OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Escleromiositis

L'escleromiositis o síndrome de superposició PM/Scl és una malaltia autoimmunitària. Tot i ser una malaltia poc freqüent, és una de les síndromes de superposició més comunes vistes en pacients amb esclerodèrmia, juntament amb la malaltia mixta del teixit connectiu (MCTD, de l'anglès mixed connective tissue disease) i la síndrome de sintetasa. Els autoanticossos d'aquests pacients sovint són els anti-PM/Scl (anti-exosome).
Els símptomes que s'observen amb major freqüència són símptomes típics de la persona i de les malalties autoimmunitàries: el fenomen de Raynaud, artritis, miositis i esclerodèrmia. El tractament d'aquests pacients és similar al tractament per a malalties autoimmunitàries individuals, ja sigui immunosupressors o fàrmacs immunomoduladors.

## Referències

* ↑ Jablonska S. and Blaszczyk M. «Scleroderma overlap syndromes». Adv Exp Med Biol, 455, 1999, pàg. 85–92. PMID: 10599327.
* ↑ Mahler, M. and Raijmakers R. «Novel aspects of autoantibodies to the PM/Scl complex: Clinical, genetic and diagnostic insights». Autoimmunity Reviews, 6, 2007, pàg. 432–7. DOI: 10.1016/j.autrev.2007.01.013. PMID: 17643929.
* ↑ Jablonska S. and Blaszczyk M. «Scleromyositis: a scleroderma/polymyositis overlap syndrome». Clinical Rheumatology, 17, 1998, pàg. 465–7. DOI: 10.1007/BF01451281. PMID: 9890673.
# Asínaros

L'Asínaros (en llatí Asinarus o Assinarus, en grec antic Ἀσίναρος o Ἀσσίναρος) era un riu de la costa oriental de Sicília, que desaiguava a la mar de Sicília entre Abolla (prop de Siracusa) i Heloros, a la badia de Ballata di Noto, a uns 6 km al nord de la desembocadura del riu Heloros (modern Abisso).
En aquest riu es va produir la desfeta final de l'expedició atenenca a Sicília de l'any 411 aC, quan Nícies, amb les restes de l'exèrcit atenenc, es va rendir als siracusans i els seus aliats. Un monument, suposadament erigit pels siracusans per commemorar la victòria, es troba prop d'Heloros i una mica llunyà del riu Asínaros, que potser no tenia aquesta finalitat; els siracusans van instituir tanmateix un festival anomenat Asinària, segons Plutarc.
Correspon al modern riu Falconara, conegut també com a Fiume di Noto (el seu naixement és proper a la ciutat de Noto Vecchio, l'antiga Netum, i després passa per la moderna Noto).

## Notes

* ↑ Segons el Diccionari Grec-Català, p.366
* ↑ Segons Diodor de Sicília i Plutarc
* ↑ Segons Tucídides

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Asinarus». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 24 gener 2023].
# Energia de Zeeman

L'energia de Zeeman, o l'energia del camp extern, és l'energia potencial d'un cos magnetitzat situat dins un camp magnètic extern. El nom fa referència al físic holandès Pieter Zeeman, sobretot conegut per l'efecte Zeeman. En unitats SI, l'energia de Zeeman és
    $E_{\text{Zeeman}}=-\mu _{0}\int _{V}\,{\textbf {M}}\cdot {\textbf {H}}_{\text{Ext}}\,\mathrm {d} V$
on H$_{Ext}$ és el camp magnètic extern, M la magnetització local, i la integral es calcula sobre tot el volum del cos. Això és la mitja estadística (sobre el volum unitat d'un cos macroscòpic) corresponent a un Hamiltonià microscòpic per cada moment magnètic individual m que experimenta una inducció local B,
    $H=-{\textbf {m}}\cdot {\textbf {B}}$

## Referències

* d'Aquino, M, Phd thesis, http://wpage.unina.it/mdaquino/PhD_thesis/main/node16.html
* Hubert, A. and Schäfer, R. Magnetic domains: the analysis of magnetic microstructures, Springer-Verlag, 1998
# Mohammad Paziraei

Mohammad Paziraei (Azerbaidjan Oriental, 4 d'agost de 1929 - Teheran, març 2002) fou un lluitador iranià, especialista en lluita grecoromana, que va competir durant la dècada de 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla de bronze en la prova del pes mosca del programa de lluita grecoromana.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Mohamed Paziraie». [Consulta: 2 abril 2023].
* ↑ «International Wrestling Database». [Consulta: 2 abril 2023].
# Escut del Sudan del Sud

L'escut del Sudan del Sud, més aviat un emblema que no pas un escut heràldic, fou adoptat el juliol del 2011 després que aquest nou estat s'independenditzés mitjançant referèndum de la República del Sudan. Abans de la independència, el Sudan del Sud n'era una regió autònoma.
El disseny de l'emblema va ser aprovat pel gabinet del govern autònom del Sudan del Sud l'abril del 2011, havent estat prèviament aprovat per l'Assemblea Legislativa del Sudan del Sud el maig d'aquell any.
L'element principal és un pigarg africà amb les ales esteses, carregat d'un escut defensiu tradicional que porta acoblades al darrere una llança i una pala passades en sautor. L'ocell, comú a la major part de regions sud-sudaneses, és representat mirant cap a la destra i aguanta amb les urpes una cinta amb el nom oficial de l'estat en anglès: REPUBLIC OF SOUTH SUDAN ('República del Sudan del Sud') i, al damunt, el lema nacional, també en anglès: JUSTICE – LIBERTY – PROSPERITY ('Justícia – Llibertat – Prosperitat'). Aquest ocell de la família de les àguiles significa visió, força, resistència i majestat, mentre que l'escut i la llança simbolitzen la resolució del poble a l'hora de protegir la sobirania de la República; la pala al·ludeix al treball per tal d'alimentar el poble.

## Escuts utilitzats anteriorment

* Escut del govern autònom del Sudan del Sud (2005-2011)
* Escut no oficial (2005-2011)
El govern autònom del Sudan del Sud (2005-2011), encara sota administració sudanesa, feia servir un emblema consistent en l'escut del Sudan, representat per un ocell secretari, voltat per les inscripcions GOVERNMENT OF SOUTHERN SUDAN ('Govern del Sudan del Sud') i el seu acrònim GOSS.
En el procés de transició cap a la independència, algunes agències i oficines del govern autònom van utilitzar un altre emblema similar als escuts dels estats veïns de Kenya i Uganda, consistent en un escut tradicional africà amb els colors de la bandera del Sudan del Sud, amb dues llances acoblades passades en sautor. Aguantaven l'escut un ocell bec d'esclop i un rinoceront, drets damunt una terrassa amb la representació dels conreus locals i les aigües del Nil, amb el lema «Justícia – Igualtat – Dignitat» en anglès.

## Referències

* ↑ [«Govern de la República del Sudan del Sud – Símbols oficials (anglès)». Arxivat de l'original el 2012-04-29. [Consulta: 2 setembre 2011]. Govern de la República del Sudan del Sud – Símbols oficials (anglès)]
* ↑ Antics emblemes del Sudan del Sud, dins Skyscrapercity.com (anglès)

## Vegeu també

* Sudan del Sud
* Bandera del Sudan del Sud
* Escut del Sudan
# Esclerosi (medicina)

L'esclerosi (del grec sklerós, 'dur') en medicina és un enduriment de l'òrgan o teixit degut a un increment dels teixits conjuntius. L'esclerosi és, per tant, una malaltia que deriva d'una altra, no és una malaltia autònoma.
La malaltia acostuma a produir-se degut a un dany del teixit com a resultat d'inflamacions, problemes de perfusió o també processos d'envelliment. Igualment, també una malaltia autoimmunitària pot acabar en una esclerosi. La conseqüència és una producció incontrolada de teixit conjuntiu que ocasiona un enduriment. Els òrgans afectats s'endureixen i perden elasticitat.

## Exemples d'esclerosi

* Esclerosi lateral amiotròfica també anomenada esclerosi lineal o malaltia de Lou Gehrig, és progressiva, incurable i normalment mortal, afecta les neurones motrius
* Ateroesclerosi un dipòsit de greix a les arteries que les endureix
* Glomeruloesclerosi segmental focal ataca el sistema de filtratge dels ronyons (glomèruls), en infants adolescents i adults (on és una causa important de fallada dels ronyons
* Esclerosi múltiple o esclerosi focal, malaltia del sistema nerviós central.
* Cirrosi hepàtica
* Esclerosi sistèmica esclerodèrmia progressiva i sistèmica, una malaltia rara que afecta la pell i en alguns casos la sang i òrgans interns
* Osteoesclerosi condició on s'incrementa la densitat dels ossos
* Otosclerosi
* Colangitis esclerosant primària un enduriment del conducte biliar
* Esclerosi lateral primària afebliment muscular progressiu en els músculs voluntaris.
* Esclerodèrmia
* Esclerosi tuberosa una malaltia genètica rara que afecta diversos sistemes.
* Esclerosi en plaques o esclerosi disseminada, afecció crònica i progressiva del sistema nerviós causada per l'aparició de zones de desmielinització de la substància blanca, anomenades plaques.
* Esclerosi sistemàtica progressiva, manifestació generalitzada de l'esclerodèrmia.

## Referències

* ↑ Esclerosis
* ↑ http://www.nephcure.org/fsgs-facts.htm Arxivat 2009-06-02 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.medterms.com/script/main/art.asp?articlekey=25814 Arxivat 2011-12-09 a Wayback Machine.
Viccionari
# Edifici Gran Sol

L'Hotel Tryp Gran Sol, o simplement Gran Sol, és un hotel situat a la ciutat valenciana d'Alacant, a la rambla de Méndez Núñez. És un hotel de la marca Tryp Hotels pertanyent al grup hoteler Sol Meliá.
Amb les seues 31 plantes i els 96,9 metres d'altura, l'edifici Alonso s'erigeix com el tercer edifici més alt de la ciutat, per darrere de l'Estudiotel Alacant, també conegut com a Riscal (117 m), i del Residencial El Barco (111 m). El Gran Sol es caracteritza pels vistosos murals pintats en dues de les seues façanes, datats en 1968 i obra del pintor Manuel Baeza. A més, com que es troba emplaçat enfront del port d'Alacant, s'ha convertit, juntament amb el castell de Santa Bàrbara, en un element característic del panorama urbà de la ciutat d'Alacant.
L'hotel va acabar de construir-se l'any 1971 i va ser completament reformat en 2003. Compta amb 123 habitacions de quatre estreles i un restaurant en el pis 26.

## Referències

* ↑ «G archivos» (en espanyol europeu). [Consulta: 7 maig 2020].
* ↑ «Los gigantes de Alicante». [Consulta: 7 maig 2020].
* ↑ «Meliá culmina la adecuación del hotel Gran Sol a la demanda familiar y de ocio» (en espanyol europeu), 12-05-2016. [Consulta: 7 maig 2020].
# Making of (pel·lícula)

Making of (àrab: آخر فيلم, Āẖir Fīlm) és una pel·lícula de Tunísia dirigida el 2006 per Nouri Bouzid.
La pel·lícula va ser objecte d'una polèmica inicial durant la seva projecció i en aquell moment van circular àmpliament rumors de censura. Es va estrenar a França el 28 d'octubre de 2009.

## Argument

Bahta, a l'atur i amant del breakdance de 25 anys, és un personatge incòmode de pell però ple d'humor davant els contratemps de la seva vida. Un dia, opta per disfressar-se d'oficial de policia per burlar-se de «els tunisians mitjans resignats a viure pobrament». Buscat, és amagat per un grup islamista que intenta transformar-lo en un kamikaze.
Bouzid pinta el retrat d'una joventut frustrada dividida entre el desig de llibertat i les fuites ideològiques, però també llança una crida al modernisme i a qüestionar el lloc de l'islam en la societat moderna tunisiana.
Tres seqüències interrompen el progrés de la pel·lícula per permetre que el director i l'actor principal tornin al rodatge de la pel·lícula, d'aquí el títol extret del making-of.

## Repartiment

* Lotfi Abdelli: Bahta
* Afef Ben Mahmoud: Souad
* Fatma Ben Saïdane
* Helmi Dridi: Bilel
* Lotfi Dziri
* Foued Litaïem
* Majdi Smiri
* Tawfik Bahri
* Dorra Zarrouk

## Premis

Va guanyar el Tanit d'or al Festival de Cinema de Cartago de 2006. Al 20è Festival Panafricà de Cinema i Televisió de Ouagadougou, la pel·lícula va guanyar el premi a la millor interpretació masculina per a l'actor estrella, Lotfi Abdelli, i el premi al millor muntatge. També va participar en la XXVIII edició de la Mostra de València on va obtenir el Premi a la millor interpretació masculina i el Premi del Public.

## Referències

* ↑ Making of a Variety
* 1 2 3 Renaud de Rochebrune «Cinéma : danse avec les islamistes». Jeune Afrique, 1er novembre 2009, pàg. 107. ISSN: 1950-1285..
* ↑ Nouri Bouzid étreint le Tanit d'or, africine.org
* ↑ La película argelina 'La maison jaune' gana la Palmera de Oro de la XXVIII Mostra de Valencia, Las Provincias, 24 d'octubre de 2007

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a Dailymotion
# Escut del Timor Oriental

L'escut del Timor Oriental, més aviat un emblema que no un escut heràldic, fou aprovat el 8 de gener del 2007, en substitució del primer escut adoptat per la República Democràtica del Timor Oriental el 2002. Es basa en un disseny usat originàriament quan el país va declarar unilateralment la independència el 28 de novembre del 1975.
Es tracta d'un emblema circular de color blanc delimitat per dues circumferències concèntriques de traç vermell, dins les quals figura la denominació oficial de l'Estat en portuguès també en lletres vermelles: REPÚBLICA DEMOCRÁTICA DE TIMOR-LESTE, amb les sigles a la part de baix: R D T L.
L'escut pròpiament dit, situat al centre, és una representació estilitzada de la muntanya Ramelau, el pic principal del país, en forma de piràmide negra de costats corbats i una base amb tres puntes, perfilada de groc i amb una vora exterior vermella tot al voltant.
Els elements que componen l'escut són, començant per dalt, una estrella blanca de cinc puntes que irradia cinc raigs de llum per la part de sota cap a un llibre obert vermell perfilat de groc, situat damunt una roda dentada groga. A banda i banda del llibre, una panotxa de blat de moro i una espiga d'arròs, totes dues de color groc. A sota, un kalàixnikov gris per damunt d'una fletxa groga, i més avall un arc també groc.
Sota l'escut central, una cinta blanca perfilada de vermell on hi ha escrit en lletres majúscules també vermelles el lema nacional en portuguès: UNIDADE – ACÇÃO – PROGRESSO ('Unitat - Acció - Progrés').

## Escuts usats anteriorment

* Escut durant l'època colonial portuguesa (1935-1951)
* Escut durant l'època en què el Timor fou una província portuguesa (1951-1975)
* Bandera durant l'ocupació indonèsia, amb l'escut al mig (1975-1999)
* Escut durant l'ocupació indonèsia, amb l'escut al mig (1975-1999)
* Primer emblema de la República Democràtica del Timor Oriental (2002-2007)

## Vegeu també

* Bandera del Timor Oriental

## Enllaços externs

* Heraldry of the World – Escut del Timor Oriental (anglès)
* Hubert Herald – Escut del Timor Oriental (anglès)
# Anna Uddenberg

Anna Uddenberg (Estocolm, 1982) és una artista sueca.

## Vida i obra

Uddenberg va estudiar a la Royal Academy of Fine Arts d'⁣Estocolm (2006–2011) i a la Städelschule de Frankfurt (2009).
Les seves escultures estan fetes amb materials tàctils com la imitació de pell, polièster, corretges de motxilla, pells decoratives o fusta. Són especialment conegudes les obres que mostren cossos de dones absurdament retorçats, generalment en postures seductores i sobresexualitzades amb una anatomia femenina exagerada. Els seus treballs aborden qüestions de cos i gènere en temps de representació mediàtica i cultura de consum. Treballa amb l'aparença de perfecció i superfícies tàctils i, per tant, qüestiona els rols de gènere estereotipats.
Uddenberg viu i treballa a Berlín.

## Premis

* 2022: Premi Héctor
* 2023: Premi Overbeck d'Arts Visuals

## Exposicions individuals

* 2023/24 Anna Uddenberg — Premium Economy, Kunsthalle Mannheim
* 2021 BIG BABY, Kraupa-Tuskany Zeidler, Berlín
* 2019 Power Play, Bundeskunsthalle, Bonn
* 2015 Anna Uddenberg + Nicolas Ceccaldi, Fundació MEGA, Estocolm
* 2013 Booty Dummy Demo, Dold Projects, Sankt Georgen im Schwarzwald
* 2012 Casting Couch Expo, Konstmonter Odenplan de SL, Estocolm
* 2011 Truly Yours, Galleri Mejan, Estocolm

## Exposicions col·lectives

* 2021 Tense Conditions, Staatsgalerie Stuttgart
* 2021 Supernatural. Sculptural Visions of the Body, Kunsthalle Tübingen
* 2020 Crack Up - Crack Down, Ujazdowski Castle Centre for Contemporary Art, Warschau
* 2019 Der montierte Mensch, Museum Folkwang, Essen

## Evidència individual

* ↑ «Anna Uddenberg zum Gallery Weekend: Riesenschnuller statt Rimowa-Koffer» (en alemany). Der Tagesspiegel Online. ISSN: 1865-2263.
* ↑ «Anna Uddenberg - participants». Berlin Biennale. [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ der-entschleunigte-blick. «Die Spiele der Macht – Aktuelle Werke von Anna Uddenberg zwischen Verführung und Klischee, zwischen Rollenmuster und Repräsentation | der entschleunigte Blick» (en alemany). [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ «Anna Uddenberg erhält Hectorpreis 2022 | Kunsthalle Mannheim». [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ «Anna Uddenberg - Overbeck-Gesellschaft – Kunstverein Lübeck» (en alemany). [Consulta: 20 novembre 2024].
# Escocès de l'Ulster

L'escocès de l'Ulster (en escocès: Ulstèr-Scotch, en irlandès: Albainis Ultach) és el dialecte de l'escocès parlat a algunes parts de la regió irlandesa d'Ulster. Generalment és considerat com un dialecte o grup de dialectes de l'escocès, tot i que organitzacions com l'Ulster-Scots Language Society i l'Ulster-Scots Academy el consideren una llengua per dret propi, i l'Ulster-Scots Agency i l'antic Departament de Cultura, Arts i Lleure han utilitzat el terme Ulster-Scots language.

## Referències

* ↑ Gregg, R. J.. The Scotch-Irish Dialect Boundaries in Ulster. Londres: Athlone Press, 1972.
* ↑ Macafee, C. Lowland Sources of Ulster Scots. Belfast: Cló Ollscoil na Banríona, 2001, p. 121.
* ↑ Harris, J. Phonological Variation and Change: Studies in Hiberno English, 1985, p. 15.
* ↑ «Language». The Ulster-Scots Language Society. [Consulta: 3 gener 2022].
* ↑ «An Academy established and the task begun: A report on work in progress». Ulster-Scots Academy. [Consulta: 3 gener 2022].
* ↑ «An introduction to the Ulster-Scots Language». Ulster-Scots Agency. [Consulta: 3 gener 2022].
* ↑ «Strategy to Enhance and Develop the Ulster-Scots Dialect, Heritage and Culture 2015–2035». Department of Culture, Arts and Leisure (Northern Ireland), 03-10-2015. Arxivat de l'original el 3 d’octubre 2015. [Consulta: 3 gener 2022].
# Edifici Llibreria La Rambla

L'Edifici Llibreria La Rambla o Casa Doctor Aleu és una obra modernista de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos. Està molt proporcionat, molt equilibrat en les plantes i el coronament superior. És gairebé simètric, i representa un edifici fortament individualitzat a la Rambla. La seva façana és de tipologia clàssica, com altres edificis del passeig, per la qual cosa s'adapta perfectament a l'entorn. El gran compromís compositiu que comportava, donat el veïnatge amb el Banc d'Espanya, es va resoldre perfectament.

## Història

El 1927 s'acabaren les obres de construcció.
L'any 1975 va haver-hi un intent, fracassat, de demolició.

## Referències

* 1 2 3
# Enganyapastors bigotut

L'enganyapastors bigotut (Eurostopodus mystacalis) és una espècie d'ocell de la família dels caprimúlgids (Caprimulgidae) que habita els boscos de l'est d'Austràlia i Nova Guinea oriental.

## Taxonomia

Ha estat considerada la subespècie nominal d'una espècie que inclouria també exul i nigripennis. Aquestes últimes però s'han separat com a espècies diferents arran les publicacions de Cleere (2010) i Dutson (2012)

## Referències

* ↑ Nigel Cleere. Nightjars, Potoos, Frogmouths, Oilbird, and Owlet-nightjars of the World (WILDGuides). Princeton University Press 2010. ISBN 1903657075
* ↑ Guy Dutson. Birds of Melanesia: Bismarcks, Solomons, Vanuatu, and New Caledonia (Princeton Field Guides). Princeton University Press. 2012. ISBN 0691153507
# Anniken Huitfeldt

Anniken Scharning Huitfeldt (Bærum, Noruega, 29 de novembre de 1969) és una historiadora i política noruega. Membre del Partit Laborista noruec és ministra d'Afers Exteriors del govern Støre d'ençà del 14 d'octubre de 2021. Va ser anteriorment ministra d'Infància i Igualtat del 2008 al 2009, ministra de Cultura del 2009 al 2012 i després ministra de Treball i Inclusió Social del 2012 al 2013.

## Biografia

Anniken Huitfeldt nasqué a Bærum, una ciutat important del comtat d'Akershus, el 29 de novembre de 1969 al si d'una família benestant. Filla del procurador Iver Huitfeldt (1943–) i de Sidsel Scharning (1940-1990), és alhora neboda del polític Fritz Huitfeldt i néta del jutge Otte Huitfeldt. Huitfeldt es va criar al poble de Jessheim.
Va estudiar història i ciències polítiques à la Universitat d'Oslo, i s'hi va diplomar el 1996. Durant aquell període universitari milità, sobretot a la Lliga dels joves laboristes. En 2000-2001, va ser vicepresidenta de la Unió internacional de la Joventut Socialista.

## Referències

* 1 2 3 4 "Anniken Huitfeldt" (en noruec).
* ↑ «Huitfeldt» (en noruec). Store norske leksikon [Consulta: 1r abril 2014].
# Escola Arrels-Esperança

L'Escola Arrels-Esperança és una escola concertada situada al barri de Sant Mori de Llefià (Llefià) de Badalona on s'imparteix educació infantil, primària i secundària. Forma part, juntament amb l'escola Arrels-Blanquerna, de les Escoles Arrels.
L'escola va ser fundada el 1960 per Delfina Hervás Rodríguez amb el nom Nostra Senyora de l'Esperança en un local del carrer de Quevedo. Ben aviat l'escola va rebre més sol·licituds i el 1972 va ampliar-se instal·lant-se en un nou edifici al carrer de Provença, 7. El mateix any es va incorporar a la direcció el fill de la fundadora, Joan Masó Hervás, i el 1979 també Rosa Bové. Posteriorment, el 2008, va assumir a direcció Joan Masó Bové. El 2011 el centre va celebrar el 50è aniversari de l'escola.
Una de les característiques principals del centre és l'ús d'Internet i els recursos digitals per a l'aprenentatge dels alumnes, així com la comunicació amb les famílies. L'escola fou pionera en la pràctica del korfbal a Catalunya, així com en la implantació de les noves tecnologies a l'aula, i en la introducció del xinès a dins del programa educatiu obligatori, la primera escola de ciutat en incloure una assignatura per impartir aquest idioma entre els seus alumnes.
L'escola ofereix tres línies de llar d'infants, quatre de parvulari i primària i tres de secundària. L'altre centre Arrels es troba també a Badalona, concretament al barri de la Morera: Arrels-Blanquerna.

## Referències

* 1 2 «Guia d’informació educativa de Badalona». Ajuntament de Badalona, 2019-2020. Arxivat de l'original el 11 de juliol 2021. [Consulta: 21 juliol 2021].
* 1 2 3 «50è aniversari Escoles Arrels (Blanquerna i Esperança)». El Punt Avui, 10-04-2011. Arxivat de l'original el 12 de juliol 2021 [Consulta: 21 juliol 2021].
* ↑ «Boletín Oficial del Estado: 22 de abril de 1963, Núm. 96». Ministeri d'Educació d'Espanya. [Consulta: 21 juliol 2021].
* ↑ «50 anys de la família Masó-Bové dedicats a l'educació. Escola Arrels-Esperança». fapelnews, 2011, pàg. 12-13 [Consulta: 21 juliol 2021].
* ↑ «Korfbal a l'escola». TV3. [Consulta: 21 juliol 2021].
* ↑ «Arrels-Esperança incorpora l'ús del ‘smartphone’ a classe». Diari de Badalona, 20-12-2014 [Consulta: 21 desembre 2014]. Arxivat 21 de desembre 2014 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-12-21. [Consulta: 21 desembre 2014].
* ↑ Torres, Javier «L'Escola Arrels-Esperança de Llefià inicia classes de xinès entre els més petits». Diari de Badalona, 02-11-2013 [Consulta: 21 desembre 2014].
* ↑ «30.053 alumnes iniciaran el proper dilluns el nou curs escolar a Badalona». Ajuntament de Badalona. Arxivat de l'original el 7 de novembre 2017. [Consulta: 21 juliol 2021].

## Enllaços externs

* Escola Arrels-Esperança - Lloc web oficial