OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sara Gutiérrez Galve

Sara Gutiérrez Galve (Barcelona, 1994) és una cineasta catalana. Es graduà en Comunicació Audiovisual per la Universitat Pompeu Fabra on començà a desenvolupar el que serà el seu primer llargmetratge: Yo la busco produïda per Nanouk Films. El film va ésser tutoritzat pels cineastes Jonàs Trueba, Mar Coll i Javier Rebollo.
Yo la busco, allunyada de tòpics, retrata una parella d'amics a la crisi vital de la pèrdua de la joventut. Va rebre el Premi al millor actor protagonista (Dani Casellas) al Festival de Màlaga 2018 i també fou premiada com a Millor pel·lícula al Festival d'Audiovisual Català Som Cinema. L'any 2019 fou una de les nominades a millor pel·lícula als Premis Gaudí.

## Referències

* ↑ Engel, Philipp. «'Yo la busco', el debut de una jovencísima Sara Gutiérrez Galve, se verá en el D'A» (en espanyol europeu). Fotogramas, 25-04-2018. [Consulta: 8 febrer 2019].
* ↑ «Yo la busco - Nanouk films». Arxivat de l'original el 2019-02-09. [Consulta: 7 febrer 2019].
* ↑ «Entrevista - 242 películas después».
* ↑ ALBERO, Enric «Yo la busco». CAIMAN CUADERNOS DE CINE, n.73 (124) 2018.
* ↑ «Palmarés Festival de Málaga 2018». Arxivat de l'original el 2019-02-09. [Consulta: 7 febrer 2019].
* ↑ «Nominades - XI Premis Gaudí».
# Schuilkerk

Schuilkerk és una paraula neerlandesa que designa una "església clandestina". És un tipus d'església que, vista des de l'exterior, no es veu que és una església. Eren utilitzades a l'època de les Províncies Unides pels catòlics, remonstrants, luterans i mennonites. Particularment eren cases i magatzems i al camp eren sovint coberts. És per això que també eren anomenades "esglésies de coberts".

## Bibliografia

* Kaplan, Benjamin J. "Fictions of Privacy: House Chapels and the Spatial Accommodation of Religious Dissent in Early Modern Europe." American Historical Review 107 (2002): 1031-1064.
* Clandestine Splendor: Paintings for the Catholic Church in the Dutch Republic, Xander van Eck, Waanders Publishers (2008)
# Selecta Visión

Selecta Visión és una companyia catalana distribuïdora i productora dedicada a la gestió de drets audiovisuals. Fou creada l'any 1984 a Barcelona.
A Home Video comercialitzen sota el segell Selecta Visión, DVD i Blu-ray, en els principals punts de venda al detall utilitzant la xarxa de vendes de 20th Century Fox.
Selecta Visión ha produït, juntament amb diferents cadenes de televisió espanyoles, programes infantils i juvenils de gran èxit. La sèrie Desesperado Club Social, d'Antena 3, va ser guardonat amb el Premi Ondas al programa més innovador (2001), així com Club Megatrix va guanyar el TP d'Or al Millor Programa Infantil de televisió (1996). Altres produccions són Los Chuquis, que varen estar cinc anys en emissió a Telecinco, i Kombai & Co amb més de 2 anys d'emissió. Comecaminos és produït per TVE, s'emetia a La 1 tots els caps de setmana i diàriament en els matins de La 2. El seu últim projecte va ser la producció de la sèrie televisiva Los Clanners per al canal infantil TDT Clan
Selecta Visión és la principal operadora de drets de sèries i pel·lícules d'animació a Espanya. Peces com Lucky Luke, Tintín, Les tortugues ninja, Akira, Bola de drac o Ghost in the Shell formen part del seu arxiu. També és la distribuïdora de films actuals estrenats fa relativament poc en sales japoneses i que han arribat a Espanya gràcies a Selecta Visió, en són exemples les pel·lícules de Your Name (2016), Koe no Katachi (2016), Kono Sekai no Katasumi ni (2016), Uchiage Hanabi, Shita Kara Miru ka? Yoko Kara Miru ka? (2017) o Vull menjar-me el teu pàncrees (2018).
L'empresa participa activament en diversos festivals anuals orientats sobretot cap a la cultura japonesa com són el Saló del Manga de Barcelona i el Japan Weekend de Madrid on comercialitzen els seus productes. A més a més, organitzen conferències i presenten les novetats i estrenes d'aquell any.

## Referències

* 1 2 3 «Quiénes somos / About us» (en castellà). Selecta-Visión.com. [Consulta: 17 novembre 2018].
* ↑ «'Los Clanners', a punto de aterrizar en Clan» (en castellà). FormulaTV.
* ↑ «Selecta Visión». [Consulta: 19 novembre 2018].
* ↑ «Catálogo | Selecta Visión» (en castellà). Arxivat de l'original el 2018-11-20. [Consulta: 19 novembre 2018].
* ↑ «Toshiyuki Kubooka invitada al Salón del Manga de Barcelona» (en castellà). Selecta-Vision.com. Arxivat de l'original el 2018-11-20.
* ↑ «Sigue en directo la presentación de novedades de Selecta Visión en Japan Weekend Madrid» (en castellà). Ramen Para Dos. [Consulta: 19 novembre 2018].

## Enllaços externs

* Selecta Visión - Lloc web oficial
# Seqüència gregoriana

La seqüència gregoriana és una composició sil·làbica en versos llatins, de tradició germànica, dins l'Església catòlica medieval. Designava inicialment qualsevol “manifestació d'alegria”. La seva creació com a cançó religiosa sovint éstà atribuïda a Notker Balbulus de l'Abadia de Sankt Gallen a Suïssa, però és cert que Notker va inspirar-se de fonts que se situen l'origen a Normandia. Notker segur va ser el que va introduir el cant als països de parla alemanya. Es convertirà en una composició independent al segle següent. La seqüència té un esquema antifonal: el precantor canta una antífona el cor canta el cos del text, sovint dividit en dues parts: el cor dret canta els versos parells i el cor esquerra els versos senars. A la fi el precantor repeteix l'antífona. Es van compondre milers de peces d'aquest tipus fins al Concili de Trento (1545-1563) durant el qual seran gairebé totes prohibides.
El concili volia tornar a una tradició gregoriana considerada com a més pura, per la seva gran difusió i la seva conformitat estilística amb els ideals de la contrareforma. Es va permetre que perduressin cinc seqüències: Victimae paschali, Veni, Sancte Spiritus, Lauda Sion, Dies Irae i Stabat Mater, aquesta darrera recuperada el 1727.

## Referències

* ↑ «Seqüència gregoriana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Francesc Bonastre i Bertrán, «4.1.3. L'esquema antifonal» en Introducció a la història de la música, Volum 23 de Col·lecció Manuals, Barcelona, Universitat Oberta de Catalunya, 1999, pàgines 143-144, ISBN 9788484290025
* ↑ «Prose or Sequence», in The Catholic Enciclopedy, [consulta el 12 de gener de 2013]
* ↑ «Cant gregoria» in Gran Enciclopèdia de la Música, Grup Enciclopèdia Catalana, s.d.
* ↑ Mariano Pérez Gutiérrez, Diccionario de la Música y Los Músicos, (castellà) Volum 3, Colección Fundamentos, Volum 89 de Fundamentos, Madrid, Ediciones Akal, 1985, pàgina 182, ISBN 9788470901393, (en català: Diccionari de la Música i dels Músics)
# Sergazy Khan

Sergazy Khan fou kan de l'Horda Mitjana Kazakh. Va succeir a Wali Khan quan va morir el 1818.
Va governar un màxim de tres anys sense poder establir el seu poder ni ser reconegut pels russos. Es va declarar vassall del kan de Khivà, cosa que no va tenir cap efecte. El 1821 Gubaidulla Khan es va erigir també en pretendent.

## Referències

* Gavin Hambly, Asia Central, Madrid i Mèxic 1972. (castellà)
# Sergi Bellver Gómez

Sergi Bellver Gómez (Barcelona, 25 de novembre de 1971) és un escriptor i crític literari català que escriu principalment en castellà.
El seu primer recull de relats, Agua dura (2013), va tenir molt bona recepció crítica a Espanya i a Mèxic. Ha editat i prologat els llibres col·lectius Chéjov comentado (2010), Mi madre es un pez (2011; amb Juan Soto Ivars) i Madrid, Nebraska (2014). També ha prologat i anotat una nova traducció al català de La metamorfosi, de Franz Kafka (2014), i una altra al castellà de la novel·la El jugador, de Fiódor Dostoievski (2013). Ha escrit crítica literària i articles en castellà i en català al suplement Cultures del diari La Vanguardia, a revistes com Qué Leer, Tiempo o BCN Mes, i al diari digital Ctxt. Ha estat professor de narrativa i conte a l'Escola d'Escriptura de l'Ateneu Barcelonès i és un dels fundadors del moviment literari Nuevo Drama.

## Obra
### Llibres de contes

* Agua dura. La Corunya: Ediciones del Viento, 2013. ISBN 978-84-15374-56-5 (castellà)

### Edicions al seu càrrec

* VV.AA., Chéjov comentado. Madrid: Nevsky Prospects, 2010. ISBN 978-84-938246-0-0 (castellà)
* VV.AA., Mi madre es un pez. Barcelona: Libros del Silencio, 2011. ISBN 978-84-938531-7-4 (castellà)
* VV.AA., Madrid, Nebraska. Madrid: Bartleby, 2014. ISBN 978-84-92799-75-6 (castellà)

### Pròlegs

* VV.AA., Pervertidos. Granada: Traspiés, 2011. ISBN 978-84-939505-4-5 (castellà)
* Fiódor Dostoievski, El jugador. Madrid: Nevsky Prospects, 2013. ISBN 978-84-943546-5-6 (castellà)
* Franz Kafka, La metamorfosi. Barcelona: Base, 2014. ISBN 978-84-15711-87-2

## Referències

* ↑ Jesús Nieto Jurado, El Cultural, El Mundo, 9 de maig de 2014. (castellà)
* ↑ Ramón Rozas, Diario de Pontevedra, 8 de desembre de 2013. (castellà)
* ↑ Antonio Ortuño, El Informador, 22 de febrer de 2015. Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Aristegui Noticias, 19 de febrer de 2015 (castellà)
* ↑ Recaredo Veredas, ABC, 3 de novembre de 2010. (castellà)
* ↑ Jordi Gracia, Babelia, El País, 30 de desembre de 2011. (castellà)
* ↑ Manuel Rico, Nueva Tribuna, 8 de maig de 2014. (castellà)
* ↑ «Una vuelta literaria al orden», El País, 19 d'octubre de 2011. (castellà)

## Enllaços externs

* Web de l'autor
# Ses Torretes

Ses Torretes és una masia del barri de Treumal a Sant Antoni de Calonge (Baix Empordà) protegida com a bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una masia de planta rectangular de dues plantes i torres adossades — de les quals va prendre el nom — als extrems sud-est i nod-oest damunt un turó pinós. La coberta és a dues vessants. Sobre la porta es conserven les mènsules que sostenien un matacà (façana ponent). Les dues torres són de planta quadrada (2,75 metres de costat) i fan una alçada d'uns 9 metres. Estan cobertes amb teulada d'una vessant. Als murs s'hi obren espitlleres quadrades. L'aparell dels murs és de pedra irregular i carreus als marcs de les obertures i als angles.

## Història

El mas data del segle xvi o XVII i la propietat era molt extensa. Des de l'any 1930 a 1975 en foren masovers la família Parededa de Sant Antoni de Calonge. Després va pertàneyr a una família de Barcelona que ha portat a terme la restauració. Fins fa uns anys l'edifici estava cobert d'arrebossat i avui presenta la pedra vista. Ara és propietat d'uns italians.

## Referències

* ↑ Pere Caner i Estrany, «Treumal», La vall de Calonge, Calonge, Ajuntament de Calonge, 1983 (2$^a$ ed.), pàgina 146, ISBN 9788450084467
* 1 2 3 ««Mas Torretes»». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2013].
* ↑ Pere Caner i Estrany, «Les masies de Calonge. Contribució a l'estudi de la pagesia calongina», Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, Vol. 21 Any 1972, pàgina 332-333
# Shama de Madagascar

El Shama de Madagascar (Copsychus albospecularis) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) endèmica de l'illa de Madagascar. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.2, juliol 2021) el mainà collblanc tindria tres subespècies: la nominotípica (C. a. albospecularis) de la part nord-est de l'illa de Madagascar; C.a. inexpectatus, a l'est i el sud-est, i C. a. pica, a la resta de l'illa.
Tanmateix, el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), la subespècie C. a. pica s'hauria de segmentar i constituir una espècie apart. Seguint aquest darrer criteri, s'han anomenat en català al TERMCAT:
* Copsychus albospecularis (stricto sensu) - Shama de Madagascar oriental.
* Copsychus pica - Shama de Madagascar occidental.

## Referències

* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 693. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Madagascar Magpie-robin. Copsychus albospecularis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 15 juliol 2022].
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «shama de Madagascar oriental». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «shama de Madagascar occidental». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 24 desembre 2021].
# Chicuarotes

Chicuarotes és una pel·lícula mexicana dirigida per Gael García Bernal. Es va estrenar a les projeccions especials del 72è Festival Internacional de Cinema de Canes del 2019 i es va projectar a Mèxic el 27 de juny d'aquest mateix any. És la segona pel·lícula de Gael García com a director amb el guió d'Augusto Mendoza. També fou projectada a la secció Contemporary World Cinema del Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2019.També formà part de la selecció oficial del Festival Internacional de Cinema de Xangai de 2019.

## Producció

La pel·lícula es va rodar al poble de San Gregorio Atlapulco en l'alcaldia de Xochimilco en la Ciutat de Mèxic. El rodatge va començar just després dels sismes de 2017, sent aquest poble d'un dels més afectats, la critica va ser rebuda com a positiva.

## Argument

El "Cagalera" i el "Moloteco" són dos joves que busquen sortir de la pobresa que abunda al poble de San Gregorio Atlapulco. Tracten d'aconseguir una mica de diners amb una rutina d'acudits caracteritzats de pallassos al transport públic. Atès que no aconsegueixen molts diners, decideixen assaltar als passatgers.
Així és com comencen a cometre una sèrie de delictes menors intentant ajuntar diners per a comprar una plaça en el sindicat d'electricistes. Els seus intents es veuen frustrats i els seus actes delictius culminen amb un segrest en un intent per aconseguir els diners que els permeti anar-se del seu poble i tenir una millor vida.

## Repartiment

* Benny Emmanuel com "el Cagalera".
* Gabriel Carbajal com "el Moloteco".
* Leidi Gutiérrez com Sugheili.
* Esmeralda Ortiz com la germana del "Cagalera".(Guily)
* Dolores Heredia com "Tonchi".
* Daniel Giménez Cacho com "el Chillamil".
* Enoc Leaño com "Baturro".

## Referències

* ↑ «Chicuarotes - Crítica» (en castellà), 28-06-2019. [Consulta: 19 juliol 2019].
* ↑ «'Chicuarotes': Film Review Cannes 2019». The Hollywood Reporter. [Consulta: 16 agost 2019].
* ↑ «Cannes festival 2019: full list of films». The Guardian. [Consulta: 18 abril 2019].
* ↑ , <https://www.filmaffinity.com/mx/film868803.html>
* ↑ «Toronto Adds The Aeronauts, Mosul, Seberg, & More To Festival Slate». Deadline. [Consulta: 16 agost 2019].
* ↑ «22nd Golden Goblet Awards Competition Films». Arxivat de l'original el 2020-02-28. [Consulta: 28 febrer 2020].
* ↑ País, Ediciones El. «De San Gregorio a Tulyehualco: los barrios de Xochimilco que retrata ‘Chicuarotes'» (en espanyol de Mèxic), 27-06-2019. [Consulta: 19 juliol 2019].
* ↑ «"Chicuarotes", la película de Gael García que narra una cara de la violencia» (en castellà), 28-06-2019. [Consulta: 19 juliol 2019].
# Tornando a casa (pel·lícula de 2001)

Tornando a casa és una pel·lícula italiana de crònica social del 2001 dirigida per Vincenzo Marra.

## Argument

Mostra les dificultats dels pescadors napolitans en enfrontament amb la pobresa, la immigració i els seus patrons. Malgrat la perillositat dels enfrontaments amb la policia, decideixen anar a pescar clandestinament a les costes de Sicília.

## Repartiment

* Aniello Scotto D'Antuono
* Giovanni Iaccarino
* Salvatore Iaccarino
* Roberta Papa
* Azouz Abdel Aziz

## Reconeixements

Va rebre el premi a la millor pel·lícula de la Setmana Internacional de la Crítica a la 58a Mostra Internacional de Cinema de Venècia i a la millor pel·lícula a Buenos Aires Festival Internacional de Cinema Independent (Bafici). A més, Marra va ser nominat al David di Donatello al millor director novell.
També va participar en la secció oficial de la XXII edició de la Mostra de València, on va rebre el premi a la millor banda sonora i a la millor fotografia.

## Referències

* ↑ Tornando a casa a Cineuropa.org
* ↑ «16th International Film Critics' Week». sicvenezia.it. Arxivat de l'original el 4 d'abril 2018. [Consulta: 3 abril 2018].
* ↑ “La escuela de Rossellini me salva” a Página/12
* ↑ Una comedia eslovena gana la Palmera de Oro en una competición de calidad, El País, 26 d'octubre de 2001

## Enllaços externs

* Tornando a casa a YouTube
# Franz Schubert Filharmonia

La Franz Schubert Filharmonia (FSF) fou fundada com a Orquestra Simfònica Camera Musicae (OCM) l'any 2006 i va canviar el seu nom el setembre de 2021.
Ha gaudit d’una gran rebuda per part del públic atesa la seva tasca de divulgació de la música clàssica entre sectors molt diversos, fent especial atenció al públic melòman i jove. Ha actuat en sales com l'Auditori Nacional de Música de Madrid, l'Auditori de Barcelona, el Palau de la Música Catalana i el Teatre Tarragona, entre d'altres. En aquests dos últims equipaments, l'Orquestra desplega les seves temporades estables de concerts de producció pròpia.
Des del seus inicis, Tomàs Grau n'és el director titular i artístic, i des de la temporada 2017-2018 el mestre Salvador Mas inicia el rol de principal director convidat que abans van exercir Jordi Mora i José Rafael Pascual-Vilaplana. La FSF va iniciar el seu projecte de residència a l'Auditori del Tívoli del Vendrell durant la temporada 2009-2010.
Aquesta orquestra ha col·laborat amb directors com Antoni Ros-Marbà, Edmon Colomer, Salvador Brotons, John Rutter, Diego Martin-Etxebarria, Josep Vila i Casañas, Xavier Puig, Manel Valdivieso i Virginia Martínez; i solistes com Stephen Kovacevich, Sabine Meyer, Patricia Kopatchinskaja, Alice Sara Ott, Sayaka Shoji, Albrecht Mayer, Avi Avital, Alexandra Soumm, Ainhoa Arteta, Asier Polo, Claudi Arimany, Judith Jáuregui, Massimo Spadano o Rafael Aguirre, entre d'altres.
Tot i dur a terme la seva activitat principalment a Catalunya, la FSF també actua de manera periòdica arreu de l'estat espanyol i ha realitzat una gira de concerts per diferents ciutats d’Alemanya, Txèquia i Suïssa. Ha enregistrat els discs Alba Eterna, Tempesta esvaïda, De Catalunya al món, Un conte de Nadal i Mediterráneo.
El setembre de 2021 va iniciar una nova etapa, canviant el nom de la formació amb el qual havia estat fundada, l'Orquestra Camera Musicae, pel nom Franz Schubert Filharmonia. A més, es va anunciar la creació de la Fundació Franz Schubert Filharmonia, presidida per Bernardo Hernández.

## Referències

* ↑ «L’Orquestra Camera Musicae canvia de nom». El Punt Avui, 30-09-2021.
* ↑ Cervera, Marta. «El salt qualitatiu de l'Orquestra Camera Musicae». El Periodico, 16-04-2018. [Consulta: 11 gener 2021].
* ↑ «CATCLàSSICS, LA MúSICA CLàSSICA DE CATALUNYA A INTERNET», 23-03-2017. [Consulta: 11 gener 2021].
* ↑ «Grau o la força de la música. Camera Musicae, una gran orquestra per a una gran temporada» (en espanyol europeu). Diari de Tarragona, 27-04-2018. [Consulta: 11 gener 2021].
* ↑ «La Orquesta Sinfónica Camera Musicae se transforma en la Franz Schubert Filharmonia». Scherzo, 30-09-2021. [Consulta: 30 setembre 2021].
# Björn Engels

Björn Engels (15 de setembre de 1994) és un futbolista professional belga que juga de defensa central al Royal Antwerp FC belga.

## Referències

* 1 2 «Björn Engels: Overview». Premier League. [Consulta: 17 agost 2019].
# Gran Premi de Sud-àfrica del 1969

Resultats del Gran Premi de Sud-àfrica de Fórmula 1 de la temporada 1969, disputat al circuit de Kyalami l'1 de març del 1969.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 7 | Jackie Stewart | Matra - Ford | 80 | 1h 50' 39. 1 | 4 | 9 |
| 2 | 2 | Graham Hill | Lotus - Ford | 80 | + 18.8 s | 7 | 6 |
| 3 | 5 | Denny Hulme | McLaren - Ford | 80 | + 31.8 s | 3 | 4 |
| 4 | 4 | Jo Siffert | Lotus - Ford | 80 | + 49.2 s | 12 | 3 |
| 5 | 6 | Bruce McLaren | McLaren - Ford | 79 | + 1 Volta | 8 | 2 |
| 6 | 8 | Jean Pierre Beltoise | Matra - Ford | 78 | + 2 Voltes | 11 | 1 |
| 7 | 11 | Jackie Oliver | BRM | 77 | + 3 Voltes | 14 | |
| 8 | 17 | Sam Tingle | Brabham - Repco | 73 | + 7 Voltes | 17 | |
| NC | 19 | Peter de Klerk | Brabham - Repco | 67 | No classificat | 16 | |
| Ret | 2 | Jochen Rindt | Lotus - Ford | 44 | Bomba del combustible | 2 | |
| Ret | 10 | John Surtees | BRM | 40 | Motor | 18 | |
| Ret | 12 | Pedro Rodríguez | BRM | 38 | Pèrdua d'aigua | 15 | |
| Ret | 9 | Chris Amon | Ferrari | 34 | Motor | 5 | |
| Ret | 14 | Jack Brabham | Brabham - Ford | 32 | Direcció | 1 | |
| Ret | 3 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 31 | Caixa canvi | 6 | |
| Ret | 16 | John Love | Lotus - Ford | 31 | Encesa | 10 | |
| Ret | 15 | Jacky Ickx | Brabham - Ford | 20 | Encesa | 13 | |
| Ret | 18 | Basil van Rooyen | McLaren - Ford | 12 | Frens | 9 | |

## Altres

* Pole: Jack Brabham 1' 20. 0
* Volta ràpida: Jackie Stewart 1' 21. 6 (a la volta 50)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2011-11-23. [Consulta: 18 març 2010].
# Trishtimi i zonjës Shnajder

Trishtimi i zonjës Shnajder o Smutek paní Snajdrové (albanès: La tristesa de la senyora Schnajder) és una pel·lícula dramàtica romàntica albanesa-txeca dirigida per Piro Milkani i Eno Milkani. És una pel·lícula de forts elements autobiogràfics i inclou un repartiment de tres nacions: albanès-txec-italià. Es va estrenar el 2008 i va ser la presentació en albanesa de l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa d'aquest mateix any, però no va ser nominat.

## Argument

És l'any 1961 i un estudiant albanès (Nik Xhelilaj) de l'Acadèmia d'Arts Escèniques de Praga, juntament amb un grup d'estudiants txecs, està rodant la seva pel·lícula de postgrau en una fàbrica de motos, a la petita ciutat-mercat de Český Šternberk, a l'aleshores Txecoslovàquia. Procedent d'un país completament aïllat de la resta d'Europa, està fascinat per l'estil de vida, la societat i l'"exuberància eròtica" de la "joventut d'or" txeca, tot i que sent forts vincles amb la seva família a la seva terra natal. S'enamora d'una dona casada (Anna Geislerová), la dona d'un superintendent de policia (Paolo Buglioni) i està insegura sobre el seu futur.

## Repartiment

* Nik Xhelilaj com a Lekë Seriani
* Anna Geislerová com a Sra. Snajderová
* Tomáš Töpfer com a Director Piskácek
* Michele Placido com a Comte Jiri Sternberg
* Arta Dobroshi com a Ema
* Paolo Buglioni com a Sr. Snajder
* Kamil Kollarik com a Artur Zach
* Violeta Manushi

## Premis

Va participar en la secció oficial de la XXIX edició de la Mostra de València, en la que va guanyar el premi especial del jurat.

## Referències

* ↑ «"Trishtimi i zonjës Shnajder", në garën për cmimin Oskar» (en albanian). ALSAT.tv, 27-10-2008. Arxivat de l'original el June 15, 2011. [Consulta: 24 febrer 2011].
* ↑ «The Sorrow of Mrs. Schneider». Film affinity. [Consulta: 24 febrer 2011].
* ↑ La película israelí Los 7 días gana la Palmera de Oro en la Mostra de Valencia, Diario de Mallorca, 22 d'octubre de 2008

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Carlos Parra Mestre

Carlos Parra Mestre (Oliva, 22 de setembre de 1974), més conegut com a Carlos, és un pilotaire valencià, rest en la modalitat de raspall. A finals dels anys 90 se'l considerava el jugador més sòlid en la seua modalitat. Fou Campió Individual de Raspall el 1996 i 1998, i Campió per Parelles el 1998 i 2002. Es retira a finals de la dècada del 2000.
Llicenciat en Matemàtiques en la Facultat de Ciències Exactes de la Universitat de València, i professor d'institut des de l'any 2001.

## Referències

* ↑ «Carlos torna a vestir de blanc per a curar cicatrius». Superdeporte, 07-07-2019. [Consulta: 7 febrer 2021].
* ↑ gandia, salva talens carbó. «'Tengo fe en Salelles II; está preparado física y mentalmente para todo'» (en castellà), 04-12-2020. [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ gandia, s t c. ««Jugué pensando en mis hermanos y en mi madre y este triunfo va por ellos»» (en castellà), 15-07-2019. [Consulta: 24 febrer 2025].