OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ètnia hui

Els hui (回族 en xinès) són un grup ètnic constituït per xinesos de cultura musulmana. Hui és la forma abreujada del nom complet "huihui". A la República Popular de la Xina, formen un dels 56 grups ètnics oficialment reconeguts. Hi ha uns dotze milions i mig de persones de l'ètnia hui, deu d'aquests a la Xina i la resta principalment al Kirguizstan i al Kazakhstan, on reben el nom de dungans.
Es concentren al nord-oest de la Xina (Ningxia, Gansu, Qinghai, Xinjiang), però n'hi ha a tot el país. La majoria dels hui són de cultura similar als han, però amb les diferències que suposa el pertànyer a l'islam (per exemple, dieta sense porc, una manera de cuinar diferenciada i unes arts marcials pròpies, és a dir "sino-musulmanes"). En el vestir, la diferència és que els homes porten un capell blanc i les dones un mocador al cap, i ocasionalment un vel.
Tot i que l'islam és la seva característica més significativa, des del 1949, en la definició oficial de l'ètnia hui no s'hi inclou altres grups també musulmans com els uigurs. I això malgrat que una part dels hui són descendents de uigurs sinitzats des del temps de l'Imperi Uigur.
El terme tradicional en xinès per a designar l'islam és huíjiào, (literalment 'la religió dels hui'), però actualment preval el terme 伊斯蘭教 (yīsīlán jiào en pinyin, [xinès tradicional], literalment 'religió de l'islam') 伊斯兰教 (xinès simplificat (l'usat a la gran part de la Xina continental)).
El 1880 van migrar al territori de l'Imperi Rus després de la derrota dels rebels contra els xinesos del nord-oest de la Xina.

## Referències

* ↑ Lozano Martín, Antonio M.; Rakiesheva, Botagoz «Identidad étnica y socio-lingüística: Conflictos multiétnicos en Kazajistán». Revista de Paz y Conflictos, 8, 2015, pàg. 135. Arxivat de l'original el 2017-09-13 [Consulta: 9 agost 2019]. Arxivat 2017-09-13 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Chuah, Osman «Muslims in China: the social and economic situation of the Hui Chinese». Journal of Muslim Minority Affairs, 24, 1, abril 2004, pàg. 155–162. DOI: 10.1080/1360200042000212133.
* Dru C. Gladney, "Ethnic Identity in China: The Making of a Muslim Minority Nationality (Case Studies in Cultural Anthropology)", 1997, ISBN 0-15-501970-8.
* Dru C. Gladney, "Dislocating China: Muslims, Minorities, and Other Subaltern Subjects", 2004, ISBN 0-226-29775-6.
* Dru C. Gladney, "Muslim Chinese: Ethnic Nationalism in the People's Republic". 1st ed. 1991; 2nd ed., 1996. ISBN 0-674-59497-5.
* "CHINA'S ISLAMIC HERITAGE" Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine. China Heritage Newsletter (Australian National University), No. 5, March 2006.
# Petit icosicosidodecàedre xato

En geometria, el petit icosicosidodecàedre xato o bé disicosidodecàedre xato és un políedre estelat uniforme, indexat com a U$_{32}$. Té 112 cares (100 triangles i 12 pentagrames), 180 arestes i 60 vèrtexs. El seu nucli d'estelació és un dodecàedre pentakis truncat. També s'anomena icosàedre holoxato, ß{3,5}.
Les 40 cares triangulars no xates formen 20 parells coplanars, formant hexàgons estelats que no són regulars. A diferència de la majoria de políedres xatos, té simetries de reflexió.

## Envolupant convexa

La seva envolupant convexa és un icosàedre truncat.
| Icosàedre truncat (cares regulars) | Envolupant convexa (Hexàgons isogonals) |

## Coordenades cartesianes

Les coordenades cartesianes dels vèrtexs del petit icosicosidodecàedre xato són totes les permutacions parells de
    (±(1-ϕ+α), 0, ±(3+ϕα))
    (±(ϕ-1+α), ±2, ±(2ϕ-1+ϕα))
    (±(ϕ+1+α), ±2(ϕ-1), ±(1+ϕα))
    on ϕ = (1+√5)/2 és la raó àuria i α = √3ϕ−2.

## Vegeu també

* Llista de políedres uniformes
* Petit icosicosidodecàedre retroxato

## Enllaços externs

* Weisstein, Eric W., «Small snub icosicosidodecahedron» a MathWorld (en anglès).
* Klitzing, Richard. «3D star small snub icosicosidodecahedron» (en anglès).
# San Juan

«San Juan» té aquests significats:
* Etnologia: San Juan (poble amerindi), tribu pueblo de llengua tewa
* Toponímia:
** Espanya:
*** San Juan de Aznalfarache, municipi andalús de la província de Sevilla
*** San Juan de Baños, monument visigot a la localitat de Baños de Cerrato al municipi de Venta de Baños, a la província de Palència (Espanya)
*** San Juan de Gredos, municipi castellanolleonès de la província d'Àvila
*** San Juan de Duero, conjunt monumental romànic de la ciutat de Sòria
*** San Juan de la Encinilla, municipi castellanolleonès de la província d'Àvila
*** San Juan del Molinillo, municipi castellanolleonès de la província d'Àvila
*** San Juan del Monte, municipi castellanolleonès de la província de Burgos
*** San Juan de la Nava, municipi castellanolleonès de la província d'Àvila
*** San Juan del Olmo, municipi castellanolleonès de la província d'Àvila
*** San Juan de los Panetes, temple de culte catòlic barroc a Saragossa, Aragó
*** San Juan de Plan, municipi aragonès de la província d'Osca
*** San Juan del Puerto, municipi andalús de la província de Huelva
*** San Juan de Rabanera, església romànica de la ciutat de Sòria
*** San Juan de la Rambla, municipi canari de l'illa de Tenerife, a la província de Santa Cruz de Tenerife
*** Alberite de San Juan, municipi aragonès de la província de Saragossa
*** Alcázar de San Juan, municipi castellanomanxec de la província de Ciudad Real
*** Almunia de San Juan, municipi aragonès de la província d'Osca
*** Arenas de San Juan, municipi castellanomanxec de la província de Ciudad Real
*** El Viso de San Juan, municipi castellanomanxec de la província de Toledo Real
*** Estepa de San Juan, municipi castellanolleonès de la província de Sòria
*** Hospital San Juan Evangelista, monestir/hospital de la ciutat de Burgos
*** Las Cabezas de San Juan, municipi andalús de la província de Sevilla
*** Navas de San Juan, municipi andalús de la província de Jaén
*** Paradinas de San Juan, municipi castellanolleonès de la província de Salamanca
*** Santiuste de San Juan Bautista, municipi castellanolleonès de la província de Segòvia
*** Villanueva de San Juan, municipi andalús de la província de Sevilla
*** Villarta de San Juan, municipi castellanomanxec de la província de Ciudad Real
** Amèrica Llatina:
*** San Juan (Puerto Rico), capital de Puerto Rico
*** Província de San Juan, província argentina
*** San Juan de la Frontera, capital de la província de San Juan (Argentina)
*** Riu San Juan (Argentina)
** Filipines:
*** San Juan (Leyte Meridional), municipi de la província de Leyte Meridional (Visayas Orientals), a l'illa de Leyte
*** San Juan (Metro Manila), ciutat de la Metro Manila, Regió de la Capital Nacional, a l'illa de Luzon
*** San Juan (Siquijor), municipi de la província Siquijor (Visayas Centrals), a l'illa de Siquijor
** Estats Units:
*** San Juan (Nou Mèxic)
*** San Juan (Texas)
* Miscel·lània: Clara Sanjuan i Rialp
# Ràfels

Ràfels és una vila i municipi de parla catalana de la Franja de Ponent, al Matarranya, declarada conjunt històric artístic. Assentat sobre la cresta d'un turó rocós, a 627 metres d'altitud, entre els rius Guadalop i Tastavins, el poble de planta triangular, amb les seves fortes portes i porxos, constitueix una de les imatges més espectaculars de l'urbanisme medieval hispà.

## Economia

La principal font econòmica és l'agricultura, tenint l'olivera i l'ametller com a exemples més importants. Lo poble resplendeix especialment a l'estiu, gràcies a les segones residències de tortosins, barcelonins, etc., que van a passar-hi les seves vacances.

## Patrimoni arquitectònic

Ràfels té una església parroquial del s. XIV, dedicada a la Mare de Déu de l'Assumpció s'alça en un extrem de la plaça Major, dissenyada en forma d'L, la qual els rafelsins anomenen de manera afectuosa, Assumpta, edifici que fou incoat Bé d'Interès Cultural l'any 1983. Mostra un disseny un xic hermètic, perquè es va aixecar amb la finalitat d'albergar-ne una altra anterior, tal com confirmen les troballes realitzades durant la consolidació del paviment amb l'aparició de centenars de tombes medievals. A la cornisa exterior sota el ràfec, hi ha nombrosos permòdols esculpits amb escultures que criden l'atenció (una granota, un Bafomet, un penis, etc.), que pregonen l'acció d'un metre d'obres que devia treballar per al Temple. Al costat meridional, hi ha una pedra exemplarment esculpida amb l'estrella d'Occitània, probablement extreta d'alguna toma d'un càtar mort a Ràfels. Rafels compta amb portals del s. XVII, a més d'un castell situat a l'extrem del poble.

## Societat

Ràfels és un poble que, per la seva singular ubicació, sobre un penya-segat fluvial, i la seva seguretat espacial, acompanyat per un recinte emmurallat, devia transmetre molta seguretat a algunes famílies d'occitans durant el segle xiii; els cognoms de determinades famílies actual pregonen un origen occità. Es diu que el jardí botànic que té la població, enfront del Molí de l'Hereu, és una iniciativa medieval de cultiu de plantes aromàtiques, de tradició occitana.
Les festes patronals són lo primer diumenge d'agost.

## Clima

Lo clima és mediterrani de tendència continental. Predominen los pins, matolls i d'altres espècies que es poden visitar al jardí botànic del poble.
La temperatura mitjana anual és de 12,6° i la precipitació anual, 450 mm.

## Referències

* 1 2 3 Cossetània edicions (Catalunya càtara) de Jesús Àvila Granados, pàg. 154/55 (ISBN 978-84-9034-233-6)
* ↑ «Gran Enciclopèdia Aragonesa, Ráfales». Arxivat de l'original el 2016-09-20. [Consulta: 16 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Ràfels Arxivat 2009-02-25 a Wayback Machine. (castellà)
# Glòria Cot

Glòria Cot (Reus, 1965) és una artista, crítica d'art i professora catalana.

## Trajectòria

Graduada en Arts Aplicades i Oficis Artístics. Pintura Mural (1993) a l'Escola de la Llotja, de Barcelona. Llicenciada en Belles Arts per la Universitat de Barcelona (1993). Doctorat; Educació de les Arts Visuals (1994-96), Universitat de Barcelona. Màster en Gestió i Dret Local (2005) un màster en Arqueologia Clàssica (2007). Durant el curs 1991-92 va obtenir una beca Erasmus a l'École Nationale Supérieure des Beaux Arts (París), on va tenir com a professors Christian Boltanski i Peter Halley. Paral·lelament a la seva activitat com a artista visual, Cot té una extensa trajectòria com a crítica d'art en revistes i diaris del país, que va des del 1986 fins al 2012, a més dels texts per a catàlegs. Com a docent ha treballat a les escoles d'art de Reus i Olot. Actualment, és professora titular de Dibuix Artístic i Color a l'EASD Llotja (Barcelona).
Inicia la seva activitat professional com a creadora el 1987. Participa en diverses mostres col·lectives. Entre els anys 1988 i 1990 fa les seves primeres mostres individuals a la Sala Lola Anglada de Barcelona. L'any 1995 inaugura a l'Escola Taller d'Art de Reus la mostra “No situar-se ni per atzar entre l'espasa i la paret”. Dos anys després rep el premi Beca Arts Plàstiques, de l'Ajuntament de Reus.
L'obra de l'artista s'ha d'entendre com un treball al límit, com un resultat d'un procés de recerca. És una obra hermètica que exigeix de l'espectador un procés similar al de l'artista en la seva creació.
Una obra molt important en la seva trajectòria ha estat “Palimpsest”, un treball integrat per quatre intervencions fetes a les biblioteques del Centre Georges Pompidou (París. 1992), de Catalunya (Barcelona, 1993), Casanatense (Roma, 1997) i Nacional de Lisboa, 1999), una espècie de joc artístic conceptual que va crear una sèrie de dibuixos geomètrics acompanyats de paraules, encants en els mateixos llibres dels quals havia tret mots.
El 2001 presenta “Nunc” a la Sala de Reus, que, tal com assenyala Albert Macaya, constitueix una nova reflexió sobre el temps. Aquest mateix any, presenta “Taxidèrmies”, a l'antic Ajuntament de Tarragona. El 2003 presenta a la Capella de Sant Roc, de valls, l'exposició “Indicible”. El 2004, presenta “U” al Museu d'Art Modern de Tarragona. La darrera de les mostres és “Témenos”, presentat a la Galeria Antoni Pinyol de Reus el 2007.

## Referències

* ↑ Salcedo Miliani, 2016, p. 34-35.
* 1 2 Salcedo Miliani, 2016, p. 36.
* ↑ Salcedo Miliani, 2016, p. 37.

## Bibliografia

* Salcedo Miliani, Antonio. Plural Femení. Dones artistes a les comarques de Tarragona. La consolidació 1951-1975. Tarragona: Diputació de Tarragona, 2016. ISBN 9788415264453.
# Inma del Moral

Immaculada del Moral (Madrid; 3 d'abril de 1974), més coneguda com a Inma del Moral, és una presentadora, actriu i model espanyola.

## Biografia

Al març de l'any 1998 es posa davant de les càmeres d'una televisió nacional Telecinco, al costat de Jordi Estadella per a presentar l'espai Perdona nuestros pecados, del que només es va emetre el primer programa. El seu salt a la popularitat es produeix de manera sobtada tan sols uns mesos després gràcies al programa d'humor de televisió El informal, a la mateixa cadena, presentat per Javier Capitán i Florentino Fernández, que aconsegueix unes elevades quotes d'audiència i acceptació per part del públic. En l'espai, Inma del Moral realitzava entrevistes insòlites i a vegades insolents a personatges de l'escena política, social i artística, a fi de provocar la reacció de l'entrevistat. Roman en l'espai entre 1998 i 1999, moment en el qual va ser substituïda per Patricia Conde.
Coincidint en el temps amb un romanç amb el periodista Pedro Ruiz, després de la seva sortida de Telecinco, és fitxada per Antena 3 per a presentar el late night El rayo (2000-2001), que roman uns mesos en pantalla.
Quant a la seva faceta com a actriu va participar en La mujer más fea del mundo (1999), de Miguel Bardem, i posteriorment ha intervingut a La familia... 30 años después (1999), de Pedro Masó, Marujas asesinas (2001), de Javier Rebollo, La marcha verde (2002) de José Luis García Sánchez, Tánger de Juan Madrid (2003) i las sèries de TV Un chupete para ella (2000-2001), amb Juanjo Puigcorbé i Obsesión (2005).
L'octubre de 2007 s'incorpora al programa Anda Ya de Los 40 Principales.
Després d'anys allunyada de la pantalla petita, el 2008 va tornar a La Primera de Televisió Espanyola, on el 21 de juliol va estrenar el programa de zàping La guerra de los mandos. El novembre de 2008 es posa en marxa la seva pàgina oficial en internet amb tots els seus treballs com a presentadora i actriu.
El 2016 va interpretar a Wanda a la sèrie “Cuéntame como pasó” de TVE.

## Premis i nominacions

Premis Godoy
| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2006 | Pitjor actriu | Locos por el sexo | Guanyadora |
| 2003 | Pitjor actriu de repartiment | La marcha verde | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Tele 5 aplaza la emisión de 'Perdona nuestros pecados' El País, 21 de març de 1998
* ↑ 20 Minutos. «Inma del Moral regresa a la televisión con un programa de zapping para el verano», 21-07-2008. [Consulta: 1r agost 2008].

## Enllaços externs

* Inma del Moral a ecoteuve.es
# Xinleqiunini (Sîn-lēqi-unninni)

Xinleqiunini o Sîn-lēqi-unninni (Accadi 𒁹𒀭𒌍𒋾𒀀𒅆 30-TI-ER$_2$ ) va ser un mašmaššu que va viure a Mesopotàmia, probablement en el període comprès entre el 1300 i el 1000 aC. Se'l té pel compilador de la versió més ben conservada de l'Èpica de Gilgamesh. El seu nom figura en el mateix text, un fet poc habitual per a les obres escrites en cuneïforme.
La seva versió és coneguda pel seu incipit, o primera línia "ša nagba īmuru" ("El que va veure el profund" o "El que va veure l'abisme"). Es desconeix fins a quin punt la seva versió és diferent dels textos anteriors. Tot i així, Andrew R. George argumenta que Xinleqiunini "va donar [L'èpica de Gilgamesh ] la seva forma definitiva i fixa”. Tigay reconeix que Xinleqiunini va canviar "la grandesa de Gilgamesh, des dels fets vers l'adquisició de coneixement", en el que es pot considerar un recurs literari de primer ordre. En el seu moment la narració en vers també es coneixia com a "sèrie Gilgamesh" (iškar Gilgāmeš ).
El pròleg presenta l'únic exemple de narració en primera persona de Xinleqiunini. La seva versió inclou la història del Diluvi d'Utnapishtim a la tauleta XI i, a la tauleta XII, el sumeri Gilgamesh, Enkidu i l'Inframón.
El nom de Xinleqiunini (Sîn-lēqi-unninni) significa "Sîn (el Déu de la Lluna) és aquell que accepta la meva pregària". De vegades també es transcriu, encara que amb menys probabilitat, com 'Sîn-liqe-unninni', que significa 'O Sîn! Accepta la meva pregària'. Diverses famílies Úruk dels períodes neobabilònic, aquemènida i selèucida van reivindicar Sîn-lēqi-unninni com el seu avantpassat, concretament aquelles que actuaven com a escribes i kalû, creant una mena de "dinastia d'intel·lectuals". Xinleqiunini pot haver estat una figura llegendària, amb una llista del primer mil·lenni aC que el descriu com "el savi conseller de Gilgamesh".

## Referències

* ↑ «ORACC – Sin-leqi-unninni». Arxivat de l'original el 2018-08-09.
* ↑ The Epic of Gilgamesh. reprinted. London: Penguin Books, 2003, p. ii, xxiv–v. ISBN 0-14-044919-1.
* ↑ Brandão, 2020, p. 136.
* ↑ George, Andrew R. Aramazd. Armenian Journal of Near Eastern Studies, 3, 1, 2008, pàg. 11 [Consulta: 12 setembre 2018].
* 1 2 Brandão, 2020, p. 137.
* ↑ Brandão, 2020, p. 27, 138.
* ↑ Brandão, 2020, p. 15, 139-140.
* ↑ Brandão, 2020, p. 24.
* ↑ FINK, Sebastian Classica et Christiana, 2013, pàg. 87–88. ISSN: 1842-3043 [Consulta: 23 juny 2022].

## Bibliografia

* Sin-léqi-unnínni. Ele que o abismo viu (en portuguès brasiler). 1. Autêntica, 2020, p. 320. ISBN 978-85-513-0283-5.

## Nota

* ↑ El pròleg tradicionalment atribuït a Sîn-lēqi-unninni es va trobar en un manuscrit anterior d'Ugarit.
# Fethi Nourine

Fethi Nourine (àrab: فتحي نورين) (Orà, 14 de juny de 1991) és un judoka algerià que és tricampió d'Àfrica. Nourine va ser suspès per la Federació Internacional de Judo durant deu anys, fins al juliol de 2031, arran de la decisió de no enfrontar-se a un judoka israelià als Jocs Olímpics d'Estiu de 2020.

## Trajectòria

Criat a Orà, Nourine va començar a practicar judo als set anys després de ser introduït a l'esport pel seu germà. El 2014 va guanyar en la categoria de 66 kg a l'Open d'Àfrica, superant a la final el seu compatriota Houd Zourdani. Va ser la primera medalla d'or d'Algèria del torneig. Es va convertir en campió d'Àfrica en la categoria 73 kg el 2018. Va conservar el seu títol l'any següent a Tunísia i aquell mateix any va participar en la Copa del Món al Japó. Va guanyar el seu primer combat, però després es va retirar del torneig, ja que es va negar a enfrontar-se al seu següent rival, el judoka israelià Tohar Butbul. El 2021 Nourine va tornar a guanyar el Campionat d'Àfrica de judo.
Un cop classificat per als Jocs Olímpics d'Estiu de 2020 de Tòquio, Nourine i el seu entrenador Amar Benikhlef van anunciar la seva retirada del torneig després de l'emparellament del sorteig contra l'israelià Tohar Butbul, el cap de sèrie número 5 del torneig. Nourine va declarar que el seu suport polític a la causa palestina li feia impossible de competir potencialment contra ell a la segona ronda. La Federació Internacional de Judo va anunciar les suspensions immediates d'ell i del seu entrenador el 24 de juliol de 2021. El setembre de 2021, Nourine i Benikhlef van ser sancionats durant deu anys.

## Referències

* ↑ «El judoka argelino Fethi Nourine se retira de los Juegos Olímpicos para no enfrentarse a un rival israelí» (en castellà). BBC News Mundo, 24-07-2021.
* ↑ «Judo Nourine Fethi - Tokyo 2020 Olympics» (en anglès americà). Olympic.com. Arxivat de l'original el 2021-07-17. [Consulta: 24 juliol 2021].
* ↑ Sam Goodwin. «Judo athlete sent home from Olympics after refusing to fight Israeli». au.sports.yahoo.com.
* ↑ Rédaction. «JUDO / Entretien avec un champion d'Afrique au parcours atypique / Fethi Nourine : "Je compatis pleinement à la douleur des familles endeuillées par le Covid-19"» (en francès). Planetesport. [Consulta: 24 juliol 2021].
* ↑ «Algerian judoka Fethi Nourine suspended and sent home for withdrawing to avoid Israeli». Japan Times, 24-07-2021. Arxivat de l'original el 26 July 2021. [Consulta: 24 juliol 2021].
* ↑ «AFRICAN SENIOR CHAMPIONSHIPS 2021». International Judo Federation. [Consulta: 14 setembre 2021].
* ↑ «Algerian judoka sent home from Olympics after refusing to face Israeli opponent». Metro, 24-07-2021.
* ↑ «Algerian judoka sent home from Olympics after refusing to compete against Israeli». The Guardian, 24-07-2021.
* ↑ «Algerian judoka suspended after quitting Olympics rather than facing Israeli opponent». Yahoo.
* ↑ «Algerian judoka Fethi Nourine suspended and sent home for withdrawing to avoid Israeli». The Japan Times, 24-07-2021. Arxivat de l'original el July 26, 2021. [Consulta: 24 juliol 2021].
* ↑ «Fethi Nourine and Amar Benikhlef: Disciplinary Sanctions». International Judo Federation.
# Günter Fürhoff

Günter Fürhoff (Essen, 6 d'octubre de 1947-Würzburg, 25 de gener de 2016) va ser un futbolista alemany que jugava en la demarcació de migcampista.

## Biografia

Encara que formava part de l'equip des de 1968, no va debutar com a futbolista en 1968 amb el Rot-Weiss Essen a les mans de l'entrenador Herbert Burdenski fins al 16 d'agost de 1969 en un partit de la Bundesliga contra el FC Bayern de Múnic. Va jugar en el club durant deu temporades —6 en la Bundesliga i 4 en la Regionalliga West. El seu únic títol com a futbolista ho va aconseguir en la temporada 1972/1973 quan va guanyar la Regionalliga West. El seu millor assoliment amb el club en primera divisió va ser un vuitè lloc aconseguit en la temporada 1975/1976. En 1978 es va ser traspassat al FV 04 Würzburg de la 2. Bundesliga. Va jugar en l'equip durant dos anys, retirant-se finalment com a futbolista en 1980.
Va morir el 25 de gener de 2016 en Würzburg als 68 anys després de sofrir un càncer de pulmó.

## Clubs

| Club | País | Any | Partits | Gols |
| Rot-Weiss Essen | Alemanya | 1968 - 1978 | 193 | 23 |
| FV 04 Würzburg | Alemanya | 1978 - 1980 | 69 | 9 |

## Palmarès
### Campionats nacionals

| Títol | Club | País | Any |
| Regionalliga West | Rot-Weiss Essen | Alemanya | 1973 |

## Referències

* 1 2 «Fußballer Günter "Nobby" Fürhoff ist tot» (en alemany). Bayerischer Rundfunk, 26-01-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-15. [Consulta: 28 gener 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador a footballdatabase
* Fitxa del jugador a weltfussball (en alemany)
# Vancouver (Washington)

Vancouver és una població dels Estats Units a l'estat de Washington. Es troba a la ribera nord del riu Colúmbia, davant per davant de la ciutat de Portland (a la ribera sud, a l'estat federal adjacent d'Oregon), És la seu del comtat de Clark (Washington). Segons el cens de l'1 de juliol del 2009 tenia 165.809 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Vancouver (aleshores amb 143.560 habitants) tenia 56.628 habitatges, i 36.298 famílies. La densitat de població era de 1.295,4 habitants per km².
Dels 56.628 habitatges en un 33,4% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 47,3% hi vivien parelles casades, en un 12,1% dones solteres, i en un 35,9% no eren unitats familiars. En el 27,6% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,3% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,5 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,06.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 26,7% tenia menys de 18 anys, un 9,8% entre 18 i 24, un 32,1% entre 25 i 44, un 20,6% de 45 a 60 i un 10,7% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 33 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 93,8 homes.
Entorn del 9,4% de les famílies i el 12,2% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes dintre del mateix estat federal de Washington, però no les adjacents de l'estat federal d'Oregon.

## Referències

* ↑ «All About Vancouver» (anglès), Ajuntament de Vancouver, Washington. [Accedit el 19-12-2020].
* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Vancouver». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 13 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Vancouver». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2010-08-20. [Consulta: 13 agost 2010].

## Vegeu també

* Vancouver, Canadà