OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ruta de l'encens

La ruta de l'encens és una ruta comercial de l'edat antiga que servia per a transportar encens i altres espècies des dels països orientals cap al Mediterrani. La ruta va iniciar-se al mar Roig cap al 300 aC i tenia punts importants a Gerrha, Gaza, Coptos i Saba. Tenia una versió marítima que feien servir els romans per a evitar pagar impostos als beduïns, que controlaven els camins terrestres de la ruta. Va estar en constant disputa fins al seu declivi, cap al segle v. La UNESCO va declarar Patrimoni de la Humanitat els fragments que en resten a Oman, el 2005.

## Referències

* ↑ La ruta de l'encens a la UNESCO

## Vegeu també

* Camí d'Horus.
* Via Maris.
* Ruta dels Reis.
* Ruta de la Seda.
* Periple de la Mar Eritrea
* Ruta comercial.
# Encenser

Els encensers o turíbuls són recipients per a cremar encens que es fa servir en determinades celebracions religioses. Són coneguts en l'antiguitat judaica i encara en l'egípcia i grecoromana, es van adoptar per l'església des dels primers segles, segons consta per documents històrics i per les representacions figurades en frescos i miniatures de còdexs de l'alta edat mitjana. Però d'ells no sembla que es conserven exemplars anteriors al segle xii. Els primers encensers hagueren de tenir la forma d'urna amb tapa perforada i de les al·ludides pintures s'infereix que ja des del segle x van prendre forma de globus i hagueren de manejar-se amb tres o quatre cadenetes.

## Història

L'encenser és un petit braser que s'empra com a contenidor crematori d'encens en determinades cerimònies litúrgiques. El seu ús està documentat des d'antic i en època romànica el trobem representat sovint.
Per exemple, al MNAC es pot veure a les pintures murals d'Esterri de Cardós, a les Pintures de Sorpe o a Sant Esteve d'Andorra.
A l'època romànica va prendre diverses formes, com ara l'esfèrica, de la qual la peça que il·lustra l'article és un clar exemple. Està constituït per dues peces semiesfèriques, la superior calada, decorades cada una amb elements vegetals i parelles d'aus enfrontades dins un cercle. Aquest tema és molt habitual i s'inscriu dins els repertoris que reflecteixen el record del món romà d'Orient o islàmic, a través de produccions del món dels teixits o dels voris. La peça se subjectava amb cadenes, a partir dels quatre punts de subjecció, que, a més, marquen la distribució quadripartida de la decoració de la peça. Alguns dels centres de producció d'orfebreria i esmalt més importants de l'Europa occidental a l'època romànica van ser Lieja, Colònia, Llemotges i Silos.
Cal suposar, a més, l'existència de tallers d'abast més local que seguien els procediments i models dels més importants. En aquest marc, l'encenser esfèric s'ha considerat, amb força unanimitat, un bon exemple de peça catalana que reflecteix les produccions locals anteriors a la gran difusió del productes llemosins, que s'introduiran amb molta força en diverses zones d'Europa, entre les quals hi ha Catalunya.

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.299. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 1r desembre 2014].
* ↑ (MNAC/MAC 15970)
* ↑ (MNAC/MAC 113144)
* ↑ (MNAC/MAC 35706-35711)

## Vegeu també

* Encens
* Peveter
* Botafumeiro
# Georges d'Espagnat

Georges d'Espagnat (Melun, 14 d'agost de 1870 - París, 17 d'abril de 1950) va ser un pintor, il·lustrador i gravador francès. Molt prolífic, va pintar més de mil quadres i les seves obres es conserven en nombrosos museus.

## Biografia

El 1888 va ingressar a l'École nationale supérieure des arts décoratifs i a l'École nationale supérieure des beaux-arts. De caràcter fort i independent, Georges d'Espagnat va preferir, però, entrenar-se sol fent còpies de quadres, sobretot del Museu del Louvre.
Dissenyador i gravador talentós, va col·laborar en nombroses publicacions periòdiques il·lustrades com Le Courrier français (1895-1896), La Critique i Le Rire (1899-1912). Va ser també autor de litografies originals. Practicant el gravat en fusta, va utilitzar una navalla i va donar una interpretació expressionista a diverses xilografies per a la revista L'Ymagier dirigida per Remy de Gourmont, del qual en va il·lustrar la novel·la Sixtine (1922).
* Genet (c.1895)
* Xilografia (1895)
* Les roques vermelles (c.1901)
* Flors i fruites (1907)
* Réunion de musiciens chez M. Godebski (1910)
* Paul Valery (1910)
* La sala Gaveau (1930)

## Referències

* ↑ «Visionneuse - Archives de Paris». [Consulta: 18 febrer 2025].
* ↑ Georges d'Espagnat sur la Base Arcade des archives nationales
* ↑ «Joconde - catalogue - dictionnaires». [Consulta: 18 febrer 2025].
* ↑ « Espagnat, Georges d' », dans Janine Bailly-Herzberg, Dictionnaire de l'estampe en France (1830-1950), Paris, Arts et matiers du livre / Flammarion, 1985, .

## Bibliografia

* René Édouard-Joseph, Dictionnaire biographique des artistes contemporains, tome 1, A-E, Art & Édition, 1930, p. 472-473 (amb reproducció de les pintures El genet i Nu reclinat).
# Moviment a Favor de l'Autonomia de Hong Kong

El Moviment a favor de l'Autonomia d'Hong Kong (en xinès: 香港自治運動), és un moviment format a Hong Kong degut a una creixent consciència col·lectiva sobre els drets constitucionals de la regió administrativa especial d'Hong Kong, per aconseguir una major autonomia, lliure de la interferència del govern central de la República Popular de la Xina, tal com estableix la Llei Bàsica d'Hong Kong en els articles 2 i 22 d'aquesta llei.
El moviment està basat en les idees expressades en el llibre "香港城邦論" (en català: Teoria de la Ciutat Estat de Hong Kong), escrit per l'escolar Chin Wan, en aquesta obra literària, l'autor sosté que Hong Kong té les característiques d'una ciutat estat.
El moviment advoca pels principis de la Llei Bàsica d'Hong Kong, i per la idea de "un país, dos sistemes". Hong Kong pot gaudir del dret a una certa autonomia, sempre que no proposi directament la independència de Hong Kong. Chin Wan és l'advocat del moviment i el consultor. Entre els polítics aliats i les persones vinculades al món de la cultura que fan costat a aquest moviment es troben els antics regidors del Districte de Wan Chai.

## Objectius del Moviment

* Promoure el sufragi universal.
* Crear un Govern Local i un Consell Legislatiu de Hong Kong, triats pel poble hongkonès, en unes eleccions democràtiques.
* Assegurar que les actuacions polítiques del govern hongkonès no se separin de l'objectiu d'assegurar els interessos a llarg termini del poble de Hong Kong.
* Implementar una planificació a llarg termini en matèria de polítiques d'habitatge i propietat, assegurant que el poble hongkonès pugui tenir un accés adequat a l'habitatge.
* Revitalitzar la indústria i l'agricultura hongkonesa.
* Reconfigurar la implementació d'una política migratòria, recuperant el dret a controlar la immigració procedent de la Xina continental.
* Reflectir la implementació de la Llei Bàsica de Hong Kong, i perfeccionar el procés constitucional.
* Defensar la regió administrativa especial de Hong Kong.
* Rebutjar les polítiques continentals i l'adoctrinament pro-comunista en l'àmbit de l'educació.
* Promoure l'ús del cantonès, mitjançant una política lingüística pròpia.
* Defensar la cultura hongkonesa.
* Mantenir unes polítiques econòmiques i monetàries que assegurin l'autonomia financera del Govern de Hong Kong.
* Lluitar per la igualtat de drets per tots els nous immigrants estrangers i els nouvinguts.
* Igualtat de drets per a les persones d'altres races i origen estranger, eliminar la desigualtat en matèria de drets entre les persones d'ètnia han i els estrangers, incloent els drets de naixement, residència, i poder participar en les eleccions hongkoneses.

## Referències

* ↑ «Hong Kong Autonomy Movement» (en anglès).
# Punt mitjà

El punt mitjà $M$ d'un segment lineal ${\overline {AB}}$ és el punt del segment que equidista dels extrems $A$ i $B$.
$M={\frac {A+B}{2}}$
El punt mitjà és la intersecció del segment amb la seva mediatriu.

## Referències

* ↑ «Punt mitjà d'un segment». Mates 1r BTX. Institut Júlia Minguell. [Consulta: 22 febrer 2025].
* ↑ Weisstein, Eric W. «Midpoint» (en anglès). [Consulta: 22 febrer 2025].
* ↑ «mediatriu». GEC. [Consulta: 22 febrer 2025].
# Pelador de suro

L'ofici de pelador de suro consisteix a pelar les alzines sureres. Primer es fa un tall circular amb la destral al tronc, després tallen una part del suro i amb el mànec de la destral es treu el suro. Els peladors eren homes de bosc, gent que, a part de la pela del suro a l'estiu, passaven llargues temporades en els espais forestals explotant els diferents recursos que en el bosc facilitava llenya, resina, pinyes…

## Referències

* ↑ «El Pelador de suro, un ofici ancestral.». Mira'm. [Consulta: 22 febrer 2025].
* ↑ Nonell, Júlia. «Els peladors catalans de suro tindran un carnet professional». PEFC, 10-06-2024. [Consulta: 22 febrer 2025].
# Marina Tchebourkina

Marina Tchebourkina (Moscou, Rússia, 1965) és una organista i musicòloga amb nacionalitat francesa i russa, doctora en ciències de les arts, experta en música per a orgue barroc francès i també exerceix d'ambaixadora de la música russa per a orgue.

## Biografia

El 1989 es va graduar al Conservatori Estatal de Moscou P. I. Txaikovski, amb dues qualificacions summa cum laude en estudis d'orgue i musicologia. El 1992 es doctorà en arts musicals (interpretació en concerts i docència) i en ciències de les arts, amb el màxim reconeixement acadèmic. Del 1992 al 1994 Marina Tchebourkina va aprofundir els seus coneixements estilístics sobre música d'orgue en estades a França (amb Marie Claire Alain, Michel Chapuis, Louis Robilliard) i Alemanya (amb Harald Vogel). El 1995, un cop acabada la reconstrucció de l'orgue del Palau de Versalles, Michel Chapuis la va convidar a col·laborar amb ell, i el 1996 fou l'organista de la Capella Reial de Versalles, càrrec que va ocupar durant quinze anys, fins al 2010. Des del 2006 Marina Tchebourkina és membre de la Comissió Nacional dels orgues històrics de França. Des del 2010 és professora visitant al Conservatori Estatal de Moscou P. I. Txaikovski de Rússia. Des del 2013 és investigadora associada a la Universitat de Paris I Panthéon-Sorbonne de França.

## Títols científics

* 1994: Ph.D.: Olivier Messiaen's Organ Music.
* 2013: Dr. Habil. (Accreditation to supervise Research): French Baroque Organ Art: Music, Organ building, Performance.

## Distincions

* 2005: Chevalier dans l'Ordre des Arts et des Lettres (França)

## Referències

* ↑ Marina Tchebourkina. Moscow Conservatory. Accessed November 2015.
* ↑ http://www.institut-acte.cnrs.fr/art-sciences/author/marina/
* ↑ https://vimeo.com/user4912505/videos
* ↑ Moscou State Tchaikovsky Conservatory official website(anglès)
* ↑ Paris I Panthéon-Sorbonne official website(francès)
* ↑ «Dissercat». Arxivat de l'original el 2017-08-30. [Consulta: 29 agost 2017].
* ↑ Moscou State Tchaikovsky Conservatory Scientific Council blog
* ↑ «l'Ordre des Arts et des Lettres». Arxivat de l'original el 2016-05-24. [Consulta: 29 agost 2017].
# Portada/efemèride març 6

Margaret Dumont a Una nit a l'òpera.
« 5 de març · 6 de març · 7 de març »
# Fra Marçal de Vilafranca

Fra Marçal de Vilafranca o Fra Marçal de Vilafranca del Penedès (Vilafranca del Penedès, 1917 - Barcelona, 20 d'agost de 1936) és el nom de religió de l'estudiant i frare de l'orde caputxí català Carles Canyes Santacana.
Fill dels Canyes Santacana, una família molt religiosa. Dels nou fills que van tenir, quatre es van fer frares. Tots ells van ser religiosos. Fra Marçal va néixer el 1917 mentre els seus pares vivien a Vilafranca. De petit, va estudiar amb les Carmelites de la Caritat i amb els religiosos de la Sagrada Família. Més endavant, va entrar al Seminari Seràfic, i començà el noviciat a Manresa. Després es desplaçà a Olot i posteriorment a Sarrià.
Quan la fraternitat dels caputxins de Sarrià es va dispersar el juliol de 1936, després que el convent fos incendiat i saquejat, ell i els seus dos germans Marc i Marcel·lià se’n van anar cap a casa dels seus pares, que aleshores vivien a prop del convent, al carrer Clos de Sant Francesc 23. Els primers dies, els tres germans Canyes encara van celebrar l'eucaristia en un oratori privat a casa d'un capellà veí. Però el 24 de juliol, quan el perill augmentava, els dos grans van preferir buscar altres amagatalls. Fra Marçal es va quedar a casa amb els pares i la germana, que es deia Teresa. La família va sofrir diversos registres, acompanyats d'interrogatoris i amenaces. Els milicians van trobar notes de fra Marc sobre la Sagrada Escriptura, i des d'aquell moment van marcar-se com a objectiu detenir-lo. Aleshores, els Canyes van decidir buscar un altre lloc on viure, on fossin menys coneguts. La seva germana Teresa va trobar un pis al carrer París 21 i van començar el trasllat, amb la intenció d'emportar-se’n també aquell capellà veí. L'agost de 1936 una patrulla els va venir a buscar de nit a casa. El cos sense vida de fra Marçal de Vilafranca, de dinou anys, va aparèixer a l'Avinguda Pearson de Pedralbes la nit del 20 d'agost. Els seus familiars van poder reconèixer la fotografia al Dipòsit Judicial de l'Hospital Clínic.
El 2015 es va celebrar a la Catedral de Barcelona l'acte de beatificació de Fra Marçal de Vilafranca i de vint-i-cinc companys més, frares màrtirs morts entre 1936 i 1937, durant la Guerra Civil Espanyola. La celebració fou presidida pel prefecte de la Congregació per a les Causes dels Sants, el cardenal Angelo Amato, i fou concelebrada pel cardenal de Barcelona Lluís Martínez Sistach, el vicari general i ministre de l'Orde dels Frares Menors Caputxins, fra Mauro Jöhri, juntament amb bisbes catalans, religiosos i preveres.

## Referències

* 1 2 3 Rives, José. «Fra Marçal de Vilafranca». Mártirs. Franciscans Caputxins. [Consulta: 15 setembre 2018].
* ↑ Grases Gonzàlez, Pere. Una Família extraordinària: Els Canyes de Castellví. La Múnia: Societat cultural "La Munienca", 1990.
* ↑ «Beatificació de vint-i-sis frares màrtirs de l'orde dels caputxins (1936-1937)». Bisbat de Sant Feliu, 21-11-2015. Arxivat de l'original el 16 de setembre 2018. [Consulta: 15 setembre 2018].
* ↑ Rives, Jose. «Aprovació del martiri de 26 caputxins». Franciscans Caputxins. [Consulta: 15 setembre 2018].
# Calzada del Coto

Calzada del Coto és un municipi i localitat de la província de Lleó a la comunitat autònoma de Castella i Lleó. Forma part de la comarca de Sahagún.
Està compost per les localitats de Calzada del Coto i Codornillos.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2011 | 2021 |
| 347 | 316 | 293 | 255 | 211 |
# Natalya Marchenkova

Natalya Semyonovna Marchenkova (ucraïnés: Марченкова Наталя Семенівна; rus: Наталья Семёновна Марченкова; Kíiv, 1 de juny de 1948) és una directora de cinema d'animació ucraïnesa.

## Biografia

Marchenkova va nàixer l'1 de juny de 1948 a Kíev, RSS d'Ucraïna.
Des de 1967 fins a 2006 va treballar a Kievnauchfilm, un estudi d'animació. A partir del 1985, va treballar com a directora d'animació, fins retirar-se el 2012. En la seua filmografia destaca la cinta del 1990 Lyubov' i smert' kartoshki obyknovennoy.
Va estar casada amb el director de cinema i guionista David Cherkassky (1931–2018).

## Referències

* ↑ «Marchenkova, Natalya». animator.ru.
* 1 2 3 «Марченкова Наталія Семенівна — Енциклопедія Сучасної України» (en ucraïnès). esu.com.ua. [Consulta: 1r març 2021].
* ↑ Cinema art (en rus). Izd. Soi͡uza rabotnikov kinematografii SSSR., 1993.

## Bibliografia

* Kapkov, Sergey V. «Marchenkova Natalia Semyonovna». A: Encyclopedia of Russian Animation. Algorithm, 2006, p. 838. ISBN 9785926503194.
# Horst Drose

Horst Drose és un jugador d'hoquei sobre herba alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya durant les dècades de 1960 i 1970.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on va guanyar la medalla d'or en la competició d'hoquei sobre herba. Quatre anys més tard, als Jocs de Montreal, fou cinquè en la mateixa competició. Entre 1969 i 1978 va disputar 106 partits amb la selecció alemanya.
A nivell de clubs va jugar al SC Frankfurt 1880, amb qui guanyà la lliga d'Alemanya Occidental de 1971 i la Copa d'Europa de 1971 a 1975.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Horst Dröse». [Consulta: 22 febrer 2025].
* ↑ «hockey.de». [Consulta: 22 febrer 2025].
* ↑ «Hockey - Deutsche Meisterschaften». [Consulta: 22 febrer 2025].
# Tite

* Si cerqueu l'entrenador de futbol, vegeu Adenor Bacchi.
Tite és una vila i un sector de Guinea Bissau, situat a la regió de Quinara. Té una superfície 700 kilòmetres quadrats. En 2008 comptava amb una població de 14.902 habitants.

## Referències

* ↑ Repartition geographique des communautés
* ↑ «Dada de statoids.com».
* ↑ geohive
# Amelia Baggs

Amelia Baggs (Mountain View, 15 d'agost de 1980 - Burlington, 11 d'abril de 2020), coneguda també com Mel Baggs, va ser persona no-binària bloguera i activista dels drets dels autistes estatunidenca. Segons s'ha reportat, no parlava i era etiquetada com autista «de baix funcionament».

## Educació

Baggs va assistir com a infant al Centre per a Joves amb Talent, un programa d'estiu de la Joventut i a mitjans de la dècada de 1990 va ser estudiant del Bard College at Simon's Rock a Great Barrington, Massachusetts. Va morir l'11 d'abril de 2020.

## Activisme

El gener de 2007, Baggs va publicar a YouTube un vídeo titulat In My Language, en el qual descriu les seves experiències com a autista, que va donar lloc a diversos articles a la CNN. També va ser Guest Blogging sobre el seu vídeo en el blog d'Anderson Cooper i va contestar preguntes del públic per correu electrònic.

## Vida personal

Al seu blog, va escriure sobre altres discapacitats que li havien estat diagnosticades i mal diagnosticades, inclosos el desordre bipolar, el trastorn de despersonalització, el desordre psicòpata, l'esquizofrènia i la gastroparèsia.
L'any 2005, Baggs es va traslladar de Califòrnia a Vermont per estar més a prop d'un amic. El juny de 2014, va anunciar públicament que havia canviat legalment el seu primer nom d'Amanda a Amelia i havia començat a utilitzar el sobrenom de Mel.

## Referències

* ↑ Garcia, Eric Michael «Oh my God, this is awful news. When I first saw Mel Baggs on CNN, it was revelatory.» (en anglès). Twitter, 11-04-2020 [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ Wolman, David. «yeah, i’m autistic You got a problem with that?». Wired. Arxivat de l'original el 24 d'octubre de 2012. [Consulta: 29 desembre 2013].
* ↑ «Autism Movement Seeks Acceptance, Not Cures». NPR, 26-06-2006. [Consulta: 23 desembre 2013].
* ↑ «Interview with ‘Asperger’s Are Us'». Thesomervillenews.com. Arxivat de l'original el 5 de març de 2016. [Consulta: 23 desembre 2013].
* ↑ Erin Anderssen. «'Autistics': We don't want a cure». The Globe and Mail. [Consulta: 23 desembre 2013].
* ↑ «Kindergartners Vote Classmate With Disabilities 'Off the Island'». Digitaljournal.com. [Consulta: 23 desembre 2013].
* 1 2 Amy S.F. Lutz. «Autism neurodiversity: Does facilitated communication work, and who speaks for the severely autistic?». Slate.com, 16-01-2013. [Consulta: 29 setembre 2013].
* ↑ «sin título», 11-04-2020.
* ↑ Baggs, Amelia.
* ↑ Gajilan, A.
* ↑ Gupta, Sanjay.
* ↑ Abedin, Shahreen.
* ↑ Cooper, Anderson.
* ↑ "Amanda Baggs answers your questions".
* ↑ Baggs, Amelia. «Feeding tubes and weird ideas».
* ↑ «Living With Autism In A World Made For Others». CNN.com. [Consulta: 17 desembre 2014].
* ↑ «The Language of Autism». Well.blogs.nytimes.com, 28-02-2008. [Consulta: 29 setembre 2013].
* ↑ «This is a very excited picture of me with my name», 01-06-2014. [Consulta: 17 desembre 2014].
# John de Lancie

John de Lancie (Filadèlfia, 20 de març de 1948) és un actor estatunidenc.

## Biografia

De Lancie va néixer John Sherwood de Lancie, Jr. a Filadèlfia, Pennsilvània el 20 de març de 1948, un dels dos fills nascuts de John de Lancie, Sr. (1921–2002), oboista principal de l'Orquestra de Filadèlfia des de 1954. fins al 1977, i Andrea de Lancie. Té una germana anomenada Christina.
Li van diagnosticar dislèxia quan era nen i, com a tal, va lluitar amb dificultats de lectura al llarg dels seus anys escolars. No va aprendre a llegir fins als 12 anys. Un dels seus professors va recomanar que els seus pares l'animen a considerar una carrera com a actor. Va començar a actuar cap als 14 anys, actuant en una producció de secundària de Henry V de William Shakespeare. De Lancie va estudiar interpretació a la Kent State University (va assistir durant els tiroteigs de Kent State el 4 de maig de 1970) i va guanyar una beca a Juilliard. Va actuar en nombroses produccions escèniques, participant en compromisos com l'American Shakespeare Festival i el Mark Taper Forum, a més d'establir una carrera d'èxit al cinema i la televisió.

## Filmografia

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 1977 | SST Death Flight | Bob Connors | |
| 1979 | The Onion Field | Lloctinent LAPD #2 | |
| 1990 | Males influències (Bad Influence) | Howard | |
| 1990 | Taking Care of Business | Ted Bradford Jr. | |
| 1991 | El rei pescador (The Fisher King) | TV Executive | |
| 1992 | The Hand that Rocks the Cradle | Dr. Victor Mott | |
| 1993 | Arcade | Difford | |
| 1993 | Fearless | Jeff Gordon | |
| 1994 | Without Warning | Barry Steinbrenner | Telefilm |
| 1995 | Evolver | Russell Bennett | |
| 1996 | Els meus dobles, la meva dona i jo (Multiplicity) | Ted | |
| 1997 | Trekkies | Ell mateix | |
| 1998 | Saving Private Ryan | Letter-Reader | Veu No surt als crèdits |
| 1998 | You Lucky Dog | | |
| 1999 | Final Run | George Bouchard | |
| 2000 | Woman on Top | Alex Reeves | |
| 2000 | Gen¹³ | Coronel John "Jack" Lynch | Veu |
| 2001 | Nicolas | Dr. Fisher | |
| 2001 | Consellera matrimonial (Good Advice) | Ted | |
| 2002 | The Big Time | | |
| 2007 | En algun racó de la memòria (Reign Over Me) | Nigel Pennington | |
| 2007 | Teenius | Director Senseman | |
| 2008 | My Apocalypse | Nathan Eastman | |
| 2008 | Pathology | Dr. Quentin Morris | |
| 2009 | Crank: High Voltage | Fish Halman | |
| 2009 | Gamer | Chief of Staff | |
| 2013 | Bronies: The Extremely Unexpected Adult Fans of My Little Pony | Ell mateix | Co-productor |

## Referències

* ↑ «About « John de Lancie». Arxivat de l'original el 2016-03-16. «He was born on March 20, 1948, in Philadelphia, Pennsylvania,;...»
* ↑ «John de Lancie, 80, an Oboist And Curtis Institute Director». , 27-05-2002.
* ↑ «Being Dyslexic – Actor John De Lancie». [Consulta: 29 agost 2017].
* ↑ «Q&A with 'Star Trek' star John de Lancie». The Roanoke Times, 18-02-2014 [Consulta: 29 agost 2017].
# Klaus Wowereit

Klaus Wowereit (11 d'octubre de 1953 a Berlín) és un polític d'Alemanya, membre del Partit Socialdemòcrata d'Alemanya (SPD). Va ser alcalde de Berlín des de juny de 2001 fins a desembre de 2014. És un dels polítics més coneguts d'Alemanya des que es va declarar homosexual amb la frase "Ich bin schwul, und das ist auch gut so." (literalment: "Sóc marieta, i està bé que sigui així"). A més, va ser el primer polític del SPD a pactar amb el Partit del Socialisme Democràtic a nivell d'Estat federat.

## Referències

* ↑ «Müller ist Berlins neuer Regierender Bürgermeister» (en alemany).
* ↑ «Warum sich Klaus Wowereit als schwul outete», Die Welt, 19 de juliol de 2007, (en català: Per què Klaus Wowereit va sortir de l'armari el 2001)

## Enllaços externs

* Lloc web personal de Klaus Wowereit (alemany)