OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tamara Ndong Bielo

Tamara Ndong Bielo (Malabo, 1994) és una actriu de teatre catalana.
Ndong va néixer a Guinea Equatorial, filla de mare bubi i pare fang. Va venir a Catalunya sola quan tenia 6 anys. Va estudiar el batxillerat d'Arts Escèniques a Granollers, i s'ha format a l'escola d'actors Nancy Tuñón i a l'Institut del Teatre. Després d'estrenar al Temporada Alta Pell de llarinté, cua de tiré, dirigida per Moisès Maicas, ha treballat amb La Fura dels Baus a Pastoral for the planet al Grand Théâtre de Provence d'Ais de Provença, i a NN al conjunt modernista de l'Hospital de Sant Pau.

## Referències

* ↑ Gomila, Andreu. «Així són les joves actrius que estan marcant el pas del teatre català». Ara, 15-11-2020. [Consulta: 3 setembre 2021].
* ↑ Mbomío, Lucía. «De pequeña soñaba con ser actriz, después me formé para ser una buena actriz y ahora lucho por que me dejen ser la actriz que puedo llegar a ser» (en castellà). Afrofeminas, 06-11-2020. [Consulta: 3 setembre 2021].
* ↑ «Tot un món - Pell de llarinté». TV3, 29-10-2016. [Consulta: 3 setembre 2021].
* ↑ «La Fura dels Baus du 'La nova normalitat' a l'Hospital de Sant Pau». Betevé, 20-07-2020. [Consulta: 3 setembre 2021].
# Agència Valenciana de Salut

L'Agència Valenciana de Salut, abans Servei Valencià de Salut, fou un organisme autònom de la Generalitat Valenciana, de caràcter administratiu i adscrit a la Conselleria de Sanitat. El 31 de desembre de 2013 va ser suprimida i les seues funcions van ser assumides per la Conselleria competent en matèria de sanitat.
L'Agència Valenciana de Salut portava a terme la gestió i administració del sistema valencià de salut i de la prestació sanitària del País Valencià.

## Departaments de Salut

El sistema sanitari valencià s'ordena en departaments de salut, que equivalen a les àrees de salut previstes en la Llei General de Sanitat. Els departaments de salut són les estructures fonamentals del sistema sanitari valencià, sent les demarcacions geogràfiques en les quals queda dividit el territori del País als efectes sanitaris.
* Àrea 01 Departament 01. Vinaròs
* Àrea 02 Departament 02. Castelló
* Àrea 02 Departament 03. La Plana
* Àrea 03 Departament 04. Sagunt
* Àrea 04 Departament 05. València - Clínic
* Àrea 05 Departament 06. València - Arnau de Vilanova
* Àrea 06 Departament 07. València - La Fe
* Àrea 07 Departament 08. Requena
* Àrea 08 Departament 09. C.I. Juan Llorens - Torrent - Aldaia
* Àrea 09 Departament 10. València - Doctor Peset
* Àrea 10 Departament 11. La Ribera
* Àrea 11 Departament 12. Gandia
* Àrea 12 Departament 13. Dénia
* Àrea 13 Departament 14. Xàtiva - Ontinyent
* Àrea 14 Departament 15. Alcoi
* Àrea 15 Departament 16. La Vila Joiosa
* Àrea 16 Departament 17. Alacant - Sant Joan d'Alacant
* Àrea 17 Departament 18. Elda
* Àrea 18 Departament 19. Alacant
* Àrea 19 Departament 20. Elx
* Àrea 20 Departament 21. Oriola
* Àrea 20 Departament 22. Torrevella
En cada departament de salut es garantirà una adequada ordenació de l'assistència primària i la seva coordinació amb l'atenció especialitzada, de manera que es possibiliti la màxima eficiència en la ubicació i ús dels recursos, així com l'establiment de les condicions estratègiques.
El gerent del Departament de Salut és l'encarregat de la direcció i gestió dels recursos del Departament, tant d'Atenció Primària com Assistència Especialitzada i Socio-sanitària.
Segons Llei 3/2003, de 6 de febrer, de la Generalitat, d'Ordenació Sanitària de la Comunitat Valenciana.

## Referències

* ↑ Article 101 de la Llei 5/2013, de 23 de desembre, de Mesures Fiscals, de Gestió Administrativa i Financera, i d'Organització de la Generalitat

## Enllaços externs

* Llei 3/2003, de 6 de febrer Arxivat 2005-03-06 a Wayback Machine.
* Web Oficial Arxivat 2008-02-08 a Wayback Machine.
* Hospitals del País Valencià Arxivat 2006-05-06 a Wayback Machine..
* Centres de Salut del País Valencià Arxivat 2006-10-24 a Wayback Machine..
# Alt del Buitre

L'alt del Buitre (alt del Voltor en valencià) és una muntanya de la Serra Palomera, ubicada al terme municipal d'Aiora, al País Valencià. Té una altitud de 1.146 metres. Hi ha una estació de triangulació al cim, marcada amb el codi "5195".
Se situa a 15 quilòmetres al sud-est de la vila d'Aiora. És una zona habitual de pràctica del senderisme, atès que el cim ofereix unes vistes panoràmiques de l'entorn.
L'alt del Buitre fou l'escenari de durs combats en la Guerra Civil espanyola, durant l'ofensiva de Llevant (1938).

## Referències

* ↑ «ICV - Alto del Buitre». Arxivat de l'original el 2013-07-11. [Consulta: 1r febrer 2021].
* ↑ Wikiloc - ruta Ayora-Rio Fraile-Sima Quesa-Alto del Buitre-Ayora
* ↑ SBHAC - 215ª Brigada Mixta

## Enllaços externs

* Mapa de l'Alt del Buitre
# Tarda de diumenge a l'illa de la Grande Jatte

Tarda de diumenge a l'illa de la Grande Jatte (en francès: Un dimanche après-midi à l'Île de la Grande Jatte) és un quadre del pintor neoimpressionista francès Georges Seurat, exemple de Puntillisme considerat per molts una de les pintures més rellevants del Segle XIX.
L'illa de la Grande Jatte es troba en el riu Sena, a París, entre La Défense i el suburbi de Neuilly, dividida pel Pont-de-Levallois. Encara que per molts anys va ser un lloc industrial, en els últims anys va passar a albergar jardins públics i un conjunt residencial. En 1884 era un paisatge bucòlic allunyat del centre de la ciutat.
Seurat va passar dos anys pintant el quadre, concentrant-se escrupolosament en el paisatge del parc. Va refer diverses vegades l'original i va completar nombrosos esbossos i esquemes preliminars. S'asseia sovint en els jardins i feia nombrosos esbossos de les diferents figures a fi de perfeccionar-les. Va posar especial cura en l'ús del color, llum i formes. El quadre té aproximadament 2 × 3 m. Va ser exposat per primera vegada en la vuitena exposició col·lectiva del grup impressionista, en 1886.
Basat en l'estudi de la teoria òptica del color, va contrastar punts minúsculs de color que, mitjançant la unificació òptica, formen una figura coherent en l'ull de l'observador. Creia que aquesta forma de pintura, coneguda després com a puntillisme, faria els colors més brillants i forts que pintats a pinzellades. Per fer l'experiència encara més realista, va envoltar el quadre amb una trama de punts que al seu torn va limitar amb un marc simple de fusta blava. D'aquesta manera s'exhibeix encara en l'Institut d'Art de Chicago.
Per a aquest quadre Seurat va emprar el nou pigment "Groc de zinc", més visible a les zones grogues il·luminades, però també en combinació amb taronges i blaves. Després de completada la pintura, el groc de zinc es va enfosquir gradualment fins a tons de marró, defecte que es va apreciar ja en vida de Seurat.

## Composició i punt de fuga

La composició d'aquesta pintura és asimètrica, ja que situa de manera desigual els elements als dos costats de l'eix divisori central, sense perdre la unitat. La seva composició també és estàtica, perquè s'accentua la sensació de calma o quietud. Això es deu al fet que el quadre està construït sobre horitzontals i verticals. A més, també és profunda, ja que s'hi utilitza una perspectiva cònica, creant així un espai profund i ben delimitat.
El punt de fuga d'aquest quadre es troba en l'horitzó, entre els arbres. Allí és on s'acaba el que l'ull pot captar i on convergeixen totes les línies de fuga.

## Referències

* ↑ John Gage, Color and Culture: Practice and Meaning from Antiquity to Abstraction, Boston, Little, Brown, 1993; pp. 220, 224.

## Enllaços externs

* Seurat i la creació de la Gran Jatte
* Mitjana
# Adresseavisen

L'Adresseavisen és un diari regional publicat cada dia, excepte els diumenges, a Trondheim, Noruega. Va ser fundat el 1767, fet que el converteix en un el diari existent més antic de Noruega i dels diaris encara existents més antics del món. La seva tendència política és conservadora.
El diari té una tirada aproximada de 61.086 exemplars en el 2014. L'empresa propietària també té diverses emissores de ràdio i una emissora de televisió local.

## Referències

* ↑ «ADRESSEAVISEN» (en anglès). World Heritage Encyclopedia™. [Consulta: 24 febrer 2016].
* ↑ «On this day: Adresseavisen, Norway’s oldest newspaper first published» (en anglès). HARLEQUIN EDITOR, 03-07-2015. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 24 febrer 2016].
* ↑ «The press in Norway» (en anglés). BBC News, 20-02-2006. [Consulta: 24 febrer 2016].
* ↑ «Opplagstall for norske aviser 2014 (papiropplag)» (en noruec). medienorge. Arxivat de l'original el 2017-02-04. [Consulta: 24 febrer 2016].
* ↑ «Adresseavisen» (en noruec). Jobbmuligheter og ledige stillinger karrierestart.no. [Consulta: 24 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Edició online (en noruec)
# Tatiana Zaslàvskaia

Tatiana Ivánovna Zaslávskaya, rus: Татьяна Ивановна Заславская, (Kíev, 9 de setembre de 1927 - Moscou, 23 d'agost de 2013) va ser una sociòloga i economista russa, teòrica de la perestroika, autora i coautora de diversos llibres sobre l'economia de la Unió Soviètica (especialitzada en agricultura) i una sociòloga de camp i una gran quantitat de papers de recerca. Va ser membre del Comitè Consultiu del president de Rússia de 1991 a 1992.

## Algunes publicacions

* 1990, The Second Socialist Revolution: An Alternative Soviet Strategy, edic. US: "The Second World" book sèries) Indiana University Press, 241 pàg. ISBN 0-253-36860-X, ISBN 0-253-20614-6 (paperback)
* 1984, The Novosibirsk Report, Survey, 28 (1): 83-109
* 2002, The structure of social change in Russia. The purpose and the results of Russian reforms. Russian Social Science Review 43 (3) traduït d'Obshchestvo i ekonomika, 1999 (3-4)
* 2002, The soci-structural aspect of the transformation of Russian society. Sociological Research 41 (6). Traduït de Sotsiologicheskie issledovaniia, 2001 (8) of Demidov lecture
* 2003, On the social mechanism of post communist transformation in Russia. Sociological Cap de bestiar 42 (6). Traduït de Sotsiologicheskie issledovaniia, 2002 (8)
* 2004, Contemporary Russian society, Sociological Cap de bestiar. 45 (4). Traduït de Obschestvennye nauki i sovremennost, (5)
# Estació de Can Boixeres

Mapa Metro Línia 5 :
Can Boixeres és una estació de la L5 del Metro de Barcelona situada a la superfície, però coberta, prop del carrer Estronci, al barri de Sanfeliu de l'Hospitalet de Llobregat.
L'estació es va inaugurar el 1976 com a part de la Línia V i amb el nom de Buxeras, fins que el 1982, amb la reorganització dels números de línies i canvis de nom d'estacions, va adoptar el nom actual.
Al costat d'aquesta estació hi ha una de les tres cotxeres de la L5 del metro.
Aquesta estació, arran d'una intervenció artística comunitària, està envoltada de color i imatges.
Metro de Barcelona :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Cornellà Centre | Sant Ildefons | | Can Vidalet | Vall d'Hebron |

## Accessos

* Carrer Estronci

## Vegeu també

* Línia 5 del metro de Barcelona
* Metro de Barcelona
* Xarxa ferroviària de Catalunya

## Referències

* ↑ «L’estació de Metro de Can Boixeres es tenyeix de colors». LHDigital. [Consulta: 16 novembre 2023].
# Şiş kebap

Şiş kebap o şiş kebabı és una preparació de carn a la graella de la cuina turca. La paraula shashlyk, en rus, també ve del şiş kebap turc.
Es pot considerar una varietat de kebab. Els trossos de carn de vedella (dana şiş), de carn de xai, de peix o de pollastre són marinats i després es col·loquen a les broquetes metàl·liques anomenades şiş en turc.
Segons la carn utilitzada, també s'anomenen dana şiş (de vedella), kuzu şiş (de xai) o tavuk şiş (de pollastre), etc.

## Çöp şiş

És la versió amb trossos més petits de carn col·locats a unes broquetes, generalment de fusta i que s'anomenen çöp.

## Şiş köfte

És la versió de carn picada (o köfte) en broqueta.

## Kılıç şiş

Són trossos de kılıç balığı (emperador) graellats damunt un şiş.

## Vegeu també

* Broqueta moruna, un plat similar de la gastronomia espanyola.
* Chuàn, un plat similar de la gastronomia xinesa.
* Anticucho, un plat similar de la gastronomia sudamericana.
* Suvlaki, un plat similar de la gastronomia grega.
* Yakitori, un plat similar de la gastronomia japonesa.
* Ciğer kebap
* Döner
* Dürüm
* Kebab

## Referències

* ↑ Gil Marks. Encyclopedia of Jewish Food. Houghton Mifflin Harcourt, 17 novembre 2010, p. 598–. ISBN 0-544-18631-1.
* ↑ «Metrópoli | EL MUNDO» (en castellà). [Consulta: 11 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Els 10 millors llocs a Istanbul per a menjar kebaps
* Imatges de "kılıç şiş"
# Altar de Tavèrnoles

L'Altar de Tavèrnoles és possiblement un frontal d'altar romànic que es troba actualment exposat al Museu Nacional d'Art de Catalunya. Destaca per les seves mides, la composició i el tema que s'hi representa, una sèrie de sants bisbes.
En observar la mida, més gran de l'habitual en aquest tipus d'obres dedicades a decorar l'altar d'una església o monestir, hom pot pensar que es podria tractar d'un sarcòfag o d'un retaule, però es manté la teoria de l'altar, ja que el monestir de Sant Serni de Tavèrnoles, situat a les Valls de Valira, a l'Alt Urgell, tenia una forta importància en la zona i és possible que tinguessin un altar d'aquestes mides per a les grans celebracions litúrgiques.
A l'altar s'hi poden veure nou bisbes, un dels quals (el central) és probablement Sant Serni, un màrtir de Tolosa de Llenguadoc. Aquest és un tema molt poc freqüent en la pintura sobre taula, que solia centrar la decoració a l'entorn d'una figura central i distribuïa les escenes o els personatges en registres. Als laterals, en què s'observa clarament la mà d'un artista diferent, hi ha els sants bisbes Martí i Brici, identificats per inscripcions.
Al MNAC està exposat dins de l'absis de la Seu d'Urgell perquè probablement és del mateix taller o autor. L'obra va ser adquirida pel museu el 1907 (el frontal), i els laterals el 1956, provinents de la col·lecció Muntadas.
Les poques dades que es tenen d'aquest altar han fet que l'anàlisi estilística del frontal sigui la font d'informació més important i que hi hagi diverses interpretacions sobre això. L'estilització de les figures i l'efecte ornamental del ritme gairebé seriat dels personatges l'han relacionat amb els recursos usats en pintura mural, mentre que aspectes com la precisió de la línia en la definició dels plecs l'han vinculat a una decoració pròpia de miniaturistes.

## Referències

* ↑ Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya.pàgina 20. Editat pel MNAC, 2004. ISBN 84-8043-136-9
* ↑ Fitxa de l'obra al web del Mnac

## Bibliografia

* DDAA. Museu Nacional d'Art de Catalunya. Florència: Mnac i SCALA GROUP S.p.A, 2009. ISBN 978-84-8043-198-9.
# Agència dels Estats Orientals

L'agència dels Estats Orientals fou una entitat administrativa britànica creada l'1 d'abril de 1933 amb la unió de les agències dels Estats de Chhattisgarh i dels Estats d'Orissa, que van restar com subagències. L'agència dels Estats de Bengala i fou unida l'1 de desembre de 1936. L'1 de desembre de 1944 l'agència fou elevada a residència de primera classe.

## Agència dels Estats d'Orissa

* Athgarh
* Athmallik
* Bamra
* Baramba
* Baudh
* Bonai
* Daspalla
* Dhenkanal
* Gangpur
* Hindol
* Keonjhar
* Khandpara
* Kharsawan
* Narsingpur
* Nayagarh
* Nilgiri
* Pal Lahara
* Rairakhol
* Ranpur
* Seraikela
* Sonepur
* Talcher
* Tigiria

## Agència dels Estats de Chhattisgarh

* Bastar
* Changbhakar
* Chhuikhadan
* Jashpur
* Kalahandi (Karond)
* Kanker
* Kawardha
* Khairagarh
* Principat de Korea
* Nandgaon
* Patna
* Raigarh
* Sakti
* Sarangarh
* Surguja
* Udaipur

## Agència dels Estats de Bengala

* Cooch Behar
* Mayurbhanj
* Tripura

## Bibliografia

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Altar dels dotze déus

L'altar dels dotze déus era un altar i potser un santuari que es trobava a l'àgora d'Atenes i estava dedicat als dotze déus Olímpics adorats a l'antiga Grècia: Zeus, Hera, Posidó, Demèter, Hèstia, Apol·lo, Àrtemis, Hefest, Atena, Ares, Afrodita i Hermes. Situat al nord de l'àgora d'Atenes, prop del temple d'Ares, era també el punt zero des del qual es calculaven les distàncies dins de la ciutat.

## Història

La informació exacta de l'altar és escassa, ja que manquen les fonts antigues. No obstant, les excavacions del 1891 i 1934 (l'excavació estatunidenca de l'àgora) indiquen el sud de la via fèrria Atenes-El Pireu (ISAP), on es produí la troballa de la cantonada sud-oest de l'altar sota els estrats romans i romans d'Orient.
L'altar original es va construir entre els anys 522 i 521 aC per ordre de Pisístrat (fill d'Hípies i net del tirà Pisístrat). Tucídides parla d'aquest personatge, i diu que era de la família dels Pisistràtides i que com a arcont de la ciutat havia dedicat un altar als dotze déus. La inscripció que ho commemorava va ser esborrada pels atenencs en una data posterior. L'altar va ser reconstruït cap a l'any 425 aC després dels estralls que es van produir durant la invasió persa dels anys 480-479 aC.
Aquest altar va ser un dels pocs monuments que es van permetre dins de l'Àgora, i servia per indicar el centre de la ciutat. Heròdot diu que la distància des d'Heliòpolis, a l'antic Egipte fins al mar es similar a la distància des de l'Altar dels dotze déus fins al temple de Zeus Olímpic a Pisa (Èlida).
Era famós en temps antics com a lloc d'asil i refugi dels suplicants. L'any 519 aC, els ambaixadors de la ciutat de Platea van demanar ajut a Atenes contra Tebes des d'aquest altar. I l'any 431 aC, com a resultat d'unes acusacions de malversació de diners públics que implicaven a Pèricles i a Fídies, alguns ajudants de Fídies es van asseure davant de l'altar com a suplicants. Poc temps abans de la seva execució a Atenes, (circa 355 aC) el general atenenc Cal·lístrat d'Afidnes es va refugiar a l'altar.
Sobre l'altar hi ha una dedicatòria que pot datar-se entre el 490 i 470 aC.

## Referències

* 1 2 Crosby, Margaret. «The altar of the twelve gods in Athens» (en anglès). Hesperia Supplement 8 p. 82-103. American School of Classical Studies at Athens. [Consulta: 13 març 2021].
* ↑ Tucídides. Història de la guerra del Peloponès, VI, 54, 6-7
* ↑ Heròdot. Històries, II, 7,1
* ↑ Heròdot. Històries, VI, 108,4
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XII, 39,1
* ↑ Licurg. Contra Leòcrates, I, 93

## Vegeu també

* Àgora d'Atenes
# Agència dels Estats de Rajputana Occidental

L'Agència dels Estats de Rajputana Occidental fou una divisió política de l'Agència de Rajputana formada el 1906 amb tres estats segregats de l'antiga Residència de Mewar; Banswara, Partabgarh i Dungarpur, i l'estat de Kushalgarh, esdevingut virtualment independent de Banswara. No s'ha de confondre aquesta agència amb la Residència dels Estats de Rajputana Occidental, formada pels estats de Jodhpur, Jaisalmer, Sirohi i Palanpur (i més tard Danta).
La població quan l'agència es va formar el 1906 era de 317.478 habitants (segons el darrer cens de 1901). La superfície era d'11.082 km². L'agència tenia al nord la Residència de Mewar, és a dir l'estat d'Udaipur, conegut també com a Mewar. La majoria de la població era de religió hindú (vers el 70%) i la resta animistes i jains.

## Referències

* ↑ Rathore, Abhinay. «Rajput Princely States» (en anglès). [Consulta: 25 agost 2018].
# Riera d'Horta

La Riera d'Horta era el curs d'aigua més important del Pla de Barcelona.

## Història i descripció

Era format per la reunió de diversos torrents i rieres que baixaven de la serra de Collserola i que regaven, abans de l'edificació massiva, un espai on hi havia des de cases senyorials, a grans masies i explotacions agràries i jardins d'esbarjo, bòbiles, teuleries i diverses indústries que requerien molta aigua.
Des de l'actual cruïlla del carrer de Lisboa amb l'avinguda de l'Estatut, la riera passava per sota de l'antic pont (avui encreuament del carrer de Tajo i passeig de Maragall). Una mica més avall, hi desembocava el torrent d'en Mariner, i la riera seguia pel carrer de Cartellà i encara rebia a la dreta el torrent d'en Carabassa, que baixava del turó del Carmel recollint petits torrents que baixaven d'aquest turó i del de la Rovira), per on avui conflueixen els carrers de Pitàgores i de Cartellà. El curs continuava pel carrer de la Riera d'Horta i dels de Rovira i Virgili i del pare Manyanet (antigament paral·lel a la riera de Sant Andreu), travessava les vies del ferrocarril, amb una llera elevada sobre els terrenys veïns, i seguia per la rambla de Prim, on discorria en paral·lel al riu Besòs fins a desembocar al mar.

## Inundacions

El setembre de 1978, uns forts aiguats van provocar una riuada al carrer de Cartellà que va afectar moltes cases, botigues i vehicles amuntegats. Fins i tot després de ser canalitzada, les crescudes de la riera produïen el desbordament del clavegueram. Per aquest motiu, entre el 2009 i el 2010 es va construir un dipòsit de retenció d'aigües pluvials, al Parc de les Rieres d'Horta, un dels més grans de Barcelona, de 70.000 m³ de capacitat, distribuïts en tres mòduls que permeten salvar el desnivell del terreny.

## Referències

* 1 2 «4. La riera d'Horta». Rutes històriques pel Districte d'Horta-Guinardó. Ajuntament de Barcelona. Districte d'Horta-Guinardó. Arxivat de l'original el 26-08-2013.
* ↑ «La riada del 78 al carrer de Cartellà». NouBarris.Net, 25-09-2017.
* ↑ Barrera, Xabier «BCN comença els treballs del parc lineal de l'avinguda de l'Estatut». El Periódico, 17-10-2011.

## Bibliografia

* Corbera, Joan; Fernández, Juanjo; Giménez, Carlota; Macià, Jaume; Sanz, Carles «Atles de l'aigua d'Horta-Guinardó». El Pou. Grup d'Estudis de la Vall d'Hebron i la Muntanya Pelada, 6-2019, pàg. 24-28. ISSN: 2604-6938.