OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arc de Nastapoka

L'arc de Nastapoka és un accident geogràfic situat a la riba sud-oriental de la badia de Hudson (Canadà). Es tracta d'un arc circular gairebé perfecte que cobreix més de 160° d'un cercle de 450 km de diàmetre.
A causa de la seva forma, durant molt de temps se sospità que l'arc era el romanent d'un cràter d'impacte antic. Estudis posteriors han posat en dubte aquesta teoria. L'agost del 1972, Robert S. Dietz i J. Paul Barringer dugueren a terme una gran investigació de la zona recollint mostres per a demostrar l'impacte (que, si fos real, hauria sigut un dels més importants que hauria patit la Terra) però els resultats foren negatius. En examinar-se les roques de la zona no se'n pogué trobà cap que demostrés l'impacte.
Avui en dia, els geòlegs consideren que l'arc conforma el límit arquejat d'una placa tectònica.
L'arc de Nastapoka, sembla formar part d'un cercle gairebé perfecte de 450 quilòmetres de diàmetre. El cercle imaginari retallaria la costa del Quebec per un costat i passaria a prop de costa d'Ontario per l'altre (sud-oest). Al centre hi ha les illes Belcher. Una riba tan exactament corbada no es troba sovint a la natura i ha suscitat un debat geològic.

## Geologia

La línia de costa traça el límit entre dos grups diferents de roques. L'arc de Nastapoka, a la costa est de la badia d'Hudson, és gairebé perfectament circular i segueix de prop el contacte inconformable entre els gneis de l'Arqueà Superior i les roques supracrustals del primer grup de Nastapoka del Proterozoic. La seva forma es pot explicar per la flexió de la litosfera a causa de la càrrega de les làmines d'empenta de l'orogen Trans-Hudson cap a l'oest.

## Referències

* ↑ Beals, C. S. (1968) On the possibility of a catastrophic origin for the great arc of eastern Hudson Bay. a C. S. Beals, ed., pàg. 985-999, Science, history and Hudson Bay, vol. 2. Ottawa, Ontario, Canada Department of Energy, Mines and Resources.
* ↑ Eaton, D. W.; Darbyshire, F. (2010) Lithospheric architecture and tectonic evolution of the Hudson Bay region. Tectonophysics. v. 480, pàg. 1–22.
* ↑ Hynes, A. J. (1991) The gravity field of eastern Hudson Bay: Evidence for a flexural origin for the Hudson Bay (Nastapoka) arc? Tectonics. 10: 722–728.
* ↑ «Hudson Bay’s Nastapoka Arc» (en anglès). NASA earth observatory, 16-08-2016. [Consulta: 14 febrer 2022].
* ↑ Andrew Hynes «The gravity field of eastern Hudson Bay: Evidence for a flextural origin for the Hudson Bay (Nastapoka) Arc?». Tectonics, 10, 4, 8-1991, pàg. 722-728. DOI: 10.1029/91TC00643.
# Emirat de Bauchi

L'emirat de Bauchi és un estat tradicional de Nigèria fundat pels fulani als inicis del segle xix en el que ara és l'estat de Bauchi, Nigèria, amb la seva capital a la ciutat de Bauchi. L'emirat va estar sota protecció britànica en l'era colonial, i és ara classificat com un estat tradicional.
Abans de la conquesta fulani el territori de Bauchi va ser habitada per un gran nombre de petites tribus, algunes de les quals parlaven llengües relacionades amb la llengua hausa, i alguns eren musulmans. La regió de Bauchi va ser conquerida entre 1809 i 1818 per guerres fulanis o fulbes dirigits per un xeic anomenat Yakoba o Yakubu, el fill d'un governant local Jarawa que havia estat educat a Sokoto i hi havia estudiat sota Usman dan Fodio.
L'emirat va quedar sota govern fulbe o fulani fins que el 1902 una expedició britànica va ocupar la capital sense lluitar. Els britànics van abolir el comerç d'esclaus, el qual havia florit fins llavors, i van nomenar un nou emir que va morir uns quants mesos més tard. El 1904 l'emir que l'havia substituït va jurar fidelitat a la corona britànica.

## Emirs

Governants de l'emirat de Bauchi, amb el títol de Lamido:
| Inici | Final | Governant |
| 1805 | 1845 | Yaqubu I dan Dadi (n. 1753 - + 1845) |
| 1845 | 1877 | Ibrahima dan Yaqubu |
| 1877 | 1883 | Usman dan Ibrahima |
| 1883 | 1902 | Umaru dan Salamanu |
| 1902 | 1902 | Muhammadu dan Ibrahima (+ 1902) |
| 1903 | 1907 | Hasan dan Mamudu (+ 1907) |
| 1907 | 1941 | Ya`qubu II dan Usman (+1941) |
| 1941 | 28 Sep 1954 | Yaqubu III dan Umaru |
| Maig 1955 | vers 1981 | Adama Jumba dan Yaqubu |
| 27 juliol 1982 | 24 juliol 2010 | Suleiman Adamu (†24 de juliol del 2010 amb 77 anys) |
| 29 de juliol del 2010 | | Rilwanu Suleimanu Adamu (n. 1970) |

## Referències

* ↑ H.A.S. Johnston. «The Fulani Empire of Sokoto». Oxford University Press., 1967. Arxivat de l'original el 2011-05-18. [Consulta: 18 desembre 2015].
* ↑ «Bauchi». Love to Know. [Consulta: 6 setembre 2010].
* ↑ «Traditional States of Nigeria». WorldStatesmen.org. Arxivat de l'original el 26 setembre 2010. [Consulta: 6 setembre 2010].
* ↑ «Emir of Bauchi Is Dead». Channels Television, 25-07-2010. Arxivat de l'original el 8 de juliol 2011. [Consulta: 18 desembre 2015].
* ↑ Ahmed Kaigama. «Rilwanu Suleimanu Adamu emerges 11th Bauchi Emir». Peoples Daily, 30-07-2010.
# British International Studies Association

L'Associació Britànica d'Estudis Internacionals, més coneguda pel seu nom oficial en anglès British International Studies Association (BISA) és una societat erudita que promou l'estudi de les relacions internacionals i temes relacionats mitjançant l'ensenyament, la investigació i la facilitació del contacte entre acadèmics.
El gener de 1974 es va celebrar una reunió inaugural a la 14a Conferència Bailey sobre Estudis Internacionals a la Universitat de Surrey, i en aquell moment, es va acordar un projecte de constitució provisional. El comitè executiu interí estava format per Alastair Francis Buchan (president), RJ Jones (secretari), Susan Strange (tresorera), PA Reynolds, G Goodwin, D Wrightman, CM Mason, T Taylor, A James i J Spence.
BISA compta amb una comunitat internacional de més de 1.500 membres, amb més de 80 països representats. El president és Mark Webber (Universitat de Birmingham). Va succeir a Richard Whitman (Universitat de Kent), que va exercir de president fins al 2015. L'oficina nacional té la seu a la Universitat de Birmingham.
BISA és una societat membre de l'Acadèmia de Ciències Socials (Academy of Social Sciences).

## Referències

* ↑ Navari, Cornelia; Green, Daniel. Guide to the English School in International Studies (en anglès). John Wiley & Sons, 2013-11-14. ISBN 978-1-118-62476-0.
* ↑ Brown, Chris. Understanding International Relations (en anglès). Bloomsbury Academic, 2019-01-22. ISBN 978-1-137-61171-0.
* ↑ Buzan, Barry; Zhang, Yongjin. Contesting International Society in East Asia (en anglès). Cambridge University Press, 2014-10-16. ISBN 978-1-316-12393-5.
# Edward Lee Johnson

Edward Lee Johnson, més conegut com a Ed Johnson (Atlanta, Geòrgia, 17 de juny de 1944 - 5 d'abril de 2016), va ser un jugador i entrenador de bàsquet nord-americà. Amb 2.03 metres d'alçada, jugava en la posició de pivot.
Va jugar durant tres temporades amb els Tigers de la Universitat Estatal de Tennessee. Tot i que va ser draftjeat l'any 1968 pels Seattle Supersonics no arribaria a jugar a l'NBA, però si durant cinc temporades en l'ABA. Després prosseguiria la seva carrera com a jugador a Europa durant 7 anys, jugant durant 6 anys en equips catalans: Bàsquet Manresa, Club Joventut de Badalona i Club Bàsquet Mollet, i un any en el bàsquet francès, jugant al Bagnolet. En la seva primera temporada al Joventut va guanyar la Lliga Espanyola.
Després de retirar-se va començar a entrenar i va formar part del cos tècnic del FC Barcelona, juntament amb Nino Buscató, quan el primer equip estava a les ordres d'Antoni Serra. Després es va instal·lar a Gijón, on va residir durant 27 anys amb la seva dona, i va esdevenir una figura clau en el bàsquet asturià. Va entrenar al desaparegut Gijón Bàsquet en les temporada 1984-1985 i la 1988-1989. Posteriorment, seria segon entrenador entre 1998-2000. En aquests anys treballaria amb un jove Luis Scola, llavors donant els primers passos en el professionalisme cedit pel Saski Baskonia a Gijón. El 2012, després de residir durant 39 anys a Espanya torna als Estats Units amb les seves filles, Addie i Allison, i la seva dona Isabel. Mor a l'any 2016 als 71 anys.

## Referències

* ↑ «Fallece Ed Johnson, ex jugador y entrenador». ACB, 06-04-2016 [Consulta: 23 maig 2018]. Arxivat 24 de maig 2018 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-05-24. [Consulta: 23 maig 2018].

## Enllaços externs

* «Edward Lee Johnson». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Associació Natació Gramenet

L'Associació Natació Gramenet és un club de natació de Santa Coloma de Gramenet.
Fundat el 1991 com Club Natació Santa Coloma, tingué seccions de natació i waterpolo i feia servir les instal·lacions de la piscina Olimpo. Tanmateix, el projecte inicial no reeixí i acabà desapareixent. El 1993 es refundà i adoptà el seu nom actual el juny de 1999. Disposa d'equips sèniors i de formació, així com una escola de natació. Fa servir les instal·lacions esportives de Duet Sports de Can Zam.

## Referències

* ↑ «Associació Natació Gramenet». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Associació Natació Gramenet - Lloc web oficial
# Sébastien Joly

Sébastien Joly (Tornon, Ardecha, Roine-Alps, 25 de juny de 1979) és un ciclista francès, professional des del 2000 al 2011.
En el seu palmarès destaca la victòria al Tour del Llemosí de 2005 i la París-Camembert de 2007.

## Palmarès

* 1999
** 1r a la París-Roubaix sub-23
* 2000
** Vencedor d'una etapa del Circuit des Mines
* 2003
** 1r a la Ruta Adélie
** Vencedor de la classificació dels joves i dels esprints del Tour del Llemosí
* 2005
** 1r al Tour del Llemosí i vencedor d'una etapa
* 2007
** 1r a la París-Camembert
* 2009
** Vencedor d'una etapa del Circuit de Lorena

### Resultats al Tour de França

* 2004. 146è de la classificació general
* 2005. 106è de la classificació general
* 2006. Abandona (16a etapa)
* 2009. Abandona (7a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2005. Abandona (7a etapa)
* 2006. 68è de la classificació general
* 2008. Abandona (17a etapa)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Arc esbiaixat

L'Arc esbiaixat és l'arc que presenta els suports o dovelles col·locats obliquament respecte a la seua planta. Sovint s'utilitza per crear perspectives i efectes visuals que intenten enganyar l'espectador (efecte trompe-l'oeil), com ara per crear una sensació de major produnditat en una finestra.
# Bucharest Open

L'Obert de Bucarest, conegut oficialment com a Bucharest Open, és una competició tennística professional que es disputa sobre terra batuda a l'Arenele BNR de Bucarest (Romania). Pertany als International Tournaments del circuit WTA femení.
Es va crear l'any 2014 en substitució del Budapest Grand Prix, disputat a Budapest (Hongria), en gran part pel ressorgiment del tennis femení a Romania durant aquesta època.

## Palmarès
### Individual femení

| Any | Campiona | Finalista | Resultat |
| 2020 | Torneig suspès a causa de la pandèmia per coronavirus de 2019-2020 | Torneig suspès a causa de la pandèmia per coronavirus de 2019-2020 | Torneig suspès a causa de la pandèmia per coronavirus de 2019-2020 |
| 2019 | Ielena Ribàkina | Patricia Maria Țig | 6−2, 6−0 |
| 2018 | Anastasija Sevastova | Petra Martić | 7−6(4), 6−2 |
| 2017 | Irina-Camelia Begu | Julia Goerges | 6−3, 7−5 |
| 2016 | Simona Halep (2) | Anastasija Sevastova | 6−0, 6−0 |
| 2015 | Anna Karolína Schmiedlová | Sara Errani | 7−6(3), 6−3 |
| 2014 | Simona Halep | Roberta Vinci | 6−1, 6−3 |

### Dobles femenins

| Any | Campiones | Finalistes | Resultat |
| 2020 | Torneig suspès a causa de la pandèmia per coronavirus de 2019-2020 | Torneig suspès a causa de la pandèmia per coronavirus de 2019-2020 | Torneig suspès a causa de la pandèmia per coronavirus de 2019-2020 |
| 2019 | Viktória Kužmová Kristýna Plíšková | Jaqueline Cristian Elena-Gabriela Ruse | 6−4, 7−6(3) |
| 2018 | Irina-Camelia Begu Andreea Mitu | Danka Kovinić Marina Zanevska | 6−3, 6−4 |
| 2017 | Irina-Camelia Begu Raluca Olaru | Elise Mertens Demi Schuurs | 6−3, 6−3 |
| 2016 | Jessica Moore Varatchaya Wongteanchai | Alexandra Cadanțu Katarzyna Piter | 6−3, 7−6(5) |
| 2015 | Oksana Kalàixnikova Demi Schuurs | Andreea Mitu Patricia Maria Țig | 6−2, 6−2 |
| 2014 | Elena Bogdan Alexandra Cadanțu | Çağla Büyükakçay Karin Knapp | 6−4, 3−6, [10−5] |

## Referències

* ↑ «WTA announces Bucharest Open for 2014» (en anglès). WTA, 04-02-2014.

## Enllaços externs

* Web oficial (romanès) (anglès)
* Perfil del torneig a la WTA (anglès)
Bucarest :
2014
2015
2016
2017
2018
2019 :
# Ermita de Sant Joan (Begís)

L'Ermita de Sant Joan de Begís, a la comarca de l'Alt Palància, és un temple catòlic que està catalogat com a Bé de Rellevància Local amb codi identificatiu: 12.07.022-003, segons consta a la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana.

## Història

L'ermita va ser construïda entre els segles XIII i el XIV, seguint un estil popular. És també coneguda com a 'Ermita de Arteas de Baix, per estar situada al mas d'Arteas, concretament a Arteas de Baix, llogaret pertanyent al municipi de Begís.
Aquesta mas d'Arteas es localitza als voltants de la Serra d'Andilla, a una altitud de 900 metres, amb dos nuclis poblacionals: Arteas de Arriba i Arteas de Abajo; els quals tenen molt pocs habitants. Es troben a uns escassos sis quilòmetres del municipi de Begís, al qual s'arriba seguint un camí asfaltat en direcció est.
Hi ha constància de l'existència, des d'època medieval, d'una ermita dedicada a San Joan, que se situava a l'antic camí de Torás, prop de la Penya Chiquín. En produir-se, amb el pas del temps, la separació d'ambdues poblacions (any 1842), l'ermita va quedar en terme de Torás, mentre que la imatge del sant i la campana es traslladaren a Arteas de baix, procedint-se a la construcció d'una nova ermita a Sant Joan.
Actualment es pot contemplar a la part baixa del mas, propera al camí d'entrada al llogaret pel pont sobre el riu Canales. Només el dia de Sant Joan Baptista i durant les festes patronals, a l'agost, l'ermita s'usa per al culte, romanent la resta de l'any tancada al públic.

## Descripció

Es va construir de maçoneria i contraforts laterals exteriors. Exteriorment és un edifici exempt, que presenta una façana (tota ella blanca) d'un sol cos que acaba en una senzilla espadanya (inclosa en el cos de maçoneria amb arrebossat en forma de capella), d'una sola campana. La teulada és a dues aigües i està a nivell més baix que la façana, ja que aquesta cobreix fins a l'espadanya. Es cobreix amb teula.
La porta d'entrada està reformada i presenta una llinda de dovelles en forma d'arc de mig punt. Per sobre de la porta es pot veure una finestra en forma d'arc de mig punt com la porta.
Interiorment és de planta de nau única amb dos crugies, separades per suports de murs i pilastres, amb arcs apuntats. La coberta interior antany va ser de fusta i a dues aigües, però després d'intervencions efectuades, actualment, és una volta de canó.
Presenta cor a la part alta, el qual data del segle xvii, que s'il·lumina gràcies a la finestra situada damunt de la porta.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?IdInmueble=1326
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/capbej.htm Arxivat 2014-10-25 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.obsegorbecastellon.es/index.php?option=com_content&view=article&id=23%3Abienes-articos-e-histos-de-la-iglesia&catid=17%3Apatrimonio&Itemid=35&lang=es
* ↑ http://www.bejis.es/es/content/ermitas-bejis Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine.
# Marbrada zebrada

La marbrada zebrada (Euchloe belemia) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels pièrids (Pieridae). Es troba al nord d'Àfrica i ocasionalment a la península Ibèrica, incloent-hi els Països Catalans.

## Característiques

Fa 36-44 mm d'envergadura alar. Els adults volen de febrer a juny en dues generacions. Les larves s'alimenten d'espècies de Sisymbrium, Diplotaxis tennuisiliqua i Biscutella didyma.

## Subespècies

* Euchloe belemia hesperidum Rothschild 1913
* Euchloe belemia eversi Eversi 1963
* Euchloe belemia abyssinica Stamm 1928 (Etiòpia, Somàlia, Aràbia oriental)
* Euchloe belemia palaestinensis Rüber 1907

## Galeria

* Euchloe belemia
* Euchloe belemia
* Euchloe belemia

## Referències

* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «"Euchloe belemia" - Museu de Ciències Naturals de Granollers». [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Captain's European Butterfly Guide». Arxivat de l'original el 2015-10-05. [Consulta: 8 abril 2016].

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual: Euchloe belemia (castellà)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa: Euchloe belemia (anglès)
* European Butterflies and Moths: Euchloe belemia (anglès)
# Arc toral

L'arc toral o arc faixó és l'arc transversal a la nau i que sosté la volta. En les voltes de canó, és purament un reforç de la volta. Aquests arcs van encastats a l'estructura, orientats transversalment a l'eix de la volta. D'aquesta manera la volta queda dividida en trams.
També s'anomena arc toral cada un dels quatre arcs sobre els quals descansa una cúpula.

## Característiques

L'arc toral és visible des de l'interior de la volta. Recolza en els pilars laterals que sostenen la coberta, a manera de prolongació estructura, i les seves tensions es transmeten a l'exterior mitjançant contraforts, en l'arquitectura romànica, o amb arcbotants, en l'arquitectura gòtica.
En resum, els arcs torals són els arcs que divideixen transversalment en trams la volta de canó que cobreix una nau i que descarreguen el pes d'aquesta en les pilastres, a les quals a vegades s'adossen petites columnes.
N'hi ha que remarquen les voltes de canó i voltes d'aresta; en l'arquitectura gòtica es denomina arc perpany, que formen part de la volta d'aresta o volta de creueria.

## Galeria

* Arcs torals a l'església de Sant Sadurní de la Salsa d'Ogern (Bassella - Alt Urgell)
* Arcs torals perpendiculars a la nau central, a l'església de Sant'Andrea Della Valle, a Roma.
* Arcs torals sobre els quals descansa la cúpula a l'església del Patriarca, de València.

## Bibliografia

* G. Fatás y G. M. Borrás. Diccionario de términos de arte. Madrid: Alianza Editorial, 1993, p. 27. ISBN 84-7838-388-3.
* José Ramón Paniagua. Cátedra. Vocabulario básico de arquitectura, 1990, p. 53. ISBN 84-376-0134-7.
# Cabrestant

L'argue, cabrestant (del castellà, cabrestante), vogi o vògit és un dispositiu mecànic, impulsat manualment o per un motor elèctric, destinat a aixecar i desplaçar grans càrregues. Consisteix en un giny rodet giratori, al voltant del qual s'enrotlla un cable o maroma, provocant el moviment en la càrrega subjecta a l'altre costat d'aquest. En aquests ormeigs, unes barres creuades en els extrems del cilindre giratori permeten aplicar-hi la força necessària. Són part integral, entre altres coses, de l'equipament nàutic.

## Usos

La utilització d'argues també està estesa a una gran varietat de tasques industrials, entre les quals es troba la mineria. En mineria, s'empren per a l'extracció de materials i personal en gàbies o trens de vagons procedents de l'interior de la mina. En el cas de les gàbies, es disposen en el castellet del pou vertical, i permeten la hissada d'una gàbia minera en vertical. En el cas dels trens de vagons, permeten llençar-los mitjançant un cable d'acer o un altre dispositiu, i roda el tren de vagons per la superfície inclinada.
Altres aplicacions poden ser el remuntador de materials a tremuges en les indústries cimentera, metal·lúrgica i mineralúrgica, o l'accionament de cadenes i cintes de producció en la indústria.

## Referències

* ↑ "Vògit".(català)
* Gúmena, corda i cap al Tirant lo Blanc. Ús d'un argue per a cremar una nau enemiga. Capítol CVI.

## Vegeu també

* Aparell (nàutica)
* Eslinga
* Gigre
* Corona de Barbotin
Viccionari
# Associació Valenciana d'Arqueologia Industrial

L'Associació Valenciana d'Arqueologia Industrial (AVAI) és una organització sense ànim de lucre que vetlla per l'estudi, difusió i salvaguarda del patrimoni industrial valencià mitjançant l'elaboració de cursos, tallers, publicacions, rutes i conferències per difondre els diversos aspectes històrics i socials de la societat contemporània valenciana.
Formada a principis de 2010, i hereva d'una primera etapa nascuda en 1990 i finalitzada en 1998, es tracta d'una associació formada per professionals de diverses disciplines com ara la Història, l'Arqueologia o la Història de l'Art que pretén continuar la tasca iniciada fa vint anys pels seus pioners Manuel Cerdà i Inmaculada Aguilar.
Actualment, l'AVAI té la seua seu a València i està avalada pel Museu Valencià d'Etnologia.

## Vegeu també

* Arqueologia industrial
* Patrimoni industrial

## Notes

* ↑ Gran Enciclopedia de la Comunidad Valenciana, Editorial Prensa Valenciana, València, 2005
* ↑ "Qui som ara". Secció a la web de l'AVAI (consultat l'1-VIII-2010).

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de l'AVAI
# Ermita de Sant Joan Baptista de Moraira

L'ermita de sant Joan Baptista, se situa molt prop de la platja del Portet de Moraira (Marina Alta, País Valencià), amagada entre edificacions. Segons algunes fonts aquesta ermita fou construïda l'any 1865, sota l'impuls del rector Mossén Francisco. Malgrat que aquesta data no és segura, sí que es té la certesa que l'any 1910 ja existia l'ermita, segons es desprèn de l'obra de F. Figueras Pacheco. Posteriorment va ser ampliada pel rector Vicent Buigues, de Teulada i rector de Benissa, cap al 1940, moment en què es construí la naia o porxo que precedeix l'ermita.

## Descripció

L'ermita té unes dimensions aproximades de 6,80 x 10,20 cm. És de planta rectangular amb dos cossos, el principal es cobreix amb sostre de volta de mig punt i coberta a dues aigües de teula plana, i un altre cos adossat al costat esquerre amb coberta a una vessant feta amb teula àrab, a la part davantera de la qual es troba una espadanya. Aquestos dos cossos estan separats a l'interior per tres arcs de mig punt, sustentats per dos pilars i dues pilastres de gran volum, perquè són la resta de l'antic mur lateral de l'ermita.
La capçalera de l'ermita és recta. La nau principal està presidida per una fornícula amb una imatge de Joan Baptista amb dues columnes a cada banda, a la part esquerra de les quals es troba una xicoteta imatge de sant Gabriel i a la dreta una de sant Joan de Déu.

## Referències

* ↑ Ivars Cervera, J., Buigues Vila, J., El patrimoni artístico-monumental de Teulada, Ajuntament de Teulada 1999, p. 36 ISBN 84-920725-1-2

## Bibliografia

* Ivars Cervera, Joan; Buigues Vila, Jaume. El patrimoni artístico-monumental de Teulada. Ajuntament de Teulada, 1999. ISBN 84-920725-1-2.