OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ateneu Tarraconense de la Classe Obrera

L'Ateneu Tarraconense de la Classe Obrera és una entitat de Tarragona creada l'any 1863 amb l'objectiu de tenir un centre on les classes populars disposessin d'un espai d'oci, educació i cultura.
Va ser fundat al número 2 del carrer Abat, a la cantonada amb el carrer Major per iniciativa de diversos tarragonins., com Clarà, tipògraf; Mezquida, pintor; Reyes, dependent de comerç; Bru, picapedrer; Bonet, paleta; Delgado, escombrer, Vendrell, mestre d'escola: Ferrater, ebenista; Montagut, barber; Baradat, enquadernador; Lluch, llauner; Mallol, conserge de l'ajuntament. La idea havia sorgit de les tertúlies del Cafè del Josepet de la Rambla Vella.

## Referències

* ↑ Rovira i Gómez, Salvador-J. «Ideologia i objectius de l'Ateneo Tarraconense de la clase obrera». Niu d'Art, 18, 12-1989, pàg. 26.
* ↑ García Segarra, Francisco «El Ateneo Tarraconense de la Clase Obrera». Boletín de Información Municipal de Tarragona, 24, novembre-desembre 1972, pàg. 5.
* ↑ Rovira i Gómez, Salvador-J. «La fundació de l'Ateneo Tarraconense de la Classe Obrera». Niu d'Art, 17, 11-1989, pàg. 24.

## Bibliografia

* Manuel i Nogueras, Adelina. (1985): Breu Notícia de l'Ateneu Tarraconense de la Clase Obrera A: Memòria del Tercer Congrés d'Ateneus de Catalunya, Barcelona, Generalitat de Catalunya. p. 77 ISBN 8439304536 Catàleg Argus
# Angonisaure

L'angonisaure (Angonisaurus cruickshanki) és una espècie extinta de sinàpsid de l'ordre dels kannemeyeriformes, de vegades assignada a la família dels kannemeyèrids, que visqué en allò que avui en dia és l'est d'Àfrica durant el Triàsic mitjà, fa entre 242 i 247,2 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a la regió tanzana de Ruvuma; les informacions segons les quals també estaria present en estrats zambians segurament són errònies. Es tracta de l'única espècie reconeguda del gènere Angonisaurus. Les fonts discrepen pel que fa a si era un animal carnívor o herbívor. El nom genèric Angonisaurus significa ‘llangardaix dels angonis’, en referència a un grup ètnic de Tanzània, mentre que el nom específic cruickshanski fou elegit en honor del paleontòleg Arthur Richard Ivor Cruickshank.

## Referències

* 1 2 Entrada «Angonisaurus cruickshanki» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 1 desembre 2024].
* ↑ Sues i Fraser, 2010, p. 33.
* ↑ Kammerer, Angielczyk i Fröbisch, 2014, «Permian and Triassic Dicynodont (Therapsida: Anomodontia) Faunas of the Luangwa Basin, Zambia: Taxonomic Update and Implications for Dicynodont Biogeography and Biostratigraphy» (K. D. Angielczyk, J.-S. Steyer, C. A. Sidor, R. M. H. Smith, R. L. Whatley i S. Tolan).
* ↑ Benton, 2014, p. 165.
* ↑ Chinsamy-Turan, 2012, «Therapsid biodiversity patterns and paleoenvironments of the Karoo Basin, South Africa» (M. H. S. Smith, B. S. Rubidge i M. van der Walt).
* ↑ Cox i Li, 1983, p. 389.
* ↑ Cox i Li, 1983, p. 390.

## Bibliografia

* Benton, M. J. Vertebrate Palaeontology (en anglès). 4a edició. Wiley-Blackwell, 2014. ISBN 9781118407554.
* Chinsamy-Turan, A. Forerunners of Mammals: Radiation • Histology • Biology (en anglès). Indiana University Press, 2012. ISBN 9780253005335.
* Cox, C. B.; Li, J.-L. «A new genus of Triassic dicynodont from East Africa and its classification» (en anglès). Palaeontology, 26, 2, 1983, pàg. 389-406.
* Kammerer, C.; Angielczyk, K. D.; Fröbisch, J. Early Evolutionary History of the Synapsida. Vertebrate Paleobiology and Paleoanthropology (en anglès), 2014. DOI 10.1007/978-94-007-6841-3_7. ISBN 978-94-007-6841-3.
* Sues, H.-D.; Fraser, N. C. Triassic Life on Land: The Great Transition (en anglès). Columbia University Press, 2010. ISBN 978-0-231-13522-1.
# Paleotropical

La regió paleotropical és una ecozona que comprèn les regions continentals tropicals del «Vell Món», Àfrica i Àsia. En queden excloses Austràlia, Amèrica i les illes de l'oceà Índic i Pacífic.
Pel nord limita amb la regió holàrtica, aproximadament al llarg del tròpic de Càncer. De vegades es considera que la regió paleotropical inclou les regions subtropicals del sud-oest d'Àfrica i Nova Zelanda i illes adjacents.

## Flora

La flora paleotropical és rica i fortament diferenciada. El motiu és la distància considerable entre les masses de terra, les variades condicions climàtiques i la història complexa de la vegetació. Hi predominen famílies pantropicals, entr d'altres: Palmae, Moraceae, Euphorbiaceae, Rubiaceae, Mimosaceae, Cesalpiniaceae, Anonaceae, Myrtaceae, Melastomaceae, Acanthaceae, i Araceae. Famílies endèmiques són: Dipterocarpaceae, Pandanaceae, i Nepenthaceae, entre d'altres.
Les principals subdivisions dins la regió paleotropical estan caracteritzades predominantment pel desenvolupament de selves plujoses, sabanes i boscos caducifolis (les fulles cauen en l'estació seca). Un nivell especialment alt d'endemismes es troba en les subregions d'illes aïllades com Hawaii, Nova Caledònia i Madagascar

## Vegeu també

* neotropical
* pantropical

## Referències

* ↑ «Palaeotropical Region», The Free Dictionary
* H.J. Müller: Ökologie. 2a edició, Gustav Fischer, Jena 1991, pàgines 132 ss, ISBN 3-334-00398-1
* P. Sitte, E. W. Weiler, J. W. Kadereit, A. Bresinsky, C. Körner: Strasburger Lehrbuch der Botanik für Hochschulen. 35a edició, Spektrum Akademischer Verlag, Heidelberg 2002, pàgina 986, ISBN 3-8274-1010-X
* H. Walter, S.-W. Breckle: Ökologie der Erde. Volum 1: Grundlagen. 2a edició, Gustav Fischer, Stuttgart 1991, pàgina 11 ss., ISBN 3-437-20454-8
* Good, R. The Geography of the Flowering Plants, 2a edició, London-New York-Toronto, 1953.
* Diels, L., Pflanzengeographie, Berlín, G.J. Göschen, 1958 163 pàgines
* Schnell, Raymond. Introduction à la phytogéographie des pays tropicaux, vol. 1. París, Gauthier-Vilars, 1971, 378 pàgines.
# Ecotaxa

L'Ecotaxa fou un impost vigent a les Illes Balears entre 2001 i 2003.
Fou el projecte més important del govern del Pacte de Progrés de Francesc Antich a les Illes Balears, i va ésser promogut pel conseller de turisme d'aquell govern, Celestí Alomar. S'aprovà pel Parlament de les Illes Balears el 10 d'abril de 2001. Consistí en un impost que pagaven les persones que pernoctaven als establiments hotelers de les Illes Balears que s'havia d'usar per millorar el medi ambient que el turisme anava degradant. Topà amb l'oposició frontal dels hotelers i del Partit Popular de les Illes Balears.
Es derogà al mateix Parlament de les Illes Balears el 22 d'octubre de 2003, poc després del retorn al govern de Jaume Matas després de les eleccions autonòmiques de 2003.

## Referències

* ↑ Valdivielso, J «Poder y hegemonía en la batalla de la ecotaxa» (en castellà). ¿A qué llamamos ecostasa?, 2001, pàg. 9-40.
# Alpax

L'alpax és un aliatge eutèctic d'un 87% d'alumini, Al, i un 13% de silici, Si. Té una densitat de 2,6 g/cm³ i el seu punt de fusió és de 577 °C, inferior a la de l'alumini que és de 660 °C. Per raó de la seva fusibilitat, fluïdesa a l'estat líquid, bones propietats mecàniques i feble encongiment en solidificar-se, és molt utilitzat en foneria. Fou inventat per Aladar Pacz el 1921.

## Referències

* ↑ «Alpax». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Universitat de Stirling

La Universitat de Stirling és una universitat pública fundada el 1967. Està ubicada al cinturó central d'Escòcia, a prop de la ciutat de Stirling, i dins la finca emmurallada del castell d'Airthrey. Compta amb quatre facultats, una escola de gestió, una escola de postgrau i una sèrie d'institut i centres que abasten una àmplia gamma de matèries a les àrees acadèmiques d'arts i humanitats, ciències naturals, ciències socials i ciències de la salut i esport.
El campus universitari té una extensió aproximada de 1,5 quilòmetres quadrats i incorpora el Parc d'Innovació de la Universitat de Stirling i el Centre de Demència. Va tenir més de 14.000 estudiants a l'any acadèmic 2016/17 i està agermanat amb la Universitat Normal de Hebei, Singapur, amb l'Institut d'Administració de Singapur, i amb universitats d'Oman i Vietnam. La universitat compta amb dos campus més: a Inverness i Stornoway.

## Referències

* ↑ «Financial Statements 2021–2022». Stirling University. [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ Scottish funding council. «Scottish Funding Council – Description of Human Resources Management Modernisation in the University Sector». Stirling University, 01-09-2004. Arxivat de l'original el 7 febrer 2009. [Consulta: 4 desembre 2007].
* ↑ «Daily Record», 2010. [Consulta: 30 març 2017].
# Xavi Coral i Trullàs

Xavi Coral i Trullàs (Terrassa, 17 de gener de 1971) és un periodista català, presentador del Telenotícies migdia de TV3 des del 2020.
Llicenciat en Periodisme, va començar treballant a Televisió de Terrassa, on presentava informatius. Des de 1997 i durant dotze anys va conduir diferents edicions del Telenotícies —principalment en l'edició del migdia—, acompanyat d'Helena Garcia Melero, Raquel Sans i Núria Solé. Des del 2007 fins al 2009 va conduir un programa d'anàlisi del Canal 33 Àgora.
Entre 2009 i 2015 presentà amb Espartac Peran el magazín d'entreteniment Divendres, emès a les tardes a TV3. En el programa conduïa els continguts, en directe i des del plató, mentre que Espartac Peran s'establia cada dia en un punt diferent del territori. També amb Peran, va presentar les campanades de cap d'any del 2010 des de la Torre Agbar de Barcelona i el 2011, la Marató de TV3 per la regeneració i trasplantament d'òrgans i teixits. La temporada 2015-2016 fou el presentador del programa de TV3 .CAT.
Entre setembre de 2016 i juliol de 2020 va sercorresponsal de la cadena a Brussel·les, en substitució de Francesc Serra. Des del 2020, és copresentador juntament amb la Raquel Sans del Telenotícies migdia a TV3.
El 2024 va publicar la seva primera novel·la, Aprendre a esquivar les bales, basat en el dietari del seu avi durant la Guerra Civil espanyola i en les memòries de la seva àvia a la rereguarda. L' any 2025 la novel·la va ser la guanyadora de la vint-i-cinquena edició del Premi Joaquim Amat i Piniella

## Referències

* 1 2 «Xavi Coral ofereix una conferència a Puigcerdà aquest dissabte». Ràdio Seu, 10-02-2012. Arxivat de l'original el 2014-03-20. [Consulta: 18 juliol 2013].
* 1 2 Juanico, Núria «Xavi Coral, nou corresponsal de TV3 a Brussel·les». Diari Ara, 12-07-2016.
* 1 2 «Xavi Coral, periodista i presentador de TV3». El matí de Catalunya Ràdio de l'estiu, 04-09-2009.
* ↑ «Xavi Coral, 11 anys presentant el TN». Tvist. TV3, 19-11-2008. Arxivat de l'original el 20 de març 2014 [Consulta: 18 juliol 2013]. Arxivat 20 de març 2014 a Wayback Machine.
* ↑ «TV3 prescindeix de l'‘Àgora’ després de 14 temporades». Comunicació21.cat, 03-06-2013. Arxivat de l'original el 21 de juliol 2013. [Consulta: 18 juliol 2013].
* ↑ «TV3 estrena "Divendres", el programa de tardes conduït per Xavi Coral i Espartac Peran». 324.cat, 16-09-2009.
* ↑ «Xavi Coral i Espartac Peran donaran la benvinguda al 2010 a TV3 des de la Torre Agbar». Europa Press, 13-11-2009.
* ↑ «Xavi Coral presentarà el .CAT». Ara, 01-10-2015.
* ↑ «xavi Coral avança nous detalls del nou .CAT». TV3, 08-09-2015.
* ↑ «https://twitter.com/xavicoral/status/1284593479893622785». [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ «Xavi Coral es retroba 16 anys després amb Raquel Sans al “TN Migdia”», 08-09-2020. [Consulta: 12 gener 2023].
* ↑ Simó, Quico. «Xavi Coral s'estrena en la literatura», 05-04-2024. [Consulta: 5 abril 2024].
* ↑ «Xavi Coral guanya el Premi Amat-Piniella de narrativa». Regió 7, 11-02-2025.

## Enllaços externs

* Entrevista a Webdesabadell.com, 12/7/2012 Arxivat 2014-03-20 a Wayback Machine.
# Anhinga africana

L'anhinga africana (Anhinga rufa) és una espècie d'ocell de la família dels anhíngids (Anhingidae) que habita els pantans, llacs i rius tranquils de tota l'Àfrica subsahariana i Madagascar.
# Ecotoxicitat

L'ecotoxicitat és un concepte que uneix els de l'ecologia i la toxicologia per a fer referència a l'objecte d'estudi de l'ecotoxicologia, que són els agents biològics, químics o físics que afecten part o la totalitat d'ecosistemes. Inclou els aspectes sanitaris i els ecològics. Pot ser a causa de l'acció de l'ésser humà (causes antropogèniques) o bé ocórrer a la natura amb una tal densitat, concentració o quantitat prou alta com per a afectar la bioquímica o fisiologia natural, el comportament i les interaccions dels organismes vius que hi habiten.

## Referències

* ↑ Vallès, Teresa. La creativitat lèxica en un model basat en l'ús: una aproximació cognitiva a la neologia i la productivitat. L'Abadia de Montserrat, 2004. ISBN 9788484156758.
# Alps Isera Tour

L'Alps Isera Tour (en francès Alpes Isère Tour) és una competició ciclista per etapes que es disputa per les carreteres del departament de la Isèra durant la primavera. La cursa es creà el 1991 amb el nom de Tour Nord-Isère amb categoria amateur. El 2005 s'integrà en el circuit UCI Europa Tour, amb una categoria 2.2. Entre el 2006 i el 2019 era coneguda com a Roine-Alps Isera Tour. El 2020 no es va disputar per culpa de la pandèmia de COVID-19.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| Tour Nord-Isère ||||
| 1991 | Denis Moretti | Eric Magnin | Marian Goldyn |
| 1992 | Francisque Teyssier | Patrick Vallet | Jean-Luc Jonrond |
| 1993 | David Orcel | Denis Moretti | Cyril Sabathier |
| 1994 | Frédéric Gabriel | Arnaud Prétot | Gilles Pauchard |
| 1995 | Dominique Mollard | Jean-Yves Duzellier | Marc Thévenin |
| 1996 | Stéphane Houillon | Olivier Trastour | Marc Thévenin |
| 1997 | Éric Drubay | Cédric Célarier | Pascal Galtier |
| 1998 | Marc Thévenin | Pascal Pofilet | Benoît Luminet |
| 1999 | Éric Drubay | Nicolas Dumont | Ludovic Turpin |
| 2000 | Marlon Pérez | Alexandre Grux | Éric Drubay |
| 2001 | David Pagnier | Stéphane Auroux | Olivier Martinez |
| 2002 | Jeff Peeters | Noan Lelarge | Christophe Morel |
| 2003 | Christophe Morel | Steven De Champs | Jérémy Dérangère |
| 2004 | Laurent Mangel | Mickaël Leveau | Gilles Canouet |
| 2005 | Maint Berkenbosch | Tomasz Smolen | Lars Thomsen |
| Roine-Alps Isera Tour ||||
| 2006 | Tomislav Dančulović | Eduard Gonzalo | Matija Kvasina |
| 2007 | Gabriel Rasch | Nicolas Vogondy | Hakan Nilsson |
| 2008 | Jérémie Derangère | Nicolas Vogondy | Radoslav Rogina |
| 2009 | Yann Huguet | Nicolas Vogondy | Maxime Bouet |
| 2010 | Jérôme Coppel | Nicolas Baldo | Serguei Firsànov |
| 2011 | Sylvain Georges | Thibaut Pinot | Lasse Bøchman |
| 2012 | Paul Poux | Sergey Rudaskov | Romain Hardy |
| 2013 | Nico Sijmens | Fabien Schmidt | Rene Mandri |
| 2014 | Matija Kvasina | Julien Guay | Corrado Lampa |
| 2015 | Sam Oomen | Fabrice Jeandesboz | Florian Dumourier |
| 2016 | Lennard Hofstede | Jérôme Baugnies | Adrien Costa |
| 2017 | Marco Minnaard | Pascal Eenkhoorn | Jérôme Mainard |
| 2018 | Stephan Rabitsch | Niklas Larsen | Jérôme Baugnies |
| 2019 | Matthias Krizek | Claudio Imhof | Sander Andersen |
| 2020 | no disputada | no disputada | no disputada |
| Alps Isera Tour ||||
| 2021 | Sjoerd Bax | Anthon Charmig | Jakub Otruba |
| 2022 | Yannis Voisard | Romain Grégoire | Sebastian Berwick |
| 2023 | Lennert Van Eetvelt | Oscar Onley | Johannes Kulset |
| 2024 | Jarno Widar | José Félix Parra | Tom Donnenwirth |

## Referències

* ↑ Pourquoi le Rhône-Alpes Isère Tour n'aura finalement pas lieu

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2011-04-01 a Wayback Machine.
* Palmarès a memoire-du-cyclisme.eu
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Zona franca

* Aquest article tracta sobre una zona de lliure comerç. Si cerqueu la zona industrial i logística de Barcelona, vegeu Zona Franca (Barcelona). Si cerqueu el programa de televisió, vegeu Zona Franca (programa de televisió).
Una zona franca (o zona de lliure comerç) és un territori molt ben delimitat d'un país on es gaudeix d'alguns beneficis tributaris, com ara el no pagament de drets d'importació de mercaderies o el no cobrament d'alguns impostos. Esta regulat per Conveni de Kyoto del 1973, revisat el 1999.
Molts governs estableixen zones franques en regions apartades o perifèriques econòmicament per tal d'atraure capitals i de promoure el desenvolupament econòmic de la regió. A les zones franques solen crear-s'hi grans centres de compra i s'hi instal·len tot sovint, també, indústries maquiladores o magatzems especials per a les mercaderies en trànsit. Un exemple paradigmàtic de zona franca a Catalunya és la Zona Franca de Barcelona.
De vegades són anomenades ports francs, per una analogia amb els ports lliures coneguts des de fa molt de temps: els ports lliures de taxes duaneres o amb regulacions de taxes favorables; per exemple, el de Trieste. Sovint els ports francs són part de zones franques.

## Referències

* ↑ «Zona franca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sabry, Fouad. Industrialización por sustitución de importaciones: Revelando la transformación económica, el poder de la industrialización por sustitución de importaciones (en anglès). One Billion Knowledgeable, 2024-02-03, p. 131.
* ↑ Segovia, Ramiro Araújo «Comentarios sobre el convenio de Kyoto para la armonización y simplificación de procedimientos aduaneros». International Law: Revista Colombiana de Derecho Internacional ., 2005.
* ↑ Ortega, Eloísa «La zona franca de Barcelona: de puerto franco a polígono industrial». Revista de geografía, 11, 1977, pàg. 89–106. ISSN: 0048-7708.
* ↑ Sabry, Fouad. Lista de Friedrich: Revolucionando la economía, dando rienda suelta a la visión de Friedrich List (en anglès). One Billion Knowledgeable, 2024-02-07, p. 100.
# Adelaida O'Dena de Estrada

Adelaida O'Dena de Estrada (Madrid, ca. 1823 - 1853), signant com Adelaida O-Dena, va ser una pintora espanyola.
Filla d'Antonio O'Dena, coronel d'infanteria i arxiver general del ministeri de la Guerra. Formà part d'una generació de dones pintores, sempre burgeses, que van començar copiant als grans mestres. Des de 1844 consta com a «copiadora» del Museu de Prado, on va signar moltes còpies, moltes vegades juntament amb el seu germà Elías. El 1844 va ser protagonista d'un incident arran de la publicació a diversos diaris de la seva participació a la secció de pintura de la Revista Semanal, cosa que va provocar que el seu pare publiqués a la Gaceta de Madrid que la redactora no era la seva filla, probablement perquè considerava la feina impròpia per a ella.
Va ser membre del Liceu Artístic i Literari de Madrid, del qual eren socis també el seu pare i el seu espòs. Va participar en les exposicions públiques d'aquesta entitat, celebrades entre 1846 i 1849, així com les celebrades anteriorment per la Reial Acadèmia de Belles Arts de Sant Ferran. El 1846 va presentar Eliezer i Rebeca i una Concepció, però també en altres certàmens va presentar nombrosos retrats, gerros de flors i les còpies de quadres del Museu del Prado. Va ser autora també de diversos treballs literaris apareguts a diverses publicacions. Autors com José Zorrilla o María Mendoza de Vives van dedicar-li composicions poètiques.
En l'àmbit personal, es va casar amb l'empresari català Víctor de Compte Ferran.

## Referències

* 1 2 Gil Salinas, Rafael; Lomba, Concha (coords.). Olvidadas y silenciadas: Mujeres artistas en la España contemporánea (en castellà). València: Publicacions de la Universitat de València, 2021, p. 102.
* 1 2 3 4 5 Navarro, Carlos G. (ed.). Invitadas. Fragmentos sobre mujeres, ideología y artes plásticas en España (1833-1931) (en castellà). Madrid: Museu del Prado, 2020, p. 292.
* ↑ Abad de los Santos, Belén. «¿Invitadas invisibles? Reflexionando sobre la despatriarcalización de los museos». A: Daniele Cerrato (ed.). Escritoras y personajes femeninos en relación (en castellà). Madrid: Editorial Dykinson, 2021, p. 39.
* ↑ «Lista de las Señoras Individuas del Liceo». El Liceo Artístico y Literario Español, 1838, pàg. 151.
* 1 2 Ossorio y Bernard. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 490.
* ↑ Pérez Sánchez, Aránzazu. El Liceo Artístico y Literario de Madrid (1837-1851) (en castellà). Madrid: Fundación Universitaria Española, 2005, p. 302.
* ↑ Zorrilla, José. Obras de D. José Zorrilla (en castellà). vol. 3. París: Baudry, Librería Europea, 1852, p. 14.
* ↑ Castellanos de Losada, Basilio Sebastián. Glorias de Azara en el siglo XIX (en castellà). vol. 2. Madrid: Imprenta de D. Antonio Pérez Dubrull, 1854, p. 925.
# Atlantique Stade Rochelais

L'Atlantique Stade rochelais és un club de rugbi a 15 de La Rochelle. El club es va fundar el 1898. Actualment l'equip de rugbi juga al campionat de Top 14 (1a divisió).
# Anhinga americana

L'anhinga americana (Anhinga anhinga) és una espècie d'ocell de la família dels anhíngidss (Anhingidae) que habita pantans, llacs, rius tranquils i manglars d'Amèrica, des dels estats meridionals dels Estats Units, a través de Mèxic i Amèrica Central fins a Amèrica del Sud, per l'oest dels Andes fins a Equador i per l'est, fins a l'Uruguai i el nord de l'Argentina. També a Cuba, l'illa de la Juventud i Granada
# Arpella d'espatlles blanques

L'arpella d'espatlles blanques (Circus melanoleucos) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). És una espècie migratòria, que cria en zones obertes de l'Àsia oriental, al sud-est de Sibèria, nord-est de Mongòlia, Manxúria i nord de Corea. Hiberna en una ampla zona, des del Pakistan fins a les Filipines i les illes Grans de la Sonda. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
És un arpellot de mitjana grandària que fa uns 45 cm de llarg i 115 d'envergadura. Fort dimorfisme sexual, amb uns mascles molt contrastats, amb cap, pit i parts superiors negres i abdomen i la major part de les ales per baix blanques. Les femelles molt menys contrastades, amb un color clar de fondo pigallat de marró.

## Referències

* ↑ «Arpella d'espatlles blanques». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 276. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Pied Harrier. Circus melanoleucos» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 7 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fotos de Circus melanoleucos amb exemplars de diferent edat i sexe a Oriental Bird Club Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Ectoplasma

L'ectoplasma és la regió perifèrica de la cèl·lula, la qual manca de grànuls i és de major densitat que en l'endoplasma. Està en contacte directe amb la membrana plasmàtica. Conté ions de calci, magnesi i potassi. Presenta microtúbuls i microfilaments que formen el citoesquelet. Els microfilaments formen la xarxa terminal. És gelatinós i es troba sota de la membrana plasmàtica.
La paraula ha estat triada en espiritisme i tota mena de llibres i pel·lícules per a parlar-ne com si fos una descripció científica de la substància de la que estan fets els fantasmes i els esperits, malgrat sigui una tria que no tingui sentit.
# Alqueria Fonda

L'alqueria Fonda, situada a Poble Nou (pedania de València), en el camí de Montcada, i que data del segle xiv, és un dels exemples més antics i interessants d'alqueria o casa rural a l'Horta de València.
Es tracta d'una casa de planta basilical amb nau central, dos laterals, més una quarta adossada a un dels laterals. Realitzada amb murs de tapial, en façana se situa un arc de carreus.
L'espai extern i d'accés a la casa s'organitza utilitzant un sistema indirecte, de vistes tancades, amb angle de 90° que condueix des del carrer a un pati previ, i des d'est a la casa, amb una estructura d'origen islàmic.
La coberta s'alça sobre l'obertura de la nau central.

## Referències

* 1 2 3 4 de Rey Aynat, Miguel. «Exemples de cases compactes». A: Arquitectura rural valenciana. Museu Valencià d'Etnologia, 2010, p. 997.

## Bibliografia

* Guia d'Arquitectura de València. ISBN 978-84-86828-89-9