OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Argument del periàpside

L'argument del periàpside (símbol $\omega \,$) és un dels elements orbitals utilitzats per a especificar l'òrbita d'un cos celeste. És l'angle que va des del node ascendent fins al periàpside, mesurat en el pla orbital de l'objecte i en el seu sentit de moviment. Per a òrbites equatorials, en les que no hi ha node ascendent, i per a òrbites circulars, que no tenen periastre, està indefinit. Per a objectes que orbiten el Sol, s'anomena argument del periheli i per a objectes que orbiten la Terra, argument del perigeu.

## Càlcul

En mecànica celeste i astrodinàmica, l'argument del periàpside $\omega \,$ es pot calcular de la forma següent:
Imaginem un sistema de referència amb origen en el cos central i definit pels eixos $x\,$, $y\,$ i $z\,$. L'eix $z\,$ és perpendicular al pla de referència i apunta cap amunt, l'eix $x\,$ apunta en direcció al punt vernal i l'eix $y\,$ és perpendicular als dos anteriors. Prenem ara el vector $\mathbf {n}$ amb origen al cos central i que apunta en direcció al node ascendent. Les components del vector en coordenades cartesianes són $\mathbf {n} =(n_{x},n_{y},n_{z})$. Com que es troba sobre el pla de referència, la seva component $z\,$ és nul·la ($n_{z}=0\,$). Prenem també el vector $\mathbf {e}$ amb origen al cos central i que apunta en direcció al periàpside. Les components del vector en cartesianes són $\mathbf {e} =(e_{x},e_{y},e_{z})$.
Llavors, l'argument del periàpside és:
    $\omega =\arccos {{\mathbf {n} \cdot \mathbf {e} } \over {\mathbf {\left|n\right|} \mathbf {\left|e\right|} }}$ (si $e_{z}<0\,$)
o bé,
    $\omega =2\pi -\arccos {{\mathbf {n} \cdot \mathbf {e} } \over {\mathbf {\left|n\right|} \mathbf {\left|e\right|} }}$ (si $e_{z}>0\,$)
on:
* $\mathbf {n}$ és un vector que apunta cap al node ascendent (és a dir, la component z de $\mathbf {n}$ és zero),
* $\mathbf {e}$ és el vector d'excentricitat (un vector que apunta cap al perigeu).
En el cas d'òrbites equatorials (és a dir, òrbites amb inclinació igual a zero), tot i que estrictament $\omega \,$ està indefinit, sovint s'assumeix que:
    $\omega =\arccos {{e_{x}} \over {\mathbf {\left|e\right|} }}$
En el cas d'òrbites circulars, sovint s'assumeix que el periàpside se situa en el node ascendent i, per tant, $\omega =0\,$.

## Referències

* ↑ Iglesias-Marzoa, Ramón; López-Morales, Mercedes; Jesús Arévalo Morales, María «Thervfit Code: A Detailed Adaptive Simulated Annealing Code for Fitting Binaries and Exoplanets Radial Velocities». Publications of the Astronomical Society of the Pacific, 127, 952, 2015, pàg. 567–582. arXiv: 1505.04767. Bibcode: 2015PASP..127..567I. DOI: 10.1086/682056.
# Anta de Santa Marta

L'anta de Santa Marta, dolmen da Portela o Forno dos Mouros és una estructura megalítica de tipus dolmen situada a Santa Marta (Penafiel), districte de Porto (Portugal). Està representat en el blasó de la seua freguesia. És Monument nacional des del 1910.
Degué aixecar-se en el III mil·lenni ae. Consta de set menhirs amb una llosa superior horitzontal. Les mesures aproximades del bloc superior són 3,3 x 2,1 m. Antigament incloïa un corredor perimetral del qual només queden 10 pilars.

## Referències

* IGESPAR Património; Anta de Santa Marta (portuguès).
# Edifici a la plaça de Catalunya, 7 (Reus)

L'edifici a la plaça de Catalunya, 7 de Reus (Baix Camp) és un habitatge inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Aquesta casa cantonera també correspon al número 2 del carrer del Roser. Té una planta baixa amb locals comercials, un entresòl i dos pisos. Les dues finestres balconeres de l'entresòl presenten simetria amb les portes d'accés de la planta baixa. El balcó corregut del primer pis té una amplada que correspon als dos pisos que hi ha a la planta, encara que el trànsit queda limitat a cada habitatge. Hi ha dues portes balconeres a la planta segona. Els muntants de les obertures del primer i segon pis tenen una motllura i capitells dobles, que s'ajunten amb les mènsules dels balcons. Les baranes dels balcons són diferents a cada planta, i els seus ferros forjats formen diversos dibuixos. Hi ha una cornisa i un ampit a la coberta, que consisteix en un mur sense cap mena de decoració. La façana del carrer del Roser presenta una entrada petita a planta baixa i dues obertures per planta situades a diferent nivell.

## Referències

* ↑ «Edifici a la plaça Catalunya, 7». PatMapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21-VII-2015].
# Argus As 410

L'Argus As 410 era un motor d'aviació de 12 cilindres en V, invertits, refrigerat per aire que va ser produït per primera vegada per Argus Motoren el 1938.

## Disseny i desenvolupament

El motor va marcar un punt d'inflexió respecte els motors Argus anteriors, ja que tenia noves tècniques de construcció que li proporcionaven una velocitat i una potència de funcionament més elevades. El motor comptava amb uns cilindres més petits de 105 mm x 115 mm amb ranures de refrigeració d'acer amb aletes més grans, caps dels cilindres d'alumini, sobrealimentador mecànic, un cigonyal d'aliatge d'acer i un càrter d'aliatge de magnesi. El motor pesava aproximadament 315 kg i produïa 465 CV (459 CV, 342 kW) a 3.100 rpm. Es van produir aproximadament 28.700 motors.
Una característica distintiva és el con de l'hèlix amb aletes. Impulsat pel flux de l'aire com un molí de vent s'utilitzava per accionar el mecanisme de pas variable de l'hèlix .
A partir d'aquest motor es va desenvolupar el més potent i refinat Argus As 411.

## Dades tècniques

* Tipus: 12 cilindres invertits en V a 60 °, de quatre temps, refrigerat per aire.
* diàmetre pistó: 105 mm
* carrera pistó: 115 mm
* Cilindrada: 12 litres
* Relació de compressió: 6,4: 1
* Pes: 315 kg
* Potència d'enlairament: 465 CV a 3100 RPM
* Potència màxima: 380 CV a 3100 RPM

## Referències

* ↑ Jane's fighting aircraft of World War II. Nova York: Military Press, 1989, ©1988. ISBN 0-517-67964-7.
* ↑ Gunston, Bill.. World encyclopaedia of aero engines. Fully rev. 2nd ed. Wellingborough: P. Stephens, 1989. ISBN 1-85260-163-9.
* ↑ Schneider, Helmut (Dipl.Ing.). Flugzeug-Typenbuch. Handbuch der deutschen Luftfahrt- und Zubehör-Industrie 1944 (en alemany). (Edició facsímil,1986). Leipzig: Herm. Beyer Verlag, 1944.
# Assut del Repartiment

L'assut del Repartiment també anomenat assut de la Cassola és el nou assut construït amb motiu de les obres del Pla Sud per al repartiment de les aigües de les séquies de la Vega de València (País Valencià) afectades pel Nou Llit del Túria.

## Dades

Està situat en terme municipal de Quart de Poblet, en les proximitats del terme de Mislata. Es disposa perpendicular al sentit de circulació de les aigües del riu per tal d'elevar-lo per a les preses de les séquies de reg. Té dues parts diferenciades: el tram d'aigües baixes està compost per un abocador de perfil Creager de 99 m de longitud, construït a la cota 30 msnm; el tram d'aigües altes és una rampa d'abocament de 99 m d'amplada apta per a la circulació de grans cabals, iniciada 2 metres més alta que l'abocador Creager, a la cota 32 msnm.
Està dissenyat per actuar com un abocador de funcionament submergit per a una àmplia gamma de cabals, entre 0 i 5.000 metres cúbics per segon (la qual cosa suposaria un nivell d'aigua d'uns 6 m aigües amunt sobre el nivell de l'assut baix). Constitueix l'obra de capçalera de la canalització de defensa d'avingudes del riu Túria anomenada Pla Sud. En el marge dret de l'assut hi ha una comporta de desguàs de fons, de 3,5 m d'ampla i 4 m d'alçada, que permet buidar l'assut completament, ja que la seva base està a la cota 23,5 msnm.
En el marge dret de l'assut se situa la càmera de repartiment de distribució de les aigües de les séquies de l'Horta de València. Allí es troben a l'esquerra les preses de les séquies de Rascanya, Rovella i Favara marge esquerre, i al capdavant, les preses de Favara marge dret i la de la Séquia de l'Or. Per dins de l'obra de l'assut, concretament sota de la rampa de trencament de sortida de l'abocador Creager, discorren les tres conduccions dels sifons de les séquies de Rascanya, Rovella i Favara marge esquerre, que creuen el nou llit del Túria per donar els cabals a les séquies del marge dret del curs històric del Túria que van quedar a l'esquerra en el nou. Per tal de repartir les aigües d'acord amb els drets històrics, les cotes de les preses es distribueixen de la següent manera: a la cota 28,58 msnm està la de la séquia de Favara marge dret, en la cota 28,70 msnm estan les de Rascanya, Rovella i Favara marge esquerre, en la cota 28,99 msnm està la presa de la séquia de l'Or, que només té dret històric a les aigües sobrants del reg de les altres séquies.

## Referències

* ↑ «El parc natural del Túria, Ruta en bici pels assuts del riu». Horta Viva. [Consulta: 22 abril 2018].
# Antarctosaure

L'antarctosaure (Antarctosaurus, "llangardaix del sud") és un gènere de dinosaure sauròpode titanosaure que va viure al Cretaci superior en el que actualment és Amèrica del Sud. L'espècie tipus, A. wichmannianus, va ser descrita pel prolífic paleontòleg alemany Friedrich von Huene l'any 1929, que també descrigué una segona espècie el mateix any. Des d'aleshores s'han anomenat tres espècies addicionals d'antarctosaure. Estudis posteriors indiquen que cap de les tres pertany en realitat al gènere Antarctosaurus.
L'antarctosaure era molt gran, fins i tot per ser un dinosaure. Els científics tenen molt a aprendre de l'antarctosaure, ja que no s'ha trobat cap esquelet sencer.

## Referències

* ↑ "Antarctosaurus." In: Dodson, Peter & Britt, Brooks & Carpenter, Kenneth & Forster, Catherine A. & Gillette, David D. & Norell, Mark A. & Olshevsky, George & Parrish, J. Michael & Weishampel, David B. The Age of Dinosaurs. Publications International, LTD. p. 125. ISBN 0-7853-0443-6
Gèneres de sauropodomorfs :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Camilla Läckberg

Jean Edith Camilla Läckberg (Fjällbacka, Suècia, 30 d'agost de 1974) és una popular novel·lista de misteri sueca. L'acció dels seus llibres transcorre al seu poble natal, la petita localitat costanera de Fjällbacka, o als voltants. Els protagonistes són l'escriptora Erica Falck i la seva parella, el policia Patrik Hedströn. Les seves novel·les han encapçalat les llistes de supervendes a Suècia i han estat traduïdes a 25 idiomes.

## Obres
### Sèrie "Erica Falck i Patrik Hedström"

* 2002 - Isprinsessan - La princesa de gel, traduïda per Meritxell Pucurull (2010)
* 2004 - Predikanten - Els crits del passat, traduïda per Meritxell Pucurull (2011)
* 2005 - Stenhuggaren - Les filles del fred, traduïda per Lluís Solanes Poch (2009)
* 2006 - Olycksfågeln - Crim en directe, traduïda per Cristina Casas Peregrina (2010)
* 2007 - Tyskungen - Empremtes que mai s'esborren, traduïda per Cristina Casas Peregrina (2011)
* 2008 - Sjöjungfrun - L'ombra de la sirena, traduïda per Meritxell Salvany (2012)
* 2009 - Fyrvaktaren - Els vigilants del far, traduïda per Cristina Casas Peregrina (2013)
* 2011 - Änglamakerskan - La mirada dels àngels, traduïda per Meritxell Salvany (2014)
* 2014 - Lejontämjaren - El domador de lleons, traduïda per Meritxell Salvany (2015)
* 2017 - Häxan - La bruixa, traduïda per Marc Delgado Casanovas (2018)
* 2022 - Gökungen - El niu del cucut, traduïda per Marc Delgado Casanovas (2023)

### Sèrie "La venjança de la Faye"

* 2019 - En bur av guld - La gàbia d'or, traduïda per Marc Delgado Casanovas (2019)
* 2020 - Vingar av silver - Ales de plata, traduïda per Marc Delgado Casanovas (2021)

### Sèrie "Mina & Vincent"

Coautora juntament amb Henrik Fexeus
* 2021 – Box - El mentalista, traduïda per Marc Delgado Casanovas i Pontus Sánchez Giménez
* 2022 – Kult - La secta, traduïda per Jordi Boixadós
* 2023 – Mirage - El miratge, traduïda per Jordi Bioxadós

### Altres novel·les policíaques

* 2020 - Kvinnor utan nåd - Dones que no perdonen, traduïda per Marc Delgado Casanovas (2020)
* 2021 - Gå i fängelse - Veritat o repte, traduïda per Marc Delgado Casanovas (2023)

### Llibre de relats

* 2006 - Snöstorm och mandeldoft - Tempesta de neu i aroma d'ametlles, traduïda per Marc Delgado Casanovas (2016)

### Llibres de cuina

Coautora juntament amb Christian Hellberg.
* 2008 - Smaker från Fjällbacka
* 2011 - Fest, mat och kärlek

### Libres infantils

* 2011 - Super-Charlie

## Premis

* 2005: Premi SKTF a l'escriptora de l'any
* 2006: Premi de literatura del poble suec

## Referències

* ↑ «Camilla Läckberg | enciclopèdia.cat». [Consulta: 6 juliol 2020].
* ↑ «Tots som capaços d'assassinar» El Periódico 2-7-2010

## Enllaços externs

* Camilla Läckberg - Lloc web oficial
# Emetina

L'emetina (del grec Έμετος, "vòmit") és un alcaloide derivat de la ipecacuana ("arrel de Brasil") que indueix al vòmit i que es va usar des dels començaments del segle XX com a fàrmac contra les amebes. Forma part del xarop d'ipecacuana.

## Acció com a emètic

Actua tant per irritació local com per estimulació irritant local en les vies digestives i també a la zona de desencadenament de quimioreceptors en l'àrea postrema del bulb raquidi.

## Mecanisme d'acció

"L'emetina inhibeix l'allargament de cadenes de polipèptids i la síntesi de proteïnes en cèl·lules eucariotes".

## Indicacions

"L'emetina es va usar com a amebicida sistèmic d'acció directa. Igual que la deshidroemetina, durant un temps es va utilitzar àmpliament per combatre l'amebosi intestinal invasora i greu i l'amebosi extraintestinal, però ha estat substituïda pel metronidazole que té la mateixa eficàcia i és més innocu. per tal raó, cap de les dues s'utilitza, llevat que el metronidazole estigui contraindicat. la deshidroemetina posseeix propietats farmacològiques similars, tot i que és considerada un producte menys tòxic".

## Via d'administració

S'administra per via intramuscular o subcutània, però no per via intravenosa per la seva toxicitat. Es concentra al fetge, ronyó, melsa i pulmó.

## Reaccions adverses

Les seves reaccions adverses són freqüents; les més greus són les cardiovasculars: dolor precordial, dispnea, taquicàrdia, hipotensió, ritme de galop, canvis ECG, dilatació cardíaca amb insuficiència cardíaca i mort. Pot produir nàusees, vòmits i diarrea, cefalees, debilitat muscular, rigidesa, dolor al lloc d'injecció, i reaccions urticarials.

## Referències

* ↑ «Emetina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Florez, Jesús; Juan Antonio Armijo,frica Mediavilla. Farmacología Humana. 3ª. España: Masson, 1998, p. 1225. ISBN 84-458-0613-0.
* ↑ Goodman Gilman, Alfred; Theodore W. Rall, Alan S. Nies, Palmer Taylor. Goodman And Gilman's The Pharmacological Basis Of Therapeutics. 8ª. USA: Pergamon Press, 1991, p. 1005. ISBN 0-02-946568-0.

## Vegeu també

* Deshidroemetina
* Amarogentina
* Denatoni
# Edifici al carrer Barcelona, 7 (Caldes de Montbui)

L'Edifici al carrer Barcelona, 7 és una obra de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És un edifici entre mitgeres, fent cantonada, de planta baixa i dos pisos. Està molt fraccionada, degut a nombroses reformes al llarg de la història, formant part de diferents habitatges. La coberta es plana i transitable, amb una barana metàl·lica. La façana principal té una obertura per planta perfectament alineades. A la planta baixa s'obre la porta d'arc de mig punt fet amb maó. Les altres dos obertures tenen la llinda, els brancals i l'ampit de pedra i estan decorats amb motllures esculpides; una de les finestres té inscrita la data 1582.
# Argus pigallat

L'argus pigallat (Rheinardia ocellata) és una espècie d'ocell de la família dels fasiànids (Phasianidae). Habita la selva humida d'Indoxina, al centre del Vietnam, nord i centre de Laos i Malaia. És l'única espècie del gènere Rheinardia.
# Astenosfera

L'astenosfera o zona de velocitat reduïda és una capa del mantell terrestre situada a una profunditat d'entre 50 i 200 km on les ones sísmiques es propaguen molt a poc a poc.

## Descripció

Es tracta d'una zona on els materials es troben en estat liquat i on existeixen importants corrents de convecció, la qual cosa provoca el moviment de tota la massa situada a sobre, que rep el nom de litosfera i que engloba l'escorça i una part del mantell superior. La temperatura dels materials que componen l'astenosfera tendeixen a ser just per sota del seu punt de fusió. Això els dona una qualitat similar al plàstic que pot ser comparat amb el vidre.
L'astenosfera té un gruix de 500 km. A causa dels seus moviments de convecció es produeix la deriva continental. El basalt de l'astenosfera llisca per les dorsals oceàniques fent que l'escorça oceànica s'expandeixi, però quan es troba amb un obstacle (els continents) la placa oceànica passa per sota de les plaques continentals i retorna el basalt a l'astenosfera. Al cap del temps, aquesta placa adquireix una gran resistència.

## Dubtes

L'any 1914, el geòleg Joseph Barrell va suggerir que a l'interior del mantell, a uns 100 km de profunditat, hi havia una zona en què les altes temperatures devien fer que els materials perdessin gran part de rigidesa i es comportessin plàsticament. Va anomenar astenosfera aquesta nova capa, que significa 'capa dèbil'. L'astenosfera permetria que els fons de les conques s'enfonsessin a causa del pes dels sediments que s'hi acumulaven, i que els relleus s'alcessin a mesura que l'erosió els anava alleugerint de pes. Aquest procés corresponia a la isostàsia.
Els desplaçaments verticals a causa de la isostàsia són de vegades molt notables. Per exemple, la península d'Escandinàvia s'ha aixecat diverses desenes de metres des que fa 10.000 anys va desaparèixer el casquet de glaç que la recobria; actualment, es continua aixecant a una velocitat d'entre 1 i 10 mm/any, segons les zones. Quan es va començar a parlar sobre la teoria de tectònica de plaques l'astenosfera va aconseguir més protagonisme, fins i tot, es va arribar a pensar que aquesta capa era l'única responsable dels moviments de convecció (no tot el mantell).
Però durant la dècada de 1990 es va veure que no era on se suposava, és a dir, a sota de la litosfera. Avui dia, amb l'ajuda de la topografia sísmica, que ha revelat que tot el mantell terrestre flueix, ha permès donar una volta a la realitat, en què l'astenosfera queda descartada per innecessària i, per tant, inexistent. Tot i això, encara s'utilitza aquest terme en llibres de ciència.

## Referències

* ↑ Barrel, J. The strength of the crust, Part VI. Relations of isostatic movements to a sphere of weakness - the astenosphere. J. Geol. 22, 655-683, 1914.
* ↑ (anglès) K. 0. Emery, Relative sea levels from tide-gauge records
# Antic Ajuntament (Badalona)

L'Antic Ajuntament és una casa consistorial de Badalona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de petites dimensions compost de planta baixa i pis amb terrat. Situat a la cantonada d'una illa de cases la seva façana principal, amb finestra i porta a la planta baixa i finestra amb balcó a la primera planta, dona a la plaça de la Constitució, al barri de Dalt de la Vila. La construcció és de caràcter popular.

## Història

L'edifici és situat a la plaça de la constitució, antic centre neuràlgic de la vila. Va fer les funcions de casa consistorial fins després de la Guerra del Francès, quan es va traslladar la seu degut a les petites dimensions de l'edifici.

## Referències

* 1 2 «Antic Ajuntament». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 octubre 2018].
# Rumiñahui

Rumiñahui (Quito, 1490 $^{(Gregorià)}$ - Quito, 25 de juny de 1535 $^{(Gregorià)}$) o Rumi Ñawi, cabdill i militar inca quiteny. El seu nom significa «cara de pedra» en quítxua.

## Biografia

Del cabdill inca Rumiñahui s'han conservat poques dades fiables i la seva activitat abans de l'arribada dels conquistadors espanyols no és clara. Sembla que fou un dels generals més valuosos del darrer inca Atahualpa i es destacà en les campanyes dutes a terme durant la guerra civil contra Huàscar, juntament amb altres cabdills quitenys com Quizquiz i Caracuchima, fet que posa de manifest la tendència d'Atahualpa a afavorir la zona nord de l'imperi, fins llavors marginal.
Quan el 26 de juliol de 1533 Francisco Pizarro executà Atahualpa a Cajamarca, Rumiñahui es retirà a les terres que millor coneixia, les de l'actual Equador, per intentar oposar-se als conquistadors espanyols. Fou Sebastián de Benalcázar qui es dirigí a controlar la zona equatorial amb uns 200 homes i la col·laboració dels cañaris; Rumiñahui intentà frenar el seu avanç cap a Quito sense massa èxit, excepte potser en la batalla de Tiocajas on, per primera vegada, els inques aconseguiren matar alguns dels temuts cavalls duts pels espanyols. Davant del que semblava inevitable Rumiñahui preferí retirar-se a les muntanyes properes a Quito i abandonar i cremar la ciutat, no sense abans sacrificar les verges del Sol i les acllas i ñustas de la família imperial d'Atahualpa.
Des de la seva situació resguardada Rumiñahui realitzà atacs esporàdics contra la ciutat de Quito, on ja s'havien instal·lat els espanyols, durant tot l'any 1534 i part de 1535, fins que a mitjan 1535 fou finalment capturat i executat.

## Referències

* ↑ Kichwa Yachakukkunapa Shimiyuk Kamu (Ministry of Education, Ecuador)
* 1 2 3 4 Leon, P., 1998, The Discovery and Conquest of Peru, Chronicles of the New World Encounter, edited and translated by Cook and Cook, Durham: Duke University Press, ISBN 9780822321460
* ↑ Prescott, W.H., 2011, The History of the Conquest of Peru, Digireads.com Publishing, ISBN 9781420941142
# Emfisema

L'emfisema és la presència anormal d'aire i de gas en els òrgans que normalment no en contenen. En el cas dels pulmons, es parla d'emfisema quan augmenta el volum d'aire a l'interior.

## Tipus d'emfisemes

* Emfisema pulmonar
* Emfisema subcutani
* Emfisema del cec
* Emfisema mediastínic

## Referències

* ↑ «Emfisema». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Edifici al carrer Reus, 3 (Ginestar)

L'Edifici al carrer Reus, 3 és una obra de Ginestar (Ribera d'Ebre) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Gran casalici situat al carrer de Reus, molt proper a la plaça del Pla del Pou, eix vertebrador de la vila de Ginestar. L'edifici és de planta quadrangular i té una distribució de planta baixa i tres pisos. El parament de la façana principal és estucat, imitant filades de carreus ben escairats. El darrer nivell, en canvi, està arrebossat i pintat. La façana principal té una composició de tres eixos vertical amb totes les obertures d'arc de llinda menys el portal, que és d'arc deprimit còncau. Aquest, situat a l'eix central de la planta baixa, on hi destaca un gran sòcol, queda flanquejat per dues finestres de reduïdes dimensions. El primer i el segon pis, compten amb tres balcons amb barana de ferro forjat decorada amb motius clàssics. El darrer nivell, té tres balcons d'ampit situats sobre una línia d'imposta, que permet diferenciar aquesta planta de la resta. La coberta del conjunt és de teula àrab i té una inclinació de dos aiguavessos.