OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La casa de paper

La casa de paper —Paperhouse en la versió original— és una pel·lícula britànica de fantasia de l'any 1988, dirigida per Bernard Rose. La pel·lícula és protagonitzada per Ben Cross i també compta amb la participació de Glenne Headly, Gemma Jones, Charlotte Burke i Elliott Spiers. Ha estat doblada al català.

## Argument

Anna Madden (Charlotte Burke) és una nena d'11 anys que pateix mononucleosi infecciosa, per la qual cosa ha de romandre al llit. Avorrida, dibuixa en una fulla de paper una casa. Quan s'adorm, té un somni en el qual es troba a l'interior de la casa que ha dibuixat. S'adona que tot el que dibuixava es feia realitat en els seus somnis, i entusiasmada pel seu descobriment, dibuixa una cara a la finestra i en el seu proper somni es troba amb un nen discapacitat anomenat Marc (Elliott Spiers) vivint a la casa. Ella s'assabenta pel seu metge, la Dra. Sarah Nicols (Gemma Jones), que Marc és una persona real.

## Estrelles joves

Paperhouse es caracteritza per ser l'única pel·lícula fins avui en la qual Charlotte Burke ha tingut un paper de lideratge important. Elliott Spiers, que va interpretar Marc, va fer només una pel·lícula més, Taxandria (1989). El 1991, va emmalaltir greument dels efectes secundaris d'un medicament contra la malària i mai es va recuperar completament. Va morir a l'Hospital Royal Free de Hampstead (Brighton), Anglaterra, el 15 de gener de 1994. Taxandria es va estrenar més tard aquell any i està dedicat a la seva memòria.

## Repartiment

* Charlotte Burke: Anna Madden.
* Glenne Headly: Kate Madden.
* Elliott Spiers: Marc.
* Gemma Jones: Dra. Sarah Nicols.
* Ben Cross: Papà Madden.

## Referències

* ↑ esadir.cat. La casa de paper. esadir.cat.
* ↑ «Paperhouse». The New York Times.
# Ramnagar (Bareilly)

Ramnagar és un petit poble i jaciment arqueològic prop d'Aonla (a uns 15 km al nord) al districte de Bareilly, Uttar Pradesh, a 28° 22′ N, 79° 08′ E﻿ / ﻿28.367°N,79.133°E﻿ / 28.367; 79.133. Les ruïnes es troben al nord del poble, amb un cercle d'uns 50 km i són conegudes com a Ahichhattra; corresponen a la capital de l'antic regne de Panchala; el lloc fou visitat per Hiuen Tsiang al segle VII. S'han tronat restes de temples i nombrosos objectes i pedres treballades, passamans budistes i rajoles de decoració, així com algunes monedes amb inscripcions, que permet la datació entre els segles I i II aC. Els sobirans podrien ser de la dinastia Sunga.

## Bibliografia

* Cunningham, Archaeological Survey Reports, vol. I, p. 255; Coins of Ancient India, p. 79.
* V. A. Smith, Journal of Asiatic Society of Bengal, 1897, p. 303; Progress Report, Epigraphical Branch, North- Western Provinces and Oudh, 189 1-2.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Aiguille du Tour

L'Aiguille du Tour (3,540 m) és una muntanya al Massís del Mont Blanc, localitzada a la frontera entre Suïssa i França. La via normal té una graduació F (senzilla) i pot ser ascendida des de qualsevol vessant, pel Refugi Albert Primer pel vessant francés o pel Refugi del Trient des del costat suís.
L'Aiguille du Pissoir (3,440 m) i l'Aiguille Purtscheller (3,475 m) són els cims secundaris localitzats respectivament al nord i al sud de l'Aiguille du Tour.

## Enllaços externs

* Aiguille du Tour a Hikr
# Accident ferroviari de Sant Andreu de la Barca del 1977

L'accident ferroviari de Sant Andreu de la Barca de 1977 es produí entre Pallejà i Sant Andreu de la Barca el 28 de febrer de 1977, és un dels pitjors accidents de ferrocarril que ha patit Catalunya en els últims anys.
Cap a les 15:00 de la tarda del dia 28 de febrer de 1977 es va produir un greu accident ferroviari entre Sant Andreu de la Barca i Pallejà, pel xoc entre dues unitats ferroviàries de Ferrocarrils Espanyols de Via Estreta (FEVE). Els trens quan van impactar, van caure sobre la carretera Nacional II, que va ser tallada per tal d'evitar els cotxes. El tren que anava direcció Barcelona, la gran majoria dels passatgers eren treballadors de la SEAT de Martorell. Aquest mateix tren, segons indiquen les investigacions fetes posteriorment a l'accident, es va saltar un semàfor en vermell i com és un tipus de ferrocarril d'una sola via (excepte en estacions, que és de dos) no es va poder evitar la col·lisió. Ràpidament van desplaçar-se al lloc de l'accident els Bombers i la Creu Roja. Cap a les 17:00, van finalitzar les tasques de rescat de ferits i al mateix temps es treballava intensament per netejar la zona.
Finalment es van produir 22 víctimes mortals i 80 ferits.

## Referències

* ↑ «Accidente ferroviario del 28 de febrero de 1977» (en castellà). Ajuntament de Sant Andreu de la Barca. Arxivat de l'original el 3 març 2016. [Consulta: 26 setembre 2020].
* ↑ Quinta, Alfons «Veintidós muertos en Barcelona, al chocar frontalmente dos trenes» (en castellà). El País, 01-03-1977 [Consulta: 26 setembre 2020].
* ↑ «Accidente ferroviario entre Pallejá y San Andrés de la Barca» (en castellà). La Vanguardia. Ajuntament de Sant Andreu de la Barca. Arxivat de l'original el 3 març 2016. [Consulta: 26 setembre 2020].

## Vegeu també

* Història del ferrocarril a Catalunya
* Xarxa ferroviària de Catalunya
# Accident ferroviari de Sohag

L'accident ferroviari de Sohag és un accident ferroviari que va tenir lloc el 26 de març de 2021 quan dos trens van xocat al districte de Tahta, a la Governació de Sohag, a Egipte. Almenys 32 persones van morir i almenys altres 165 van quedar ferides. L'accident va tenir lloc a una velocitat relativament baixa i va suposar la destrucció de dos vagons mentre un tercer va descarrilar. L'incident es va desencadenar per « individus desconeguts » que intencionadament van activar els frens d'urgència ; el tren següent no va poder aturar-se, provocant la col·lisió.

## Context

Egipte és regularment escenari de greus accidents de carretera i ferroviaris, pel fet que disposa d'una de les xarxes de tren més antigues i extenses de la regió, i que els vehicles estan en mal estat, amb un escàs manteniment i poca vigilància de les carreteres i vies fèrries.
La tragèdia ferroviària més mortífera de la història d'Egipte es va produir el 2002, quan l'incendi d'un tren va matar al menys a 360 persones a uns 40 quilòmetres a sud del Caire.
Les xifres oficials donen 1.793 accidents de tren a Egipte només l'any 2017.

## Accident

El ministeri de transports d'Egipte va dir que uns passatgers del tren que anava de Luxor a Alexandria van activar els frens d'emergència entre les estacions d'El Maragha i Tahta, fent que el tren s'aturés, on va ser encalçat per un segon tren que anava d'Assuan al Caire, cosa que va portar a la destrucció de dos vagons i el descarrilament d'un tercer.

## Referències

* ↑ «Egypt: Train collision kills 32 after emergency brakes triggered» (en anglès). [Consulta: 6 abril 2021].
* ↑ «En Egipto, un choque de trenes deja al menos 32 muertos y un centenar de heridos», 26-03-2021. [Consulta: 6 abril 2021].
* ↑ «Egypt orders eight arrests over fatal train crash» (en anglès). [Consulta: 6 abril 2021].
* ↑ Welle (www.dw.com), Deutsche. «Egypt: Several killed in passenger train collision | DW | 26.03.2021» (en anglès britànic). [Consulta: 6 abril 2021].
* ↑ El-Naggar, Mona «Trains Collide in Egypt, Killing at Least 32» (en anglès). The New York Times, 26-03-2021. ISSN: 0362-4331.
# Acetaldehid

L'etanal o acetaldehid és un compost orgànic de fórmula CH₃CHO. És un líquid volàtil, incolor i amb olor característica, lleugerament afruitada. És un dels aldehids més importants i es dona de manera natural, tot i que també es produeix a gran escala industrialment. Trobem acetaldehid de manera natural al cafè, el pa i els fruits madurs, ja que les plantes el produeixen dins del seu metabolisme normal.

## Dades fisicoquímiques

* Límits d'explosibilitat: 4 - 57% Vol en aire
* Concentració màxima permesa en llocs de treball: 50 ppm (90 mg/m³)

## Síntesi

Tècnicament s'obté l'etanal per hidratació de l'acetilè en presència de sals de mercuri (II):
H₂O + HC≡CH → CH₃CHO
Al laboratori es pot obtenir a partir de l'oxidació de l'etanol.

## Història

L'etanal va ser sintetitzat per primera vegada el 1782 per Carl Wilhelm Scheele mitjançant l'oxidació d'etanol amb Diòxid de manganès (MnO₂). La seva fórmula va ser esbrinada per Justus von Liebig el 1835, qui li va donar el nom d'acetaldehid.

## Aplicacions

En presència d'àcids l'acetaldehid forma oligòmers. El trímer (paraldehid) ha estat usat com somnífer. El tetràmer es fa servir com combustible sòlid.
L'etanal és un producte de partida per obtenir plàstics, pintures, laques, en la indústria del cautxú, del paper i del cuir. També es fa servir com conservant en carns i altres productes alimentaris.

## Toxicologia

L'oxidació de l'etanol a etanal en el cos humà es considera com el primer factor per l'aparició de la ressaca després de beure alcohol. L'etanal es transforma en greix a l'abdomen (panxa de cerveser).

## Vegeu també

* 3-hidroxibutanal
# Acid-house

L'Àcid-house és un subgènere de la música house que va néixer als anys 80. Es caracteritza per la repetició d'un mateix fragment melòdic o de veu per sobre la cançó principal, igual que passa amb el progressive, però amb una base de tonalitats de house. Està associat a la cultura acid, l'emblema de la qual és l'smiley, l'emoticona somrient, ja que la seva música propugnava un hedonisme nocturn despreocupat. El nom d'aquesta música i cultura és d'origen controvertit, pot estar lligat a les drogues de síntesi o bé a la descripció que alguns crítics feren del sintetitzador Roland TB-303, protagonista d'aquest estil.
Alguns DJ i grups notables d'Acid House són:
* DJ Pierre
* Laurent Garnier
* 808 State
* Aphex Twin
* The KLF
* Todd Terry
* M/A/R/R/S

## Referències

* ↑ «TERMCAT. – Terminologia dels estils musicals» (en anglès). [Consulta: 18 juny 2018].
# Acomodació

L'acomodació és un concepte psicològic introduït per Jean Piaget és un dels dos processos bàsics, que juntament amb l'assimilació, per aquest autor en el procés de desenvolupament cognitiu del nen.
És la modificació de la ment en rebre un nou estímul per aprenentatge, és a dir, com canvia el coneixement ja adquirit amb cada nou saber. Donat que tot el que s'aprèn es relaciona en forma de xarxa al cervell, la introducció de qualsevol nou element reconfigura la seva zona propera de connexions (aquells aprenentatges que tenen relació amb el que s'acaba d'adquirir). Com més nodes quedin afectats, més integrat estarà el nou aprenentatge i més es podrà fer servir en noves situacions, establint al seu torn més relacions amb altres sabers (siguin teòrics o d'habilitats).
Tant el constructivisme com el connectivisme fan molt d'èmfasi en la importància de l'acomodació. Si no es produeix un aprenentatge significatiu perquè el nou coneixement queda aïllat dels sabers previs, no es pot produir l'acomodació i és més fàcil que la nova adquisició s'oblidi o quedi sense aplicació. Segons la teoria de les intel·ligències múltiples, cada persona té una sèrie de potencialitats naturals que es veuen reflectides en el seu estil d'aprenentatge i, per tant, en la manera com es produeix l'acomodació del saber a la ment; es poden privilegiar així les associacions verbals, visuals, vivencials.... La memòria humana és el component que permet que l'acomodació perduri en el temps.
Viccionari
# Acord de Potsdam

L'Acord de Potsdam (en alemany: Potsdamer Abkommen) va ser l'acord entre tres dels Aliats de la Segona Guerra Mundial, el Regne Unit, els Estats Units, i la Unió Soviètica. Va tractar l'ocupació militar i la reconstrucció de la Alemanya ocupada pels aliats, els seus territoris orientals d'Alemanya, i tot l'Escenari Europeu de la Segona Guerra Mundial. També va tractar la desmilitarització d'Alemanya, les reparacions alemanyes per a la Segona Guerra Mundial i el processament dels criminals de guerra.
Executat com a comunicat, l'acord no era un tractat de pau d'acord amb llei internacional, tot i que va crear fets assolits. Va ser substituït pel Tractat de la Liquidació Final amb respecte a Alemanya signat el 12 de setembre de 1990.
Com que De Gaulle no havia estat convidat a la Conferència, els francesos es van resistir a aplicar els acords de Potsdam dins de la seva zona d'ocupació. En particular, els francesos es van negar a resoldre els expulsats alemanys de l'est. A més, els francesos no van acceptar cap obligació d'acatar l'Acord de Potsdam en els processos del Consell de Control Aliat; en particular, resistir totes les propostes per establir polítiques i institucions comunes a tot el conjunt d'Alemanya, i qualsevol cosa que temés podria conduir a l'aparició d'un eventual govern alemany unificat.

## Referències

* ↑ Ziemke, Earl Frederick. The US Army and the Occupation of Germany 1944-1946. Center of Military History, United States Army, 1990, p. 345.
# Actinodura d'Egerton

L'actinodura d'Egerton (Actinodura egertoni) és una espècie d'ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae) que habita el sotabosc i matolls asiàtics. al nord-est de l'Índia, el Nepal, Bangladesh, sud-est del Tibet, sud-oest de la Xina i Myanmar.

## Referències

* ↑ «Actinodura d'Egerton». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Acàcia d'escorça groga

L'acàcia d'escorça groga (Acacia xanthophloea) és un arbre de la família fabàcia que en anglès es coneix com a Fever Tree (arbre de la febre).

## Etimologia

Xanthophloea deriva del grec i significa 'escorça groga'. El nom comú anglès Fever tree prové de la seva tendència a créixer en zones pantanoses, on es desenvolupa la febre de la malària.

## Descripció

* Creix fins a 15–25 m d'alt.
* Escorça suau i de color groc verdós. A més, és notable per ser un dels pocs arbres amb fotosíntesi significativa a l'escorça.
* Espines que surten de les branques a parells.
* Fulles doblement compostes amb folíols petits (8 x 2 mm).
* Les flors són flairoses en inflorescències grogues.
* Creix ràpid i viu pocs anys.
* Forma part de la dieta dels elefants.

## Distribució geogràfica

És una espècie originària del sud-est d'Àfrica i es pot trobar a Botswana, Kenya, Malawi, Moçambic, Somàlia, Sud-àfrica, Eswatini, Tanzània, Zàmbia i Zimbàbue.

## Observacions

Va ser immortalitzada per Rudyard Kipling en una de les seves Just So Stories, The Elephant's Child, en què el riu Limpopo apareix amb molts d'aquests arbres."

## Notes

* ↑ «Acacia xanthophloea entry at PlantZAfrica.com». Arxivat de l'original el 2010-08-03. [Consulta: 8 setembre 2010].
* ↑ Western, D. i C. Van Praet «Cyclical changes in the habitat and climate of an East African ecosystem». Nature, 241, 1973, pàg. 104-106.
* ↑ Young, T.P. «Role of even-aged population structure in the disappearance of Acacia xanthophloea woodlands». African Journal of Ecology, 26, 1988, pàg. 69-72.
* ↑ Ruess, R.W. and F.L. Walter «The impact of large herbivores on the Seronera woodlands, Serengeti National Park, Tanzania». African Journal of Ecology, 28, 1990, pàg. 259-275.
* ↑ Mills, A.J. «The role of salinity and sodicity in the dieback of Acacia xanthophloea in Ngorongoro Caldera, Tanzania». African Journal of Ecology, 44, 2006, pàg. 61-71.
* ↑ "The Elephant's Child

## Bibliografia

* Pooley, E., 1993. The Complete Field Guide to Trees of Natal, Zululand and Transkei. ISBN 0 620 17697 0.
# Adamantisaure

L'adamantisaure (Adamantisaurus, "llangardaix d'Adamantina") és un gènere de dinosaure sauròpode que va viure al Cretaci superior en el que avui en dia és Sud-amèrica. Es coneix només a partir de sis vèrtebres de la cua.
Gèneres de sauropodomorfs :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Adenosina

L'adenosina és un nucleòsid format de la unió de l'adenina amb un anell de ribosa (també anomenada ribofuranosa) per mitjà d'un enllaç glucòsid de β-N$_9$. És una purina endògena sintetitzada de la degradació d'aminoàcids com la metionina, la treonina, la valina, la isoleucina o l'AMP.
L'adenosina té un paper important en els processos bioquímics de transferència d'energia, en què intervé en forma d'ATP i d'ADP i també com a transductor de senyal, en forma de monofosfat cíclic d'adenosina, AMP. També és un neurotransmissor inhibidor, que té un paper en promoure el son i la vigília, ja que se n'incrementa el nivells a mesura que passa el temps estant despert.
L'adenosina sovint s'abreuja Ado.

## Efectes farmocològics

L'adenosina modula molts processos fisiològics. El senyalament cel·lular per adenosina ocorre a través de quatre subtipus coneguts de receptors (A1, A2A, A2B, and A3).
Les concentracions d'adenosina extracel·lular en cèl·lules normals són d'uns 300 nM; tanamteix en resposta a danys cel·lulars (o teixit isquèmic), aquestes concentracions s'eleven (600–1,200 nM), ja que té la funció de protegir del dany en teixits de la cèl·lula.

## Referències

* 1 2 «Chapter 34. Antiarrhythmic Drugs». A: Gilman, Alfred. Goodman & Gilman's the pharmacological basis of therapeutics. 11a ed.. Nova York: McGraw-Hill, 2006. ISBN 0-07-142280-3.
* ↑ Haskó G, Linden J, Cronstein B, Pacher P «Adenosine receptors: therapeutic aspects for inflammatory and immune diseases». Nat Rev Drug Discov, 7, 9, setembre 2008, pàg. 759–70. DOI: 10.1038/nrd2638. PMC: 2568887. PMID: 18758473.

## Enllaços externs

* Sleep chemical central to effectiveness of deep brain stimulation Arxivat 2011-07-08 a Wayback Machine.
# Administració estatal de l'óblast de Donetsk

L'administració estatal de l'óblast de Donetsk (APE de Donetsk) és una administració local estatal de l'óblast de Donetsk, que abans de la guerra al Donbàs estava situada a Donetsk. Després fou traslladada a Mariúpol, mentre que des del 13 d'octubre de 2014 està situada a Kramatorsk. Des del 5 de març de 2015 es diu administració civil i militar de l'óblast de Donetsk. A l'edifici de l'APE a Donetsk actualment està situat el govern de l'autoproclamada RPD.

## Referències

* ↑ ДонОГА переезжает в Краматорск
* ↑ «Донецкая ОГА стала военно-гражданской администрацией». Arxivat de l'original el 2015-06-13. [Consulta: 6 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Web oficial de l'administració estatal de l'óblast de Donetsk Arxivat 2013-01-19 a Wayback Machine.
# Admiralty

L'illa Admiralty és una illa localitzada a la part nord-oriental de l'arxipèlag Alexander, a la costa nord-occidental d'Alaska. Fa 145 km de llarg i 56 km d'amplada, i té una superfície de 4.264,1 km², essent la setena illa més gran dels Estats Units i la 132a del món. En el cens de l'any 2000, a l'illa hi vivien 650 persones. És una de les tres "illes ABC d'Alaska" (Admiralty, Baranof i Chichagof).

## Geografia

L'illa Admiralty està limitada:
* al sud-est, pel Frederik Sound, que la separa de les illes Kuiu i Kupreanof;
* a l'est, pel pas de Stephens, que la separar del continent;
* al nord, pel mateix pas de Stephens, que la separar de les illes Douglas i Shelter;
* a l'oest, per l'estret de Chatham, que la separar de les illes de Chichagof i Baranof.
L'illa té una forma molt irregular, amb nombrosos entrants que creen molts braços, penínsules i que arriben a dividir-la en dos pel canal de Seymour. També són diversos els llacs amb què compta l'illa.
Tota l'illa Admiralty està inclosa dins el Bosc nacional Tongass (Tongass National Forest), declarat el 1907, el més gran de tots els boscos nacionals dels Estats Units i que comprèn la major part de l'arxipèlag d'Alexander. La major part de l'illa, 3.868 km², pertany a l'àrea protegida de l'Admiralty Island National Monument, una zona natural protegida pel govern federal des de l'1 de desembre de 1978. La gestió del monument correspon al Servei Forestal dels Estats Units, que posteriorment va declarar part del monument -uns 74 km² - com a «àrea salvatge Kootznoowoo» (Kootznoowoo Wilderness) l'única al sud-est d'Alaska, ja que abasta grans extensions de boscos temperats que proporcionen alguns dels millors hàbitats per a espècies com l'os bru, l'àguila marina de cap blanc i el cérvol de Sitka.
L'illa Admiralty acull la major densitat d'ossos bruns d'Amèrica del Nord. S'estima que més de 1.600 ossos viuen a l'illa, superant en quantitat als humans que viuen a l'illa en una proporció quasi de tres a un. Angoon, un assentament tradicional de la comunitat tlingit de 572 persones, és l'única localitat de l'illa, tot i que hi ha petit sector poblant que pertany a la ciutat i Borough de Juneau, que comprèn 264,68 km² (el 6,2% de l'illa), prop del seu extrem nord.

## Història

Coneguda pels tlingit com a Xootsnoowú, l'illa fou batejada per George Vancouver en honor dels seus caps de la Royal Navy, l'Almirallat (Admiralty). Joseph Whidbey, mestre del Discovery durant l'expedició Vancouver de 1791 a 1795 la va explorar entre juliol i agost de 1794.

## Referències

* ↑ Vancouver, George, and John Vancouver. A voyage of discovery to the North Pacific ocean, and round the world. Londres: J. Stockdale, 1801; vols. I-VI.
# Adoberia Sabater

L'Adoberia Sabater és un edifici del municipi d'Igualada (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local. Aquest edifici fou la primera gran indústria adobera que es feu a Igualada.

## Descripció

L'edifici té dues parts: una la més elevada col·locada en l'angle dels dos carrers, continuat per la baixada Sant Nicolau; té planta i dos pisos i acaba amb terrat; l'altre col·locada al carrer, té planta i un pis i correspon a la part de la construcció que s'ha anat eixamplant sucessivament. El conjunt presenta en general una forma acastellada i sobretot un sentit ascendent donat pels eixos d'obertures. La importància d'aquesta construcció és deguda a la utilització del totxo com a únic element constructiu i la vegada decoratiu. Les obertures, angles, merlets, arc o dintells són sempre construïts amb totxo, aprofitant totes les seves possibilitats expressives que ens recorden el "neomudéjar". Es pot dir que l'autor coneixia perfectament la fàbrica "Casarramona" de Puig i Cadafalch projectada uns anys abans.

## Història

Les formes emprades, el sentit ascendent unit al lloc d'ubicació, donen a l'edifici una sumptuositat i monumentalitat buscada i forçada que va tenir el seu ressò en l'àmbit popular anomenant-lo " la catedral dels blanquers".

## Referències

* 1 2 3 «Adoberia Sabater». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2014].