OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jaume II d'Anglaterra i VII d'Escòcia

Jaume II d'Anglaterra i VII d'Escòcia (en anglès James II of England; Londres, 14 d'octubre de 1633 - Saint-Germain-en-Laye, 16 de setembre de 1701) fou un membre de la dinastia Stuart que regnà com a successor del seu germà Carles II sobre Anglaterra, Escòcia i Irlanda des de 1685 fins a 1688.
El 1664, el duc de York va rebre el control de les colònies angleses al nord del riu Delaware i la rendició del Fort Amsterdam al Regne Unit el 1664 fou una de les raons de la Segona guerra Anglo-Holandesa. Va crear la província de Nova York a partir de l'antic territori holandès i va rebatejar Nova Amsterdam com a Nova York. Al final de la Segona guerra Anglo-Holandesa, pel tractat de Westminster els neerlandesos van guanyar el control de Surinam i, a canvi, els anglesos van passar a controlar Nova Amsterdam.
La seva política religiosa d'impulsar la tolerància per protegir els catòlics -ell mateix s'havia convertit al catolicisme- i el seu absolutisme van dur a l'esclat de la Gloriosa Revolució de 1688 en què fou destronat; aleshores, la corona no passà pas al seu fill Jaume Estuard, catòlic com ell, sinó a la seva filla, protestant, Maria II d'Anglaterra i d'Escòcia (1689-1694) casada amb Guillem, príncep d'Orange-Nassau, stadhouder dels Països Baixos, reconegut el 1689 com a cogovernant amb la seva muller, per la qual cosa, esdevingué Guillem III d'Anglaterra i II d'Escòcia.
Jaume II va intentar recuperar les seves corones desembarcant a Irlanda el 1689, però, després de la seva derrota a la batalla del Boyne a l'estiu de 1690, se'n tornà a França, on passà la resta de la seva vida sota la protecció del seu cosí i aliat Lluís XIV
El triomf de la Gloriosa Revolució va significar a Anglaterra i Escòcia la fi de l'absolutisme i l'inici de la monarquia parlamentària.

## Referències

* ↑ Homberger, Eric. Owl Libros. The Historical Atlas of New York City: A Visual Celebration of 400 Years of New York City's History, 2005, p. 34. ISBN 0805078428.
* ↑ Westdorp, Martina. «Behouden of opgeven ? Het lot van de nederlandse kolonie Nieuw-Nederland na de herovering op de Engelsen in 1673» (en neerlandès). De wereld van Peter Stuyvesant. Arxivat de l'original el 30 de juny 2008. [Consulta: 1r novembre 2008].
# Joan Colomo i Azcarate

Joan Colomo i Azcarate (Sant Celoni, 7 de juliol de 1981) és un músic i cantautor català. Ha format part de diferents grups, essent els més destacats Zeidun (veu i guitarra) amb els quals publica dos discos i alguns recopilatoris, Moksha (baix) o The Unfinished Sympathy (guitarra). L'any 2004 va fundar La Célula Durmiente, un trio de música eclèctica que va tenir una activitat intermitent arribant a publicar quatre discos.
El 2009 va debutar en solitari amb el Contra todo pronóstico al qual el van seguir en poc més de dos anys els volums 1 i 2 de Producto Interior Bruto, treballs que van obtenir crítiques majoritàriament favorables. El 4 de març de 2014 va sortir a la venda el disc tiltulat La fília i la fòbia, el qual consta de 12 cançons.
El 2024 va publicar el seu vuitè treball en solitari, Tecno realista, en què perfecciona el seu llenguatge artístic en un recull de melodies amables que contrasten amb un missatge incòmode i de vegades fins i tot desesperançador. Amb aquest disc, Colomo es va estrenar com a productor i mesclador, tasca que va seguir enregistrant els nous temes de Les Cruet i Fetus.

## Discografia
### Àlbums en solitari

* 2009: Contra todo pronóstico
* 2011: Producto Interior Bruto vol. 1
* 2012: Producto Interior Bruto vol. 2
* 2014: La fília i la fòbia
* 2016: Sistema
* 2018: L'oferta i la demanda
* 2021: Disc trist
* 2024: Tecno realista

## Referències

* ↑ «Fitxa de Joan Colomo al FlipArt». FlipArt: Catàleg d'activitats als Instituts. Per a ESO, Batxillerat i Cicles formatius [Consulta: 4 novembre 2013].
* ↑ «Joan Colomo». CCCB. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ «Fitxa de l'artista a la web de BCore Disc» (en castellà). [Consulta: 1r novembre 2013].
* ↑ «Fitxa de la banda a la web de BCore Disc» (en castellà). [Consulta: 5 novembre 2013].
* ↑ «Ressenya del disc a Mondo Sonoro» (en castellà). , 09-02-2010 [Consulta: 5 novembre 2013].
* ↑ «Ressenya del disc a Mondo Sonoro» (en castellà). , abril 2012 p. 34 [Consulta: 5 novembre 2013].
* ↑ «No soporto mi voz, es horrible» (en castellà). La Vanguardia, 9 Abril 2012 p. 28 [Consulta: 5 novembre 2013].
* ↑ «Ressenya del disc a La Vanguardia» (en castellà). , 22 abril 2012 p. 60 [Consulta: 5 novembre 2013].
* ↑ Pérez, Carlos. «Joan Colomo, crítica de su disco Tecno realista (2024)» (en castellà). Mondo Sonoro, 24-05-2024. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ «Joan Colomo - Tecno realista». Enderrock.cat, 24-05-2024. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ Núñez, Sergi. «En una lògica capitalista, l’ús tecnològic sempre prioritza el benefici». Enderrock.cat, 24-05-2024. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ «DeliCatessen - De debò és trist el nou disc de Joan Colomo?». Catalunya Ràdio, 17-06-2021. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ «El 'Tecno realista' de Joan Colomo, peça a peça». Enderrock.cat, 05-07-2024. [Consulta: 9 octubre 2024].
# Gran Premi de Mònaco del 1991

Resultats del Gran Premi de Mònaco de Fórmula 1 de la temporada 1991, disputat al circuit urbà de Montecarlo el 12 de maig del 1991.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retir. | Pos. de sort. | Punts |
| 1 | 1 | Ayrton Senna | McLaren - Honda | 78 | 1h 53' 02. 3 | 1 | 10 |
| 2 | 5 | Nigel Mansell | Williams - Renault | 78 | + 18.348 s | 5 | 6 |
| 3 | 28 | Jean Alesi | Ferrari | 78 | + 47.455 s | 9 | 4 |
| 4 | 19 | Roberto Moreno | Benetton - Ford | 77 | + 1 Volta | 8 | 3 |
| 5 | 27 | Alain Prost | Ferrari | 77 | + 1 Volta | 7 | 2 |
| 6 | 21 | Emanuele Pirro | Dallara - Judd | 77 | + 1 Volta | 12 | 1 |
| 7 | 25 | Thierry Boutsen | Ligier - Lamborghini | 76 | + 2 Voltes | 16 | |
| 8 | 32 | Bertrand Gachot | Jordan - Ford | 76 | + 2 Voltes | 24 | |
| 9 | 29 | Éric Bernard | Lola - Ford | 76 | + 2 Voltes | 21 | |
| 10 | 26 | Érik Comas | Ligier - Lamborghini | 76 | + 2 Voltes | 23 | |
| 11 | 22 | Jyrki Järvilehto | Dallara - Judd | 75 | + 3 Voltes | 13 | |
| 12 | 23 | Pierluigi Martini | Minardi - Ferrari | 72 | + 6 Voltes | 14 | |
| Ret | 11 | Mika Häkkinen | Lotus - Judd | 64 | Pèrdua d'oli | 26 | |
| Ret | 24 | Gianni Morbidelli | Minardi - Ferrari | 49 | Caixa canvi | 17 | |
| Ret | 15 | Mauricio Gugelmin | Leyton House - Ilmor | 43 | Accelerador | 15 | |
| Ret | 4 | Stefano Modena | Tyrrell - Honda | 42 | Motor | 2 | |
| Ret | 6 | Riccardo Patrese | Williams - Renault | 42 | Virolla | 3 | |
| Ret | 8 | Mark Blundell | Brabham - Yamaha | 41 | Virolla | 22 | |
| Ret | 9 | Michele Alboreto | Footwork - Porsche | 39 | Motor | 25 | |
| Ret | 3 | Satoru Nakajima | Tyrrell - Honda | 35 | Virolla | 11 | |
| Ret | 30 | Aguri Suzuki | Lola - Ford | 24 | Motor | 19 | |
| Ret | 33 | Andrea de Cesaris | Jordan - Ford | 21 | Accelerador | 10 | |
| Ret | 16 | Ivan Capelli | Leyton House - Ilmor | 12 | Frens | 18 | |
| Ret | 17 | Gabriele Tarquini | AGS - Ford | 9 | Caixa canvi | 20 | |
| Ret | 2 | Gerhard Berger | McLaren - Honda | 9 | Virolla | 6 | |
| Ret | 20 | Nelson Piquet | Benetton - Ford | 0 | Suspensions | 4 | |
| NVQ | 12 | Julian Bailey | Lotus - Judd | | | | |
| NVQ | 18 | Fabrizio Barbazza | AGS - Ford | | | | |
| NVQ | 10 | Alex Caffi | Footwork - Porsche | | | | |
| NVQ | 7 | Martin Brundle | Brabham - Yamaha | | | | |
| NVQ | 34 | Nicola Larini | Lambo - Lamborghini | | | | |
| NVQ | 35 | Eric van de Poele | Lambo - Lamborghini | | | | |
| NVQ | 31 | Pedro Chaves | Coloni - Ford | | | | |
| NVQ | 14 | Olivier Grouillard | Fondmetal - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Ayrton Senna 1' 20. 344
* Volta ràpida: Alain Prost 1' 24. 360 (a la volta 77)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-03. [Consulta: 8 maig 2010].
# Huda Barakat

Huda Barakat (àrab: هدى بركات, Hudà Barakāt) (Beirut, 1952) és una escriptora libanesa. La seva família prové de Bisharri, un petit poble al nord del Líban. El 1985 va publicar el seu primer llibre Visitants, una recopilació de relats, i des de llavors no ha parat d'escriure, amb novel·les tan conegudes com La pedra del riure (1990), La llum de la passió (1993), El llaurador d'aigües (2000) i El meu senyor i el meu amor (2008). Les seves obres han estat traduïdes al francès, a l'anglès, a l'holandès, a l'italià i al castellà. Va instal·lar-se amb els seus dos fills a París el 1989, després d'abandonar el Líban, poc abans que s'acabés la Guerra Civil Libanesa.

## Biografia

Llicenciada en Literatura francesa per la Universitat de Beirut, el 1975 es va traslladar a París per fer-hi un doctorat, però va decidir tornar al Líban quan va esclatar la guerra civil al seu país. Ha treballat de professora, periodista i traductora. La seva primera col·lecció de contes va ser publicada el 1985, i des de llavors la seva bibliografia no ha parat de créixer. Destaquen les seves novel·les La pedra del riure (1990), El llaurador d'aigües (2007), El meu senyor i el meu amor (2008) i La llum de la passió (2008).
L'autora sempre ha declarat estimar d'allò més la llengua àrab i respectar-ne els canons, tot i afegint-hi innovació en els temes. El seu estil és bastant particular i sempre fa servir els nivells més clàssics de la llengua, fins i tot dins dels diàlegs entre els personatges de les seves obres.
Els seus llibres han estat traduïts a diverses llengües, l'any 2000 va rebre el prestigiós premi Naguib Mahfouz per la seva obra i el 2002 va ser nomenada Chevalier de l'Ordre des Arts et des Lettres pel Ministeri de Cultura francès i Chevalier de l'Ordre du Mérite National el 2008. Actualment (2015) viu a París.

## Referències

* ↑ «Huda Barakat». Biblioteques de Barcelona, 2007. [Consulta: 30 desembre 2011].
* ↑ «Hoda Barakat : « La langue arabe est devenue mon pays »» (en francès). [Consulta: 23 juliol 2021].
* ↑ «Hoda Barakat». Kosmopolis. CCCB via (CCBYSA via OTRS). [Consulta: 17 febrer 2015].

## Enllaços externs

* Llibres de l'autora a les Biblioteques de Barcelona
* http://weekly.ahram.org.eg/1999/457/profile.htm Arxivat 2007-03-05 a Wayback Machine.
# Josep Clapés i Juan

Josep Clapés i Juan (Santa Eulària des Riu 17 de febrer, 1864 - Menorca, 1916) fou un historiador, literat i militar eivissenc.
A petició pròpia va ser destinat a les Filipines i Cuba (1896-1898). Participà en 59 combats. Estigué destinat també a Algesires, Madrid, Palma, Almeria, Huelva, Ciutadella i Maó. Ajudà a costejar el monument d'Eivissa dedicat a Vara de Rey editant un fullet a Madrid.
En llengua catalana va publicar alguns poemes, per exemple a l'Almanaque Balear. Dirigí Los Archivos de Ibiza. Un dels seus col·laboradors va ser Isidor Macabich i Llobet.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Clapés i Juan, Josep
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Clapés i Juan, Josep
* ↑ Clapés, José: El General Vara de Rey por D. José Clapés, Capitán de Infantería. Obra costeada por el autor y cuyo producto íntegro se destina a la suscripción iniciada para elevar un monumento al héroe del Caney 1900, Madrid, tipografia “El Trabajo”
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Clapés i Juan, Josep
# Gran Premi de Mònaco del 2005

Resultats del Gran Premi de Mònaco de Fórmula 1 de la temporada 2005, disputat al circuit urbà de Montecarlo el 22 de maig del 2005.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retir. | Pos. de sort. | Punts |
| 1 | 9 | Kimi Räikkönen | McLaren - Mercedes | 78 | 1h 45' 15. 556 | 1 | 10 |
| 2 | 8 | Nick Heidfeld | Williams - BMW | 78 | + 13.8 s | 6 | 8 |
| 3 | 7 | Mark Webber | Williams - BMW | 78 | + 18.4 s | 3 | 6 |
| 4 | 5 | Fernando Alonso | Renault | 78 | + 36.4 s | 2 | 5 |
| 5 | 10 | Juan Pablo Montoya | McLaren - Mercedes | 78 | + 36.6 s | 16 | 4 |
| 6 | 17 | Ralf Schumacher | Toyota | 78 | + 37.1 s | 18 | 3 |
| 7 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 78 | + 37.2 s | 8 | 2 |
| 8 | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 78 | + 37.5 s | 10 | 1 |
| 9 | 12 | Felipe Massa | Sauber - Petronas | 77 | + 1 Volta. | 11 | |
| 10 | 16 | Jarno Trulli | Toyota | 77 | + 1 Volta | 5 | |
| 11 | 11 | Jacques Villeneuve | Sauber - Petronas | 77 | + 1 Volta | 9 | |
| 12 | 6 | Giancarlo Fisichella | Renault | 77 | + 1 Volta | 9 | |
| 13 | 18 | Tiago Monteiro | Jordan - Toyota | 75 | + 3 Voltes | 15 | |
| 14 | 21 | Christijan Albers | Minardi - Cosworth | 73 | + 5 Voltes | 14 | |
| Ret | 15 | Vitantonio Liuzzi | Red Bull - Cosworth | 59 | Accident | 12 | |
| Ret | 20 | Patrick Friesacher | Minardi - Cosworth | 29 | Accident | 13 | |
| Ret | 14 | David Coulthard | Red Bull - Cosworth | 23 | Accident | 7 | |
| Ret | 19 | Narain Karthikeyan | Jordan - Toyota | 18 | Hidràulics | 17 | |

## Altres

* Pole: Kimi Räikkönen 2' 30. 323 (suma de les dues voltes)
* Volta ràpida: Michael Schumacher 1' 15. 842 (a la volta 40)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-25. [Consulta: 8 agost 2010].
# Mont Avic

El Mont Avic és una muntanya de 3.006 metres dels Alps de Graies, que es troba a la regió de la Vall d'Aosta (Itàlia).

## SOUISA

Segons la definició de la SOIUSA, el cim té la següent classificació:
* Gran part: Alps occidentals
* Gran sector: Alps del nord-oest
* Secció: Alps de Graies
* Subsecció: Massís del Gran Paradiso

## Referències

* ↑ Marazzi, Sergio. Priuli & Verlucca. Atlante Orografico delle Alpi. SOIUSA (en italià), 2005.

## Enllaços externs

* «Mont Avic» (en anglès). SummitPost.org. [Consulta: 28 novembre 2014].
* «Mont Avic» (en anglès). CamptoCamp. [Consulta: 28 novembre 2014].
# Postulat

Un postulat és una proposició fonamentada en una veritat que s'admet sense proves i que és necessària per a servir com a base per a deduccions ulteriors. En la metodologia antiga era contraposat a l'axioma, pel fet de no ésser evident ni universalment acceptat, i al teorema, pel fet de no ésser demostrable. En la metodologia postulat i axioma s'utilitzen com a sinònims sense criteris d'evidència o de certesa, però es recolza entre d'altres en la comptabilitat amb altres posulats i el nombre de conseqüències que se'n poden deduir.

## Uns postulats destacats

En la filosofia moral d'Immanuel Kant, per exemple, la llibertat, la immortalitat de l'ànima i l'existència de Déu són els postulats damunt els quals ha construït la seva teoria ètica.
En les matemàtiques, els postulats de Giuseppe Peano són entre d'altres: 0 és un nombre, el successor de qualsevol nombre és un nombre, dos nombres mai no tenen el mateix successor i 0 no és successor de cap nombre.

## Referències

* ↑ «Postulat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «postulat», Filoxarxa [Consulta 24 de febrer de 2014 (2014-02-24)]
* ↑ «postulats de la raó pràctica», Filoxarxa, [Consulta 24 de febrer de 2014 (2014-02-24)]
* ↑ «Peano, Giuseppe (1858-1932) », Filoxarxa, [Consulta 24 de febrer de 2014 (2014-02-24)]
Viccionari
# Quítxua Wanka

El wanka, quítxua wanka o quítxua huanca és una varietat del quítxua parlada a la regió sud-oest del departament de Junín, al Perú, per 300 000 persones aproximadament, segons el SIL. És oficial en el departament, al costat d'altres llengües, reconegudes pel Govern Regional de Junín. Pertany a la branca quítxua I, segons la classificació d'Alfredo Torero.
La primera obra lexicogràfica on es reuneix el vocabulari d'aquesta varietat lingüística és el Diccionari Políglota Incaic, editat pel Col·legi de Propaganda Fide del Perú l'any de 1905. En 1976 Rodolfo Cerrón Palomino, lingüista i docent universitari, va elaborar el «Diccionari quítxua Junín- Huanca» que el va publicar el Ministeri d'Educació, amb pròleg d'Alberto Escobar.

## Dialectes

El quítxua huanca comprèn tres dialectes:
* Huailla huanca, a les províncies de Huancayo i Chupaca, el hanan huanca antic
* Huaicha huanca, a la província de Concepción, el hurin huanca antic
* Jauja huanca, a la província de Jauja, el hatun xauxa antic

## Gramàtica

El huanca difereix gramaticalment d'altres varietats de la família quítxua, ja sigui en fonologia com en morfologia i sintaxi, de manera que són mútuament inintel·ligibles. El major obstacle per a la intercomunicació es deu al fet que l'original [q] es converteix en una oclusiva glotal —"saltillo"— que desapareix o es converteix en un allargament vocàlic en posició de coda vocàlica. En shawsha wanka es converteix en [h]. Una altra característica pròpia és la transformació del /r/ originari en [l].
Com en els altres dialectes centrals i meridionals, la retrofleja originària ‹ćh› [ĉ] —“tr” segons Serafín Coronel Molina i Rodolfo Cerrón Palomino— ha estat conservada, igual que “sh” [š].

## Notes i referències

* ↑ Wanka Quitxua a Ethnologue
* ↑ Rodolfo Cerrón-Palomino Diccionario quechua Junín-Huanca. Ministerio de Educación, en convenio con Instituto de Estudios Peruanos, Lima 1976, primera edición 5,000 ejemplares (sic)
* ↑ Igual que 'Mèxic', alguns escriuen 'Xauxa' que en els dos casos, la 'x' s'ha de pronunciar com la 'h' en anglès o alemany.

## Bibliografia

* Rodolfo Cerrón Palomino (1975): Diccionario Quechua de Junín-Huanca [- Castellano y vice versa]. Ministerio de educación del Perú.
* Rodolfo Cerrón Palomino (1989): Lengua y sociedad en el Valle del Mantaro. Lima: Instituto de Estudios Peruanos.

## Enllaços externs

* Gramàtica i texts del quítxua Shawsha Wanka
* Diccionario Quechua Wanka
* Serafín Coronel Molina: Literatura i cultura quechua
* Lengua y sociedad en el Valle del Mantaro La primera part
# Étienne Pirot

Étienne Pirot (Grenoble, 1 de novembre de 1952 - Saint-Martin-de-Ré, 17 de gener de 2025) va ser un escultor francès.
Étienne Pirot va passar la seva joventut a la regió de Dauphiné fins que el seu pare, el pintor Jean-Marie Pirot «Arcabas», va ser convidat el 1969 pel Conseil National des Arts du Canada, i va continuar els seus estudis a la Universitat d'Ottawa on el seu pare feia de professor. Va tornar a França l'any 1972, es va llicenciar en arts plàstiques a Marsella i després va estudiar a l'École nationale supérieure des beaux-arts de París.

## Referències

* ↑ «Décès de ETIENNE né Jean-Etienne PIROT (17-01-25)». [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «"Un maître qu'on gardera comme une étoile" : Le sculpteur Étienne de l'île de Ré s'est éteint à 72 ans» (en francès), 18-01-2025. [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «Étienne Pirot y “La Conversación”: La Escultura Francesa que Celebra el Diálogo en La Habana – Ar’karStudios» (en castellà). Ar'Kar, 07-02-2025. [Consulta: 20 febrer 2025].

## Bibliografia

* Étienne Sculptures, Véronique Abérard, disseny, Olivier Dreyfus, fotògraf, Tek Ker en col·laboració amb les Galeries Bartoux ISBN 2-9522936-0-0

## Filmografia

* Étienne, pel·lícula de Jacques Epaud i François Vivier.
# Gran Premi del Brasil del 1973

Resultats del Gran Premi de Brasil de Fórmula 1 de la Temporada 1973, disputat al circuit de Interlagos, l'11 de febrer del 1973.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Emerson Fittipaldi | Lotus - Ford | 40 | 1h 43' 56. 4 | 2 | 9 |
| 2 | 3 | Jackie Stewart | Tyrrell - Ford | 40 | + 13.5 s | 8 | 6 |
| 3 | 7 | Denny Hulme | McLaren - Ford | 40 | + 1' 46.4 min. | 5 | 4 |
| 4 | 10 | Arturo Merzario | Ferrari | 39 | + 1 Volta | 17 | 3 |
| 5 | 9 | Jacky Ickx | Ferrari | 39 | + 1 Volta | 3 | 2 |
| 6 | 14 | Clay Regazzoni | BRM | 39 | + 1 Volta | 4 | 1 |
| 7 | 19 | Howden Ganley | Iso Marlboro - Ford | 39 | + 1 Volta | 14 | |
| 8 | 16 | Niki Lauda | BRM | 38 | + 2 Voltes | 13 | |
| 9 | 20 | Nanni Galli | Iso Marlboro - Ford | 38 | + 2 Voltes | 18 | |
| 10 | 4 | François Cevert | Tyrrell - Ford | 38 | + 2 Voltes | 9 | |
| 11 | 17 | Carlos Reutemann | Brabham - Ford | 38 | + 2 Voltes | 7 | |
| 12 | 23 | Luiz Bueno | Surtees - Ford | 36 | + 4 Voltes | 20 | |
| Ret | 15 | Jean-Pierre Beltoise | BRM | 23 | Part elèctrica | 10 | |
| Ret | 12 | Mike Beuttler | March - Ford | 18 | Sobreescalfament | 19 | |
| Ret | 6 | Carlos Pace | Surtees - Ford | 9 | Suspensions | 6 | |
| Ret | 5 | Mike Hailwood | Surtees - Ford | 6 | Caixa canvi | 14 | |
| Ret | 11 | Jean-Pierre Jarier | March - Ford | 6 | Caixa canvi | 15 | |
| Ret | 2 | Ronnie Peterson | Lotus - Ford | 5 | Rodes | 1 | |
| Ret | 18 | Wilson Fittipaldi | Brabham - Ford | 5 | Sobreescalfament | 11 | |
| Ret | 8 | Peter Revson | McLaren - Ford | 3 | Caixa canvi | 12 | |

## Altres

* Pole: Ronnie Peterson 2' 30. 5
* Volta ràpida: Emerson Fittipaldi 2' 35. 0 (a la volta 14)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-09-03. [Consulta: 23 març 2010].
# Praderia de Mongòlia i Manxúria

La praderia de Mongòlia i Manxúria és una ecoregió, coneguda també com a estepa de Mongòlia i Manxúria. Es troba dins el bioma de les praderies temperades. Apareix a Mongòlia, la Mongòlia Interior xinesa i el nord-est de la Xina.

## Situació

La praderia de Mongòlia i Manxúria cobreix 887.300 km². Forma un gran creixent al voltant del desert de Gobi, estenent-se al llarg de Mongòlia Central i Oriental i entra dins la part est de Mongòlia Interior i l'est i centre de Manxúria i després al sud-oest de la plana del nord de la Xina. Al nord-est i el nord hi ha la zona de transició, amb bosc-estepa, cap a la zona de boscos de Sibèria i d'altres zones de la Xina. Al sud-oest aquesta praderia s'estén cap al riu Groc, a través del qual hi ha l'estepa de l'altiplà d'Ordos.

## Flora

La flora dominant consisteix en herbes de mitjanes a altes dominades pel gènere de gramínies Stipa (Stipa baicalensis, S. capillata i S. grandis), Festuca (Festuca ovina), Aneurolepidium chinense, Filifolium sibiricuman i Cleistogenes sqarrosa. Les regions més seques properes al Gobi tenen herbes tolerants a la secada junt amb herbes no gramínies i arbusts baixos espinosos.
Els vessants sud-oest de la serralada Gran Khingan tenen agrupacions de boscos caducifolis, ja sia de Quercus mongolica, o una mescla de pollancres (Populus davidiana i P. suaveolens), Betula platyphylla, i el salze Salix rorida.

## Fauna

* L'únic ocell endèmic de la regió és el faisà Crossoptilon mantchuricum.
* Hi viu la marmota d'estepa (Marmota bobak).
* El llop gris.
* Abunda la gasela de Mongòlia.
* S'hi ha reintroduït el cavall de Przewalski.
* Hi viu la Guineu corsac.

## Referències i enllaços externs

* World Wildlife Fund: Mongolian-Manchurian grassland Ecoregion