OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Harry Partch

Harry Partch (Oakland (California), 24 de juny de 1901 - San Diego (California), 3 de setembre de 1974) fou un compositor estatunidenc. Pioner de la música aleatòria, el microtonalisme i de la utilització no estàndard dels instruments musicals tradicionals, com la creació del kitara, Quadrangularus Reversum. Partch va ser una de les principals figures de l'avantguarda de la post-guerra. Però les principals influències de Partch provenen de les cultures orientals.

## Discografia
### Album

* The World of Harry Partch (Columbia Masterworks MS 7207 & MQ 7207, 1969, out of print) "Daphne of the Dunes", "Barstow", and "Castor & Pollux", conducted by Danlee Mitchell under the supervision of the composer.
* Delusion of the Fury (LP Columbia Masterworks M2 30576, 1971; CD Innova 406, 2001) "Delusion of the Fury", conducted by Danlee Mitchell under the supervision of the composer and "EXTRA: A Glimpse into the World of Harry Partch", composer introduces and comments on the 27 unique instruments built by him.
* Enclosure II (early speech-music works) (Innova 401)
* Enclosure V ("On a Greek Theme") (Innova 405)
* Enclosure VI ("Delusion of the Fury") (Innova 406)
* The Seventeen Lyrics of Li Po (Tzadik, 1995). ASIN B000003YSU.
* Revelation In The Courthouse Park (Tomato Records TOM-3004, 2003)

### Video

* Enclosure I (Innova 400, VHS) Four films by Madeline Tourtelot
* Enclosure IV (Innova 404, VHS) "Delusion", "Music of HP"
* Enclosure VII (Innova 407, DVD) "Delusion", "Dreamer", Bonus Album, "Revelation"
* Enclosure VIII (Innova 399, DVD) Four Films by Madeline Tourtelot: "Music Studio," "Windsong," "U.S. Highball," and "Rotate the Body in All Its Planes," with "The Music of Harry Partch" KEBS-TV documentary, "Barstow" and "Castor and Pollux".
* Musical Outsiders: An American Legacy - Harry Partch, Lou Harrison, and Terry Riley. Directed by Michael Blackwood. (1995)

## Bibliografia

* Blackburn, Philip (1998). Harry Partch: Enclosure III. Saint Paul: Innova. ISBN 096565690X.
* Gilmore, Bob (1998). Harry Partch, A Biography, New Haven: Yale University Press.
* Partch, Harry (1974). Genesis of a Music. New York: Da Capo Press. ISBN 030680106X.
* Partch, Harry (1991). Bitter Music: Collected Journals, Essays, Introductions and Librettos, Champaign: University of Illinois Press.

## Enllaços externs

* www.harrypartch.com
* Corporeal Meadows
# Panciu

La ciutat de Panciu (pronunciat en romanès: [ˈPant͡ʃju]) al comtat de Vrancea, a Romania, es troba al riu Şuşiţa, a la part sud de Moldàvia occidental, 30 km (19 mi) nord-oest de Focșani. Té una població aproximada de 7.600 habitants. Administra cinc pobles: Crucea de Jos, Crucea de Sus, Dumbrava, Neicu i Satu Nou.
La ciutat es troba a la part central-est del comtat, a la vora del riu Șușița. La regió és famosa pels seus vins blancs però també pels seus escumosos (blancs, negres i rosats).
L'escriptor Ioan Slavici va morir a Panciu el 1926 i va ser enterrat a l'ermita del Brazi Monastery.

## Fills il·lustres

* Stelian Isac
* Dan Nica

## Referències

* ↑ «Mănăstirea Brazi» (en romanès). arhiepiscopiabzvn.ro, 13-01-2015. [Consulta: 14 juny 2021].

## Enllaços externs

* Ajuntament de Panciu
# Alció del paradís capbrú

L'alció del paradís capbrú (Tanysiptera danae) és una espècie d'ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que habita els boscos del sud-est de Nova Guinea. S'alimenta principalment d'insectes, que captura a terra.

## Referències

* ↑ «Alció del paradís capbrú». Avibase - la base de dades mundial d’ocells. Avibase - la base de dades mundial d’ocells. [Consulta: 22 gener 2022].
* ↑ «Brown-headed Paradise-kingfisher» (en anglès). International Union for Conservation of Nature’s Red List of Threatened Species. [Consulta: 22 gener 2022].
# Alt de l'Atzevar

L'Alt de l'Atzevar és una muntanya de 1.650 metres situada a Vistabella del Maestrat (Alt Maestrat) i que esdevé el cim més elevat de la Serra de la Batalla.

## Referències

* ↑ «Sierra de la Batalla» (en castellà). [Consulta: 23 abril 2023].
# Alberto Casero Ávila

Alberto Casero Ávila (Càceres, 15 de novembre de 1978) és un polític espanyol pertanyent al Partit Popular, va ser alcalde de la població extremenya Trujillo, també ser senador espanyol i en l'actualitat és diputat al Congrés dels Diputats per la circumscripció de Càceres.
Va saltar a la primera línia informativa el 3 de febrer de 2022 quan, per un error, va votar telemàticament a favor de la convalidació del decret de Reforma Laboral proposat pel govern de Pedro Sánchez, quan tot el seu partit polític el va fer en contra. Sense el vot favorable d'Alberto Casero el decret no hauria aconseguit la convalidació.

## Referències

* ↑ Periódico, El. «Així és Alberto Casero, el diputat del PP que ha salvat la reforma laboral del Govern», 03-02-2022. [Consulta: 12 febrer 2022].
* ↑ Giménez, Ángel Alonso. «Alberto Casero va tardar 7 minuts en votar a favor de la reforma laboral i 6 en comprovar-ho», 11-02-2022. [Consulta: 12 febrer 2022].
# Aqüeducte d'en Guinard

L'Aqüeducte d'en Guinard és una obra de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un aqüeducte de les aigües de Dosrius, en el Fondo d'en Ginart en un camí que porta a la carretera dels Francesos.

## Referències

* ↑ «Aqüeducte d'en Guinard». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2016].
# Acadèmia Ranson

L'Acadèmia Ranson va ser una escola d'art fundada a París pel pintor francès Paul Ranson (1862-1909), qui va estudiar a l'Acadèmia Julian, el 1908.

## Història

Amb la prematura mort de Paul Ranson el 1909, l'Acadèmia va estar encapçalada per l'esposa del seu fundador, France Ranson. En primer lloc, es trobava en la rue Henri Monnier, al districte 9è i després es va traslladar al districte de Montparnasse, en la Rue Joseph Bara. Tant Maurice Denis com Paul Sérusier van impartir cursos, i Ker-Xavier Roussel, Félix Valloton, Édouard Vuillard, entre d'altres, van assistir, cosa que li va donar una bona reputació a l'acadèmia. Els estudiants permaneixien durant períodes que anaven d'una setmana a un any.
El 1914, es va quedar sense mestres a causa de la Primera Guerra Mundial, però l'Acadèmia Ranson va sobrevuire malgrat la disminució de l'assistència. Després de 1918, Maurice Denis i Paul Serusier estaven ocupats amb altres activitats, i es van fer càrrec nous professors, molts d'ells antics alumnes: Yves Alix, Gabriel Faure, Gustave Jaulmes, Paul Sérusier, Pablo Vera, Jules-Émile Zingg, Roger Bissière, Louis Latapie, Dimitrios Galanis, i Amédée de la Patellière.
De 1939 a 1944, durant la Segona Guerra Mundial, l'Acadèmia va romandre oberta només per a uns quants estudiants. Un cop acabada la guerra es va intentar reanimar l'acadèmia, i el 1951 es va reobrir amb nous professors, inclosos Roger Chastel, Marcel Fiorini, Lucien Lautrec, Gustave Singier i Henri Goetz però a causa de la manca de fons finalment es va tancar el 1955.

## Professors

* Yves Alix
* Roger Bissière (1923-1939)
* Roger Chastel (1951)
* Maurice Denis (1909-1919)
* Gabriel Faure
* Marcel Fiorini (1951)
* Henri Goetz (1951)
* Gustave Jaulmes
* Moïse Kisling
* Louis Latapie (1920-1927)
* Lucien Lautrec (1951)
* Frederick Litman (1934-1940)
* Charles Malfray
* Ker-Xavier Roussel (1908)
* Gino Severini
* Paul Sérusier (1908)
* Gustave Singier (1951-1954)
* Félix Vallotton
* Édouard Vuillard
* Jules-Émile Zingg

## Alumnes destacats

* Rudi Baerwind (1910-1982)
* Louise Bourgeois (1911)
* Jacques Boussard (1915-1989)
* Roger Chastel (1919)
* Jean Coulot (1953)
* Paul Éliasberg
* Alexandre Garbell (1923)
* Klinger
* Roger de La Fresnaye (1908)
* Louis Latapie (1908)
* Jean Le Moal (1935-1937)
* Frederick Litman (1932-1934)
* Alfred Manessier (1936)
* Étienne Martin
* Jacques Mennessons (1954-1955)
* Vera Pagava (1934-1939)
* Hans Reichel (1927-1930)
* Gaston-Louis Roux (1919-1922)
* Consuelo de Saint-Exupery
* Hans Seiler (1927-1930)
* François Stahly (1931-1939)
* Arpad Szenes
* Ferdinand Springer (1928)
* Maria Elena Vieira da Silva (1929)
* Nicolas Wacker (1928-1939)
* Princesse Fahrelnissa Zeid
* Zelman
* Joaquim Claret i Vallès (1909)
# Alt dels Bandolers

L'Alt dels Bandolers és una petita cadena de muntanyes de poca elevació que es troba a la comarca històrica de la Costera de Ranes, entre l'enclavament de Realenc de la Plana al municipi de Xàtiva i el terme municipal de Llanera de Ranes. L'Alt dels Bandolers és travessat per la carretera d'Alcúdia de Crespins a Enguera, emplaçament on hi havia l'antiga venta dels Bandolers.
En el mateix municipi de la Llanera, es conserven encara dos petits enclavaments anomenats “Canyada dels Bandolers“ i "Alt dels Bandolers", ambdós amb una extensió d'1,56 hectàrees.

## Referències

* ↑ El bandolerismo en el folklore popular.
* ↑ «Alt dels Bandolers». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Alberto Ponticelli

Alberto Ponticelli (Milà, 10 de juny de 1969) es un dibuixant de còmics.

## Biografia

Alberto Ponticelli, va néixer a Milà l'any 1969, des de petit es va interessar pel dibuix i va estudiar en una escola d'art i va guanyar un concurs de dibuixants de còmic novells el 1994, això li va permetre d'entrar al mon editorial dibuixant tres números de D-Generation. Amb Maurizio Rosenzweig va fundar Shok Studio, on va publicar les seves primeres obres dibuixant, algunes portades de Morgue, la sèrie Ragno, la minisèrie Egon i Dead Or Alive, aquestes dues últimes les va publicar l'any 1996, Dark Horse Comics USA per al mercat estatunidenc. En desaparèixer Shok Studio l'any 1997, va començar a treballar pel mercat estatunidenc. El 1999 va col·laborar amb Brian Michael Bendis a Sam and Twitch al mateix temps que dibuixava còmics per revistes com Heavy Metal.
L'any 2002, va iniciar les col·laboracions amb Marvel Comics dibuixant els còmics de Marvel Knights amb guió de John Figueroa, un altre de les col·laboracions fou l'adaptació al còmic de la pel·lícula Blade II amb guió de Steve Gerber. El salt al mercat franco-belga el va fer el 2003 quan va anar a Angoulème i va conèixer editors francesos com, Les Humanoïdes Associés, pels qui va dibuixar alguns àlbums de la sèrie Stellaire, Delcourt amb la sèrie Starlight, amb Giovanni Gualdoni als guions.

## Referències

* 1 2 3 Delcourt. «Ponticelli, Alberto» (en frances). BDGest. Home Solutions. [Consulta: 14 maig 2022].
* 1 2 3 «Alberto Ponticelli» (en angles). Lambiek. [Consulta: 14 maig 2022].
# Het verdriet van België

Het verdriet van België (La tristesa de Bèlgica) és una novel·la en neerlandès de l'escriptor belga Hugo Claus (1929-2008) que va parèixer el 1983, i que és considerada com una de les seves obres més destacades. Conta la història, parcialment autobiogràfica d'un jove flamenc que creix en una família petitburgesa que simpatitza amb el nazisme i col·labora amb l'ocupant alemany durant la Segona Guerra Mundial. Només de la versió original en neerlandès, del 1984 al 2000 es van vendre 364.000 exemplars. El 2013, a l'ocasió del 30è anniversari de la primera publicació del llibre, el filòleg Kevin Absillis conclou que la història queda rellevant no només com a crònica d'un episodi de l'època més ranci del nacionalisme flamenc i germanofil durant la guerra, però que és un mirall rellevant per a tothom.

## Pel·lícula

El 1994, la cadena pública belga BRTN va produir una minisèrie televisiva inspirada per la novel·la, dirigida per Claude Goretta segons un guió escrit pel mateix Hugo Claus.

## Traduccions

Ha sigut traduïda en una dotzena de llengües, tot i que encara no al català. Entre d'altres:
* anglès: The Sorrow of Belgium. 1990, traducció d'Arnold J. Pomerans.
* alemany: Der Kummer von Flandern, 1986, traducció de Johannes Piron.
* alemany: Der Kummer von Belgien, 2012, nova traducció de Waltraut Hüsmert, ISBN 978-3-608-93970-5
* castellà: La pena de Bélgica, 2011, ISBN 9788499087146
* francès: Le chagrin des Belges, 1983, traducció d'Alain van Crugten
* portuguès: O desgosto da Bélgica 1997, traducció d'Ana Maria Carvalho.

## Bibliografia

* Absillis, Kevin; Beeks, Sarah; Lembrechts, Kris; Georges. De plicht van de dichter: Hugo Claus en de politiek (El deure del poeta: Hugo Claus i la política (en neerlandès). Anvers: Ludion, 2013, p. 304. ISBN 9789085424598.

## Referències

* ↑ «Mor l'escriptor belga Hugo Claus després de practicar-li l'eutanàsia». El Punt Avui, 19 març 2008 (2008-03-19).
* ↑ Reynebeau, Marc «Het verdriet van Vlaanderen Historische beeldvorming in romans van Louis Paul Boon, Hugo Claus en Walter van den Broeck» (en neerlandès). Ons Erfdeel, vol. 28, 5-1985.
* ↑ Reynebeau, Marc «Alles van Hugo Claus. Het boek aller boeken (Tot d'Hugo Claus: El llibre dels llibres)» (en neerlandès). De Standaard, 16 desembre 2004 (2004-12-16).
* ↑ Absillis, Kevin «In 'Het verdriet van België' kan het hele volk zich herkennen (Al llibre La tristesa de Bèlgica tot el poble pot reconèixer-se)» (en neerlandès). De Morgen, 15 març 2013 (2013-03-15).
* ↑ «Het verdriet van België/The sorrow of Belgium» (en neerlandès). cinema.nl. [Consulta: 28 abril 2014].
* ↑ «Vertalingen/translations» (en anglès/neerlandès). Hugo Clauscentrum, Universitat d'Anvers. Arxivat de l'original el 31 de març 2014. [Consulta: 28 abril 2014].
# Aqüeducte de Silvi

L'aqüeducte de Silvi (o aqüeducte silvià, o aqüeducte mesencefàlic, o aqüeducte del mesencèfal o conducte mesencefàlic, o aqüeducte cerebral) és un conducte per al líquid cefalorraquidi (LCR) que connecta el tercer ventricle amb el quart ventricle del sistema ventricular de l'encèfal. Es troba al dors del mesencèfal cap a la protuberància i ventral al cerebel. L'aqüeducte cerebral està envoltat per una zona tancada de substància grisa periaqüeductal.
Va rebre el nom de Franciscus Sylvius.

## Referències

* ↑ Rubino, Jessica; Hogg, Jeffery. Neuroanatomy, cerebral aqueduct (Sylvian). Treasure Island, FL: StatPearls Publishing, 31 juliol 2020.
# Alcofoll

L'alcofoll són unes pólvores finíssimes de galena o de sulfur d'antimoni (estibnita o antimonita, Sb₂S₃), de sofre i de greix animal emprades per a protegir (antibiòtic) i maquillar els ulls, en especial "la ratlla" o contorn, però també les parpelles, les pestanyes i les celles. Sol ser negre però pot ser de color gris segons la seva composició. Usat des de fa prop de 4.000 anys, es tracta potser del primer antibiòtic sintetitzat per l'home.
Tradicionalment s'aplica mullant un bastonet en l'alcofoll, que després es fa lliscar entre les dues parpelles amb l'ull tancat, però sense estrènyer-lo, de manera que el contorn de dalt i d'avall es pinten alhora.
A Àfrica i a Àsia s'utilitza tradicionalment no només per estètica sinó perquè es considera una protecció per a les infeccions, en especial en deserts o indrets on és fàcil que hi entri pols. Així, és usat per homes i dones, i especialment és aplicat als nens. A Europa algunes dones l'usen com a maquillatge o bé usen llapis d'ulls, negre o d'altres colors, que pot ser o no complementat amb rímel o amb ombra d'ulls. En particular el negre als ulls és sovint usat per dones i homes que cerquen una estètica gòtica, punk, rock, etc.

## Cultura popular

A l'antic Egipte es creia que ennegrir els ulls protegia la vista de la lluminositat intensa del sol.
A l'Índia és comú posar alcofoll als nens pràcticament d'ençà que neixen, ja que existeix la idea que fa enfortir els ulls. A més, segons la cultura popular, els protegeix contra el mal d'ull.

## Vegeu també

* Pintallavis
* Esmalt d'ungles

## Referències

* ↑ Finding out Egyptian Gods' secret using analytical chemistry : biomedical properties of Egyptian black makeup revealed by amperometry at single cells. De Issa Tapsoda, Stéphane Arbault, Philippe Walter i Christian Amatore. Estudi publicat conjuntament per químics del CNRS, de la universitat Pierre-et-Marie-Curie (UPMC) i de l'Escola Normal Superior (ENS) de París, en col·laboració amb el Centre de Recerca i de Restauració dels Museus de França (C2RMF). 15 de gener de 2010. (anglès)
* ↑ Composition of eye cosmetics (kohls) used in Cairo, de A. Hardy, R. Walton i R. Vaishnav. Int J Environ Health Res. 2004 Feb;14(1):83-91. (anglès)
Viccionari
# Joana de Penthièvre

Joana de Penthièvre anomenada la Coixa, nascuda el 1319, morta el 10 de setembre de 1384, fou Duquessa de Bretanya, senyora de Mayenne, d'Avaugour, de l'Aigle i de Châtelaudren, comtessa de Penthièvre i de Goëllo, Vescomtessa de Llemotges; era filla de Guiu de Bretanya, comte de Penthièvre i vescomte de Llemotges, i de Joana, senyora d'Avaugour, i comtessa de Goëllo.

## Biografia
### Matrimoni i descendència

Es va casar el 4 de juny de 1337 amb Carles de Blois, nebot de Felip VI de França i va tenir:
* Joan I de Châtillon (1345 † 1404), comte de Penthièvre, vescomte de Llemotges.
* Guiu, enviat com a ostatge a Anglaterra, on va morir.
* Enric, mort el 1400.
* Maria (1345 † 1404), comtessa de Guisa, casada el 1360 amb Lluís I de Nàpols duc d'Anjou (1339 † 1384), comte del Maine, comte de Provençs i de Forcalquier.
* Margarida, casada el 1351 amb Carles de la Cerda († 1354), comte d'Angulema.
És en ocasió del seu matrimoni que el famós Bertrand du Guesclin es va donar a conèixer per primera vegada.

### Aspirant al ducat de Bretanya

Va fer valer per les armes els seus drets a la successió de Bretanya contra Joan II de Montfort, el seu oncle, espòs de Joana de Flandes, el que va donar lloc a la guerra de Successió Bretona. Esperonant al seu marit Carles de Blois, va refusar un compromís que hauria posat fi pacíficament a la guerra per un repartiment de Bretanya i que li hauria reservat la meitat nord. Per això Carles de Blois va atacar a Auray però hi va trobar la mort el 1364.
Després d'aquesta derrota, va haver de renunciar pel primer tractat de Guérande a la seva sobirania sobre Bretanya, tot conservant el titula ducal durant la seva vida.
El 9 dfe juliol de 1369 Joana va posar el vescomtat de Llemotges, que Du Guesclin havia alliberat del domini anglès, sota el control de Carles V de França, que li va retornar la investidura el mateix dia., i després li va confirmar el 13 de gener de 1380 per carta patent.; alguns diuen que el va recuperar des de 1371, de fet no en va rebre llavors més que alguns terrenys a Llemotges, lloc de la Motte, en resposta a la submissió del castell de Llemotges a Carles V).

### Fi de la seva vida

El 1379, mentre que Joan V se n'havia hagut d'anar a l'exili a Anglaterra, va rebre malament la notícia que el rei de França Carles V hagués volgut annexar Bretanya amb menyspreu dels seus drets i dels dels seus fills. Va ser al primer rang dels bretons que van cridar Joan V del seu exili anglès, i després el van acollir al seu desembarcament.
Després de la mort de Carles V de França, va signar el 15 de gener de 1381 el Segon tractat de Guérande pel qual va obtenir una renda substancial i la possibilitat per als seus hereus de recuperar el ducat si Joan V no tingués descendència. El problema de successió estava finalment regulat.
Va ser inhumada al cor de l'església dels germans Menors de Guingamp.

## Referències

* ↑ Des de 1331. Un segell de 1351, on és qualificada de duquessa de Bretagne i dama de Mayenne a la col·lecció Clairambault, a la Biblioteca Nacional de França, és descrit per Germain Demay, n° 1516.
* ↑ . Arch. Hist. 7, pàg. 331
* ↑ . AD64 E 632
# Acadèmia Romanesa

L'Acadèmia Romanesa (Academia Română, oficialment en romanès) és l'organisme oficial que vetlla per la cultura romanesa. Va ser fundat l'1 d'abril de 1866, amb la denominació de Societatea Literară Română (Societat Literària Romanesa). En 1867 esdevingué Societatea Academică Română (Societat Acadèmica Romanesa), i finalment, en 1879, Academia Română. D'acord amb els seus estatuts, el seu paper principal és el de conrear la llengua i literatura romanesa, establir la normativa ortogràfica de la llengua romanesa, estudiar la història nacional de Romania. Les seues publicacions amb més renom són Dicționarul limbii române ('Diccionari de la llengua romanesa'), Dicționarul explicativ al limbii române ('Diccionari explicatiu de la llengura romanesa'), Dicționarul general al literaturii române ('Diccionari general de la literatura romanesa'), Micul dicționar academic ('Petit diccionari acadèmic') i Tratatul de istoria românilor ('Tractat de la història dels romanesos'). L'Acadèmia compta amb 181 membres actius actualment.
# Aleksandr Aleksàndrovitx Kiríl·lov

Aleksandr Aleksàndrovitx Kiríl·lov (en rus, Александр Александрович Кириллов, nascut el 1936) és un matemàtic rus, conegut pel seu treball rus: Александр Александрович Кириллов la teoria de representacions de Grup de Lie. Kirillov va estudiar a la Universitat Estatal de Moscou on va ser alumne d'Israel Gelfand. Va ser professor en aquesta institució acadèmica fins a 1994, quan va ser nomenat professor titular a la Universitat de Pennsilvània.

## Publicacions destacades

* Kirillov, A. A.. Elements of the theory of representations. 220. Berlín, Nova York: Springer-Verlag, 1976. ISBN 978-0-387-07476-4.
* Kirillov, A. A. «Lectures on affine Hecke algebras and Macdonald's conjectures». Bull. Amer. Math. Soc. (N.S.), 34, 3, 1997, pàg. 251–292. DOI: 10.1090/s0273-0979-97-00727-1.
* Kirillov, A. A. «Merits and demerits of the orbit method». Bull. Amer. Math. Soc. (N.S.), 36, 4, 1999, pàg. 433–483. DOI: 10.1090/s0273-0979-99-00849-6.
* Kirillov, A. A.. Lectures on the orbit method. 64. Providence, RI: American Mathematical Society, 2004. ISBN 0-8218-3530-0. .

## Referències

* ↑ Marathe, Kishore. Topics in Physical Mathematics. Springer, 2010-08-18, p. 420–. ISBN 9781848829381 [Consulta: 10 agost 2012].
* ↑ Vogan Jr, David A. «Review: Lectures on the orbit method, by A. A. Kirillov». Bull. Amer. Math. Soc. (N.S.), 42, 4, 2005, pàg. 535–544. DOI: 10.1090/s0273-0979-05-01065-7.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Aleksandr Aleksàndrovitx Kiríl·lov» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* Aleksandr Aleksàndrovitx Kiríl·lov al Mathematics Genealogy Project.
# Aqüeducte de les Aigües a Vilanova i la Geltrú

L'Aqüeducte de les Aigües a Vilanova i la Geltrú és una obra de Castellet i la Gornal (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aqüeducte de l'aigua de Vilanova i la Geltrú, Príncep Alfons submergit en el pantà de Foix, aquest aqüeducte està fora d'ús, l'aigua circula per un altre lloc, quan fou construït aquest embassament inaugurat l'any 1929.

## Història

" ... por aprovechar un pequeño manantial situado cerca de Castellet ..."
"... formaron en 30 de agosto del 1855 una sociedad con la razón Samá - Raventós y compañía ..."
"Continuadas con infatigable perseverancia las obras por esta sociedad, diósse cima felizmente a tan importante empresa, celebrándose su buen éxito con magnificas fiestas en los dias 16, 17, 18 y 19 de enero de 1861 ..."
"El acueducto, que lleva el nombre del Príncipe Alfonso, que así se titulaba a la sazon el que hoy es rey de Espaá y cuya inauguración se autorizó por R.O. de 15 de enero de 1851, mide 17.000 varas; tienen 36 túneles, uno de 3.500 varas y otro de 2.000; 2 puentes de 18 varas de alto y 100 de largo el otro y dos sifones abiertos en peña viva, de 160 palmos de profundidad por 432 de extensión el uno y 102 palmos por 308 el otro."

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Aqüeducte de les Aigües a Vilanova i la Geltrú». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].