OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pierre Brunet

Pierre Brunet (Le Quesne, França 1902 - Boyne City, Estats Units 1991) fou un patinador francès, un dels més complets de la dècada del 1920.

## Biografia

Va néixer el 28 de juny de 1902 a Le Quesne, població situada al departament francès del Somme.
El 1929 es casà amb Andrée Joly, la seva companya de patinatge. Establerts als Estats Units al final de la seva carrera esportiva morí el 27 de juliol de 1991 a la seva residència de Boyne City, població situada a l'estat de Michigan.

## Carrera esportiva

Durant la dècada del 1920 Brunet aconseguí guanyar de forma consecutiva les edicions del Campionat Nacional de França de patinatge artístic en categoria individual entre els anys 1924 i 1931 (exceptuant l'edició de 1926), i juntament amb la seva parella Andrée Joly les edicions entre els anys 1924 i 1933.
Juntament amb Andrée Joly l'any 1924 participaren en els Jocs Olímpics d'hivern de Chamonix (França), aconseguint la medalla de bronze en la final de parelles i el vuitè lloc en categoria individual. En l'edició de 1928 celebrada a Sankt Moritz (Suïssa) aconseguiren la medalla d'or i finalitzà setè en la prova individual, i novament en l'edició de 1932 realitzada a Lake Placid (Estats Units) tornaren a aconseguir la victòria en la disciplina de parelles.
En els Campionat del Món de patinatge artístic l'any 1925 la parella aconseguí la plata i en les edicions de 1926, 1928, 1930 i 1932 amb la medalla d'or. Amb la victòria al Campionat d'Europa de patinatge artístic l'any 1932, aquell any aconseguiren les tres victòries més importants a nivell mundial (Jocs Olímpics, Mundial i Europeu).
L'any 1936 refusaren participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 1936 realitzats a Garmisch-Partenkirchen en protesta al règim nazi. El 1936 van esdevenir professionals i l'any 1940 s'establiren als Estats Units, on van esdevenir entrenadors de futurs patinadors com Carol Heiss i Scott Hamilton.

## Referències

* ↑ (anglès) Andrée Brunet i Pierre Brunet
* ↑ (anglès) Andrée Joly & Pierre Brunet Arxivat 2005-12-17 a Wayback Machine.
# Wes Studi

Wesley "Wes" Studie (Nofire Hollow, Talequah, Oklahoma, 1947) és un actor cinematogràfic cherokee de parla cherokee, va aprendre anglès a l'escola. El 1967 va estar 18 mesos com a soldat a Vietnam, i quan tornà estudià a l'escola de Tulsa. Ha participat en films com la ja mítica Powwow Highway (1989), Ballant amb llops (1990) de Kevin Costner, The Last of the Mohicans (1992), Geronimo (1993) i altres de temàtica no índia com Street fighter (1994) o Deep Rising (1998). A més de fer d'actor, també ha esculpit pedra, ha escrit un parell de llibres per a infants i toca el baix en una banda local.

## Filmografia

* Ballant amb llops (1990) - Indi Pawnee
* The Doors (1991) - Indi del desert
* The Last of the Mohicans (1992) - Magua
* Geronimo (Geronimo: An American Legend) (1993) - Gerónimo
* Street Fighter (1994) - Victor Sagat
* Heat (1995) - Detective Casals
* Deep Rising (1998) - Hanover
* The Horse Whisperer (1998) - guarda del parc
* Invicte (Undisputed) (2002)
* El nou món (The New World) (2005) - Opechancanough
* Bury My Heart at Wounded Knee (2007) - Wovoka
* Avatar (2009) - Eytukan

## Enllaços externs

* Web oficial
# Fulvi Diogenià

Fulvi Diogenià (en llatí Fulvius Diogenianus) va ser un magistrat romà de rang consular que va viure en temps de l'emperador Macrí. Formava part de la gens Fúlvia, una antiga família romana d'origen plebeu.
Era famós per la seva llibertat de paraula. Dió Cassi en parla. Se suposa que és el mateix personatge anomenat només Fulvi que va ser prefecte de la ciutat l'any 222 sota Elagàbal i va morir, juntament amb Aureli Eubule, a mans dels soldats i el poble revoltat en les matances que van seguir a l'assassinat de l'emperador Elagàbal. En el seu càrrec el va succeir Eutiquià Comazon.

## Referències

* Article a Smith, William (editor). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès), 1870.
* Història romana per Dió Cassi (anglès)
# Anemone narcisiflora

L’anemone narcisiflora (Anemonastrum narcissiflorum) és una espècie herbàcia de la família de les ranunculàcies que viu en ambients de muntanya al nord de la península Ibèrica, concretament als Pirineus i serres properes.
Mesura entre un i dos pams d’alçada i porta una umbel·la amb 3-6 flors de color blanc molt característiques.

## Descripció

Es una herba perenne que pot atènyer els 40 cm d’alt, amb fulles palmades, profundament dividides i amb segment laciniats. Les flors, com en totes les anemones tenen un número variable de “pètals”, normalment 5 o 6 (que pròpiament caldria anomenar tèpals, ja que no hi ha un calze i una corol·la clarament diferenciades). Els estams són nombrosos i de color groc i al centre hi ha també un nombre elevat de carpels individuals, amb un bec curt i glabre (que seria el caràcter que els diferenciaria d'altres espècies semblants que hom ha situat al gènere Pulsatilla).

## Distribució i hàbitat

És una espècie de distribució boreoalpina que viu en terrenys muntanyosos del hemisferi nord; d'Amèrica del Nord, Àsia o Europa. Als Pirineus no és molt comuna però la trobaríem, amb una certa continuïtat, des de Navarra fins al Capcir i el Conflent, arribant a serres exteriors com El Turbó, el Moixeró o la Serra d'Ensija. Viu en prats més o menys pedregosos amb sòl profund, preferentment calcaris.

## Taxonomia

L'epítet específic "narcissiflora" fa referència a un a suposada semblança amb les flors d'un narcís que devia trobar-li Carl von Linné, l'any 1753, quan va descriure aquesta espècie, originalment com Anemone narcissiflora, a la seva obra més reconeguda, Species Plantarum. Així consta encara a moltes flores de referència, com "Flora Ibérica" o la Flora dels Països Catalans. Fou transferida al gènere Anemonastrum per Josef Ludwig l'any 1973.
El tradicional gènere Anemone està estretament relacionat amb Pulsatilla i Hepatica; alguns botànics els inclouen tots dos dins d'Anemone. En canvi altres obres consideren que són tres gèneres separats.
Més recentment, s'han descrit nous gèneres i fins i tot s'ha postulat l'existència de tota una nova família per aquestes espècies, anomenada Anemonaceae, però que encara no ha estat globalment acceptada.
* Fulles palmades, profundament dividides
* Flors "semblants a un narcís" (Mount Nukedo, Japó)
* Flors del narcís dels poetes, per comparar
* Un segell postal d'Alemània

## Referències

* 1 2 Josep Vigo Bonada. L'Alta muntanya catalana. Flora i Vegetació. Centre Excursionista de Catalunya i Institut d'Estudis Catalans, 2008 (2a edició), pàg.227. ISBN 9788492583249.
* ↑ «Anemonastrum narcissiflorum» (en anglès). [Consulta: 30 setembre 2023].
* ↑ «Anemone narcissiflora» (en anglès). [Consulta: 30 setembre 2023].
* 1 2 3 4 Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.I, pàg.237. ISBN 84-7226-592-7 (Vol. I).
* 1 2 Montserrat Recoder, Pere. «Anemone narcissiflora L.» (en castellà). Flora Ibérica. [Consulta: 24 gener 2025].
* 1 2 «Anemonastrum narcissiflorum (L.) Holub» (en anglès). gbif.org. [Consulta: 24 gener 2025].
# Gran Premi del Brasil del 1982

Resultats del Gran Premi de Brasil de Fórmula 1 de la temporada 1982, disputat al circuit de Jacarepaguà, el 21 de març del 1982.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 15 | Alain Prost | Renault | 63 | 1h 44' 33. 134 | 1 | 9 |
| 2 | 7 | John Watson | McLaren - Ford | 63 | + 2.990 s | 12 | 6 |
| 3 | 12 | Nigel Mansell | Lotus - Ford | 63 | + 36.859 s | 14 | 4 |
| 4 | 3 | Michele Alboreto | Tyrrell - Ford | 56 | + 50.761 s | 13 | 3 |
| 5 | 9 | Manfred Winkelhock | ATS - Ford | 62 | + 1 Volta | 15 | 2 |
| 6 | 28 | Didier Pironi | Ferrari | 62 | + 1 Volta | 8 | 1 |
| 7 | 4 | Slim Borgudd | Tyrrell - Ford | 61 | + 2 Voltes | 21 | |
| 8 | 17 | Jochen Mass | March - Ford | 61 | + 2 Voltes | 22 | |
| 9 | 31 | Jean Pierre Jarier | Osella - Ford | 60 | + 3 Voltes | 23 | |
| 10 | 30 | Mauro Baldi | Arrows - Ford | 57 | + 6 Voltes | 19 | |
| DSQ | 1 | Nelson Piquet | Brabham - Ford | 63 | Desqualificat | 7 | |
| DSQ | 6 | Keke Rosberg | Williams - Ford | 63 | Desqualificat | 3 | |
| Ret | 10 | Eliseo Salazar | ATS - Ford | 38 | Motor | 18 | |
| Ret | 20 | Chico Serra | Fittipaldi - Ford | 36 | Suspensions | 25 | |
| Ret | 2 | Riccardo Patrese | Brabham - Ford | 34 | Prob. físics | 9 | |
| Ret | 27 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 29 | Virolla | 2 | |
| Ret | 8 | Niki Lauda | McLaren - Ford | 22 | Col·lisió | 5 | |
| Ret | 16 | René Arnoux | Renault | 21 | Col·lisió | 4 | |
| Ret | 5 | Carlos Reutemann | Williams - Ford | 21 | Col·lisió | 6 | |
| Ret | 11 | Elio de Angelis | Lotus - Ford | 21 | Col·lisió | 11 | |
| Ret | 25 | Eddie Cheever | Ligier - Matra | 19 | Pèrdua d'aigua | 26 | |
| Ret | 23 | Bruno Giacomelli | Alfa Romeo | 16 | Embragatge | 16 | |
| Ret | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 15 | Xassís | 24 | |
| Ret | 22 | Andrea de Cesaris | Alfa Romeo | 14 | Xassís | 10 | |
| Ret | 33 | Derek Daly | Theodore - Ford | 12 | Virolla | 20 | |
| Ret | 18 | Raul Boesel | March - Ford | 11 | Virolla | 17 | |
| NVQ | 36 | Teo Fabi | Toleman - Hart | | | | |
| NVQ | 29 | Brian Henton | Arrows - Ford | | | | |
| NVQ | 35 | Derek Warwick | Toleman - Hart | | | | |
| NVQ | 14 | Roberto Guerrero | Ensign - Ford | | | | |
| NVQ | 32 | Riccardo Paletti | Osella - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Alain Prost 1' 28. 808
* Volta ràpida: Alain Prost 1' 37. 016 (a la volta 36)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-04. [Consulta: 18 abril 2010].
# Nepal Mandala

Nepal Mandala (Devanagari: नेपाल मण्डल) és una antiga regió del centre de Nepal, caracteritzada per la seva cultura, religió i fronteres polítiques. Abarca la vall de Kàtmandu i les zones limítrofes.
El territori que constitueix actualment Nepal durant el període medieval consistia en tres regnes: Khas a l'oest, Karnatak al sud i Nepal Mandala al centre.

## Regió cultural

Tradicionalment Nepal Mandala ha albergat 64 llocs de peregrinació Hindú i 24 centres budistes. Els temples hindús són 64 lingas de Shiva dispersos entre el districte de Nuwakot a l'oest fins a Bhimeswar al diistrito de Dolakha en l'est.
Els 24 llocs de peregrinació budistes es troben disseminats des del riu Trishuli a l'oest fins a Dolalghat a l'est. Quan es visualitzen com un patró ordena, les ubicacions forme una imatge del mandala de Chakrasamvara, la principal deïtat del budisme Vajrayana. Nepal Mandala va ser concebuda sobre les bases del Mandala Chakrasamvara.
Francis Buchanan-Hamilton va escriure en el seu Relats del Regne de Nepal publicat el 1819 que hi havia quatre llocs de pelegrinatge que marcaven els límits de Nepal: Nilkantha (a vuit dies de viatge cap al nord des de Kàtmandu), Nateswar (a tres dies de viatge cap al sud), Kaleswar (a dos dies de viatge cap a l'oest) i Bhimeswar (a quatre dies de viatge cap a l'est).

## Història

El text budista Manjushrimula Kalpa esmenta a Manadeva (va regnar 464-506 AD) com a rei de Nepal Mandala. El terme Nepal Mandala també apareix esmentat en el text budista Swayambhu Purana. A més es troba en una inscripció tallada en pedra a Gyaneswar, Kàtmandu que es remunta al segle VIII durant el regnat del rei Jayadeva II de Licchavi.
El terme Nepal Mandala ha estat utilitzat durant segles en inscripcions en pedra i en gravats en coure i en colofons de manuscrits en esmentar l'adreça del que realitza la dedicatòria. També és esmentat durant cerimònies budistes importants.

## Referències

* ↑ Prajapati, Subash Ram. «Nepal Mandal». A: Subash Ram, Prajapati. The Masked Dances of Nepal Mandal (en anglès). Thimi: Madhyapur Art Council, 2006, p. 9-11. ISBN 99946-707-0-0.
* ↑ Tamot, Kashinath (2006). Nepal Mandala. Lalitpur: Nepal Mandala Research Guthi. ISBN 99946-987-5-3. Pages 33-35.
* ↑ Slusser, Mary (1982). Nepal Mandala: A Cultural Study of the Kathmandu Valley. Princeton University. ISBN 978-0-691-03128-6. Page vii.
* ↑ «Outline History of Nepal» (en anglès) p. 2. Higher Secondary Education Board. Arxivat de l'original el 12 de maig 2012. [Consulta: 5 abril 2012].
* ↑ Vajracharya, Naresh Man. «Buddhism in Nepal and Nepal Mandala». [Consulta: 2 març 2012].
* ↑ . Edinburgh: Longman. Page 192.
* ↑ Shrestha, Rajendra «Various Communities of Historical Nepal Mandala and Newah Autonomous State». , 07-11-2010. Page 60.
* ↑ Gutschow, Niels (1997). "The Kathmandu Valley, Nepal Mandala: Definition of time and space" in The Nepalese caitya: 1500 years of Buddhist votive architecture in the Kathmandu Valley. Edition Axel Menges. ISBN 3-930698-75-7, 9783930698752. Page 15.
# Premi Ausiàs March de poesia

El Premi Ausiàs March de poesia és un premi creat el 1959 que atorga la ciutat de Gandia (País Valencià) en el marc del Premis Literaris Ciutat de Gandia que també inclouen el Premi Joanot Martorell de narrativa. Fou creat per commemorar el cinquè centenari de la mort del poeta. L'obra dels premiats és editada per Edicions 62.

## Llista de les obres premiades

* 2024: Insomni, de Salvador Ortells Miralles
* 2023: Un cowboy crepuscular, d'Eduard Olesti
* 2022: La llum subterrània, de Xavier Mas Craviotto
* 2021: Llum de cançó, de Miquel Àngel Llauger
* 2020: L'animal que parla, de Josep-Anton Fernández
* 2019: Les beceroles successives, de Ramon Boixeda
* 2018: Vertical, de Teresa Pascual
* 2017: Un arbre molt alt, de Jaume Coll Mariné
* 2016: El guant de plàstic rosa, de Dolors Miquel
* 2015: Obre les mans, de Xavier Macià
* 2014: El plom de l'ham, de Joan Navarro
* 2013: Estranyament, de Manel Rodríguez-Castelló
* 2012: Dol, de Txema Martínez
* 2011: Caure, de Laia Noguera i Clofent
* 2010: Teranyines, d'Anna Montero
* 2009: Allà on les grues nien, d'Elies Barberà
* 2008: Baladaspirina, de Rubén Luzón Díaz
* 2007: Llibre de les Brandàlies, d'Àngels Gregori
* 2006: Els joves i les vídues, de Carles Rebassa
* 2005ː Ravals de l'alegria, de Miquel Martínez
* 2004ː Oratòria, de Xavier Bru de Sala
* 2003ː Semen (Semen sonor sobtat), d'Ivan Tubau Comamala
* 2002ː De Nàpols, d'Iban León Llop
* 2001ː El viatge d'allò que és dit, d'Albert Garcia Hernàndez
* 2000ː Anatema, de Manel Garcia Grau
* 1999ː Pòntiques, de Gaspar Jaén i Urban
* 1998ː No sé si imagino, de Joana Bel
* 1997ː Cercles de la mirada, de Vicent Alonso i Catalina
* 1996ː D'equivocar-se així, de Enric Casasses
* 1985: El brell dels jorns, d'Antoni Vidal Ferrando
* 1979: Materials per a una mort meditada, de Marc Granell
* 1966ː Condenado a muerte de Félix Ros Cebrián i L'inventari clement de Vicent Andrés Estellés
* 1959: Vacances pagades, de Pere Quart i Claridad, de José Agustín Goytisolo

## Referències

* ↑ «50 premis Ausiàs March». El País, 15-11-2012. [Consulta: 22 novembre 2015].
* ↑ «Secció guanyadors Edicions 62». Edicions 62. [Consulta: 23 gener 2017].
* ↑ «Premis Ciutat de Gandia 2015». Vilaweb, 20-11-2015. [Consulta: 14 febrer 2016].
* ↑ «Guanyadors premis 2015 Joanot Martorell i Ausiàs March» (en castellà). Levante-emv. [Consulta: 14 febrer 2016].
* ↑ «Els premis literaris Ciutat de Gandia reconeixen la trajectòria de Marc Granell» (en castellà), 24-11-2017. [Consulta: 6 octubre 2020].
* ↑ «Félix Ros» (en castellà). Ministeri d'Educació, Cultura i Esport d'Espanya. Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 20 novembre 2017].
* ↑ «Vicent Andrés Estellés». AELC.
* ↑ Serra, Montserrat. «L'Espriu de la 'mala bava còsmica' i els Premis Ausiàs March del 1959 a Gandia». Vilaweb. [Consulta: 13 juny 2016].
* ↑ «Los premios "Ausias March" de poesía» (en castellà). [Consulta: 27 gener 2018].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Can Colomer (Santa Perpètua de Mogoda)

Can Colomer és una masia al nucli de Santa Perpètua de Mogoda (el Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

L'edifici consta de tres cossos, el central amb tres plantes i els laterals amb dues. Té coberta a dues vessants i portal d'arc de mig punt. Les dues finestres de la tercera planta que estan separades per un pilar quadrat, són també d'arc de mig punt.

## Història

És un antic "Manso Colomer" documentat des del segle xii que avui queda situat al centre del poble que al llarg dels dos darrers segles, s'ha anat formant al seu voltant. La casa va ser habitada per la família Colomer fins a l'any 1900. Els residents eren anomenats els "Colomer de la Sagrera", ja que era l'única masia situada al costat de la parròquia (sagrera). Posteriorment i fins als anys seixanta, la casa va ser habitada per l'administrador de la família Colomer.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa de Can Colomer». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Alfonso Martínez Garrido

Alfonso Martínez Garrido (Navalmoral de la Mata, Extremadura, 22 de novembre de 1936 - Madrid, 1996) fou un escriptor i periodista espanyol.

## Biografia

Va néixer a Navalmoral de la Mata (Càceres) el 1936. Els seus primers anys de vida els va passar a La Corunya i, en acabar la Guerra Civil Espanyola, es va traslladar amb la seva família a Madrid. El 1959 es va graduar a l'Escola Oficial de Periodisme. Es va donar a conèixer com a escriptor amb el llibre de poemes Ha nacido un hombre (1958). El 1964 va guanyar el Premi Nadal amb la novel·la El miedo y la esperanza. El 1967 va publicar El círculo vicioso, novel·la que aprofundeix en els plantejaments i tècniques del llibre anterior.
Com a periodista, va participar com a corresponsal de premsa i de la televisió espanyola en diversos llocs del món, especialment en conflictes bèl·lics, com Rússia, el Vietnam, el Líban i Israel. Aquestes vivències van influir en l'argument de les seves obres literàries. Va ser director d'El Faro de Ceuta, cofundador del Sol de España i corresponsal del diari Pueblo, entre d'altres.

## Obra

D'entre la seva obra, destaquen títols com:
* Ha nacido un hombre, poemari (1958).
* El miedo y la esperanza, novel·la, Ediciones Destino, S.A. (1965).
* El círculo vicioso, novel·la, Ediciones Destino, S.A. (1967).
* Destino Moscú, Ed. Sánchez Rodrigo (1971)
* Vietnam no era una fiesta, Mirasierra. Manuel García Lucero (1975).
* Los jueves, globos. 1982
* La leyenda de Pedro el raro, novel·la, Universitas Editorial (1987).
* Corner, Editorial Don Balón, S.A. (1992).
* Muerte por fusilamiento, novel·la, Editorial Planeta, S.A. (1992).
* El día señalado, novel·la, Editorial Planeta, S.A. (1992).

## Premis i distincions

* Premi Nadal de novel·la de 1964 per El miedo y la esperanza.
* Premi Gemma de novel·la curta de 1982 per Los jueves, globos.
* Premi de novel·la Felipe Trigo de Villanueva de la Serena (Badajoz) de 1985 per La leyenda de Pedro, el raro.

## Referències

* ↑ «El cronista de Navalmoral critica la gestión cultural del ayuntamiento. Asegura que no tener libros de Martínez Garrido "es un pecado".» (en castellà). El Periódico de Extremadura, 11-11-2009. [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ «Hace 50 años Martínez Garrido ganó el XXI Premio Nadal» (en castellà). Heraldo de Aragón, 07-01-2015. [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ «Los coloquios recuerdan a Alfonso Martínez Garrido» (en castellà). Hoy Extremadura, 10-11-2009. [Consulta: 10 gener 2020].
* ↑ «Alfonso Martínez Garrido» (en castellà). EcuRed. [Consulta: 10 gener 2020].
# Alicia Agut

Alicia Agut (Barcelona, 7 de setembre de 1929 - Madrid, 7 d'abril de 2017) va ser una actriu catalana.
Va debutar als escenaris sota la direcció de José Tamayo amb la Compañía Festivales de España i va treballar amb Adolfo Marsillach, Miguel Narros, José Carlos Plaza o José Luis Gómez, entre d'altres.
Entre les seves aparicions en el cinema espanyol es troben produccions com Amantes, La flor de mi secreto i El bosque animado. En televisió va integrar el repartiment de sèries d'èxit com ara Anillos de oro, Hospital central i Pelotas.

## Teatre

* 1950. La vida es sueño, de Pedro Calderón de la Barca. Estrenada al teatre Calderón de Barcelona.
* 1953. El jardín de Falerina, de Pedro Calderón de la Barca. Estrenada al pati de l'antic Hospital de la Santa Creu de Barcelona.
* 1954. Julieta o la clave de los sueños, de Georges Neveux. Estrenada al teatre CAPSA de Barcelona.
* 1957. Los triunfos del amor, de Marivaux. Estrenada en un espai de l'antic Hospital de la Santa Creu de Barcelona.
* 1961. Misterio en el círculo rojo, d'Antonio Samons. Estrenada al teatre Panam's de Barcelona.
* 1963. La alegría de vivir, d'Alfonso Paso. Estrenada al teatre Candilejas de Barcelona.

## Filmografia seleccionada
### Cinema

* ¿Pena de muerte?, de Josep Maria Forn
* El bosque animado, de José Luis Cuerda
* El Lute, de Vicente Aranda
* Amantes, de Vicente Aranda
* La flor de mi secreto, de Pedro Almodóvar
* Tierra, de Julio Medem

### Televisió

* Ficciones
* Lecciones de tocador
* La forja de un rebelde
* Anillos de oro
* Manolito Gafotas
* El Comisario
* Hospital Central
* Pelotas (2009), de José Corbacho i Juan Cruz

## Referències

* ↑ «Alicia Agut muere a los 87 años de edad» (en castellà). La Vanguardia.
* ↑ «Mor l'actriu barcelonina Alicia Agut als 87 anys a causa d'una insuficiència respiratòria». CCMA, 07-04-2017. [Consulta: 7 abril 2017].
* ↑ «Hasta siempre, Alicia Agut». AISGE (Artistas Intérpretes, Entidad de Gestión de Derechos de Propiedad Intelectual). [Consulta: 24 juliol 2024].
* ↑ 20minutos. «Fallece a los 87 años la actriz Alicia Agut» (en castellà), 07-04-2017. [Consulta: 18 gener 2021].
* ↑ «Muere la actriz Alicia Agut a los 87 años» (en castellà). , 08-04-2017 [Consulta: 1r agost 2019].
# Ambrosius Holbein

Ambrosius Holbein (Augsburg, 1494 - Basilea, 1519) va ser un pintor alemany. És més conegut per ser fill d'Hans Holbein el Vell i germà de Hans Holbein el Jove.
Va néixer com el seu germà a Augsburg, llavors ciutat lliure del Sacre Imperi Romanogermànic i un dels més importants centres culturals i comercials de la regió. Ambrosius i Hans van rebre les primeres lliçons en l'art de la pintura en el taller patern, però també coneixements d'orfebreria, joieria i els secrets de la producció de gravats. Això era normal per a un artista de la seva època, que havia de dominar diverses tècniques i habilitats.
El 1515 trobem a Ambrosius establert en la ciutat suïssa de Stein am Rhein, en el cantó de Schaffhausen, on va ajudar a un pintor local de nom Thomas Schmid en l'execució de les pintures murals de la sala principal del monestir de Sant Jordi. Els dos germans Holbein es traslladen a Basilea el 1516, on Ambrosius treballa en l'estudi de Hans Herbster. El 1517 es va inscriure en el Gremi de Pintors de Basilea i a l'any següent va rebre la ciutadania.
Els millors treballs d'aquest període inclouen Retrat de noi amb el cabell ros i el seu homòleg Retrat de nen amb el cabell castany, ambdues obres es troben ara en el Museu d'Art de Basilea.
Ambrosius Holbein va ser un dels millors il·lustradors de Basilea a la seva època, i va arribar a un gran mestratge en la creació d'obres de petit format.

## Obres destacades

* Verge amb el Nen, (1514, Basilea, Kunstmuseum)
* Retrat de nen amb el cabell ros, (1516, Basilea, Kunstmuseum)
* Retrat de Jörg Schweiger, (1518, Basilea, Kunstmuseum)
* Retrat d'home jove, (1515, Darmstadt, Hessisches Landesmuseum)
* Nativitat, (1514, Donaueschingen, Fürstlich Fürstenbergische Gemäldegalerie)
* Nativitat, (Múnic, Klerikalseminar Georgianum)
* Mort de la Verge, (Múnic, Klerikalseminar Georgianum)
* Retrat de Johannes Xylotectus (Zimmermann), (1520, Nuremberg, Germanisches Nationalmuseum)
* Retrat d'home jove, (1518, Sant Petersburg, Museu de l'Ermitage)
* Retrat d'home jove, (1518, Washington, National Gallery of Art). Aquesta obra és sovint acreditada al seu germà Hans Holbein el Jove.
* Mort de la Verge, (Viena, Gemäldegalerie der Akademie der bildenden Künste)