy, 25, 5, 5-1995, pàg. 432–9. DOI: 10.1111/j.1365-2222.1995.tb01074.x. PMID: 7553246.
* ↑ Sartorelli P, Pistolesi P, Cioni F, Napoli R, Sisinni AG, Bellussi L, Passali GC, Cherubini Di Simplicio E, Flori L «Skin and respiratory allergic disease caused by polyfunctional aziridine». Med Lav, 94, 3, 2003, pàg. 285–95. PMID: 12918320.
* ↑ Mapp CE «Agents, old and new, causing occupational asthma». Occup. Environ. Med., 58, 5, 2001, pàg. 354–60. DOI: 10.1136/oem.58.5.354. PMC: 1740131. PMID: 11303086.
* ↑ Some Aziridines, N-, S- and O-Mustards and Selenium (PDF). 9, 1975 (IARC Monographs on the Evalution of Carcinogenic Risks to Humans). ISBN 92-832-1209-6 [Consulta: 26 març 2012]. Arxivat 2009-11-14 a Wayback Machine.
# Escut de Montferrer i Castellbò

L'escut oficial de Montferrer i Castellbò té el següent blasonament:
    Escut caironat: d'or, un mont de sinople movent de la punta sobremuntat d'una ferradura de sable clavetejada d'argent. Per timbre, una corona mural de poble.
Va ser aprovat el 29 de gener de 1993. Armes parlants: tant el mont com la ferradura fan referència al topònim Montferrer.

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 29 de gener de 1993, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Montferrer i Castellbò.» (pdf). DOGC num 1707, 29-01-1993. [Consulta: 26 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts heràldics de l'Alt Urgell