OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Alfabet fonotípic anglès

L'alfabet fonotípic anglès és un alfabet fonètic desenvolupat per Sir Isaac Pitman i Alexander John Ellis originalment com una proposta de reforma ortogràfica del idioma anglès Encara que mai va obtenir una àmplia acceptació, alguns dels seus elements es van incorporar al modern alfabet fonètic internacional.
Fou publicat originalment al juny de 1845. Posteriorment, es van publicar adaptacions que van estendre l'alfabet a l'alemany, a l'àrab, al castellà, al toscà, al francès, al gal·lès, a l'italià, al neerlandès, al polonès, al portuguès i al sànscrit.

## Referències

* ↑ Daniels, Peter T. The World's Writing Systems (en anglès). Oxford University Press, 1996, p. 831. ISBN 9780195079937.
* ↑ Coulmas, Florian. «English Phonotypic Alphabet». A: The Blackwell Encyclopedia of Writing Systems (en anglès). Wiley, 12 de març de 1999. ISBN 9780631214816.
* ↑ Completion of the Phonotypic Alphabet, The Phonotypic Journal, 5 Nelson Place, Bath, Phonographic Institution, vol. 4, no 42, junio de 1845, p. 105-106
* ↑ Extension of the Phonotypic Alphabet, The Phonotypic Journal, 5 Nelson Place, Bath, Phonographic Institution, vol. 4, no 43, junio de 1845, p. 121–123

## Enllaços externs

* Third Revised Proposal to encode characters for the English Phonotypic Alphabet (EPA) in the UCS, October 18th 2011
* Completion of the Phonotypic Alphabet
* Extension of the Phonotypic Alphabet
# Arborètum de Sant Guillem

L'Arborètum de Sant Guillem (en francès Arboretum de Saint Guillem), és un arborètum que n'ocupa 8 hectàrees i es troba al riu Tec, a Prats de Molló i la Presta, a la comarca del Vallespir, a la Catalunya del Nord. L'arborètum va ser creat el 1958 i conté prop de cinquanta varietats de coníferes i arbres caducifolis. L'arborètum de Sant Guillem serveix com a guarderia per als Office National des Forêts, encara que al llarg de l'Arborètum, les rutes de senderisme estan ben marcades.

## Referències

* L'Echo des Chênaies: Arboretum de Saint Guillem (francès)
* http://www.coopgft.org/es/telechargementes/actions%20ONF/IV.01Pr%E9inventaire%20des%20sentiers%20de%20d%E9couverte.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D
* http://www.fra.cityvox.fr/hotels_perpignan/parc-de-montozarbres_200032157/Profil-Lieu Arxivat 2009-07-08 a Wayback Machine.
# Assmannkanal

L'Assmannkanal o Aßmannkanal és un canal navegable a Wilhelmsburg a l'estat federal alemany d'Hamburg. Comença al Canal Ernst August i connecta amb el Rathauswettern a prop del carrer Rotenhäuser Straße. El canal va perdre el seu paper pel transport industrial però al marc del projecte de regeneració del barri de Wilhelmsburg, s'està restaurant per a acceptar les embarcacions turístiques o alsterdampfer des dels atracadors del centre d'Hamburg cap a l'antiga casa de la vila de Wilhelmsburg, a prop de l'entrada de l'Exposició internacional del jardinatge que obrirà les portes el 2013. Per això es construeixen ponts nous més alts i s'ha tret la resclosa de desguàs que separava el canal del Rathauswettern.
* Pont en construcció entre el canal i el Rathauswettern
* Pont al canal (segon pla) a prop de la seva confluència amb el Canal Ernst August
* El canal vist des del pont del carrer Vogelhüttendeich

## Referències

* ↑ Josef Nyáry, Der Aßmannkanal - hier sollen bald Hausboote schwimmen, Hamburger Abendblatt, Hamburg, 12 d'octubre de 2006, (traducció: L'Assmannkanal: aviat hi acostaran vaixells habitatges) (alemany)
* ↑ Stadtatlas-Großraum Hamburg, Hamburg, Editorial PAS Verlags GmbH, 2009, pàgina 51, ISBN 978-3-934272-92-7
* ↑ 2013 ist es soweit: Die Gartenschau auf der Elbinsel bekommt eine Barkassenanbindung Arxivat 2011-09-07 a Wayback Machine., Web oficial del IGS, (traducció: Al 2013 l'Exposició del internacional del jardinatge (IGS) a l'illa de l'Elba tindrà la seva connexió per a barcasses turístiques)

## Enllaços externs

* Mapa del canal i de les seves connexions
# Estació d'Horta de Sant Joan

Horta de Sant Joan va ser una estació ferroviària situada al municipi català d'Horta de Sant Joan, a la Terra Alta. Pertanyia al ferrocarril del Val de Zafan, que va estar operatiu entre 1942 i 1973. En l'actualitat l'estació es troba fora de servei, si bé el conjunt ferroviari ha estat incorporat a la Via verda de la Terra Alta.

## Història

Els projectes per a la construcció de l'anomenat ferrocarril del Val de Zafan daten del segle xix , si bé les obres de la secció compresa entre Alcanyís i Tortosa no es van posar en marxa fins a la dècada de 1920. Al juny de 1938, en plena Guerra Civil, el ferrocarril va arribar a Horta de Sant Joan, arribant a experimentar un gran trànsit durant la batalla de l'Ebre. A l'any següent començarien a operar els serveis regulars de passatgers en el trajecte comprès entre Alcanyís i Bot. El tram restant fins a Tortosa va ser completat al setembre de 1941, entrant en servei tota la línia a l'any següent..En aquell moment l'estació d'Horta de Sant Joan, igual que la línia fèrria, havia passat a les mans de l'acabada de crear RENFE.
Afrontant una forta decadència, el 1973 la línia va ser clausurada al trànsit per RENFE, sent aixecades les vies el 1995. Anys després l'entorn de l'estació va ser rehabilitat i incorporat al traçat de la Via verda de la Terra Alta.

## Característiques

L'estació comptava amb un edifici de viatgers, un moll de càrrega i una platja de quatre vies —tres d'elles passants i una via morta—.

## Bibliografia

* Arija Rivarés, Emilio. Geografía de España. III. Madrid: Espasa-Calpe, 1975.
* García Raya, Joaquín «Cronología básica del ferrocarril español de vía ancha». IV Congreso Historia Ferroviaria: Málaga, septiembre de 2006. Consejería de Obras Públicas y Transportes de la Junta de Andalucía, 2006.
* Moreno i Guallar, Josep Antoni «La construcción del Ferrocarril de Val de Zafán a Sant Carles de la. Ràpita entre 1880 y 1906». III Congreso de Historia Ferroviaria «Siglo y medio de ferrocarri en Asturias». Gijón, 2003. Fundación de los Ferrocarriles Españoles, 2003.
# Sant Esteve de Vila-sacra

Sant Esteve és l'església parroquial al centre del poble de Vila-sacra del poble, al costat de l'antic castell de Vila-sacra. És una església fortificada d'origen romànic ampliada en època barroca. Està declarada bé cultural d'interès nacional.

## Arquitectura

És un edifici de planta rectangular, d'una sola nau coberta amb volta de canó apuntat i capçalera quadrada. Als murs laterals hi ha sis arcades cegues de mig punt, sobre pilars amb impostes motllurades; al presbiteri, les arcades cegues són dobles i s'ajunten en una mènsula. A la paret del fons de l'absis s'obre una llarga espitllera de doble esqueixada i, per sobre d'aquesta, una petita rosassa que consta de dos cercles adovellats en gradació i, al seu interior, un calat a base de lòbuls. Conserva uns vestigis del temple anterior a la part inferior dels murs de ponent i tramuntana, que serviren de basament a la nova construcció. La part que correspon a la capçalera es troba dins un jardí de propietat particular.
La façana d'accés, lateral i orientada a migdia té una portalada formada per quatre arcs de mig punt de gradació decreixent que emmarca una llinda i un timpà llisos. El guardapols continua als extrems per les impostes dels arcs, unides al seu torn, per una motllura que recorre la part superior de la llinda. Les arquivoltes conserven restes de pintures amb motius florals datades del 1700. El temple conserva un parament a la part alta que correspon a una fortificació, amb espitlleres i un matacà.
El campanar, situat a l'angle sud-oest, és un element de base quadrada i cos octogonal, té obertures d'arc de mig punt. A la part dreta de la façana d'accés hi ha adossat un habitatge.

## Història

L'església de Vila-sacra està estretament lligada a la de Sant Pere de Rodes. El lloc és esmentat l'any 974 en una butlla del papa Benet VI on es confirmen les propietats del monestir a "Villae Saccari". En un document de l'any 1169 el lloc ja és mencionat com a "Vila-sacra". L'any 1240, l'abat de Sant Pere de Rodes comprà a Gilabert de Cruïlles el castell i el lloc de Vila-sacra amb les seves jurisdiccions. L'abat Berenguer de Riumors obtingué, l'any 1308 per sentència arbitral, el reconeixement del dret absolut que li competia, com a abat de Sant Pere de Rodes, la jurisdicció civil de Vila-sacra.
El campanar va ser afegit durant els segles XVII i XVIII, i també corresponen a un moment molt posterior a l'època medieval el cor i una capella lateral del costat de migdia.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Església de Sant Esteve». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2014].
# Al·lèrgia al blat

L'al·lèrgia al blat és una al·lèrgia al blat que normalment es presenta com a al·lèrgia alimentària, però també pot ser una al·lèrgia de contacte resultant de l'exposició laboral. Com totes les al·lèrgies, l'al·lèrgia al blat implica la resposta a la immunoglobulina E i als mastòcits. Normalment, l'al·lèrgia es limita a les proteïnes d'emmagatzematge de llavors del blat. Algunes reaccions es restringeixen a les proteïnes del blat, mentre que altres poden reaccionar a través de moltes varietats de llavors i altres teixits vegetals. L'al·lèrgia al blat és rara. Es va trobar que la prevalença en adults era del 0,21% en un estudi realitzat al Japó el 2012.
L'al·lèrgia al blat pot ser un nom incorrecte, ja que hi ha molts components al·lergògens al blat, per exemple, inhibidors de la proteasa serina, glutelines i prolamines i sovint s'atribueixen diferents respostes a proteïnes diferents. S'han identificat amb èxit vint-i-set al·lergògens potencials al blat. La resposta més greu és l'anafilaxi. Altres símptomes més freqüents inclouen nàusees, urticària i atòpia.
No s'ha de confondre amb la sensibilitat al gluten. La gestió de l'al·lèrgia al blat consisteix en la retirada completa de qualsevol aliment que contingui blat i altres cereals que contenen gluten (dieta sense gluten).

## Referències

* ↑ «Prevalence of wheat allergy in Japanese adults». Allergol Int, 61, 1, 3-2012, pàg. 101–5. DOI: 10.2332/allergolint.11-OA-0345. PMID: 22377522.
* ↑ «A new approach to the isolation and characterization of wheat flour allergens». Clin. Exp. Allergy, 41, 7, 7-2011, pàg. 1031–43. DOI: 10.1111/j.1365-2222.2011.03766.x. PMID: 21623965.
* ↑ «Proteomic analysis of wheat flour allergens». J. Agric. Food Chem., 55, 17, 2007, pàg. 6863–70. DOI: 10.1021/jf070843a. PMID: 17655322.
* ↑ Perr HA «Novel foods to treat food allergy and gastrointestinal infection». Current Allergy and Asthma Reports, 6, 2, 2006, pàg. 153–9. DOI: 10.1007/s11882-006-0054-z. PMC: 7088959. PMID: 16566866.
# Al·lòfana

L'al·lòfana és un mineral de la classe dels silicats (fil·losilicats) que rep el seu nom del grec allos ('altre') i phainein ('semblar'), en al·lusió als canvis que experimenta sota una flama. Va ser descrita per primera vegada l'any 1816 a Gräfenthal, Turíngia, Alemanya. També és coneguda amb altres noms menys freqüents: al·lofanita, elhuyarita, ilbaita, razumofskina i riemanita.

## Característiques

L'al·lòfana és un mineral d'argila d'alumini hidratat amorf o poc cristal·litzat. La seva fórmula química és Al₂O₃·(SiO₂)$_{1,3-2}$·(2,5-3)H₂O. Com que té un ordre atòmic de curt abast, és considerat un mineraloide en comptes d'un mineral, i pot ser identificat pel seu espectre infraroig distintiu i el seu patró de difracció de raigs X.
Les varietats d'al·lòfana que contenen coure es poden confondre amb la crisocol·la, i les varietats incolores es poden confondre amb la hyalita, una varietat d'òpal. És un mineral que està relacionat amb la imogolita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'al·lòfana pertany a «09.ED: fil·losilicats amb capes de caolinita, compostos per xarxes tetraèdriques i octaèdriques», juntament amb els següents minerals: dickita, caolinita, nacrita, odinita, hal·loysita, hisingerita, hal·loysita-7Å, amesita, antigorita, berthierina, brindleyita, caryopilita, crisòtil, cronstedtita, fraipontita, greenalita, kellyita, lizardita, manandonita, nepouita, pecoraita, guidottiita, crisocol·la, imogolita, neotocita, bismutoferrita i chapmanita.

## Formació i jaciments

L'al·lòfana és un producte d'alteració a la intempèrie o hidrotèrmica de cristall volcànic i feldespats, i algunes vegades té una composició semblant a la caolinita, però en general té una relació molar d'Al:Si = 2. Acostuma a formar-se sota un medi entre àcid i pH neutre (5-7). L'al·lòfana pot alterar-se per formar hal·loysita sota condicions aquoses silicadores, i es pot alterar per formar gibbsita en condicions desilicadores. Es troba associada comunament amb quars, cristobalita, imogolita, gibbsita, vermiculita, crisocol·la i limonita. Als territoris de parla catalana ha estat descrita, per exemple, a Santa Creu d'Olorda.

## Referències

* ↑ «Allophane» (en anglès). Mindat. [Consulta: 31 gener 2014].
* ↑ «Neoloteca». TERMCAT, Centre de Terminologia, 01-06-2020. [Consulta: 7 juny 2020].
* ↑ Cabello, Manuel «Las alofanas de Santa Creu d'aolorda». Mineralogistes de Catalunya, 3, 3, 11-1985, pàg. 72-74 [Consulta: 29 novembre 2023].
# Alfabet vietnamita

L'alfabet vietnamita (en vietnamita: chữ quốc ngữ o quốc ngữ literalment escriptura de la llengua nacional) és el sistema d'escriptura contemporani propi de l'idioma vietnamita. Està basat en l'alfabet llatí, i fou inventat per un missioner francès: Alexandre de Rhodes. Després de la colonització francesa, i gràcies a l'obra de difusió empresa per erudits com Petrus Ky, monopolitzà l'ús a tots els documents oficials, de manera que acabà essent el sistema més emprat per a l'escriptura de la llengua vietnamita.
L'alfabet vietnamita té signes diacrítics per distingir entre sons i tons.

## Lletres

L'alfabet vietnamita té vint-i-nou lletres:
    AĂÂBCDĐEÊGHIKLMNOÔƠPQRSTUƯVXY aăâbcdđeêghiklmnoôơpqrstuưvxy
A més a més, s'empren deu dígrafs i un trígraf:
    CH, GH, GI, KH, NG, NGH, NH, PH, QU, TH, TR
Les lletres F, J, W i Z no s'empren en l'idioma vietnamita, però es fan servir per a paraules estrangeres. W és de vegades emprat en lloc de U per abreujar.

### Vocals

La correspondència entre l'ortografia i la pronunciació és quelcom de difícil. En alguns casos, la mateixa lletra pot representar altres sons, i altres lletres poden representar el mateix so.
| Ortografia | Pronunciació | Ortografia | Pronunciació |
| a | /ɐː/, /ɐ/, /ɜ/ | o | /ɔ/, /aw/ abans de "ng" i "c"; /w/ abans de "a", "ă" i "e" |
| ă | /ɐ/ | ô | /o/, /əw/ abans de "ng" i "c" excepte "uông" i "uôc" |
| â | /ɜ/ | ơ | /əː/, /ɜ/ |
| e | /ɛ/ | u | /u/, /w/ |
| ê | /e/, /ɜ/ | ư | /ɨ/ |
| i | /i/, /j/ | y | /i/, /j/ |
# Solidaridad Nacional

Solidaridad Nacional fou un diari del matins, en llengua castellana i addicte al Règim, que es va implantar arran de la victòria de les dretes que es van rebel·lar contra la II República Espanyola. Va néixer com a setmanari el juny de 1936, poc temps abans de l'esclat de la Guerra Civil, però només s'editaren tres exemplars. Fruit de la confiscació de l'òrgan de premsa proletari Solidaridad Obrera (diari), esdevé diari. El diari pertanyia a Falange Española Tradicionalista y de las Juntas de Ofensiva Nacional Sindicalista.
Amb els anys, Solidaridad Nacional va tenir diferents capçaleres que estaven relacionades amb la subtil evolució del diari: el 14 de febrer de 1939 surt al carrer el primer exemple amb el subtítol "Diario de la revolución nacional-sindicalista". A partir del 14 de febrer de 1940 fou el "Diario de la Falange española Tradicionalista y de las JONS". El 1957 és "Diario sindicalista de Cataluña" i a partir del 13 de juny de 1970 "Diario Regional". Del 1973 fins a la clausura, el 16 de juny de 1979, només va ser “Solidaridad Nacional”.
Segons Jaume Fabre, aquest diari va començar amb un tiratge de 12.000 exemplars i va arribar a un màxim de 100.000 (s'ha de tenir en compte els límits que imposaven els "cupos" de paper). Aquest increment es deu en gran part al suport oficial; tots els departaments oficials s'hi van subscriure i, a més, certs petits negocis com perruqueries podrien evitar problemes.
La redacció i els tallers estaven al Carrer Consell 202 de Barcelona. Entre els diversos col·laboradors hi trobem Luys Santa Marina (director), Federico Gallo (director), Camilo José Cela, Manuel Vázquez Montalbán, Lluís Marsillach, Robert Saladrigas, Magda Solé, Enrique Rubio, Feliciano Baratech, Martí de Riquer, Lluís Bertran i Pijoan… I com a periodistes esportius, Alfredo Rueda, Josep Corominas i Colet, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Solidaridad Nacional 1936-1939
* ↑ ‘La Soli': d'obrera a nacional al Consell de Cent, El Punt Avui, 22 de març de 2014

## Bibliografia

Es pot consultar :
* L'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona (casa Ardiaca)
* Arxiu Nacional de Catalunya.
* “Los 40 años de Solidaridad Nacional, 1939-1979”. Tesi no publicada. Autor F. Gutiérrez Latorre. Universitat Autònoma de Barcelona. 1986
* La xifra del tiratge es troba en el llibre "El franquismo en guerra " de Francesc Vilanova. Ed. Península. Barcelona .2005 (Pàg. 232, Nota 7).

## Enllaços externs

* Solidaridad Nacional Arxivat 2012-02-17 a Wayback Machine. al web de l'UPF
# Arc Tudor

L'arc Tudor, arc de quatre centres o arc deprimit és un tipus d'arc apuntat que es construeix amb quatre seccions de circumferència, és a dir, amb quatre centres interiors, i que es remata amb una clau en angle. Sol fer l'efecte visual d'haver estat aplanat per la pressió del mur.
Va ser molt emprat en l'arquitectura anglesa del segle xv, generalment per disposar finestres als murs dels edificis.

## Història

Va ser un element arquitectònic comú en l'arquitectura anglesa durant el període Tudor que es va estendre entre 1485 i 1558 a Anglaterra durant la dinastia Tudor. Un dels exemples més notables es troba en els finestrals de la façana est de la catedral de Gloucester. L'antic arc apuntat de l'arquitectura gòtica es va rebaixar en aquest aplatat arc Tudor. Les dues seccions de circumferència que recolzen en els salmers són de radi inferior, mentre que els arcs que es troben a la clau posseeixen un radi molt més ample. Les seccions de circumferència més petits fan tangència amb els brancals de suport.

## Referències

* ↑ Moreno García, Francisco. Arcos y Bóvedas. (primera edició). Barcelona: Ediciones CEAC, 2004.
# Camps Elisis (desambiguació)

«Camps Elisis» té aquests significats:
* Mitologia grega:
** Els Camps Elisis, part de l'inframon on descansen els benaventurats a l'antiga Grècia.
* Geografia:
** L'avinguda dels Camps Elisis, la més cèlebre artèria parisenca
** Els jardins i el teatre (desapareguts) dels Camps Elisis (Barcelona) de Barcelona
** El parc dels Camps Elisis (Lleida), a la ciutat de Lleida
# Ángeles Bravo

Ángeles Bravo és una periodista espanyola, llicenciada en Ciències de la Informació per la Universitat Complutense de Madrid el 1985.
Va iniciar la seva activitat periodística a Ràdio Vigo, de la Cadena SER i en l'emissora d'FM, Ones Galícia Vigo.
Va formar part de l'equip radiofònic de la UNED; realitzant multitud de programes de tall educatiu a través de les emissions regulars de Ràdio 3 a Ràdio Nacional d'Espanya.
El 1988 es va incorporar a Televisió Espanyola després de superar els exàmens oficials al Centre TVE de Valladolid.
Traslladada al centre de Torrespaña a Madrid, va començar la seva singladura professional dins de TVE com a redactora de l'informatiu Buen dia.
Durant molts anys ha treballat en els Telediarios en tota mena de treballs periodístics, redacció, retransmissions de grans esdeveniments en directe, cobertures de directes a peu de notícia, viatges...
Entre 1999 i 2003 va exercir com Cap de Societat i Cultura dels Telediarios de cap de setmana.
Ha presentat l'Informatiu Buenos dias, La 2 Notícias, el Telediario Matinal i el Telediario tercera edición (TD3) i ocasionalment Los Desayunos de TVE. És la presentadora del 24 Hores que es va amagar en directe després d'una cadira.
Des de setembre de 2007 fins a octubre de 2018 va presentar La mañana en 24 horas del Canal 24 horas, a la vegada que realitzava suplències al Telediario Matinal des del 2010 al 2012 i a Los desayunos de TVE del 2012 al 2014.
Des de l'octubre del 2012 al setembre del 2019, va presentar el programa sobre la Cap de l'Estat, Audiencia abierta a La 1.
Des del setembre del 2019 fins al setembre del 2021 va ser redactora de l'Àrea de Societat dels Informatius de TVE. Posteriorment, va ser ajudant del director de l'Àrea Nacional d'Informatius de TVE entre setembre del 2022 fins al març del 2023. El 2024 és presentadora al Canal 24 hores les tardes dels caps de setmana.

## Referències

* ↑ M, David. «Ángeles Bravo edad【 TVE 】Wikipedia, marido, hijos, esposo, pareja» (en anglès americà), 19-03-2024. [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ FormulaTV. «Ángeles Bravo» (en castellà). [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ elEconomista.es «Vídeo: La presentadora del '24 Horas' que se escondió en directo tras una silla» (en castellà). elEconomista.es. Arxivat de l'original el 2023-04-20.
* ↑ Gómez, Rosario G. «TVE estrena un programa sobre la jefatura del Estado» (en castellà). El País [Madrid], 11-10-2012. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «El Canal 24 horas reformula sus mañanas y aparta a Ángeles Bravo tras 11 años como presentadora» (en castellà), 21-09-2018. [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ prnoticias, redacción. «Ángeles Bravo se queda sin las mañanas del Canal 24 Horas tras 11 años» (en castellà), 24-09-2018. [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ «Primeros cambios en el 24 Horas: llega a sus mañanas 'Diario 24 Horas'» (en castellà), 21-09-2018. [Consulta: 13 gener 2025].
# Associació Espanyola de Climatologia

L'Associació Espanyola de Climatologia (AEC, Asociación Española de Climatología en castellà) és una associació de caràcter científic l'objectiu de la qual és fomentar l'estudi del clima i el progrés de les ciències de l'atmosfera a l'estat espanyol. Es troba oberta a científics i professionals procedents de tots els camps del coneixement directament implicats o interessats en l'estudi del clima. Pretén impulsar i difondre les investigacions interdisciplinàries sobre tots els aspectes de la Climatologia i contribuir a resoldre els múltiples reptes que planteja a la societat actual.
L'AEC es va fundar el 17 de desembre de 1997 al Departament de Geografia de la Universitat Autònoma de Madrid. Amb caràcter biennal, l'AEC celebra reunions científiques per a intercanviar idees i promoure iniciatives amb la finalitat d'analitzar i continuar avançant en la investigació del clima i la seva variabilitat. Altres activitats que promou l'AEC per a complir els seus objectius consisteixen en l'organització de seminaris que facilitin la discussió i difusió de treballs científics, així com la preparació de cursos especialitzats.

## Referències

* ↑ «Entrevista del mes: D. José María Cuadrat Prats, Presidente de AEC». RAM-Revista del Aficionado a la Meteorología, Abril 2006, 10-04-2006 [Consulta: 7 gener 2014].
* ↑ Amengual, Lluís «El Cambio Climático podría modificar el paisaje del bosque mediterráneo». Diario de Mallorca, 19-03-2013 [Consulta: 7 gener 2014].
* ↑ «La profesora de la UV María José Estrela, elegida presidenta de la Asociación Española de Climatología». Europa Press, 05-10-2012 [Consulta: 7 gener 2014].

## Enllaços externs

* Portal oficial de l'AEC Arxivat 2013-12-17 a Wayback Machine. (castellà) (anglès)