OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emperador Ai de Tang

L'Emperador Ai de Tang (xinès simplificat: 唐哀帝) (Chang'an 892 - 908) va ser el darrer emperador de la Dinastia Tang. Novè fill de l'emperador Zhaozang, va regnar del 904 al 907.

## Biografia

L'emperador Ai, també conegut com emperador Zhaoxuan (昭宣帝), nascut Li Zuo (李祚), i amb el nom de família Li Zhu (李柷).Va ser el últim emperador de la dinastia Tang de la Xina. Li Zuo va néixer l'any 892, al palau principal de la capital imperial de Tang (Chang'an). Era fill de l'emperador Zhaozong, i de la Consort He, que també era la mare del fill gran.

### Imperi en declivi

Durant el regnat dels dos darrers emperadors, l'imperi ja estava en ple declivi, amb un govern en mans dels eunucs, els aixecaments dels camperols a gran escala,els conflictes amb els senyors de la guerra, les inundacions i la fam havien portat a l'imperi a la destrucció i al caos.
El control total del govern el tenia, el senyor de la guerra més poderós, anomenat Zhu Wen. L'anterior emperador, es va nomenar a Zhu Wen com ministre amb plens poders de l'Imperi Tang, Zhu va obligar l'emperador Zhaozong a traslladar la capital de Chang'an (l'actual Xi'an) a la residència de Zhu, a Luoyang. El 904 Zhu va fer assassinar l'emperador i tots els seus fills, a excepció d'un noi de 13 anys, Li Zuo que va regnar amb el nom d' Emperador Ai de Tang.
En el moment en què l'emperador Ai va prendre el tron, un dels cancellers era Liu Can que no era de família aristocràtica, i es va enfrontar amb els aristòcrates tradicionals. Liu va demanar a Zhu Wen que els aristòcrates majors havien de ser sacrificats per evitar que es resisteixin a l'acció de Zhu. L'any 905, en virtut d'edictes emesos en nom de l'emperador Ai, uns 30 d'ells van ser reunits a l'estació de Baima i van ordenar el seu suïcidi. Al voltant de la mateixa època, nou dels germans de l'emperador Ai, inclòs Li Yu, també van ser assassinats per ordre de Zhu.
Més tard i després d'acusar falsament l'emperadriu He, de col·laborar amb els contraris a Zhu, també va ser assassinada, i l'emperador Ai es va veure obligat a degradar-la pòstumament al rang de plebea. El 907 Zhu va fer abdicar al jove emperador i es va proclamar com a primer emperador de Liang posteriors.

## Referències i notes

* ↑ Lewis, Mark Edward. China's cosmopolitan empire : the Tang dynasty, 2009. ISBN 978-0-674-05419-6.
* ↑ En la lectura de les dades cal tenir en compte que segons les diverses fonts consultades hi pot haver diferències en la denominació dels emperadors, que com a mínim utilitzen tres nomenclatures: el nom de naixement, el nom de regnat o època i el nom pòstum o de temple.
* ↑ «The later liang dynasty (simplified Chinese: 后梁; traditional Chinese: 後梁; pinyin: Hòu Liáng)». [Consulta: 6 gener 2022].
* 1 2 «The Tang Dynasty, China's Golden Age of Poetry» (en anglès). [Consulta: 6 gener 2022].
* ↑ «Aidi | emperor of Tang dynasty | Britannica» (en anglès). [Consulta: 6 gener 2022].
# Edifici d'habitatges a la rambla Nova, 27 (Igualada)

L'Edifici d'habitatges a la rambla Nova, 27 és una obra modernista d'Igualada (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La façana presenta uns esgrafiats de tipus floral que recobreixen la part corresponent als dos últims pisos. El tema és una flor de lis voltada de línies corbes amb ramatges vegetals. A més d'aquesta decoració trobem també en aquest edifici, les portes decorades amb sanefes asimètriques pseudo-florals, així com esgrafiats en el sòcol de l'entrada. També és decorada la barana de l'escala obtenint un conjunt bastant remarcable. A destacar també la forja dels balcons i baranes del terrat.

## Història

Promotor de l'obra: Aleix Gabarró, comerciant.

## Referències

* 1 2
# Arpa làser

L'arpa làser és un instrument musical electrònic, en el qual les cordes d'una arpa convencional són substituïdes per un feix làser. El terme arpa làser va ser inventat per Bernard Szajner el 1981, que també va fer el primer disseny funcional,
Avui dia, segueix sent un instrument poc conegut, tot i que està augmentant la seva popularitat.

## Funcionament

Una arpa làser és generalment construïda utilitzant un sol raig làser, difonent la seva ona en una sèrie de raigs en paral·lel. Quan un raig és bloquejat, aquest és detectat per un fotodíode o una fotoresistència que estan connectats a una consola electrònica, activant així la nota indicada. Per reproduir el so, actualment s'utilitzen sintetitzadors, samplers o ordinadors, connectats tots ells a l'arpa. Els seus raigs poden ser de colors i allargar diversos metres, creant l'efecte de ciència-ficció que acompanya a la perfecció al so que produeix.
S'han desenvolupat nombrosos dissenys, incloent una versió MIDI inventada per Philippe Guerre i una altra recentment creada per Yan Terrien. Un model d'arpa làser de dos colors (verd per a les notes diatòniques, vermell per a les notes cromàtiques), va ser inventat per l'enginyer Maurizio Carelli el 2008.

## Història

Encara que el terme va ser creat per Geoffrey Rose a mitjans dels anys setanta, va ser el compositor francès de música electrònica, Bernard Szajner, qui la va patentar el 1981. Szajner el va veure l'invent ideal per unir música i espectacle. Hi ha certa controvèrsia pel que fa a la veracitat de l'invent: Jean Michel Jarre -compositor de bandes sonores èpiques- l'ha utilitzat en molts dels seus concerts i ha aixecat sospites sobre si realment els raigs produïen notes o era sobretot una parafernàlia circense. D'altra banda, hi ha aficionats a l'electrònica que proporcionen instruccions a Internet sobre com fabricar una arpa làser i els exemples semblen massa nombrosos perquè es tracti d'un engany.

## Seguretat

Per produir ones làser visibles en l'aire convencional cal un làser relativament poderós, depenent del tipus i disseny de l'instrument. No obstant això, cal un làser d'una potència considerablement més gran per obtenir uns resultats espectaculars. En qualsevol cas, hi ha uns làsers de determinades classes que són necessaris, que poden introduir un significant risc de dany a la pell i als ulls. Cal, per tant, utilitzar proteccions com guants i ulleres.

## Construcció

Es té un làser que encenem i apaguem a molt alta velocitat contra un mirall muntat sobre un motor que va canviant de posició de forma sincronitzada amb el làser, de manera que dona lloc a una sèrie de feixos de llum molt espectaculars (si el làser té la potència adequada i/o la llum ambient és apropiada). Si disposem d'una cèl·lula fotoelèctrica que detecti quan un dels feixos de làser ha estat interromput i veiem en quina posició està el làser en aquest moment, podem associar a cada posició del làser una nota musical, que s'envia per MIDI a un teclat o al ordinador, o podem també fer sonar amb un petit altaveu.
# Antifeixisme

L'antifeixisme és un moviment polític contrari al feixisme. L'antifeixisme s'associa amb la resistència política als països amb governs feixistes o nazis, tot i que també s'autodenominen antifeixistes aquells grups que des de la dècada dels anys 1970 s'han enfrontat, mitjançant la propaganda o la mobilització al carrer, als partits i grupuscles d'extrema dreta.
Per extensió, els antifeixistes contemporanis s'enfronten a qualsevol exercici d'autoritat o de discriminació com l'homofòbia, el sexisme, el racisme o la restricció de les llibertats civils.
L'antifeixisme no està circumscrit completament per una ideologia en particular, tot i que a vegades manté vincles amb organitzacions del moviment obrer, socialistes, anarquistes o comunistes. En l'àmbit de les persones activistes polítiques d'esquerra, l'antifeixisme ha servit de punt d'unió i col·laboració entre organitzacions marxistes-leninistes, anarquistes i militants no enquadrats en cap organització.

## Història

Un dels moviments antifeixistes més importants es va produir durant la Guerra Civil espanyola quan persones de nacionalitats molt diverses van lluitar amb les Brigades Internacionals contra l'exèrcit de Franco que s'havia alçat contra la Segona República. Després de la victòria de l'exèrcit colpista es va produir un moviment de resistència denominat maquis.
Durant la Segona Guerra Mundial, molts dels grans moviments de resistència davant l'ocupació nazi eren de caràcter antifeixista. Molts dels que van ser capturats pels nazis van ser empresonats i assassinats en camps d'extermini com Buchenwald o Dachau.

## Referències

* ↑ Fayos, Ester. «La Guàrdia Civil deté més d'una desena d'antifeixistes que protestaren contra un grup neonazi a Pego». Directa, 11-11-2020. [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ Pagès i Blanch, Pelai. «El maquis. La lluita armada contra el franquisme». El Temps, 04-10-2016. [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ Mariño, Henrique. «Manuela la Parrillera, la maquis que lo perdió todo menos su espíritu rebelde». Público, 12-11-2020. [Consulta: 13 novembre 2020].
* ↑ «10 històries sobre els catalans als camps nazis que hauries de saber». El Crític, 05-05-2020. [Consulta: 13 novembre 2020].
# Calochortus nuttallii

Calochortus nuttallii és una planta angiosperma vivaç del gènere Calochortus dins la família de les liliàcies, és una planta bulbosa endèmica de l'Oest dels Estats Units. És la flor estatal d'Utah.

## Distribució

És planta nativa de: Idaho, Montana, Wyoming, Dakota del Nord, Dakota del Sud, Nebraska, Nevada, Utah, Colorado, Arizona, i Nou Mèxic.

## Descripció

Calochortus nuttallii fa uns 15–45 cm d'alt i té les fulles linears. Al Parc Nacional del Bosc Petrificat es troba fossilitzada una forma amb els pètals grocs. Floreix a principi de l'estiu.

## Usos

Els amerindis com els hopi, havasupai, navajo, paiute, gosiute i ute consumien cuits els seus bulbs, llavors i flors. Avui dia és considerat un aliment de fam. Els hopi n'usaven les flors cerimonialment.
Es creu que els pioners mormons també consumien els bulbs com a darrer recurs si fallaven els seus cultius i que per això va ser designada oficialment flor estatal de Utah l'any 1911.
Calochortus nuttallii es cultiva com planta ornamental. Prefereix un sòl sorrenc i tolera les baixes temperatures.

## Galeria d'imatges

* prop de Kolob Canyon a Zion National Park, Utah.
* Pintura de Mary E. Eaton

## Referències

* ↑ Kew World Checklist of Selected Plant Families
* ↑ «Calochortus nuttallii» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 30 abril 2023].
* 1 2 Source: "Our State Flowers: The Floral Emblems Chosen by the Commonwealths", The National Geographic Magazine, XXXI (June 1917), p. 512.
* 1 2 «Calochortus nuttallii». Flora of North America. eFloras.org. [Consulta: 12 novembre 2007].
* ↑ Northern Arizona University: Petrified Forest Nat'l Park, Arizona. Yellow Sego Lilies (Calochortus nuttalli)
* ↑ NPIN: Calochortus nuttalli
* ↑ «Extension.usu.edu: Range Plants of Utah − Sego Lily». Arxivat de l'original el 2015-06-26. [Consulta: 6 octubre 2015].
* ↑ University of Michigan at Dearborn: Native American Ethnobotany of Calochortus nuttallii
* ↑ «Mariposa Lily (Calochortus nuttallii)». Native Wildflowers of the North Dakota Grasslands. Northern Prairie Wildlife Research Center. [Consulta: 12 novembre 2007].
* ↑ Chamberlin, R.V.. «The Ethno-botany of the Gosiute Indians of Utah». Memoirs of the American Anthropological Association Vol II, part 5. [Consulta: 12 novembre 2007].
* ↑ «Utah State Flower». Netstate.com. [Consulta: 12 novembre 2007].
* ↑ NPIN: Calochortus nuttallii
* ↑ «Calachotus nuttalli». Plants for a Future. [Consulta: 12 novembre 2007].

## Enllaços externs

* Lady Bird Johnson Wildflower Center, University of Texas, NPIN−Native Plant Information Network: Calochortus nuttallii
# Emperador Kameyama

L'emperador Kameyama (亀 山 天皇, Kameyama-Tennō, 9 de juliol del 1249 - 4 d'octubre del 1305) va ser el 90è Emperador del Japó, segons l'ordre tradicional de successió. Va regnar entre el 1260 i el 1274. Abans de ser ascendit al Tron de Crisantem, el seu nom personal (imina) era Príncep Imperial Tsunehito (恒 仁 亲王, Tsunehito-shinnō).
El nom "Kameyama" prové de la ubicació de la seva tomba. Va tenir altres noms com Kongō-gen (金刚源, El seu nom com a monjo), Zenrinji-dono (禅林 寺 殿, Literalment, "Senyor del Temple Zen", posseïa un temple zen a l'ala nord de la seva residència imperial).

## Referències

* ↑ Titsingh, Isaac. (1834). Annales des emepeurs du japon, pp. 255-261; Varley, H. Paul. (1980). Jinnō Shōtōki. pp. 232-233.
* ↑ Titsingh, p. 255; Varley, p. 232.

## Vegeu també

* Llista d'emperadors del Japó
# Edifici d'habitatges al carrer Major, 37 (Puigcerdà)

L'Edifici d'habitatges al carrer Major, 37 és una obra de Puigcerdà (Baixa Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta baixa i tres pisos. Façana de composició simètrica, amb obertures verticals. Les corresponents a les dues primeres plantes tenen balcons amb barana de ferro forjat. Amb l'alçada disminueix la importància de les balconades, que són més reduïdes.
Portada amb pilars i dovelles de marbre i escut a la clau. Finestral o antiga fornícula al damunt de la portada, també de marbre. Plantes baixes alterades. Ràfec de coronació.

## Referències

* 1 2
# Arpegiador

L'arpegiador és un element inclòs en alguns sintetitzadors i seqüenciadors (tot i que també se'n poden trobar com a aparells independents) i que reprodueix una seqüència de notes musicals (és a dir, un arpegi) basades en les notes que introdueix l'usuari, principalment mitjançant un teclat. Es pot crear un arpegi des d'un acord pitjant alhora les tecles convenients o bé crear una seqüència arpegiada, tocant les tecles l'una rere l'altra.
Aquests són alguns dels paràmetres més importants que cal tenir en compte a l'hora de programar convenientment un arpegiador:
* Direcció de les notes que es tocaran com a acompanyament (cap a octaves superiors del teclat, cap a octaves inferiors, una combinació de les dues, o fins i tot un recorregut aleatori);
* El rang d'octaves que abastarà l'arpegi reproduït;
* La velocitat (volum inicial) amb què aquestes notes es reproduiran;
* La durada de les notes;
* La possibilitat que l'arpegi es continuï reproduint indefinidament després de deixar de pitjar les tecles;
* El tempo amb què es reproduirà la seqüència de notes.
Es pot dir, doncs, que un arpegiador és un tipus molt concret de seqüenciador, si bé el seu mètode de programació és diferent.
Els arpegiadors foren elements constitutius de molts sintetitzadors fins a mitjans de la dècada de 1980, l'aparició de la música dance i els seus temes sovint basats en ràpides seqüències feu recuperar l'interès en els arpegiadors.
# Antiga Casa dels Sidera

L'Antiga Casa dels Sidera és una casa d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de tres plantes i coberta de doble vessant a façana situada al costat nord de la plaça. La façana és arrebossada i pintada, a excepcio de l'emmarcament de l'arcada de la planta baixa i els marcs dels balcons del primer i del segon pis.
Les obertures són rectangulars i, com la resta de cases de la plaça, té a la planta baixa una arcada, en aquest cas de mig punt rebaixada que comparteix pilastra amb la casa del costat, ja que les arcades de la plaça estan disposades de dues en dues. La volta de sota de l'arcada és plana i de bigues de formigó armat. Allà hi ha també la porta d'accés als pisos superiors i un portal metàl·lic.
Tant el primer com el segon pis contenen una finestra de recent factura i gairebé quadrada, de rajola i ciment, i un balcó amb barana de ferro i emmarcaments de pedra. El ràfec és de doble filera de rajola, una llisa i l'altra disposada en forma de dent de diamant.

## Història

Casa originaria del segle xviii i reformada als segles XIX i XX. A la llinda de la finestra del primer pis hi ha la data de 1760, una creu i el nom de Francesc Sidera.
Entre 1985 i 2005 s'ha reformat la finestra de la planta superior i s'ha obert una nova finestra al primer pis.
Els edificis que es conserven a la plaça són d'origen medieval, reformats durant els segles XV, XVI i sobretot durant els segles xviii i xix. Tot i que es conserven reminiscències medievals a les façanes com ara alguna finestra geminada o trevolada, escuts en relleu, inscripcions, etc., la majoria d'edificis són dels segles XVIII-XX amb tres o quatre plantes i la particularitat d'ésser suportades parcialment pels porxos i arcades. L'origen d'aquests porxos és comercial, d'antigues parades cobertes de tendals i estructures de fusta o pedra que s'acaben cobrint i edificant a sobre. Així passà a Vic i també a Girona, entre d'altres poblacions properes.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Antiga Casa dels Sidera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 setembre 2017].
# Atari ST

L'Atari ST va ser un ordinador domèstic/personal produït per l'Atari Corporation i venut entre 1985 i l'inici de la dècada del 1990. Oficialment, ST significa «Sixteen/Thirty-two» («Setze/Trenta-dues»), una referència als busos intern (32 bits) i extern (16 bits) del Motorola 68000. Va ser succeït pels models Atari TT i Falcon.

## Visió de conjunt

L'Atari ST va formar part de la generació de microordinadors de 16/32 bits basada en la UCP Motorola 68000, amb 512 KiB de memòria d'accés aleatori (o més) i unitats de disquet de 3½" per a emmagatzematge. Va ser semblant a altres màquines contemporànies que van usar el mateix microprocessador, tals com l'Apple Macintosh i el Commodore Amiga. Encara que el Macintosh hagi estat el primer ordinador àmpliament disponible a usar una interfície gràfica d'usuari (GUI), aquesta estava limitada a la pantalla monocrom d'un petit monitor encastat. Precedint el llançament comercial de l'Amiga en gairebé dos mesos, l'Atari ST va ser el primer ordinador venut amb una GUI totalment acolorida en mapa de bits, usant una versió del GEM de la Digital Research, llançada al febrer de 1985. Va ser també el primer ordinador domèstic amb una interfície MIDI integrada.
El ST va ser principalment un competidor per als sistemes Apple Macintosh i Commodore Amiga. Aquesta rivalitat entre plataformes freqüentment es reflectia entre els seus usuaris i era més prominent en la «Demoscene». Encara que no posseís els coprocessadors personalitzats de l'Amiga, que col·locaven aquesta màquina a l'estat de l'art per als mercats de vídeo i jocs electrònics, el ST era generalment més barat, tenia una UCP lleugerament més ràpida i un mode d'exhibició monocrom en alta resolució que ho feien ideal per a autoedició i CAD.
Gràcies a les seves portes MIDI encastades, va obtenir èxit entre músics aficionats i professionals com seqüenciador MIDI i controlador d'instruments musicals, sent usat en presentacions per grups tals com Tangerine Dream, Fatboy Slim i 808 State.
Encara que l'Atari hagi abandonat el mercat d'ordinadors, el sistema operatiu TOS es manté viu gràcies als diversos emuladors disponibles.

## Referències

* ↑ «The Future of Atari Computing» (en anglès). 'STart Magazine', desembre 1989. [Consulta: 23 juny 2006].
* ↑ «AmigaOS». [Consulta: 22 octubre 2007].
* ↑ «Atari Is Shipping 520 ST Computer». Special To The New York Times. The New York Times, 10-07-1985.
* ↑ «GUI Timeline». Arxivat de l'original el 2012-10-30. [Consulta: 10 juliol 2009].
* ↑ A.N.A.L.O.G. TCS #1 001 03/20/85 DRI SHIPS GEM - net.micro.atari - Google Groups

## Vegeu també

* Multiface

## Enllaços externs

* Núria Almiron. Els grans oblidats: Atari ST i Commodore Amiga Arxivat 2008-10-07 a Wayback Machine.
* Atari.org(anglès)
# Santi Moix i Sala

Santi Moix i Sala (Barcelona, 1960) és un pintor, escultor, dibuixant i gravador català.
Nascut a Barcelona, el 1974 es va establir a París per estudiar i, posteriorment, a Itàlia. El 1986 va viatjar a Nova York, al Japó –on va fer algunes exposicions– i, més endavant, a l'Àfrica –on va entrar en contacte amb el món de la ceràmica–. Va acabar establint-se a Nova York de manera permanent. Ha exposat als EUA, Suècia, Bèlgica, França el Japó i Espanya, i les seves obres s'han vist en exposicions col·lectives al Regne Unit, el Brasil i Alemanya, entre altres països.
Entre les seves obres, destaca una intervenció a l'església de Sant Víctor de Saurí, al Pallars. El 2022, Televisió de Catalunya va emetre un documental sobre la trajectòria de l'artista, amb el títol de Totes les criatures, dirigit per Xavier Puig.

## Referències

* 1 2 «Santi Moix». Arxivat de l'original el 2022-10-07. [Consulta: 7 octubre 2022].
* ↑ TV3. «Telenotícies - L'artista Santi Moix crea un mural ceràmic de 7 metres per a la galeria Marlborough». [Consulta: 7 octubre 2022].
* ↑ Digital, Pallars. «El retorn del pintor Santi Moix a Saurí, en un documental | Pallars Digital». [Consulta: 7 octubre 2022].
* ↑ «Santi Moix, la pintura como exploración» (en castellà). [Consulta: 7 octubre 2022].
# Emperador Xizong de Tang

L'Emperador Xizong de Tang (xinès simplificat: 唐僖宗) (Chang'an 862 - 888) va ser el 18è emperador de la Dinastia Tang. Va regnar des del 873. quan tenia 12 fins a la seva mort el 888.

## Biografia

Va néixer el 8 de juny de 862 a Chang`àn (l'actual Xi'an a la província de Shaanxi). Nascut amb el nom de Li Yuan, que més tard el va canviar per Li Xuan. Va ser el cinquè fill del seu predecessor Li Zhao l'emperador Yizong i de l'emperadriu Hui'an. Va morir a l'edat de 27 anys i el va succeir el seu germà gran, l'Emperador Zhaozong.
Va ser enterrat a Jinghling (situat al poble de Nanling, ciutat de Tiefo, comtat de Gan, Shaanxi).

### El poder dels eunucs

Com ja havia passat amb els sues antecessors, Li Yuan va arribar al poder gràcies a el paper dels eunucs dins la Cort, en el seu cas amb el suport especial de Tian Lingzi que controlava el govern, però amb una situació caòtica que va afavorir tot tipus de rebel·lions.
Xizong va ser cuidat per Tian Lingzi des que era un nen, i d'ell en depenia molt emocionalment. Un cop al poder, va anomenar Tian Lingzi com "pare" i li va donar el títol tinent de Zuojun. D'aquesta manera, les principals decisions de la dinastia van quedar en mans de l'eunuc.

### Taoisme

Durant el seu mandat el taoisme va tenir una presència destacada amb l'arribada a la Cort de Du Guangting (杜光庭) (850–933). Un sacerdot taoista i escriptor de ficció que va actuar com a conseller, redactor de decrets i comissionat pels rituals taoistes.

### Rebel·lions agràries

El seu regnat es va veure envaït per les grans rebel·lions agràries liderades per Wang Xianzhi i Huang Chao.
L'any 874 va començar una onada de revoltes camperoles, arran d'una terrible sequera, i també pels problemes derivats del comerç de la sal. La més important va ser la liderada per Huang Chao, que el 878 va marxar cap al sud i va saquejar Guangzhou i després va marxar cap al nord, on va prendre Luoyang a finals del 880 i Chang'an el 881. Encara que Huang Chao va intentar instal·lar un règim a la capital, es va mostrar cruel i inepte. Envoltat per exèrcits lleials i generals provincials, el 883 es va veure obligat a abandonar Chang'an i retirar-se a Henan i després a Shandong, on va morir el 884.
La dinastia va perdurar fins al 907, però l'últim quart de segle va estar dominat pels generals i els senyors de la guerra provincials. Amb la progressiva decadència del govern central als anys 880 i 890, la Xina es va desintegrar en una sèrie de regnes pràcticament independents. La unitat no es va restaurar fins molt després que es va establir la dinastia Song.

## Referències

* ↑ «Emperor Xizong of Tang». [Consulta: 15 novembre 2021].
* ↑ «百度百科_全球領先的中文百科全書». [Consulta: 15 novembre 2021].
* ↑ Lewis, Mark Edward. China's cosmopolitan empire : the Tang dynasty, 2009. ISBN 978-0-674-05419-6.
* 1 2 «China - The struggle for central authority | Britannica» (en anglès). [Consulta: 15 novembre 2021].
# Edifici d'habitatges del carrer Raval, 20

L'Edifici d'habitatges del carrer Raval, 20 és una obra de la Canonja (Tarragonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici d'habitatges estructurat de forma clàssica en baixos, planta noble i àtic.
S'hi afegí un entresòl per aprofitar la gran alçada dels baixos.
La façana està composta amb un estil molt propi dels edificis de l'època.
Destaca l'acabament amb una balustrada de pedra.

## Referències

* 1 2 3 4

## Enllaços externs

* «Edifici d'habitatges del carrer Raval, 20». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.