OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ana Casares Polo

Ana Casares Polo (Pamplona, 21 de juny de 1971) és una esportista navarresa que va competir en triatló. Va guanyar una medalla de bronze en el Campionat Mundial de Triatló d'Hivern de 2002, y una medalla de bronze en el Campionat Europeu de Triatló d'Hivern de 2015.
També ha competit a nivell nacional en marató, arribant a ser campiona d'Espanya en 2010.

## Palmarés internacional

Triatló d'hivern :
| campionat Mundial ||||
| any | lloc | medalla | prova |
| 2002 | Brusson (Itàlia) | 3 | relleus |
| campionat Europeu ||||
| any | lloc | medalla | prova |
| 2015 | Reinosa ( Espanya) | 3 | individual |

## Referències

* ↑ «2002 ITU Winter Triathlon World Championships». JTU Web Magazine (anglès)
* ↑ «Ana Casares Polo». Triathlon.org (anglès)
* ↑ Agencia Efe «Cherogony gana el Maratón de Madrid a lo grande». Marca. Agencia Efe, 25-04-2010.
# Amazona de Saint Lucia

L'amazona de Saint Lucia (Amazona versicolor) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita els boscos de les muntanyes de Saint Lucia, a les Antilles.
# Ajuntament de Llucmajor

L'Ajuntament de Llucmajor, anomenat Casa de la Vila, és un dels edificis més emblemàtics de Llucmajor, Mallorca. És la seu del govern municipal.
L'edifici, situat a la plaça d'Espanya, és de caràcter eclèctico-historicista i s'inaugurà el 27 de gener de 1884. Consta de quatre plantes i terrat; té un revestiment inferior de marbre mallorquí a la façana principal. A la planta baixa hi ha el portal central flanquejat per dues finestres, a sobre, en lletres de pedra, s'hi llegeix «Casa Consistorial, año 1882» i l'escut de Llucmajor. A l'interior de l'edifici, entrant a l'esquerra es pot observar l'antic escut de Llucmajor de 1626. A la planta noble hi ha un balcó corregut amb la barana d'obra ornamentada d'estil neogòtic i sis mènsules de marès. En el segon pis hi ha un altre balcó corregut que descansa sobre sis mènsules amb tres finestres balconeres iguals com les del pis inferior, a sobre d'aquestes finestres hi ha una cornisa que descansa sobre quatre mènsules; a damunt hi ha uns motius ornamentals tancats amb una motllura i a dalt d'aquesta hi ha tres petites finestres dobles amb una motllura al seu voltant acabant amb una cornisa que descansa sobre dotze mènsules. El frontis es remata amb un ampit amb un rellotge central construït per Miquel Font, de Palma, i un templet amb la base vuitavada i la coberta de giny que té una campana interior. Remata el conjunt, a la part superior, un penell.
El projecte, plànols i pressupost són del mestre d'obres Miquel Dalmau Fiol i el contractista fou Joan Ginard Fullana. La planta baixa i el primer pis són oficines; en el segon, hi ha la sala d'actes, que exhibeix els retrats dels fills il·lustres de Llucmajor.

## Referències

* ↑ Calviño, C; Clar, J.; Grimalt, M. Llucmajor. Palma: Hora Nova, 2000 (Guia dels pobles de Mallorca).

## Enllaços externs

* Ajuntament de Llucmajor Arxivat 2010-06-01 a Wayback Machine.
# Felip Bau

Felip Bau (1950- 4 d'octubre de 2011) va ser un presentador de televisió i actor de doblatge valencià. Era fill de Pius Bau, el porter del València CF de 1936 a 1946.
Va treballar en diversos mitjans de comunicació del País Valencià, dels qual destaca especialment Canal 9. A l'ens públic va ser una de les cares més conegudes de la cadena durant la dècada dels anys 90 del segle xx. Entre d'altres, va presentar programes com ara L'hora de Salomé o Fem tele, junts amb Núria Roca. També va presentar els informatius de la casa i va posar veu al personatge de l'espai infantil Babalà.
Va combinar aquesta tasca amb la d'actor de doblatge, tant en valencià com en castellà. Entre els seus personatges més coneguts, hi havia la veu de Pere Picapedra, reemplaçant valencià d'Alan Reed.
Amb Charly Búfalo tocava en la banda musical La yaya canalla.

## Referències

* ↑ «Mor Felip Bau». rtvv, 04-10-2011. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2011. [Consulta: 8 març 2021].
* 1 2 3 4 G., A. «La voz de Pedro Picapiedra en RTVV» (en madrileny). Levanate – El Mercantil Valenciano, 06-10-2011.
* ↑ «Fallece Felip Bau». Las Províncias, 05-10-2011.
* ↑ «Muere Felip Bau, presentador de Canal 9 en los años 90». El Mundo, 04-10-2011.
* ↑ «Fallece Felip Bau». Levante - EMV, 05-10-2011.
* ↑ «Felip Bau». El Doblaje. [Consulta: 26 febrer 2023].
* ↑ «Els Picapedra (1960-1966)». Ficció en valencià. Arxivat de l'original el 2020-12-06. [Consulta: 26 febrer 2023].
# Amazona de Tucumán

L'amazona de Tucumán (Amazona tucumana) és un ocell de la família dels psitàcids que habita els boscos de les muntanyes del sud-est de Bolívia i nord de l'Argentina.
# The River (pel·lícula de 1929)

The River és una pel·lícula estatunidenca de 1929 dirigida per Frank Borzage, i protagonitzada per Charles Farrell i Mary Duncan. La majoria del metratge de la pel·lícula s'ha perdut. Aquesta pel·lícula està parcialment perduda, però les bobines que queden ja han estat projectades en certes cinemateques (Nova York, París, Suïssa) amb cartrons d'explicacions i fotos de les escenes que falten - essencialment el començament i el final.

## Argument

Una jove, l'amant de la qual és empresonat per homicidi, coneix un jove home vagabund. Aïllats per la naturalesa hostil i d'intempèrie, simpatitzen i a poc a poc un sentiment amorós neix entre ells mentre que la jove és "vigilada" pel corb que ha deixat amb aquest objectiu el seu amant.

## Repartiment

* Charles Farrell: Allen John Spender
* Mary Duncan: Rosalee
* Ivan Linow: Sam Thompson
* Margaret Mann: vídua Thompson
* Alfred Sabato: Marsdon
* Bert Woodruff: el moliner

## Al voltant de la pel·lícula

* Després de la trilogia Seventh Heaven (1927), Els àngels del carrer (Street Angel) (1928), i Lucky Star (1929) és la primera pel·lícula de Frank Borzage i Charles Farrell sense l'actriu oscaritzada Janet Gaynor.

## Referències

* ↑ Richardson, M. (2006) Surrealism and cinema, Berg Publishers, p66
* ↑ La Femme au corbeau - DvdToile
# Ajuntament de Margalef

L'Ajuntament de Margalef és un edifici del municipi de Margalef (Priorat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una casa de planta baixa i dos pisos edificada per allotjar l'ajuntament del poble, l'escola i la casa dels mestres. Sobre la façana s'obren quatre balcons i al centre hi ha un rètol pintat indicant que els tracta de la Casa Consistorial i de les Escoles Nacionals, així com la data de 1915. La pintura va signada per Miquel Porqueres i no té cap valor artístic, tot just documental.
Constitueix, juntament amb Can Franc, l'edifici de més entitat formal i tipològicament diferenciat del poble, i ajuda a donar caràcter a la plaça de Sant Miquel, a un extrem de la qual hi ha també l'església i els arcs.

## Història

L'edifici ha estat sempre dedicat a Ajuntament. En principi aquest era instal·lat als baixos, però més tard passà al pis superior, reservant el primer per a la casa dels mestres. Actualment als baixos hi ha el consultori del metge.

## Referències

* 1 2 3 «Ajuntament de Margalef». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2015].

## Enllaços externs

* «Ajuntament de Margalef». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Aeroport d'Atqasuk Edward Burnell Sr.

L'Aeroport d'Atqasuk Edward Burnell Sr. (codi IATA: ATK , codi OACI: PATQ , FAA LID: ATK) és un aeroport sense torre de control del sud del districte empresarial central d'Atqasuk, una ciutat del borough de North Slope, Alaska, Estats Units. L'aeroport és propietat del borough.
Segons l'Administració Federal d'Aviació, l'aeroport va tenir 2105 embarcaments de passatgers l'any 2008, 2107 embarcaments el 2009, i 2499 el 2010. Es troba dins del National Plan of Integrated Airport Systems (en català, Pla nacional de sistemes d'aeroports integrats) d'entre 2011 i 2015, que el categoritzava com a instal·lació d'aviació general (la categoria de servei comercial implica que hi hagi més de 2500 embarcaments per any).
L'aeroport Atqasuk es troba a 31 metres (101 peus) per sobre del nivell mitjà del mar. Té una pista d'aterratge designada 6/24 amb una superfície de grava que fa 1,332 x 27 metres (4,370 per 90 peus). Durant el període dels 12 mesos anteriors a l'1 de gener de 2006, l'aeroport va tenir 530 operacions d'aeronau, amb una mitjana de 44 per mes: 94% d'aerotaxi i 6% aviació general.

## Línies aèries i destinacions

L'aerolínia Era Alaska ofereix servei de passatgers a aquest aeroport cap al de Wiley Post–Will Rogers Memorial Airport

## Estadístiques

Destinacions domèstiques principals: Gen. [–] Des. 2012 :
| Posició | Ciutat | Aeroport (en anglès) | Passatgers |
| 1 | Barrow, AK | Wiley Post/Will Rogers Memorial Airport (BRW) | 1.860 |
| 2 | Wainwright, AK | Wainwright Airport (AIN) | 140 |
| 3 | Anaktuvuk Pass, AK | Anaktuvuk Pass Airport (AKP) | 20 |

## Referències

* ↑ «Recerca de Codi d'Aeroport de IATA (ATK: Atqasuk)». Associació Internacional del Transport Aeri. [Consulta: 27 juliol 2013].
* ↑ «Alaskan Identificadors d'ICAO». Administració d'Aviació federal. [Consulta: 27 juliol 2013].
* 1 2 3 4 FAA Airport Master Record for ATK (Form 5010 PDF). Federal Aviation Administration. Effective November 15, 2012.
* ↑ «Enplanements Per CY 2008» (PDF, 1.0 MB). CY 2008 Abordatge de Passatger i Tot-*Cargo Dada. Administració d'Aviació federal, 18-12-2009.
* ↑ «Enplanements Per CY 2010» (PDF, 189 KB). CY 2010 Abordatge de Passatger i Tot-*Cargo Dada. Administració d'Aviació federal, 04-10-2011.
* ↑ «2011–2015 NPIAS Informe, Apèndix Un» ( PDF2.03 MB). Pla nacional de Sistemes d'Aeroport Integrat. Administració d'Aviació federal, 04-10-2010.
* ↑ «Atqasuk, AK: Atqasuk Edward Burnell Sr. Memorial (ATK)». Bureau of Transportation Statistics, 01-12-2012. [Consulta: 27 juliol 2013].

## Enllaços externs

* http://www.alaska.faa.gov/fai/images/ARPT_DIAGRAMS/ATK.gif Esquema d'Aeroport de FAA d'Alaska (GIF)
# Amazona de pit vinós

L'amazona de pit vinós (Amazona vinacea) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita els boscos del sud-est del Brasil, est del Paraguai i nord-est de l'Argentina.
# Ana Romero Masiá

Ana María Romero Masiá (Santiago de Compostel·la, Espanya, 4 de gener de 1952) és una historiadora, arqueòloga i professora gallega. Té una llicenciatura en Història Antiga i Història de l'Art a la Universitat de Santiago de Compostel·la.
Durant la dècada de 1980 va ser l'arqueòloga encarregada de les excavacions del Castro de Borneiro, un jaciment arqueològic de Galícia i un exemple de la cultura dels castros de finals de l'edat del bronze, que va estar habitat entre els segles IV i I aC.
Actualment dirigeix l'Institut B. Monte das Moas (d'ensenyament secundari), a La Corunya on s'exerceix també com a professora de geografia i història.

## Obra

* 1987. Castro de Borneiro.
* 1991. Fontes para o estudi dona Torre d'Hèrcules.
* 1992. Obxectos metàl·lics no castro de Borneiro.
* 1996. Antecedents històrics no tràfic marítim dos portos galegos amb Europa.
* 1997. Apoio de Ferrol á Coruña no 1889.
* 1997. A fàbrica de tabacs dona Palloza. Producció i vida laboral na degana des fàbriques de la Corunya.
* 1980. Cultura dels castros.
* 1985. Us castros: recoñecemento i catalogació.
* 1997. O hàbitat castrexo na ria de Ferrol.
* La Corunya dos Àustrias.
* La Corunya medieval.
* Història contemporània i cinema. Models de aproveitamento didàctic.
* Història d'Espanya. Selecció documental.
* Llibre de Sociais de 1r, 2n, 3r i 4t da ESO.

## Premis

* 2011: Premi Luis Tilve de Recerca i Divulgació Històrica pel seu llibre Xaime Quintanilla Martínez. Vida i obra dun socialista i galeguista ao servizo da República, amb Carlos Pereira.

## Vida privada

Va estar casada amb José Manuel Pose Mesura (1950-2012), professor d'història i subdelegat del Govern. La seva filla Ana Pose Romero és professora de música en el CRA Os Remuíños, en A Laracha.

## Referències

* 1 2 Ficha de la autora Arxivat 2016-04-22 a Wayback Machine. en el sitio web Baía Edicións.
* 1 2 3 «El amor nació y creció en Cabana», artículo en español de E. Millares en el diario La Voz de Galicia del 26 de julio de 2008.
* ↑ «Un balneario castreño en Bergantiños», artículo en el sitio web del diario La Voz de Galicia del 8 de marzo de 2011.
* 1 2 «Fallece el exdelegado del Gobierno José Manuel Pose Mesura», artículo en el diario La Opinión (La Coruña), del 5 de noviembre de 2012.
# Amazona festiva meridional

L'amazona festiva meridional o lloro de front roig (Amazona festiva) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita boscos de ribera i sabanes del sud de Veneçuela, nord-oest de Guyana, est de l'Equador, est del Perú i oest del Brasil.

## Taxonomia

Dins Amazona festiva ha estat inclosa la subespècie A. f. bodini, que alguns autors consideren una espècie de ple dret: Amazona bodini.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo (Zoo de Barcelona); Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ «Amazona festiva meridional». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 setembre 2012].
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
# Ramon Mirabet

Ramon Mirabet (Sant Feliu de Llobregat, Baix Llobregat, 1984) és un cantant català.

## Biografia

Ramon Mirabet és net d'artistes de circ i fill de pare trombonista i mare cantant. Va començar a envoltar-se de música des de ben petit; el seu pare li va donar a conèixer bandes com Chicago o The Police i a entendre el jazz. Durant uns anys es dedica a tocar el piano, però finalment ho deixa perquè el fet de tocar-lo en públic l'incomoda i fa que s'equivoqui.
Estudia administració i direcció d'empreses, però al no sentir-se atret per aquest món marxa amb una beca Erasmus a París, i se centra en la música. En un viatge a Barcelona a l'acabar la carrera, es compra la seva primera guitarra i se'n torna a París a tocar al carrer, fet que l'atrau des de ben petit. Decideix anar a Anglaterra per aprendre anglès i després es posa a viatjar per Europa, on aprèn gran quantitat de coses. Després d'una estada al seu poble natal és convençut per a participar en La Nouvelle Star, un programa de la televisió francesa. Durant unes setmanes es converteix en una estrella. Viu en període de canvis, ja que no és conegut a Barcelona, mentre a París gaudeix d'una gran popularitat. Un cop acaba el programa no fitxa per a cap discogràfica i retorna al seu passat de músic de carrer, on aconsegueix prou diners com per pagar-se el seu primer CD Happy Days i començar a fer concerts per Espanya.
El 2010 va quedar en tercer lloc en el concurs de la televisió francesa La Nouvelle Star, i gràcies a això va arribar ràpidament a l'èxit. Es va fer molt popular a França i durant un any va fer anuncis, va protagonitzar diverses portades de revistes i entrevistes. L'any 2013 va veure la llum el seu primer disc, Happy Days, finançat per ell amb els diners que ha guanyat durant molts anys tocant pels carrers. Al febrer de l'any 2016 va sortir el seu segon àlbum d'estudi, titulat "Home Is Where The Heart Is".

## Discografia

* 2013, Happy Days, Warner Music Spain
* 2016, Home Is Where The Heart Is, Warner Music Spain
* 2019, Begin Again, Warner Music Spain

## Premis

* Guanyador dels premis ARC 2015 a "Premi artista revelació"
* Premi Trinitat Catasús 2016

## Referències

* ↑ Plantada, Esteve «Ramon Mirabet: «He viscut la música de manera molt intuïtiva»». Nació Digital, 06-03-2016 [Consulta: 7 abril 2016].
* ↑ «Els Premis Arc reconeixen els santfeliuencs Ramon Mirabet i The Penguins Band». Ajuntament de Sant Feliu de Llobregat, 15-12-2015. [Consulta: 7 abril 2016].
* ↑ «Ramon Mirabet FanMusicFest» (en castellano), 21-04-2014. [Consulta: 3 març 2016].
* 1 2 3 «Ramon Mirabet a l'Àrctic». BTV, 15-02-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 3 març 2016].
* ↑ «Ramon Mirabet a Trinxat» (en català). [Consulta: 3 març 2016].
* ↑ «Edició 2015». Arxivat de l'original el 2017-10-14. [Consulta: 19 març 2016].
* ↑ «Mirabet guanya el premi Trinitat Catasús 2016». Diari de Vilanova, 18-11-2016, pàg. 29. Arxivat de l'original el 2016-11-20 [Consulta: 20 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Ramon Mirabet - Lloc web oficial
# Tholus

En astrogeologia, tholus (plural tholi; abr. TH) és una paraula llatina que significa «cúpula» o «volta» que la Unió Astronòmica Internacional (UAI) utilitza per indicar turons o petits relleus en forma de dom, possiblement d'origen volcànic, presents a la superfície dels planetes o altres cossos celestes. Per aquest motiu s'oposa al terme «mons», reservada per a muntanyes i relleus més pronunciats.
El 1973, la Unió Astronòmica Internacional (UAI) va adoptar el terme «tholus» com un dels diversos termes descriptors oficials per a estructures exogeològiques; una justificació per a l'ús de descriptors neutres llatins o grecs era que permetia assignar i descriure les característiques abans de poder determinar la seva geologia o geomorfologia. Per exemple, molts tholi semblen d'origen volcànic, però el terme no implica un origen geològic específic.
A l'abril de 2018, la UAI tenia reconeguts 98 tholi. Els tholi estan presents a les superfícies dels planetes Venus i Mart, del satèl·lit Io, del planeta nan Ceres i de l'asteroide (4) Vesta. Van ser anomenats seguint els següents criteris si no hi ha un criteri més general per al cos celeste en qüestió:
* a Venus: porten el nom de deïtats femenines de diverses cultures.
* a Mart: porten el nom de característiques d'albedo presents en els mapes marcians d'Eugène Michel Antoniadi i Giovanni Virginio Schiaparelli, que al seu torn es referien a termes de la cultura clàssica grega i romana.
* a Ió: noms de personatges vinculats al mite d'Io, a l'infern de la Divina Comèdia de Dante, o d'altres estructures superficials situades a prop.
* a Ceres: noms de festivitats associades a l'agricultura.
* a (4) Vesta: nom de festes romanes o llocs associats a les vestals.

## Nota

* ↑ La paraula original prové del grec θόλος, tholos (pl. tholoi), que significa «edifici circular amb sostre cònic» o «edifici amb una bòveda». Els romans van transliterar la paraula al llatí «tholus», que significa «cúpula» o «dom».

## Referències

* ↑ Liddell, Scott. An Intermediate Greek-English Lexicon (en anglès), 1889, p. 368.
* ↑ Simpson, DP. Cassell's New Latin Dictionary (en anglès). Nova York: Funk & Wagnalls, 1968, p. 604.
* ↑ «Descriptor Terms (Feature Types)» (en anglès). International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN), 2013.
* ↑ (anglès) Descriptor Terms (Feature Types) - Gazetteer of Planetary Nomenclature - International Astronomical Union (IAU) Working Group for Planetary System Nomenclature (WGPSN)
* ↑ Greeley, R. (1994) Planetary Landscapes, 2nd ed.; Chapman & Hall: Nova York, p. 35-36.
* ↑ Russell, J.F.; Snyder, C.W.; Kieffer, H.H. (1992). Origin and Use of Martian Nomenclature in Mars, H.H. Kieffer et al., Eds.; University of Arizona Press: Tucson, AZ, p. 1310.
* ↑ Russell, J.F.; Snyder, C.W.; Kieffer, H.H. (1992). Origin and Use of Martian Nomenclature in Mars, H.H. Kieffer et al., Eds.; University of Arizona Press: Tucson, AZ, p. 1312.
# Ajuntament de Verdú

L'Ajuntament de Verdú és un edifici de Verdú (l'Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'ajuntament és un edifici noble de pedra vista amb muntants, llindes i cantoneres de pedra tallada. La seva porta d'accés és definida en un arc carpanell, coronat per un gran escut de la vila de Verdú. Té una façana amb una distribució totalment simètrica, amb dues finestres paral·leles que emmarquen la porta principal, al primer pis hi ha dos balcons i a la part de les golfes hi ha finestretes simètricament situades. Al soterrani hi havia tingut la presó.

## Història

Abans del 1546 ja complia les funcions municipals, tal com es documenta als llibres i les Estimes.
Al 1792 es remodelaren la façana i l'interior, moment en què damunt de la porta principal es col·locà l'escut de la població. Davant de la façana tenien lloc els actes oficials. Avui dia continua sent la seu de l'Ajuntament.

## Referències

* 1 2 3 «Ajuntament de Verdú». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 gener 2017].
# Aeroport de Bafatá

L'Aeroport de Bafatá (en portuguès: Aeroporto de Bafatá) (ICAO: GGBF) és un aeroport que serveix a la localitat de Bafatá que es localitza en plena àrea central del país africà de Guinea Bissau.
L'aeroport de Batafá no posseeix codi IATA i va ser construït a una altura de 165 peus o 50 metres sobre el nivell mitjà del mar. La seva única pista no pavimentada va ser designada com 08/26 i posseeix un llarg de 3.600 peus o, cosa que és equivalent, 1.098 metres. Pot ser usada com a part de l'Avinguda Brasil i permet la circulació o el trànsit de vehicles.

## Vegeu també

* Aeroport Internacional Osvaldo Vieira

## Referències

* ↑ «Informació sobre el lloc» (en anglès). [Consulta: 19 novembre 2015].

## Enllaços externs

* (anglès) L'aeroport a Great Circle Mapper
* (anglès) Historial d'accidents a Bafatà Arxivat 2016-06-04 a Wayback Machine.
* (anglès) OurAirports - Bafatá
# Paranmanjang

Night Fishing (títol original coreà: 파란만장; Paranmanjang, lit. "Alts i baixos." o "Un passat de quadres") és un fantasia-de terror curtmetratge de Corea del Sud de 2011 dirigit, produït i escrit per PARKing CHANce, marca dels germans, Park Chan-wook i Park Chan-kyong. S'interpreta el paper principal per l'estrella del K-pop Lee Jung-hyun.
Va ser rodat completament amb iPhone 4, i va comptar amb el suport econòmic de KT, el distribuïdor exclusiu de l'iPhone de Corea del Sud en aquell moment. KT va subministrar al duet 150 milions de won coreans (133.447 dòlars EUA). Es va projectar a més de 100 periodistes l'11 de gener de 2011 i es va obrir al públic el 27 de gener.
La pel·lícula va guanyar l'Ós d'Or al millor curtmetratge al 61è Festival Internacional de Cinema de Berlín.

## Argument

Un home es prepara casualment per a una excursió de pesca a la vora de l'aigua. Arriba el vespre i un estiró a la seva línia li presenta el cos d'una dona. Mentre ell intenta dir-se a si mateix des de les línies de pesca, ella cobra vida. L'escenari canvia i la dona és ara una sacerdotessa xamana en un ritual funerari per al mateix home que es va ofegar en un riu. Parla a través d'ella amb els seus familiars, demanant perdó.

## Repartiment

* Lee Jung-hyun com a xamana
* Oh Kwang-rok com a Oh Kee-seok, un pescador
* Lee Yong-nyeo com a mare de Kee-seok

## Producció

La pel·lícula es va capturar íntegrament amb l'iPhone 4, amb les lents addicionals addicionals i, en cas contrari, equips habituals de realització de pel·lícules.

## Premis

Va rebre el Premi Noves Visions al XLIV Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.

## Vegeu també

* Llista de pel·lícules rodades amb telèfons mòbils

## Referències

* ↑ «Oldboy director Park Chan-wook shoots new film on iPhone». The Guardian, 10-01-2011.
* ↑ Jaeyeon Woo. «A Novel Way of Using iPhone 4: Filmmaking». Wall Street Journal, 10-01-2011.
* ↑ «The Awards / Die Preise». Berlinale.de. Berlin International Film Festival, 19-02-2011. Arxivat de l'original el 2011-11-13. [Consulta: 20 febrer 2011].
* ↑ Jean Noh. «Park Chan-wook collaborates on iPhone short to get theatrical launch». Screen Daily, 11-01-2011.
* ↑ Jaeyeon Woo. «A Novel Way of Using iPhone 4: Filmmaking». Wall Street Journal, 10-01-2011. [Consulta: 21 abril 2011].
* ↑ Sitges 2011 | Un palmarés encabezado por 'Red State', de Kevin Smith, espinof.com, 16 d'octubre de 2011

## Enllaços externs

* Paranmanjang a HanCinema
* Night Fishing a Cine 21 (coreà)
# Amazona imperial

L'amazona imperial (Amazona imperialis) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita els boscos de les muntanyes de Dominica, a les Antilles.