OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Etienne-Alexandre Bernier

Etienne-Alexandre Bernier (francès: Étienne-Alexandre Bernier) (Daon, 31 d'octubre de 1762 - París, 1 d'octubre de 1806) fou un bisbe de l'església catòlica francesa.

## Biografia

Va participar en la Revolta de La Vendée després de l'exèrcit catòlic i real per donar suport espiritual als soldats.
Després d'acabar els estudis de teologia al col·legi d'Angers, va ser ordenat sacerdot i es va convertir, encara molt jove, en comissari de la parròquia de Saint-Laud d'Angers. Després de la Revolució Francesa, no va voler jurar jurament a la república imposada per la constitució civil del clergat, convertint-se així en un "sacerdot refractari".
Va participar en les guerres de la Vendée, després dels primers èxits, els vendeans van formar un consell superior per establir ordre i administració al departament insurgent i Bernier va formar part d'aquest consell. Es va sobrenomenar "apòstol de la Vendée".
L'"abat Bernier" (com el van anomenar els vendeans) va esdevenir aviat una figura molt important per a l'Exèrcit Catòlic i Reial: va donar bons consells als generals i va saber prestar-se a l'esperit militar sense fallar en les seves funcions de sacerdot.
Després del Gir de galerna, Bernier sempre va mostrar molta constància i fermesa: va continuar donant suport als soldats i li va inculcar coratge. Però després de la derrota final de Savenay, l'exèrcit va ser destruït i Bernier va romandre ocult a Bretanya.
Tot i això no va renunciar i va continuar incitant als vendeans a continuar la insurrecció, després va tornar a Poitou, i es va unir a l'exèrcit de François de Charette i després al de Stofflet, el qusl va tenir una gran admiració per Bernier i va acceptar sovint la seva consells.
Amb l'ascens al poder de Napoleó, volent tornar a connectar-se amb l'Església catòlica, va escollir Bernier com a representant francès. El papa Pius VII va enviar el mossèn Bartolomeo Spina (arquebisbe de Corint) i el teòleg mossèn Caselli a França per negociar amb el Primer Cònsol i Bernier, la negociació va acabar amb el Concordat de 1801 amb el qual es van restaurar tots els drets de l'Església, perduts amb la constitució civil del clergat.
El papa també va haver de reorganitzar les diòcesis franceses: a causa del cisma molts havien quedat sense capellans i bisbes, ja sigui perquè havien estat excomunicats o perquè havien estat assassinats, i el mateix Bernier va ser ordenat bisbe i li va ser encomanat per la diòcesi d'Orléans el 1802.
Durant un viatge a París, va caure malalt de febre biliar i va morir l'1 d'octubre de 1806. Bernier descansa avui al petit Cementiri del Calvari.
# Divers gauche

L'etiqueta Divers gauche (Diversa Esquerra, DVG) representa, a França, un tendència política sota el nom de la qual s'integren els candidats independents que representen l'esquerra però que no són membres de cap partit.
La qualificació «Sense etiqueta» ja no és admesa als arxius del Ministeri de l'Interior de França des de 2001, on nombrosos candidats i llistes es presenten com «sans étiquette» i són classificats com DVD «divers droite» o DVG «divers gauche» segons la seva tendència política.

## Referències

* ↑ «Web del Senat francès». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 21 novembre 2008].
# Arèola (botànica)

L'arèola és la característica distintiva de la família de les cactàcies i serveix per a identificar-la i distingir plantes suculentes semblants però que són d'altres famílies. Les arèoles són gemmes axil·lars altament especialitzades, zones meristemàtiques, clarament visibles i normalment apareixen com petites protuberàncies de colors clars o foscos, d'on sorgeixen grups d'espines.
El meristema que es troba a l'arèola dona origen a espines i, a la subfamília Opuntioideae, també gloquidis, petites espines que es desprenen i que constitueixen una forma de protecció extra. Una altra estructura que es produeix en el meristema areolar és el tricoma, que tenen diferents consistències. Finalment, però no menys important, el meristema areolar també dona origen a les flors en la majoria de les espècies de cactàcies, amb algunes excepcions notables.
Es creu que les arèoles van evolucionar per a adaptar-se al clima àrid del desert, quedant reduïdes a gemmes d'on sorgien fulles rudimentàries que, amb el temps, van passar a convertir-se en espines per protegir les plantes dels depredadors i la calor, així com per reduir la pèrdua d'aigua.
Alguns cactus no tenen espines en les arèoles, però en canvi presenten gloquidis, uns petits coixinets amb vellositats, pèls afilats i curts, molt difícils de treure quan es punxen a la pell. Altres els maquen espines i gloquidis, però tenen pèls llanosos exclusivament, tal com és el cas de les espècies del gènere Lophophora.

## Importància

Les arèoles representen una important modificació evolutiva per a aquestes plantes. Donen origen a les espines, que són el seu principal mitjà d'autodefensa i, a més, el fet que les espines sorgeixin d'elles en lloc de sorgir directament de la tija, proporciona un recobriment molt més efectiu que en altres plantes.
D'altra banda, les arèoles produeixen espines de molt diverses mides, en quantitat diferent i de tipus variat per a adaptar-se a les necessitats específiques de cada espècie. Una arèola típica pot tenir una o més espines centrals llargues i afilades, que serveixen com a defensa. Al voltant d'elles hi ha, sovint, nombroses espines radials (10 o més) més petites que sorgeixen de les vores de l'arèola i serveixen per donar ombra a la planta i retenir una mica d'aire fresc entre elles i la tija.
Viccionari
# Eritrasma

L'eritrasma és una infecció superficial de la pell que provoca taques (màcules) de pell marronosa i escatosa. És causada per Corynebacterium minutissimum, que forma part de la flora de la pell (els microorganismes que normalment estan presents a la pell) normal.
Hi ha dos tipus d'eritrasma: generalitzat i localitzat (interdigital i de plecs, com aixelles i engonals). No només es tracta d'un trastorn estètic desagradable, a més, semblaria que l'eritrasma disciforme pot ser un signe precoç de la diabetis mellitus tipus 2. L'eritrasma generalitzat és més freqüent en la diabetis mellitus tipus 2, on les lesions van més enllà de les zones del cos on la pell es frega. És prevalent entre els diabètics i els obesos, i en climes càlids; i s'agreuja amb roba oclusiva.
La presència d'eritrasma és aproximadament del 4% i és més probable que es trobi a les zones subtropicals i tropicals en comparació amb la resta del món. Es troba més comunament en afroamericans a causa de la pell més fosca i, tot i que ambdós sexes es veuen afectats, se sol trobar més freqüentment en els homes en les regions de la cuixa i la cama. Un gran contribuent a aquesta infecció és un sistema immunitari afeblit que ve amb l'envelliment, per tant, els ancians són més susceptibles a aquesta malaltia que els joves; això no vol dir que els joves no es vegin afectats. El perfil epidemiològic d'eritrasma queda parcialment sense resoldre.

## Diagnòstic

El diagnòstic diferencial de l'eritrasma inclou psoriasi, candidiasi, dermatofitosi i intertrigen. El diagnòstic es pot fer només a partir del quadre clínic. Tanmateix, una investigació senzilla de l'habitació fosca amb un llum de Wood també és útil per diagnosticar l'eritrasma.

## Referències

* ↑ «Erythrasma - American Osteopathic College of Dermatology (AOCD)». Arxivat de l'original el 2017-12-12. [Consulta: 6 novembre 2017].
* ↑ «Erythrasma». [Consulta: 6 novembre 2017].
* ↑ Tony Burns; Stephen Breathnach; Neil Cox; Christopher Griffiths Rook's Textbook of Dermatology. John Wiley and Sons, 2010, p. 5–. ISBN 978-1-4051-6169-5 [Consulta: 14 novembre 2010].
# Avet de la Baga d'en Solsona

L'avet de la Baga d'en Solsona és un avet que a causa de la seva grandària i la seva forma, declarat bé patrimonial del municipi de Guixers (Solsonès).
Es troba a 1.511 metres d'altitud, al vessant nord del cim de Santa Margarida en un bosquet d'un 60 avets grossos que creixen entre una pineda de pi roig.
Accés: s'hi arriba pel camí que mena de Montcalb a la Font del Pi.
Estat vital: en bon estat de conservació.
Amenaces: tala abusiva.

## Referències

* ↑ Pla Especial de Protecció del Patrimoni

## Bibliografia

* Guixé i Coromines, David; Rodríguez i Bilà, Montse; Rocaspana i Jové, Rafael. Arbres i arbredes singulars del Solsonès: catàleg dels arbres monumentals i singulars, arbredes i formacions vegetals d'interès natural. Solsona: Centre Tecnològic i Forestal de Catalunya, 2006. ISBN 8468957615.
# Brokedown Palace

Brokedown Palace és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Jonathan Kaplan el 1999, amb Claire Danes, David Newman, Kate Beckinsale i Bill Pullman

## Argument

Per celebrar la fi dels seus estudis secundaris, Alice (Claire Danes) i Darlene, la seva millor amiga, (Kate Beckinsale), decideixen fer un exòtic viatge. Als seus pares els han dit que se'n van a Hawaii, però, en realitat, se'n van a Bangkok. Sota el màgic i daurat sol de Tailàndia, les dues amigues es diverteixen en gran. Però aquesta idíl·lica situació es complica quan coneixen Nick (Daniel Lapaine), un guapo i seductor noi australià de qui s'encapritxen les dos. Quan Nick li demana a Darlene que passi la nit amb ell, l'extravertida Alice se sent gelosa i ressentida contra la seva amiga.

## Repartiment

* Claire Danes: Alice Marano
* Kate Beckinsale: Darlene Davis
* Bill Pullman: Hank Greene
* Jacqueline Kim: Yon Greene
* Lou Diamond Phillips: Roy Knox

## Crítica

* "Nova versió apòcrifa, i millor, de L'Exprés de Mitjanit. Amb un atractiu principi i un final bastant inesperat, amb una part central repetitiva (...) El millor, les actrius"

## Referències

* ↑ «Brokedown Palace». The New York Times.
* ↑ Augusto M. Torres, El País

## Enllaços externs

* Brokedown Palace - Lloc web oficial
# Escola pluralista

L'escola pluralista va ser una escola de filòsofs presocràtics que van intentar conciliar el rebuig de Parmènides al canvi amb el món aparentment canviant de l'experiència dels sentits. L'escola estava formada per Anaxàgores, Arquelau i Empèdocles. També es pot dir que va incloure els atomistes, Leucip i Demòcrit. Els pluralistes van rebutjar la idea que la diversitat de la natura es pugui reduir a un sol principi (monisme). Anaxàgores va plantejar que la natura contenia un nombre innombrable de principis, mentre que Empèdocles la reduïa a quatre elements (foc, aire, terra i aigua) que no es podrien reduir els uns als altres i que serien suficients per explicar el canvi i la diversitat.

## Referències

* ↑ «Pluralism - By Movement / School - The Basics of Philosophy» (en anglès). www.philosophybasics.com. [Consulta: 14 juny 2018].
# Amaranthus blitoides

Amaranthus blitoides, o amarant prostrat és una espècie de plata amarantàcia. Normalment fa fins a 60 cm d'alt però pot arribar a fer 1 metre. Floreix de l'estiu a la tardor.
És una planta nativa del centre i est dels Estats Units, però s'ha naturalitzat a tot arreu de la zona temperada incloent els Països Catalans.En alguns llocs es considera una planta invasora.
Les llavors d’Amaranthus blitoides es feien servir com aliment per a molts grups d'amerindis. Entre els zuñi, les llavors en un primer moment es van menjar crues però posteriorment es van fer cuites acompanyant el blat de moro negre en forma de boles.

## Referències

* ↑ UMich Ethnobotany
* ↑ Stevenson, Matilda Coxe 1915 Ethnobotany of the Zuni Indians. SI-BAE Annual Report #30 (p. 65)
* Everitt, J.H.; Lonard, R.L.; Little, C.R.. Weeds in South Texas and Northern Mexico. Lubbock: Texas Tech University Press, 2007. ISBN 0-89672-614-2

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* Scientific and Taxonomic Information
* Photo gallery
# Asahi Beer Hall

L'Asahi Beer Hall és un dels edificis de la seu d'Asahi Breweries situat a la riba del riu Sumida a Sumida. Va ser obra de l'arquitecte francès Philippe Starck i es va acabar el 1989. Es considera una de les estructures modernes més reconeixibles de Tòquio.
La forma de l'edifici és la d'un got de cervesa, dissenyat per a complementar l'edifici veí en forma de gerra de cervesa daurada que allotja les oficines.
Destaca per la Flama Asahi, una enorme estructura daurada a la part superior que representa tant el «cor ardent de la cervesa Asahi» com la seva espuma. La flama daurada de 360 tones va ser fabricada per constructors de vaixells i el seu interior està buit. A la Flama Asahi de vegades se l'anomena col·loquialment «el cagalló d'or» (kin no unko, 金のうんこ) i a l'Asahi Beer Hall com l'«edifici de caca» (unko-biru, うんこビル).

## Referències

* ↑ Bolstad, Max. «Asahi Beer Hall». Bento.com Architecture Review, 1998.
* ↑ «Ellipsis Guide:Tokyo:Super Dry Hall». Ellipsis. Arxivat de l'original el 12 febrer 1998.
* ↑ Graham M Thomas. SAGUS Vol 32: Tokyo: A new look at Tokyo, the world's greatest megatropolis.. Graham M Thomas, 30 desembre 2014, p. 85. GGKEY:LR4E1439GJS.
* ↑ Kristy Chambers. It's Not You, Geography, It's Me. University of Queensland Press, 1 octubre 2014. ISBN 978-0-7022-5303-4.
# Eritromicina

L'eritromicina, en anglès:Erythromycin és un antibiòtic macròlid (és a dir amb un anell macrocíclic de lactona) que té un espectre antimicrobià similar o lleugerament més ampli que la penicil·lina, i sovint s'usa en persones amb al·lèrgia a les penicil·lines. Per les infeccions al tracte respiratori té una millor cobertura d'organismes atípics, incloent micoplasma i Legionel·losis. És un compost molt difícil de produir per mètodes de síntesi.
Es produeix a partir d'una soca de l'actinomicet Saccharopolyspora erythraea.
Abelardo Aguilar, un científic filipí, va enviar algunes mostres de sòl a Eli Lilly l'any 1949. L'empresa Eli Lilly aïllà l'eritromicina del productes metabòlics de Streptomyces erythreus Lilly va patentar l'antibiòtic el 1953 que abans s'anomenava Ilosone (de la regió de les Filipines d'Iloilo on s'havien recollit les mostres de sòl.

## Formes disponibles

L'eritromicina es presenta en tauletes, càpsules d'alliberament lent, suspensions orals, solucions oftàlmiques, ungüents, gels i injeccions.

## Efectes adversos

Problemes gastrointestinals com diarrea, nàusea, dolor abdominal, i vòmits, són molt comuns. Altres efectes més seriosos són arrítmia i sordesa reversible. Més rara és la reacció d'al·lèrgia o altres efectes.

## Compostos derivats de l'eritromicina

* Mitemcinal
* Azitromicina / Zithromax / Zitromax / Sumamed
* Clarithromycin / Biaxin
* Roxithromycin / Rulid / Surlid / Roxid
* Telithromycin
* Dirithromycin / Dynabac
* Cethromycin
* Spiramycin
* Ansamycin
* Oleandomycin
* Carbomycin
* Tylocine

## Notes

* ↑ Weber FH Jr, et. al «Erythromycin: a motilin agonist and gastrointestinal prokinetic agent». American Journal of Gastroenterology, 88, 4, abril 1993, pàg. 485–90. PMID: 8470625.

## Referències

* British National Formulary "BNF 49" March 2005.
* Mims C, Dockrell HM, Goering RV, Roitt I, Wakelin D, Zuckerman M. Chapter 33: Attacking the Enemy: Antimicrobial Agents and Chemotherapy: Macrolides. In: Medical Microbiology (3rd Edition). London: Mosby Ltd; 2004. p 489

## Enllaços externs

* U.S. Patent 2,653,899 Arxivat 2008-05-13 a Wayback Machine.
* E.E.S. (Erythromycin Ethylsuccinate) Drug Information: Uses, Side Effects, Drug Interactions and Warnings at RxList
# Escola pública de Marata

L'Escola pública de Marata és una obra del municipi de les Franqueses del Vallès (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa rectangular. A la base hi ha un sòcol de paredat i al seu damunt se situen les grans finestres rectangulars de les cares laterals. Al damunt de cada obertura hi ha un fals arc sobreposat, fet de totxo vist, que té només funció decorativa. Hi ha una franja horitzontal que dona la volta a tot l'edifici i només s'interromp, aquest està fet amb els angles dels totxos fent una vent de dent de serra. L'edifici està cobert amb teulada a doble vessant, a la façana presenta un carener que combina línies horitzontals amb el triangle de la doble vessant. Davant la porta d'entrada hi ha un porxo limitat lateralment per dos pilars i cobert a tres vessants.

## Història

Les escoles es van construir l'any 1932 sota la direcció de l'arquitecte Manuel Raspall. Aquestes escoles tenen una gran similitud amb les escoles públiques del Pla de Llerona, del mateix arquitecte i repeteix els mateixos elements decoratius. Actualment, ambdues, estan en desús. Bohigas ha establert un subperíode dins el modernisme de Raspall, que ell anomena "barroquisme acadèmic" situat entre els anys 1921-1934. Pren aquest nom perquè pensa que Raspall retorna a formes barroc popular d'ornamentació plana, trets que es repeteixen en aquesta obra. És per aquesta raó que pensen que és més apropiat denominar l'obra com Bohigas i no com a modernisme.

## Referències

* 1 2
# Ascariosi

L'ascariosi o ascariasi és una helmintosi humana causada pel cuc nematode paràsit Ascaris lumbricoides. Probablement un quart de la població mundial n'està infectada, amb taxes del 45% a Amèrica Llatina i del 95% en parts d'Àfrica. És una de les helmintosis transmeses per terra que l'OMS inclou a la llista de Malalties tropicals desateses. L'ascariosi és particularment prevalent en zones tropicals i en zones d'higiene pobra. Altres espècies del gènere Ascaris també són paràsites i poden infectar animals domèstics. S'han identificat certs gens en poblacions humanes que poden fer que se sigui més susceptible a la infecció.
La infestació ocorre a través de la ingestió d'aliments contaminats amb excrements que continguin ous d'Ascaris. Les larves es desclouen a l'intestí arriben als pulmons i finalment migren al tracte respiratori. Des d'ell són reabsorbits i maduren a l'intestí arribant a fer 30 cm de llargada i s'ancoren a la paret intestinal.
Les infeccions normalment no presenten símptomes, però poden anar acompanyades d'inflamació, febre i diarrea i hi pot haver problemes seriosos si els cucs migren a altres parts del cos.

## Tractament

Els tractaments farmacèutics que maten aquests nematodes s'anomenen ascaricides i inclouen: mebendazole, piperazina, pirantel, albendazole, tiabendazole i oli de quenopodi.
També els corticoesteroides poden tractar els símptomes.
Els natius americans tradicionalment utilitzaven epazote (Chenopodium ambrisioides) de relativa eficàcia.

## Referències

* ↑ Berger SA, Marr JS. Human Parasitic Diseases Sourcebook. Jones and Bartlett Publishers: Sudbury, Massachusetts, 2006.
* ↑ «Neglected tropical diseases» (en anglès). World Health Organization. [Consulta: 25 agost 2018].
* ↑ Williams-Blangero S, VandeBerg JL, Subedi J, et al. «Genes on chromosomes 1 and 13 have significant effects on Ascaris infection». Proc. Natl. Acad. Sci. U.S.A., 99, 8, abril 2002, pàg. 5533–8. DOI: 10.1073/pnas.082115999. PMC: 122804. PMID: 11960011.
* ↑ «Medscape Log In». Arxivat de l'original el 2017-09-14. [Consulta: 23 desembre 2017].

## Enllaços externs

* R. López-Vélez, E. Martín Echavarría, J.A. Pérez Molina. «Guía de enfermedades infecciosas importadas» p. 52-54. Ministerio de Sanidad y Consumo, 2008.
# Eriçó de Brandt

L'eriçó de Brandt (Paraechinus hypomelas) és una espècie d'eriçó del desert originària de l'Orient Pròxim i Àsia central. L'eriçó de Brandt té aproximadament la mateixa mida que l'eriçó comú (un pes de 500–1.000 g i una llargada de 25 cm), però té unes orelles característicament grans, similars a les de l'eriçó orellut; i és un corredor molt més ràpid a causa de la seva lleugera protecció de pues (que tot i això, és més densa que la de l'eriçó orellut). A diferència de l'eriçó orellut, és predominantment nocturn i prefereix defensar-se enrotllant-se en una bola, tot i que també pot fer servir l'atac "saltador".
# Efecte Haldane

L'efecte Haldane és una propietat de l'hemoglobina descrita per primera vegada pel metge escocès, John Scott Haldane. La desoxigenació de la sang incrementa l'habilitat de l'hemoglobina per portar diòxid de carboni; aquesta propietat és l'efecte Haldane. Al revés, la sang oxigenada té una capacitat reduïda per transportar CO₂. És a dir incrementa l'afinitat de l'Hb per l'O₂, mentre disminueix l'afinitat de l'Hb per l'hidrogen i CO₂.
L'equació general de l'efecte és: H$^+$ + HbO₂ ⇌ H$^+$Hb + O₂; tot i que aquesta equació pot ser confusa, pel fet que reflecteix l'efecte Bohr. El significat d'aquesta equació es basa en el fet que l'oxigenació d'Hb promou la dissociació d'un ió H $^+$ de l'Hb, la qual cosa canvia l'equilibri de l'amortidor hidrogencarbonat en la formació de CO₂, per aquest motiu el CO₂ és alliberat dels glòbuls vermells.

## Carbamina

El diòxid de carboni pot unir-se amb grups d'amines, creant un compost carbamina. Els grups de les amina són capaços d'enllaçar-se amb les amines terminals, a les cadenes laterals dels residus d'arginina i lisina de l'hemoglobina. Això forma la carbaminohemoglobina, que és la major contribuent a aquest efecte Haldane.

## Importància clínica

En pacients amb problemes pulmonars, és probable que els pulmons no puguin incrementar la ventilació alveolar enfront de l'increment de la quantitat de CO₂ dissolt.
Això explica parcialment l'observació del fet que alguns pacients amb emfisema puguin tenir un pCO₂ elevat després d'un subministrament suplementari d'oxigen, àdhuc si el CO₂ es manté igual.

## Vegeu també

* Efecte Bohr

## Referències

* ↑ Lumb, AB (2000). Nunn's Applied Respiratory Physiology (5th ed.). Butterworth Heinemann. p. 227–229. ISBN 0-7506-3107-4.
* ↑ Hanson, CW; Marshall BE, Frasch HF, Marshall C (January 1996). "Causes of hypercarbia with oxygen therapy in patients with chronic obstructive pulmonary disease". Critical Care Medicine 24 (1): 23–28. doi:10.1097/00003246-199601000-00007. PMID: 8565533.
# Harris

«Harris» té aquests significats:
* Toponímia:
** Harris (Escòcia), illa de les Hèbrides Interiors
** Harris (Iowa), població dels Estats Units a l'estat d'Iowa
** Harris (Kansas)
** Harris (Minnesota), població dels Estats Units a l'estat de Minnesota
** Harris (Missouri), població dels Estats Units a l'estat de Missouri
** Harris Hill, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Nova York
* Biografies:
** Arthur Harris (1892 - 1984), Comandant en Cap del Comandament de Bombarders de la RAF durant la Segona Guerra Mundial
** Cyrus Harris (Pontotoc, Mississipi, 1817 - Mill Creek, Oklahoma, 1888), Governador dels chickasaw
** Devin Harris, jugador de bàsquet estatunidenc que
** Edwin Harris Colbert, (1905 – 2001), paleontòleg estatunidenc
** Ed Harris (Tenafly, Nova Jersey, 1950), actor i director de cinema estatunidenc
** Emmylou Harris (1947, Birmingham, Alabama), cantant, compositora i intèrpret de música country
** George Prideaux Robert Harris (1775 - 1810), naturalista de Tasmània, Austràlia
** LaDonna Harris (Temple, Oklahoma, c 1930), política comanxe
** Mary Harris (Irlanda, 1830 – 1930), agitadora sindical estaunidenca
** Mike Harris (1939–2021), pilot de curses automobilístiques sud-africà que va arribar a disputar curses de Fórmula 1
** Moses Harris, (1730 - 1788) entomòleg i il·lustrador anglès.
** Neil Patrick Harris (1973, Albuquerque, Nou Mèxic), actor estatunidenc
** Quentin Harris (1970, Detroit), productor de música i un discjòquei estatunidenc
** Quentin H. Harris (1977, Kilkes-Barre, Pennsilvània), jugador de futbol americà
** Paul Percy Harris (1868 - 1947), advocat a Chicago fundador de la Rotary International
** Reginald Harris (Bury, 1920 - Macclesfield, 1992), ciclista
** Richard Harris (Limerick, 1930 - Londres, 2002), artista irlandès
** Stanley Charles Harris (Londres 1884 - Barcelona 1909), futbolista anglès que jugà al FC Barcelona.
** Steve Harris (músic) (1956, Leytonstone, Londres), fundador, baix i compositor principal del grup de heavy metal Iron Maiden
** Thomas Harris, (1940, Jackson, Tennessee), periodista i escriptor estatunidenc en llengua anglesa
** Tomás Harris (Barri de Hampstead, Londres, 10 d'abril de, espia, pintor i historiador de l'art
* Miscel·lània:
** Harris Performance Products, empresa anglesa fabricant de motocicletes
** Olingo de Harris (Bassaricyon lasius), espècie d'olingo de Costa Rica
** Aligot de Harris (Parabuteo unicinctus), ocell rapinyaire
** Papir Harris I, papir egipci escrit en hieràtic