OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan Payo Coello

Juan Payo Coello (Zamora, ? - Poblet, Vimbodí, Conca de Barberà, 1505), president de la Generalitat de Catalunya en el període 1488-1491, fou directament escollit per Ferran II després d'haver suspès el procediment electiu de diputats, el 22 de juliol de 1488.
Nascut a Zamora, va ser militar abans d'entrar al Monestir de Poblet. En 1469, l'abat Miquel Delgado li encarregà tasques de defensa del monestir. També va col·laborar amb Delgado quan aquest va fer d'almoiner del rei Ferran II. Va ser nomenat abat de Poblet el 14 d'abril de 1480. Va tenir molt interès en els aspectes organitzatius de la comunitat. Va confeccionar uns estatut de reforma del monestir i per a evitar l'excés de privilegis de la figura de l'abat; va crear un llibre registre dels monjos que hi ingressaven i una crònica del monestir, perduda al segle xviii. Fou artífex de la Porta Daurada i d'altres importants obres al cenobi de la Conca de Barberà, el Tallat i Vimbodí. En moltes d’elles comptà amb el Mestre del Tallat com escultor o mestre de cases.
La bona relació amb el rei Ferran II, fa que aquest l'anomenés diputat eclesiàstic de forma directa en 1488. El desgavell econòmic i la corrupció de molts dels responsables de la Diputació del General als darrers anys, van subministrar al rei un motiu excel·lent per fer un conjunt de mesures entre les quals s'inclou el nomenament directe saltant-se les constitucions, costums i drets de Catalunya. Alguns historiadors sostenen que va ser la seva voluntat castellanitzadora la raó que el portà a fer aquesta acció. Amb tot va ser ben rebut per part del govern municipal de Barcelona, ja que tenia un conflicte amb la Generalitat per l'impagament dels interessos dels diners avançats per particulars per al sosteniment de la guerra i que ara havia d'afrontar el consistori municipal que havia fet de mitjancer. Les pressions que una part de les institucions feia al rei perquè intervingués, es concretaren en un conjunt de reunions entre 1487 i 1488 a Saragossa de les quals sortiren mesures com la reforma de la Generalitat, la implantació del Sant Ofici a Catalunya i el nomenament directe dels diputats. En aquestes reunions participaren, entre d'altres, Enric II, comte d'Empúries i, en aquell moment lloctinent de Catalunya; Joan Ramon Folc II, comte de Prades; l'arquebisbe de Tarragona; Jaume Destorrent, advocat del General i ciutadà de Barcelona; Francesc Malet i Gaspar Vilana, canceller i advocat del fiscal, respectivament, a qui els encarregà la confecció de la llista de diputats i oïdors que s'havien de nomenar.
El nou govern va patir tensions internes per discrepàncies entre els diputats. Payo Coello fa diverses propostes per millorar la institució, amb poc èxit. Acabà defensant el sistema electiu, però Ferran II no li fa cas i en 1491 tornà a nomenar directament, fins que a les Corts de Barcelona (1493) s'aprovà el sistema d'insaculació.
Juan Payo Coello va morir a Poblet el 10 de novembre de 1498.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Kenneth Tynan

Kenneth Tynan (Birmingham, 2 d'abril de 1927 – Santa Monica, 26 de juliol de 1980) va ser un crític teatral i autor, format en el Magdalen College d’Oxford, el qual va publicar regularment en capçaleres de diaris, com ara, The Observer, de Londres, o The New Yorker, de Nova York. Durant una dècada va ser assessor literari de la National Theater Company's del Regne Unit. És l’autor de la comèdia musical Oh Calcutta!, estrenada a Broadway amb un gran èxit, i portada després al West End de Londres, amb el mateix impacte. Tynan va tenir amistat amb personalitats del món del teatre, del cinema i de la literatura del seu temps, com Orson Welles, Marlene Dietrich o Tennessee Williams. Ideològicament situat en l'esquerra marxista, va intervindre en els grans debats del seu temps: des de la revolució cubana fins al pacifisme o la lluita contra el racisme als Estats Units. En juliol del 1970, va publicar en The New Yorker un article sobre València, ciutat que va proclamar com a «capital mundial de l’antiturisme». Aquest article i d'altres dedicats a Marlene Dietrich, Roman Polanski o el torero Antonio Ordóñez van ser recollits en el seu llibre de 1976, The Sound of Two Hands Clapping.

## Referències

* ↑ «Kenneth Tynan | enciclopèdia.cat». [Consulta: 13 setembre 2021].
* 1 2 País, El «Falleció Kenneth Tynan, autor de "¡Oh Calcutta!"» (en castellà). El País [Madrid], 29-07-1980. ISSN: 1134-6582.
# Kilmoulis

Un Killmoulis és una criatura mítica pertanyent a el folklore anglo-escocès, considerat com una versió grotesca dels brownie que es diu ronden en els molins.
Era com un brownie prim amb un cap extra gran i un nas encara més gran i orelles. No tenien boca ni mentó. Poques vegades arribaven als 30 centímetres d’alçada. Eren molt ràpids i hàbils a amagar-se.

## Personalitat

Generalment eren éssers inofensius, neutrals en la seva alineació moral i ètica, però inclinats més cap al bé caòtic. Com a molts, els encantaven els acudits. Els Killmoulis eren extraordinàriament tímids. Els agradava estar al voltant de «gent gran» i passaven temps observant secretament els seus comportaments, però els killmoulis estaven aterrits de ser vistos per ells, fugint amb un terror abjecte si eren detectats i fins i tot podien caure morts si els capturaven.
No obstant això, era possible fer-se amic d'un Killmoulis deixant regals com menjar o roba calenta.
Killmoulis tendeix a compartir els interessos dels comerciants i agricultors.

## Societat

Vivien en espais reduïts a les parets o sota els pisos, només sortien quan els propietaris de l'establiment havien marxat. Van ser una barreja de beneficis i perjudicis per als propietaris, ja que van fer una feina útil per ajudar, però també van consumir grans quantitats de menjar. També podrien ser útils per al control de plagues i per alertar els propietaris de signes d’incendis o d'altres riscos per a la propietat. Killmoulis es traslladaria a nous llocs si es trobessin incapaços de matar tots els gats, gossos o rates d’un lloc.
Killmoulis es comunicava telepàticament, ja que no tenien capacitat vocal. Això podria donar lloc a una gran quantitat d'informació, ja que els Killmoulis van compartir tantes xafarderies entre ells. Killmoulis adorava el déu de les fades Caoimhin, un déu reconegut pels elfs de Faerûn .

## Referències

* https://5e.tools/bestiary/killmoulis-mff.html
* https://www.d20pfsrd.com/bestiary/monster-listings/fey/killmoulis/
# Laia Arnal Arasa

Laia Arnal Arasa és una científica catalana. Es va llicenciar en biologia per la Universitat de Barcelona (UB) i va complementar els seues estudis amb un MBA a La Salle (URL).
La seva trajectòria professional ha estat molt lligada a la millora de la qualitat de vida de les persones a través de la recerca i la innovació en salut. Ha estat directora de l'International Center for Scientific Debate; directora de Projectes àrea d’innovació del Biocat, i directora de projectes al Consorci de Transferència de Coneixement, entre d'altres càrrecs.
Posteriorment es va incorporar al Vall d’Hebron Institut de Recerca (VHIR) com a directora de desenvolupament de negoci, on va desenvolupar tasques com la de responsable de la unitat d’innovació, valorització i transferència de tecnologia i coneixement. El març de 2023 fou nomenada directora general de Societat del Coneixement, Transferència i Territori.

## Referències

* 1 2 3 «Nous nomenaments al Departament de Recerca i Universitats» (en anglès). [Consulta: 17 gener 2024].
* ↑ SJD, Institut de Recerca. «“Debemos cambiar la forma de estudiar el cerebro más allá de tratar los síntomas de las enfermedades neurológicas y mentales” | Noticias | Actualidad» (en castellà), 28-01-2016. [Consulta: 17 gener 2024].
* ↑ «Laia Arnal Arasa | HBI 2024» (en anglès britànic), 13-05-2022. [Consulta: 17 gener 2024].
* ↑ «Entrevista a Laia Arnal | #Transfiere2023». [Consulta: 17 gener 2024].
# Toni Cotet i Masià

Toni Cotet i Masià (Badalona, 1973), és un escriptor català especialitzat en literatura juvenil. És llicenciat en Filologia Catalana i treballa de professor de català al Col·legi dels Salesians de Badalona des de 1996. Ha publicat diverses novel·les juvenils, de les quals Bressol del basquetbol va ser premiada amb el Premi de Narrativa Juvenil dels Premis Literaris Ciutat de Badalona el 2009.

## Obra

* I després de l'ESO, què? (Edebé, 2006)
* La pujada (Baula, 2007)
* Expropiació indeguda (Barcanova, 2008)
* Bressol del basquetbol (La Galera, 2009). Premi Ciutat de Badalona.
* El pont de la llum (Baula, 2010)
* Projecte Túnning (Baula, 2012)
* Projecte Túnning - Pla lector (Baula, 2013)
* Somnis i carrers (Gregal, 2018)
* Il·lusions trencades (Llibres del Delicte, 2020)
* Fugir o morir (Stonberg Editorial, 2021) (Novel·la per a adults)
* Joc de nit (Llibres del Delicte, 2022)
* La corona maleïda (Llibres del Delicte, 2024)

## Premis

* Premi de Narrativa Juvenil (Premis Literaris Ciutat de Badalona, 2009): "Bressol del basquetbol".

## Referències

* 1 2 «El badaloní Toni Cotet guanya el Ciutat de Badalona de narrativa juvenil». El Punt Avui, 20-06-2009. [Consulta: 1r maig 2016].
* ↑ «Toni Cotet». Editorial La Galera. [Consulta: 1r maig 2016].
* ↑ «Toni Cotet, premio de novela juvenil por una obra basada en la Penya». acb.com. Arxivat de l'original el 2016-06-11. [Consulta: 1r maig 2016].
# Llentilla

La llentilla o llentia (Lens culinaris) és una planta anual conreada que pertany a la família de les Fabaceae.

## Particularitats

És una planta voluble que fa uns 40 cm d'alçària i fructifica en tavelles que generalment contenen dues llavors anomenades llentilles, que tenen una forma característica com una lent òptica biconvexa (la paraula lent deriva precisament del nom llatí de la llentilla, lens).
És una planta de conreu molt antiga, present ja en el neolític, probablement originada a l'Àsia Menor.
Actualment el més gran productor mundial n'és l'Índia i el major exportador el Canadà.
A la península Ibèrica es conrea en règim extensiu a l'occident de la Meseta d'on són originàries les varietats pardina (petites i arrodonides) i castellana (relativament grosses i aplanades). A l'estat espanyol, se n’ha disminuït molt el conreu, així com el d'altres lleguminoses.

## Gastronomia

Actualment és la lleguminosa de més consum. És de fàcil digestió i conté un 25% de proteïna.
La llentilla és la lleguminosa de gra de més fàcil cocció, ja que no li cal el remull previ, encara que hi ha molta gent que prefereix posar-les en remull.
Hi ha diverses maneres de preparar les llentilles, normalment es mengen en sopa o en estofat. Sovint es cuinen amb altres verdures que es van afegint al mig de la cocció, com pastanaga, api, ceba i patata. Entre els condiments més adients cal mencionar el llorer i l'all. Al moment de servir hom vessa oli d'oliva per sobre del plat per a millorar-ne el gust.
Tradicionalment s'afegeixen salsitxes, cansalada o xoriço a la sopa o l'estofat, però es poden preparar també a la manera vegetariana, guisades amb verdures o simplement bullides amb una mica de sal per a incorporar en una amanida. Les sopes i estofats es mengen sucant-hi pa. Les llentilles amb arròs es preparen incorporant arròs a la barreja o separadament.

## Referències

* ↑ «Sopa de llenties». Arxivat de l'original el 2009-02-21. [Consulta: 19 març 2009].
# Somadamantina

Cristina Rodríguez, coneguda amb els noms artístics Somadamantina, Slim Kawasaki o Original Brillantes, és una cantant de trap i DJ espanyola.
Els seus primers treballs, de l’any 2012, els va pujar ella mateixa a YouTube. Els vídeos, amb títols com Te quede cloro, Los Santos, Piccolo Bastardo o Versace, tenien un cert aire de misteri i misticisme i la crítica els va descriure com a hereus del grup Kefta Boyz (conegut també com Los Santos). El seu primer EP (Extended Play) va ser διαμάντι, editat pel segell Caballito Netlabel. A partir d’aquest moment les xarxes socials es van consolidar com l'espai on donar a conèixer les seves creacions.
Amb el nom Slim Kawasaki l’any 2015 va publicar el disc Femme fatale. Després d’un silenci de dos anys, l'any 2017 va reaparèixer de nou amb el tema Wet, firmat aquest cop amb el nom Original Brillantes. A aquests treballs van seguir les cançons Hermoso (2017) i Al sol (2018), ja com a Somadamantina, editats pel segell La Vendición Records, col·lectiu al qual sempre ha estat unida.
Junt amb Mala Rodríguez (que ella pren com a referent), Bad Gyal i Ms Nina, Somadamantina es valora com una de les veus més representatives del panorama musical dels estils reggaeton, dancehall, rap i trap, i es considera una de les pioneres del trap a l'estat espanyol. Entre els seus referents musicals inclou també noms tant diversos com Whitney Houston, Michael Jackson, Maria Callas, Camarón, Lola Flores, Chavela Vargas, Amy Winehouse, Lil’ Kim, The Strokes, Led Zeppelin o Nirvana, entre d'altres, i l’obra de Miguel Hernández, Miguel de Unamuno, Oscar Wilde, Oriana Fallaci i Plató és per a ella una font d’inspiració.
Es considera a si mateixa com a feminista i les seves lletres parlen de sexe, de drogues i del carrer de manera molt poc normativa. Transgredeix tots els esquemes de la mateixa música trap, envoltant-se sovint d’un aire obscur i de misteri, amb referències a la maçoneria i l'ocultisme i sense seguir cap pauta determinada. Amb un estil hipnòtic i ple de misticisme i amb una estètica que beu de l’internet art, en els seus vídeos cuida molt la posada en escena i tots els detalls, des del vestuari fins a les localitzacions.
Somadamantina és també DJ i ha fet grafits, que signava amb el sobrenom de Soma.

## Referències

* 1 2 «Cuando empezamos a entender las nuevas letras de reggaeton, dancehall, rap y trap — Parte 1» (en castellà). [Consulta: 15 maig 2021].
* 1 2 «Diseñando la atmósfera: Somadamantina» (en castellà). Arxivat de l'original el 2021-05-15. [Consulta: 15 maig 2021].
* ↑ «Ter + Somadamantina» (en castellà). La Casa Encendida. [Consulta: 15 maig 2021].
* ↑ «SOMADAMANTINA viaja Al Sol en su nuevo single» (en castellà), 25-06-2018. [Consulta: 15 maig 2021].
* ↑ «Somadamantina: “Es fuerte que te llamen leyenda con 25 años”» (en castellà), 31-08-2017. [Consulta: 15 maig 2021].
* ↑ «El día que volvió Somadamantina» (en castellà). [Consulta: 15 maig 2021].
* 1 2 Abad, Ana Fernández. «La música urbana tiene nuevas 'jefas' | Actualidad, Moda» (en castellà), 30-09-2017. [Consulta: 15 maig 2021].

## Enllaços externs

* Entrevista a Somadamantina, El Bloque 07 (2018).
# Semasiologia

La semasiologia (del grec σημασία semasia, “significat”, σημαίνω semaino “indicar, significar”) és una disciplina de la lingüística que s'ocupa de la qüestió “què vol dir el mot X?”. Estudia el significat de les paraules sense tenir en compte la seva expressió fonètica. La semasiologia parteix del mot o l'expressió lèxica i s'interroga pel seu significat, els seus diferents sentits (polisèmia). El modus operandi contrari és l'emprat per l'onomasiologia.
Aquest terme va aparèixer pel primer cop el 1825 en l'obra de Christian Karl Reisig Vorlesungen über lateinische Sprachwissenschaft (Lliçons sobre lingüística llatina). Entre d'altres, Friedrich August Eckstein, Gerhard Franz, Friedrich Haase, Ferdinand Heerdegen, H. Lehmann, Hermann Peter i Richard Chenevix Trench, varen ser els principals continuadors d'aquesta línia de recerca. En primera instància, la semasiologia s'entenia principalment com una recerca historiogràfica, principalment per a investigar els canvis semàntics.
Es pot entendre la semasiologia com a branca de la lexicologia, i com a part de la semàntica. Més exactament, de vegades se subscriu a la semàntica lèxica, encara que sovint aquest terme s'entén com a sinònim de semàntica. El significat exacte del terme no és del tot precís, puix que segons alguns autors, la semasiologia s'ha barrejat amb la semàntica en la ciència lingüística moderna, si bé encara es fa servir definida per oposició a l'onomasiologia.
No s'ha de confondre amb l'onomàstica, que tracta els noms propis, o l'etimologia, que s'ocupa de l'origen dels mots.

## Vegeu també

* Onomasiologia.

## Referències

* ↑ (rus)http://feb-web.ru/feb/slt/abc/lt2/lt2-7632.htm
* ↑ (rus)http://www.cultinfo.ru/fulltext/1/001/008/101/067.htm Arxivat 2007-01-08 at Archive.is
# Serge Pauwels

Serge Pauwels és un ciclista belga nascut el 21 de novembre de 1983 a Edegem i forma part de l'equip Dimension Data.
Ha acabat quart en el Tour de l'Avenir de 2006, vuitè en el Gran Premi de Valònia, el 2006, dissetè i millor escalador del Tour Down Under, dotzè de la Ruta del Sud, divuitè de la Volta a Burgos, al 2007 i vuitè del Tour de Valònia, de 2008.
El 2017 va aconseguir la seva primera victòria com a professional, amb el triomf al Tour de Yorkshire.

## Palmarès

* 2017
* 1r al Tour de Yorkshire i vencedor d'una etapa

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2012. 24è de la classificació general
* 2013. 31è de la classificació general
* 2017. No surt (12a etapa)

### Resultats al Tour de França

* 2010. 107è de la classificació general
* 2015. 13è de la classificació general
* 2016. 42è de la classificació general
* 2017. 19è de la classificació general
* 2018. No surt (16a etapa)
* 2019. 77è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2009. 33è de la classificació general
* 2012. 47è de la classificació general
* 2013. 77è de la classificació general
* 2014. 31è de la classificació general

## Notes i referències

* ↑ Classement final du Tour de Wallonie Arxivat 2010-09-15 a Wayback Machine., www.trworg.be.
* ↑ «Pauwels y Fraile firman el 'doblete' del Dimension Data en Yorkshire». marca.com, 30-04-2017 [Consulta: 30 abril 2017].

## Enllaços externs

* Lloc oficial Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine. (en neerlandès)
* Palmarès de Serge Pauwels entrap-friis.dk
# Sergi Pompermayer

Sergi Pompermayer (Barcelona, 27 de novembre de 1967) és un dramaturg català.

## Trajectòria

Comença com a actor al teatre d'aficionats, on també dirigeix alguna peça. Més endavant combina els seus estudis de veterinària amb les classes d'interpretació al Col·legi de Teatre de Barcelona. La seva primera obra publicada és Zowie, que obté el XXV Premi de Teatre Ciutat d'Alcoi i el Premi de la Crítica teatral (1995) i s'estrena al teatre Lliure sota la direcció de Lluís Homar. Posteriorment es va estrenar a Irlanda, Portugal i Mèxic. També ha escrit Àngels (estrenat al Tívoli), Refugiats (estrenada al TNC sota la direcció de David Plana), també estrenada a la República Txeca i de la qual se'n va fer una versió radiofònica, El sexe dels objectes (lectura dramatitzada al TNC), Cafè (estrenada al teatre Tantarantana), Canguelis (text escrit per la Companyia Vol-Ras amb direcció de Jordi Puntí), Top Model, Llum de Guàrdia (escrita conjuntament amb Julio Manrique i estrenada al Teatre Romea), i New Order (estrenada a la Sala Flyhard i posteriorment a Madrid i Mèxic). Ha realitzat les dramatúrgies de Timó d'Atenes de William Shakespeare i de Don Joan de Molière, totes dues dirigides per David Selvas i estrenades respectivament al Festival Shakespeare i al Teatre Nacional de Catalunya, així com de El misàntrop també dirigida per David Selvas i estrenada al teatre Lliure de Barcelona. També ha treballat a la ràdio i a la televisió com a guionista de diversos shows i programes de ficció. Entre d'altres, Plats bruts, La Cosa Nostra, Moncloa ¿dígame?, 7 de notícies, Jet lag., L'un per l'altre, Lo Cartanyà, La Sagrada Família i La Riera.

## Referències

* ↑ «Avui. 14/11/1995.». [Consulta: 26 setembre 2022].
* ↑ «Entrevista a Sergi Pompermayer». Beteve, 16-10-2018. [Consulta: 4 desembre 2022].
* ↑ «La Brutal recupera la seva actualització dEl misantrop'». Betevé, 04-12-2024. [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ «Sergi Pompermayer». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «Sergi Pompermayer». sala Beckett. [Consulta: 4 desembre 2022].
# Sex on the beach

Sex on the beach és un còctel que va ser inventat en els anys 1980 a Miami elaborat sobre una base de vodka. Ha esdevingut, no tan sols pel seu nom, un còctel popular.
El seu nom que es pot traduir com a «sexe a la platja». Tom Cruise en prepara un a la pel·lícula "Cocktail", quan treballa a una guingueta de la platja i s'aposta amb l'altre col·lega que no es porta cap noia al llit. Com que insinuacions sexuals al menú d'un establiment són mal vists als Estats Units, de vegades s'utilitza l'eufemisme més ambigu de Fun at the beach (diversió a la platja). El 2009 el nom del còctel va ser utilitzat en pintades a Tossa de Mar durant accions de protesta contra les multes per fer sexe a les platges.

## Ingredients

Hi ha diversos receptes. En ser un còctel que no és fet a base de rom o de ginebra pot variar molt pel que fa als ingredients. No obstant això el ritual de preparació d'aquest còctel requereix molta atenció i de cuidar tots els detalls. La recepta de l'Associació internacional dels baristes és la següent:
* 50 ml de vodka
* 30 ml de licor de préssec
* 1/2 got de suc de taronja
* 10 ml de suc de nabius de grua encara que es pot substituir per granadina
Aboca a la coctelera mitja copa de vodka. Afegeix el licor de préssec i suc de taronja. Per donar-li el toc final, afegeix el suc de nabius. Agita'l bé i serveix-lo molt fred en una copa ampla. En certes variacions es canvia el licor i el suc per licor de meló i suc de pinya o també per licor de maduixa i suc de pinya.

## Referències

* ↑ Martínez, Isabel «De la cervesa al còctel. Dos joves restauradors obren la primera cocteleria al centre de Santa Coloma en què hi ofereixen una carta amb 25 combinats diferents». El Punt.
* ↑ Santiago, Martí «Carlos Colomer: ´Donar litres d'alcohol a la gent és com donar de beure a cavalls´». Diari de Girona.
* ↑ Cocktail, tomcruisefan.com, [Consulta: 6 de setembre de 2014 (2014-09-06)]
* ↑ «Sex on the beach» (francès) Arxivat 2014-09-13 a Wayback Machine., 1001 Coctails, [Consulta: 6 de setembre de 2014 (2014-09-06)]
* ↑ Escriche, Elisabet «Protesta contra les multes per fer sexe a les platges de Tossa». Avui.
* ↑ «Pinten els cotxes de la policia de Tossa per protestar contra la nova ordenança». Diari de Girona.
* ↑ «Sex on the Beach» Arxivat 2015-05-15 a Wayback Machine., Recepta de l’International Bartenders Association, [Consulta: 6 de setembre de 2014 (2014-09-06)]

## Enllaços externs

* Demostració: http://cocteldelavida.cat/arxius/147 Arxivat 2014-09-07 a Wayback Machine., El teu Còctel, 21 de gener de 2014 (2014-01-21), [Consulta: 6 de setembre de 2014 (2014-09-06)]
# Silva arromanzada

La silva arromanzada és l'estrofa que, en la mètrica espanyola, està composta de versos imparisíl·labs d'art menor i major, incloent-hi els alexandrins de 7 + 7 síl·labes, que rimen en assonant només els versos parells.
Es considera que el creador d'aquesta estrofa fou Gustavo Adolfo Bécquer. Se'n va generalitzar l'ús en el Modernisme i amb la Generació del 98 entre els segles XIX i XX i és, per exemple, una estrofa molt característica d'Antonio Machado (Fue una clara tarde, triste y soñolieta).

## Exemple

Un exemple de silva arromanzada el trobem a «Las ascuas de un crepúsculo morado», d'Antonio Machado:
(11-) Las ascuas de un crepúsculo morado
(11A) detrás del negro cipresal humean...
(11-) En la glorieta en sombra está la fuente
(11A) con su alado y desnudo Amor de piedra,
(11-) que sueña mudo. En la marmórea taza
(7a) reposa el agua muerta.

## Vegeu també

* Silva
* Estança

## Bibliografia

* Domínguez Caparrós, José. Diccionario de métrica española. Madrid: Alianza editorial, 2004. ISBN 84-206-7327-7.