OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Panerusan

Els instruments panerusan, també anomenats instruments elaboradors, són una secció dels instruments del gamelan, segons un criteri de classificació emprat en aquest tipus de música. Aquests s'encarreguen d'ornamentar i generar variacions sobre el balungan (melodia principal), del qual s'encarreguen els instruments balungan. D'altra banda, l'estructura rítmica, vindria determinada pels instruments colotòmics. Sovint són els instruments més difícils de tocar del gamelan, però també són els que donen més possibilitats a la improvisació i a la creativitat de l'intèrpret.
Entre els instruments panerusan s'hi inclouen:
* gender
* suling
* rebab
* siter o celempung
* bonang
* gambang
Sovint s'inclou en aquesta llista al cantant femení (pesindhen) perquè canta amb un estil similar a les tècniques pròpies d'aquests instruments. Atès que tots els instruments de vent, corda o percussió feta de fusta que hi ha al gamelan pertanyen a la família dels elaboradors, d'aquesta prové el timbre més diferenciat del gamelan.
Les parts interpretades pels instruments panerusan són, en gran manera, fórmules melòdiques conegudes amb el nom de cengkok i sekaran. La melodia, per tant, ve determinada per la selecció de fórmules per part de l'intèrpret, d'entre totes les que té al cap, en funció del patet, l'afecte i tota la tradició que envolta una peça.

## Sekaran

El sekaran (del javanès "florir") és un tipus d'elaboració emprat al gamelan javanès, especialment per al bonang barung.
És similar al cengkok d'altres instruments elaboradors del gamelan javanès en el seu tipus de floritura i tendència a la improvisació, però el sekaran en general només té lloc al finalitzar el nongan o una altra divisió colotòmica. Normalment va precedit d'un imbal, un patró en forma de kotekan entre el bonang barung i el bonang panerus.
Hi ha diversos sekaran per a patets diferents, però sempre hi ha lloc per a l'elecció. Un bon intèrpret de bonang sempre triarà un sekaran basat en la improvisació tant dels altres instruments com del sindhen.
Tradicionalment, el bonang panerus no tocava sekaran, simplement seguia fent el patró de l'imbal, però actualment alguns intèrprets fan servir sekaran, en la mesura en que mantenen el caràcter ràpid de la part del bonang panerus.

## Referències

* 1 2 Lindsay, Jennifer. Javanese Gamelan (en anglès), p. 48-49. ISBN 0-19-588582-1.
* 1 2 3 Hood, Mantle. The Nuclear Theme as a Determinant of Patet in Javanese Music (en anglès). Nova York: Da Capo, 1977, p. 11-12.
# Papamosques ullblanc

El papamosques ullblanc (Melaenornis fischeri) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) que habita a l'Àfrica oriental, entrre el Sudan del Sud i Zàmbia. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
El nom específic fa referència a l'explorador alemany Gustav Adolf Fischer.

## Taxonomia

El papamosques ullblanc forma una superespècie amb el papamosques d'Angola i el papamosques xocolata. Aquestes tres espècies van estar classificades en el gènere Dioptrornis, o agrupades com una sola espècie, però l'al·lopatria i les diferències morfològiques mostrades donen suport a la seva segmentació com a al·loespècies. Els resultats d'un estudi filogenètic molecular publicat el 2010 van conduir a una reorganització de la família dels muscicàpids en què les quatre espècies del gènere Bradornis, l'única espècie de Sigelus i les espècies de Dioprornis es van fusionar a Melaenornis.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques ullblanc». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 696. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-eyed Slaty-flycatcher. Melaenornis fischeri» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 29 desembre 2021].
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». World Bird List Version 6.2. International Ornithologists' Union. Arxivat de l'original el 20 June 2016. [Consulta: 20 maig 2016].
* ↑ Sangster, G.; Alström, P.; Forsmark, E.; Olsson, U. «Multi-locus phylogenetic analysis of Old World chats and flycatchers reveals extensive paraphyly at family, subfamily and genus level (Aves: Muscicapidae)». Molecular Phylogenetics and Evolution, vol. 57, 1, 2010, pàg. 380–392. DOI: 10.1016/j.ympev.2010.07.008. PMID: 20656044.
# Parchim

Parchim és una ciutat a l'estat alemany de Mecklemburg-Pomerània Occidental a la riba del riu Elde. Des del 4 de setembre de 2011 va esdevenir la capital del districte de Ludwigslust-Parchim, una fusió dels districtes de Parchim i Ludwigslust.
A la fi del 2013 tenia 17.129 habitants, una pèrdua de 2.919 en 13 anys, el 2000 encara eren 20.048. Era la seu administrativa del districte homònim, i el 4 de setembre de 2011 va esdevenir la capital del nou districte Ludwigslust-Parchim, resultat d'una reforma administrativa esdevinguda necessària a causa de la contínua despoblació.

## Història

El primer esment escrit data del 1170 en una carta de l'emperador Frederic I. El 1225/26 Parchim va obtenir els drets de ciutat. El 1240, el senyor Pribislau I va crear una ciutat nova Neustadt, a la riba dreta de l'Elde que el 1282 va fusionar amb Parchim. De 1238 a 1248 va ser la residència de la senyoria Parchim-Richenberg. De 1289 al 1310 la ciutat va ser fortificada amb muralles, de les quals subsisteix una part, i fora de la ciutat es va construir un landwehr, per a protegir les terres de conreu i marcar la frontera del territori.
Vers 1530 va arribar la reforma protestant i els frares franciscans van abandonar la ciutat. El 1586 i el 1612 la ciutat va patir un gran incendi. La Guerra dels Trenta Anys va ser la catàstrofe següent i entre 1637 o 1639 les tropes de la Lliga catòlica van fer estralls amb vehemència. El 1648 només quedaven uns 1.300 habitants dels ± 5.000 de l'inici del segle. A poc a poc la ciutat va recobrar-se i el 1789 tenia 4.000 habitants, dels quals una important colònia jueua.

## Economia

Excepte els serveis i les pimes de proximitat, només queda una gran indústria, una fàbrica de forns. Un projecte de crear un centre de transport i de logística a l'entorn de l'antic aeroport militar i transformat per a usos civils, tot i la seva capacitat de rebre avions de gran càrrega i les seves connexions amb autopista i ferrocarril, té dificultats per a engegar-se de debò. En l'actualitat, l'aeroport s'utilitza principalment com centre de formació als oficis aeroportuaris i aeronàutics.

## Llocs d'interès

* Església de Jordi
* Estació
* El llac del Wockersee
* Torre d'aigua
* Casa Moltke
* Casa barroca al carrer Blutstrasse 5
* Casa d'entramat de fusta a la Lindenstrasse 6

## Persones de Parchim

* Helmuth von Moltke (1800-1891), mariscal
* Heinrich Elmenhorst músic i eclesiàstic.

## Ciutats agermanedes

* Neumünster (Slesvig-Holstein)
* Saint-Dizier (França)
* Rubene (Letònia)
* Peer, antiga Bona Vila del Principat de Lieja, (Bèlgica)

## Referències

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Parchim
* ↑ «Parchim». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bevölkerungsstand der Kreise, Ämter und Gemeinden in Mecklenburg-Vorpommern 31.12.2010, Statistisches Amt Mecklenburg-Vorpommern
* ↑ Parchim Airport
# Paroníquia

La paroníquia (o panadís periunguial) és la infecció en la pell que envolta les ungles dels dits dels peus i de les mans. El plec unguial manifesta inflamació amb destrucció de la cutícula i ocasionalment amb supuració. Necessita tractament mèdico-quirúrgic.,
També es coneix com a perioníquia o perionixis, i popularment també panadís, voltadits, rodadits, cercadits, trescadits, saltadits o segadits de primer grau.

## Causes

Ocorre quan una bacteri, fong o virus herpes simple infecta la pell que envolta l'ungla per lesions en la zona com talls o fisures i rascada o retlla del cutícula de l'ungla, per maceració o per manicura o pedicura mal realitzada.

## Símptomes

* Enrogiment i inflor de la pell al voltant de l'ungla.
* Formació de pus prop de l'ungla.
* Dolor fort i sensibilitat al contacte.
* Decoloració de l'ungla.
* Palpitacions o zub-zub (pulsació dolorosa) en la zona afectada.

## Tractament

Els tractament són diferents en la paroníquia aguda (banys repetits en aigua calenta) i la crònica (amb fungicides).

## Referències

* ↑ Arias Pérez, Jaime Título. Fisiopatología quirúrgica. Editorial Tebar, 1999. ISBN 84-930380-4-0, 9788493038045
* ↑ http://www.termcat.cat/ca/Cercaterm/
* ↑ DCVB:Panadís.
* ↑ DCVB: Voltadits.
* ↑ DCVB: Rodadits.
* ↑ DCVB: Cercadits.
* ↑ DCVB: Trescadits.
* ↑ Joan Veny. Petit atles lingüístic del domini català. Institut d'Estudis Catalans, 2007, p. 140–. ISBN 978-84-7283-943-4.
* ↑ Jacobs, J.R., "Pathophysiology and Management of Paronychia." collegehealth-e, Issue 3 (jun-jul 2006), pp. 10–12. (PDF)

## Font

* American Family Physician

## Enllaços externs

* Paronychia Nail Infection. Dermatologic Disease Database. American Osteopathic College of Dermatology Arxivat 2013-03-30 a Wayback Machine.
* American Academy of Dermatology
* National Institute of Arthritis and Musculoskeletal and Skin Diseases Information Clearinghouse, National Institutes of Health Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine.
# Pas fronterer de Helmstedt–Marienborn

El pas fronterer de Helmstedt–Marienborn (alemany: Grenzübergang Helmstedt-Marienborn), anomenat Grenzübergangsstelle Marienborn (GÜSt) (pas fronterer de Marienborn) per la República Democràtica Alemanya (RDA), va ser el pas fronterer més gran i important de la frontera interalemana durant la divisió d'Alemanya. Per la seva ubicació geogràfica, cosa que permet la ruta terrestre més curta entre Alemanya de l'Oest i Berlín de l'Oest, la major part del trànsit des de i cap a Berlín Occidental utilitzava la cruïlla Helmstedt-Marienborn. La majoria de les rutes de viatge d'Alemanya Occidental a Alemanya de l'Est i Polònia també utilitzaven aquest encreuament. El pas fronterer va existir entre 1945 i 1990 i prop del poble d'Alemanya de l'Est de Marienborn a la vora de Lappwald. L'encreuament va interrompre el Bundesautobahn 2 entre les unions Helmstedt-Ost i Ostingersleben.

## Bibliografia

* Hans-Jürgen Mielke: Die Autobahn Berlin-Helmstedt, Reimer-Verlag 1984, ISBN 3-496-00787-7
* Friedrich Christian Delius and Peter Joachim Lapp, Transit Westberlin. Erlebnisse im Zwischenraum, Berlin: Ch.Links Verlag, 2000. ISBN 3-86153-198-4

## Pel·lícules

* Halt! Hier Grenze - Auf den Spuren der innerdeutschen Grenze, Documental, Alemanya 2005

## Vegeu també

* Checkpoint Charlie

## Enllaços externs

* 1969 account of incident at Marienborn
# Passar la palanca

Passar la palanca o caminar pel tauló era un mètode d'execució que va ser àmpliament utilitzat entre els pirates. El mètode, segons es descriu, consistia en forçar la víctima a caminar sobre un tauló que s'estenia des d'un costat del vaixell, i així d'aquesta manera fer-lo caure al mar.
Encara que "caminar pel tauló" tingui un paper important en la tradició pirata de l'època, hi ha poca evidència tangible que l'ús d'aquest mètode d'execució estigués generalitzat., en realitat, "caminar pel tauló" era un càstig que la majoria dels pirates i amotinats tenien poques ganes d'emprar, no calia exercir cap tortura psicològica sobre els seus presos, ja que normalment tenien la intenció de matar-los de totes maneres.

## Casos

De vegades en lloc de fer "Caminar pel tauló" s'emprava el càstig de carena, en el que la víctima es lligava a una corda i es feia passar sota el buc per sota de la quilla. O directament els feien caure de la palanca al mar amb pesos lligats als peus, com el cas del "Vhan Fredericka" al "Leeward Passage".
El 1769,l'amutinat George Wood va confessar al seu capellà a la presó de Newgate de Londres que ell i els seus companys amotinats havia enviat als seus oficials a caminar pel tauló.
El juliol del 1822, William Smith, capità de la corbeta britànica Blessing, va ser obligat a caminar pel tauló, per la tripulació de la goleta pirata espanyola Emanuel, a les Índies Occidentals.
El Times de Londres va informar el 14 de febrer de 1829 que el Redpole (Bullock,) va ser capturat per la goleta pirata President i enfonsat. El comandant va ser mort i a la tripulació van fer caminar per la palanca.
En 1829, els pirates van interceptar el Vhan Fredericka holandes al Passatge de sotavent entre les Illes Verges, i van assassinar la majoria de la tripulació, fent-los caure de la palanca al mar amb pesos lligats als peus.

## Vegeu també

* Passar per la quilla

## Referències

* 1 2 "Dictionary of the Vulgar Tongue", Francis Grose, 1788, Google Books (originally published 1785)
* ↑ http://newspapers.library.wales/view/3794833/3794837/22/piracy
* 1 2 David Cordingly. Under the Black Flag: The Romance and Reality of Life Among the Pirates, Harvest Books, 1997, p. 130-31.
* ↑ Douglas Botting, The Pirates, TimeLife Books, 1978, p. 58.
* ↑ Peter Earle. The Pirate Wars, MacMillan, 2006, p. 222.
* ↑ The Times, February 14, 1829, p .3

## Bibliografia

* Seitz, C. Sota La Bandera Negra, Dail Press, 1925 (publicat novament per Dover Publications en 2002, ISBN 0-486-42131-7)

## Enllaços externs

* A Pyrate's Life: Punishment (en Inglés)
* BlackBeard Lives: Did you know ? (en Inglés Arxivat 2006-06-22 a Wayback Machine.)
# Patricia Hitchcock

Patricia Hitchcock (Londres, 7 de juliol de 1928 - Thousand Oaks, 9 d'agost de 2021) fou una actriu anglesa i la filla del mestre del suspens, Alfred Hitchcock, i d'Alma Reville.

## Biografia

Quan era petita, Hitchcock, que sabia que volia ser actriu, li va oferir la primera aparició a la pantalla com a extra, al costat de la seva mare a Sabotage (1936). A principis de la dècada de 1940, va començar a actuar a l'escenari i fa fer un paper a la producció de Broadway Solitaire (1942). També va interpretar el paper principal a l'obra de Broadway Violet (1944).
Un cop graduada a la Marymount High School de Los Angeles el 1947, va assistir a la Royal Academy of Dramatic Art de Londres.
Comença la seva carrera d'actriu el 1950 amb Pànic a l'escenari, del seu pare. Apareix el mateix any a The Mudlark, de Jean Negulesco; després torna amb el seu pare amb Estranys en un tren. En aquesta pel·lícula, interpreta el principal paper de la seva carrera, Barbara Morton, germana del personatge protagonista.
Després de la revelació a Estranys en un tren, Pat Hitchcock roda en sèries de televisió com Suspense, Playhouse i les sèries del seu pare Sospites i sobretot Alfred Hitchcock Presents, on actua en 10 episodis.
Patricia Hitchcock afluixa la seva carrera d'actriu. Té un paper secundari a Psicosi, d'Alfred Hitchcock, el d'una jove secretària que treballa el personatge de Janet Leigh', i després deixa de rodar durant 15 anys. Treballa en els telefilms Ladies of The Corridor i Six Characters in Search of an Author. Actua en una última pel·lícula el 1978.

## Vida personal

Es casà amb Joseph E. O'Connell, a qui conegué el 1951, i amb qui tingué tres filles: Mary Alma, Teresa i Kathleen O'Connell.

## Referències

* ↑ RTVE. «Muere la actriz Pat Hitchcok, la única hija de Alfred Hitchcock» (en castellà), 11-08-2021. [Consulta: 26 maig 2023].
* 1 2 3 Madrid, Jose. «Patricia, la hija que sabía demasiado de su padre, Alfred Hitchcock ,muere a los 93 años» (en castellà). Vanitatis El Confidencial, 11-08-2021. [Consulta: 26 maig 2023].
* 1 2 Mackenzie, Suzie «The woman who knew too much». , 28-08-1999.
* ↑ Adair, Gene (2002). Alfred Hitchcock: Filming Our Fears. Oxford University Press. p. 76. ISBN 0-19-511967-3
* ↑ «Internet Broadway Database». [Consulta: 11 juliol 2015].
* ↑ Rodrigo, Víctor. «Mor l'actriu Pat Hitchcock als 93 anys, filla única del llegendari director». NacióDigital. [Consulta: 26 maig 2023].
* ↑ «Patricia Hitchcock, actress who featured in her father Alfred’s films Stage Fright and Strangers on a Train – obituary» (en anglès). The Telegraph, 11-08-2021. ISSN: 0307-1235.
# Patricio Pron

Patricio Pron (Rosario, 9 de desembre de 1975) és un escriptor i periodista argentí traduït a mitja dotzena d'idiomes inclosos l'anglès, l'alemany, el francès i l'italià.
Fill de periodistes, Pron és llicenciat en comunicació social per la Universitat Nacional de Rosario (Argentina) i doctor en filologia romànica per la Georg-August de Göttingen (Alemanya).
En l'actualitat escriu en els suplements culturals d'El País de Montevideo i ABC, així com en les revistes de Occidente, Quimera i Letras Libres (Espanya).

## Premis

* L'any 2019 va ser el guanyador del premi Alfaguara de Novel·la amb l'obra Mañana tendremos otros nombres. L'any 2004 va rebre el Premi Juan Rulfo de Relat 2004 pel conte Es el realismo (Institut Cervantes, Unió Llatina i Radio France Internationale). L'any 2008 va rebre el XXIV Premi Jaén de Novel·la 2008 per El comienzo de la primavera. L'any 2010 Granta en español el va seleccionar com un dels 22 millors escriptors en castellà menors de 35 anys

## Obres

Relats
* Hombres infames, Bajo la Luna Nueva, 1999
* El vuelo magnífico de la noche, Colihue, Buenos Aires, 2001
* El mundo sin las personas que lo afean y lo arruinan, Mondadori, Barcelona, 2010
* Trayéndolo todo de regreso a casa. Relatos 1990-2010, El Cuervo, La Paz, 2011
* La vida interior de las plantas de interior, Mondadori, 2013
Novel·les
* Formas de morir, Universidad Nacional de Rosario Editora, Rosario, 1998
* Nadadores muertos, Editorial Municipal de Rosario, 2001
* Una puta mierda, El cuenco de plata, Buenos Aires, 2007
* El comienzo de la primavera, Mondadori, Barcelona, 2008
* El espíritu de mis padres sigue subiendo en la lluvia, Mondadori, Barcelona, 2011
* No derrames tus lágrimas por nadie que viva en estas calles (Random House, 2016)
* Mañana tendremos otros nombres, Alfaguara, 2019.
Altres
* Zerfurchtes Land. Neue Erzählungen aus Argentinien (Tierra devastada. Nuevos relatos desde Argentina), antologador, amb Burkhard Pohl
* El libro tachado. Prácticas de la negación y el silencio en la crisis de la literatura, Turner, Madrid, 2014

## Referències

* ↑ Aguirre, Osvaldo. «La literatura como dominio de la mentira» (en español). Diario La Capital, 19-10-2008. Arxivat de l'original el 2015-03-03. [Consulta: 14 maig 2009].
* ↑ Galindo, Juan Carlos «Patricio Pron gana el Premio Alfaguara con una novela sobre el amor en tiempos de Tinder» (en castellà). El País [Madrid], 25-01-2019. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Entregados en París los premios Juan Rulfo de RFI» (en español). Revista Letralia, 07-02-2005. [Consulta: 14 maig 2009].
* 1 2 «El escritor rosarino Patricio Pron ganó el premio Jaén de novela» (en español). Diario La Capital, 22-09-2008. Arxivat de l'original el 2009-10-08. [Consulta: 14 maig 2009].
* ↑ Javier Rodríguez Marcos.
* ↑ Baixeras, Ricardo. «'Mañana tendremos otros nombres' : las grietas del amor» (en castellà), 02-04-2019. [Consulta: 27 gener 2021].
* ↑ «PRON, Patricio» (en español). El Cuenco de Plata. Arxivat de l'original el 2010-06-18. [Consulta: 14 maig 2009].

## Enllaços externs

* Blog personal de l'autor Arxivat 2016-01-28 a Wayback Machine.
# Paul Imbs

Paul Imbs (Sélestat, 4 de maig de 1908 - Nancy, 27 d'abril de 1987) va ser un romanista, lingüista i lexicògraf francès.

## Vida i obra

Imbs va estudiar a Estrasburg amb Ernest Hoepffner i Mario Roques i va ensenyar successivament com a "Agrégé de grammaire" a Lille (Lycée Faidherbe 1931-1933), Estrasburg (Lycée Kléber 1933-1938), Saint-Maur (Lycée Marcelin Berthelot 1938-1944, el 1934 també a l'École normal supérieure de jeunes filles a Fontenay-aux-Roses) i a la Universitat de Caen (on fou ajudant des de 1944). A partir de 1946 va ensenyar a la Universitat d'Estrasburg (Maître Assitant 1946, Maître de Conférences 1948, successor d'Ernest Hoepffner a la càtedra de Filologia Romànica 1953). El 1956 va completar la seva tesi d'habilitació sobre les Propositions temporelles en ancien français i va fundar un "Centre de philologie et de littérature romanes" (centre de Filologia i literatura romànica) a la universitat. El 1957 va celebrar un col·loqui a Estrasburg amb l'objectiu de crear un gran diccionari científic del francès, i el 1960 va fundar el Centre de Recherches pour un trésor de la langue française amb aquest objectiu. Ja el 1961 el va dotar amb el més gran ordinador disponible i, amb més de 100 col·laboradors, va publicar el Trésor de la langue française entre 1971 i 1994 en 16 volums. Imbs va escriure un prefaci lexicogràficament important per al primer volum. L'obra va ser dirigida per Bernard Quemada a partir de la jubilació d'Imbs.
Entre 1960 i 1967 fou rector de la Universitat de Nancy. El 1972, Imbs fou nomenat membre de l'Académie des Inscriptions et Belles-Lettres. El 1973, estudiants i amics li van dedicar una miscel·lània, Mélanges de linguistique française et de philologie et littérature médiévales offerts à Paul Imbs, editada per Robert Martin i Georges Straka i que conté també una llista de publicacions d'Imbs. Imbs era doctor honoris causa per les universitats de Lovaina i Gant, senador honorari de la Universitat de Karlsruhe i, des de 1966, membre corresponent de la Accademia della Crusca. Va ser nomenat fill predilecte de Sélestat el 1968 i, des de 1986, era Oficial de la Legió d'Honor.

## Altres publicacions

* L'Emploi des temps verbaux en français moderne. París 1960.
* (ed.): Lexicologie et lexicographie françaises et romanes: orientations et exigences actuelles. Centre national de la recherche scientifique. Colloque international, Strasbourg, 12–16 novembre, 1957. C.N.R.S., París 1961.
* Le subjonctif en français moderne. Estrasburg 1953.

## Bibliografia

* Imbs, Paul. A: Dictionnaire de biographie française. Vol. 18, 1990, pp. 158-159.
* Paul Metz: Imbs, Paul. A: Nouveau dictionnaire de biographie alsacienne. Fascicle 18, 1991, pàgina 1737.
* Notícia necrològica per Robert Martin: Paul Imbs. A: Revue de linguistique romane, 51, 1987, pp. 671-673.

## Referències

* ↑ Actualment disponible en línia; vegeu l'article corresponent.
* ↑ Catàleg de membres de la Crusca
# Jules Bastien-Lepage

Jules Bastien-Lepage (Damvillers, 1 de novembre de 1848 - París, 10 de desembre de 1884) va ser un pintor naturalista francès.
Jules Bastien-Lepage va tenir com a primer professor al seu pare, que també era pintor. El 1867 es traslladà a París on va ser admès a l'École des Beaux-arts, va tenir com a mestre a Cabanel. Va exposar en els Salons de 1870 1872. El 1874, el seu Retrat del meu avi va tenir gran èxit de crítica al Salon de Paris i va obtenir una medalla.
Va ser combatent a la Guerra Franco-Prussiana on va resultar ferit.

## Prix de Rome

L'any 1875 va obtenir el segon premi del Prix de Rome amb Els àngels apareixent als pastors.
Thenceforth Bastien-Lepage va obtenir la Légion d'honneur pel seu retrat de Sarah Bernhardt (1879).

## Mort i llegat

Entre 1880 i 1883 viatjà per Itàlia. Tenia una llarga malaltia i intentà restablir-se a Alger. Morí a París el 1884, quan planejava fer temes rurals.
Una estàtua de Bastien-Lepage feta per Rodin va ser erigida a Damvillers.

## Pintures

* Achilles et Priam, 1876
* Les Enfants pêcheurs, 1878
* Anant a l'escola, 1882

## Notes

* ↑ En l'obituari a la The Magazine of Art (1890), el seu amic, el príncep Bojidar Karageorgevitch, va escriure que no tenia intenció d'anar a Roma, ja que no li interessava el classicisme.

## Referències

* ↑ w:fr:Jules Bastien-Lepage
* ↑ The Magazine of Art, Vol. 13, (1890) Cassell & Company

## Fonts

* Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba en domini públic: Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica (edició de 1911) (en anglès). 11a ed. Cambridge University Press, 1911.
* André Theuriet, Bastien-Lepage (1885; English edition, 1892); L de Fourcaud, Bastien-Lepage (1885).
* Serge Lemoine, Dominique Lobstein, Marie Lecasseur, et al., Jules Bastien-Lepage 1848-1884 (Paris: Musée d'Orsay, 2007).
* Marnin Young, "The Motionless Look of a Painting: Jules-Bastien Lepage, Les Foins, and the End of Realism," Art History, vol. 37, no. 1 (February 2014): 38-67.

## Enllaços externs

* Analysis of Joan of Arc
* Art Gallery Arxivat 2015-09-06 a Wayback Machine. at MuseumSyndicate.com