OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aurivilliusita

L'aurivilliusita és un mineral de la classe dels halurs. Rep el seu nom en honor de la Dra. Karin Aurivillius (1920-1982) de Lund, Suècia, per la seva feina en la química dels cristalls dels compostos inorgànics que contenen mercuri. Va ser aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2002, sent coneguda abans amb el codi IMA2002-022.

## Característiques

L'aurivilliusita és un halur amb fórmula química Hg$^+$Hg$^{2+}$OI. Cristal·litza en el sistema monoclínic, trobant-se de manera habitual en primes crostes de fins a 0,5 mm. a la superfície del quars. Tamabé se'n troba, de manera molt rara, en forma de cristalls laminars subèdrics de 0,2 mm.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'aurivilliusita pertany a «03.DD: Oxihalurs, hidroxihalurs i halurs amb doble enllaç, amb Hg» juntament amb els següents minerals: eglestonita, kadyrelita, poyarkovita, hanawaltita, terlinguaïta, pinchita, gianellaïta, mosesita, kleinita, tedhadleyita, vasilyevita, terlinguacreekita, kelyanita i comancheïta.

## Formació i jaciments

És un mineral rar de paragènesi incerta, que es troba en fases d'oxihalurs que contenen mercuri. Es troba associada a altres minerals com mercuri natiu, cinabri i edgarbaileyita, en general es troba associada a minerals de mercuri en roques de quars i magnesita. La seva localitat tipus és la mina Clear Creek, al districte de Nova Idria (Califòrnia, Estats Units).

## Referències

* ↑ «Aurivilliusite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 setembre 2015].
* ↑ «Aurivilliusite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 6 setembre 2015].
# Susan Ee

Susan Ee és una escriptora estatunidenca de fantasia i literatura juvenil i directora i guionista de cinema, autora de les sagues literàries «Penryn i la fi dels temps» i «Històries de Mitjanit», a més d'altres relats.
Va debutar el 2012 amb el primer llibre de la trilogia «Penryn i la fi dels temps», una fantasia postapocalíptica amb la qual va ser finalista dels Premis Cybils i es va situar al top 5 d'obres més venudes d'Amazon als Estats Units i al Regne Unit. La productora Good Universe i Sam Raimi van adquirir-ne els drets per fer-ne una adaptació cinematogràfica. Els seus llibres han estat best-sellers internacionals que s'han traduït a 26 idiomes, entre ells el català (la trilogia de Penryr ha estat traduïda per l'editorial Obscura, que també preveu traduir la saga de Mitjanit).
Ee també ha dirigit i produït diversos curtmetratges cinematogràfics.

## Obra literària

Trilogia «Penryr i la fi dels temps»
* Àngels caiguts (Angelfall, 2012)
* El món de l'endemà (World After, 2013)
* La fi dels temps (End of Days, 2015)
Saga «Històries de Mitjanit»
* Cinder i el Príncep de Mitjanit (Cinder & the Prince of Midnight)
* Ruby & the Huntsman of Midnight

## Referències

* ↑ «Books». [Consulta: 29 setembre 2020].
* ↑ «Susan Ee». [Consulta: 29 setembre 2020].
* ↑ «Children's Book Review: Angelfall by Susan Ee. Amazon Children's Publishing, $6.99 trade paper (288p) ISBN 978-0-7614-6327-6» (en anglès). [Consulta: 29 setembre 2020].
* ↑ «Science fiction roundup – reviews» (en anglès), 14-06-2013. [Consulta: 29 setembre 2020].
* ↑ «Good Universe to Adapt 'Angelfall' With Sam Raimi Producing | Hollywood Reporter». [Consulta: 2 octubre 2020].
* ↑ «Àngels Caiguts». Arxivat de l'original el 2020-09-29. [Consulta: 29 setembre 2020].
* ↑ «Cinder». Arxivat de l'original el 2020-10-04. [Consulta: 1r octubre 2020].
# Arxipèlag Kodiak

L'Arxipèlag Kodiak és un conjunt d'illes al sud de la part continental d'Alaska (Estats Units), a uns 405 km al sud, per via aèria, de la ciutat d'Anchorage dins del golf d'Alaska.
L'illa més grossa de l'arxipèlag és l'Illa Kodiak, que és la segona illa per superfície dels Estats Units. L'arxipèlag fa 285 km de llarg i 108 km d'amplada, des de les Illes Barren al nord fins a l'Illa Chirikof i les Illes Semidi al sud. L'arxipèlag comprèn 13,890 km² de terra emergida. Conté unes 40 glaceres petites, nombrosos rierols i centenars d'espècies marines i terrestres, gran part del territori és bosc.

## Illes de l'Arxipèlag Kodiak

* Illa Afognak - segona illa en superfície
* Illa Aiaktalik
* Illa Ban
* Illes Barren - les més septentrionals
** Illa Ushagat
** Illa East Amatuli
** Illa West Amatuli
* Illa Chirikof - la més al sud
* illa Dark
* Illes Geese
* Illa Kodiak - la major
* Illa Marmot Island - la més oriental
* Illa Raspberry
* Illes Semidi - la més occidental
** Illa Aghiyuk
** Illa Anowiki
** Illa Chowiet
** Illa Kateekuk
** Illa Kiliktagik
* Illa Shuyak
* Illa Sitkalidak
* Illa Spruce
* Illa Sundstrom
* Illa Trinity
** Illa Tugidak
** Illa Sitkinak
* Illa Two-Headed
* Illa Ugak
* Illa Whale
* Illa Woody

## Registres arqueòlogics de l'Holocè

"Els registres mostren canvis bruscos en el poblament però amb continuïtat cultural" (Ames et al., p.61)
En l'Holocè tardà hi ha quatre períodes cultural Kachemak primerenc (1850 aC - 500 aC), Kachemak tardà (500 aC - 1200 dC), Koniag (1200 fins al segle xviii), i Alutiiq (modern).

## Referències

* ↑ Ames, Kenneth M. “Tempo and Scale in the Evolution of Social Complexity in Western North America: Four Case Studies.” North American Archaeology. Ed. Timothy R. Pauketat and Diana Dipaolo Loren. Malden: Blackwell Publishing Ltd., 2005. pp56-78.
# Eflornitina

L'eflornitina és un derivat de l'ornitina especialment actiu contra la tripanosomosi africana, també coneguda com la malaltia de la son; la qual es transmet a través de la picada de la mosca tse-tse que li serveix de vector a un paràsit conegut com a T. b. gambiense. El fàrmac actua inhibint l'enzim ornitina decarboxilasa, un enzim caracteritzat per participar en la síntesi de la poliamina en un tipus de protists denominats els tripanosomes, encarregats de generar la malaltia. L'eflornitina té la capacitat de travessar fàcilment la barrera hematoencefàlica per a penetrar al líquid cefalorraquidi i combatre la fase neurològica de la malaltia que afecta tot el SNC, l'eflornitina s'elimina principalment pels ronyons.

## Història

L'eflornitina s'ha vingut utilitzant des d'un temps enrere per tractar la segona fase de la malaltia tripanosomiasis africana amb el melarsoprol. No obstant això, a causa que el grup de persones que sol·licitaven el medicament en major proporció eren poblacions pobres que no podien pagar-lo, la seva producció es va interrompre al 1995. L'any 2000 diferents laboratoris, estudiant els seus components i reaccions, es van adonar que l'ornitina decarboxilasa era un enzim important en el creixement del borrissol, i que si l'eflornitina tenia la capacitat d'inhibir aquest enzim, es retardava el creixement del borrissol corporal. I que podia ser bastant lucratiu com a tractament del hirsutisme. Així mateix al 2001, amb ajuda de Metges sense Fronteres (MSF) i l'Organització Mundial de la Salut (OMS) es va sol·licitar la represa de la producció d'Eflornitina per al tractament de la tripanosomiasis africana.

## Dosificació i administració

El contingut d'un flascó d'eflornitina ha de diluir-se en 400 ml de solució salina fisiològica. S'ha d'administrar una dosi de 100 mg/Kg cada sis hores durant almenys 14 dies, via intravenosa. Donat que es necessita atenció i dosis regulars es va crear un nou tractament conegut com a TCNE amb l'avantatge que requereix moltes menys injeccions i menor temps d'hospitalització (només set dies) i consisteix en la combinació de nifurtimox oral i eflornitina intravenosa. Els efectes secundaris més comuns indicats són diarrea, anèmia, leucopènia, trombocitopènia, i convulsions.

## Referències

* ↑ http://apps.who.int/medicinedocs/en/d/Jh2924s/2.10.4.html
* ↑ https://web.archive.org/web/20130624143819/http://mondomedico.es/2010/11/01/eflornitina-de-la-tripanosomiasis-al-hirsutismo/
* ↑ http://www.monografias.com/trabajos65/tripanosomiasis-africana/tripanosomiasis-africana2.shtmlConsultado%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.msf.es/enfermedad/enfermedad-del-sueno
* ↑ https://web.archive.org/web/20111219174330/http://prometic.com/docs/misc/2009Transfusion492SAPPENDIX1_2_3.pdf
# Apatxe de les planures

L'apatxe de les planures o apatxe kiowa (anglès kiowa-apache) parlada pels apatxe kiowa. Aquest poble indígena viu principalment al centre d'Oklahoma (Estats Units).

## Classificació

L'apatxe de les planures és una llengua que forma part del grup meridional de les llengües atapascanes en la família lingüística na-dené. La llengua apatxe kiowa presenta notables diferències amb altres llengües atapascanes meridional, per la qual cosa se suposa que van abandonar l'urheimat del grup abans que altres pobles del grup apatxe. Es calcula que la separació de l'apatxe kiowa i la resta de les llengües apatxes va ocórrer al voltant de l'any 1300 de l'era comuna. És una llengua força amenaçada a la vora de l'extinció, amb només 18 parlants registrats en el cens nord-americà de 1990. Cap al 2008 va morir el darrer parlant nadiu, Alfred Chalepah, Jr.

## Referències

* Bittle, William E. (n.d.). Plains Apache field notes. (Unpublished manuscript).
* Bittle, William E. (1956). The position of Kiowa-Apache in the Apachean group. (Doctoral dissertation, University of California, Los Angeles).
* Bittle, William E. (1963). Kiowa-Apache. In H. Hoijer (Ed.), Studies in Athabaskan languages (pp. 76–101). University of California publications in linguistics (No. 29). Berkeley: University of California Press.
# Joan Luschner

Joan Luschner (Lichtenberg, Alemanya, segle XV - Barcelona, al voltant de 1512) va ser un impressor d’origen alemany, actiu a Barcelona entre el 1495 i el 1505.
D’origen alemany, començà en la professió en companyia d'altres editors alemanys, entre els quals Joan Rosembach. El 1498 s'independitzà, i entre els anys 1499 i 1500, va ser al taller d’impremta de l'Abadia de Montserrat, després que l'abad Garcia Cisneros introduís a començaments de 1499 la impremta a Montserrat. Allà, va tenir entre mans l'edició de Liber meditationum vitae Domini nostri Iesu Christi. Edità obres de Roís de Corella, Eiximenis, Antoni Amiguet, entre molts altres. Així, la primera obra impresa per Luschner al segle xvi –de la qual se'n conserven dos exemplars incomplets, sense portada, i amb la data al colofó: 16 de maig de 1501– és Scala Dei de Francesc Eiximenis, escrita en català. En català, també, va imprimir un llibre del Consolat de Mar, les actes de les constitucions de la quarta Cort de Catalunya del 1503; i dos tractats, un llibre de medicina –amb edició d’Antoni Amiguet– del metge Guy de Chauliac; i un d’ensenyament d’ortografia catalana, l’Art i stil per a escriure totes persones del lleidatà Tomàs de Perpenyà. D’entre els clàssics, publicà la traducció llatina de Leonardus Brunus Aretinus de l’Opus de moribus d'Aristòtil. Els seus impresos foren finançats per diversos llibreters. També va treballar al servei de la Generalitat i de l’Estudi general. La seva obra més acurada fou el Directorium inquisitorum, de Nicolau Eimeric publicada el 1503.

## Referències

* 1 2 «Joan Luschner». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 24 gener 2018].
* ↑ Delgado Casado,, Juan. Diccionario de impresores españoles, siglos XV-XVII. vol. 1. Madrid: Arco/ Libros, 1996, p. 402-404. ISBN 84-7635-198-4.
* ↑ Altés i Aguiló, Francesc Xavier. Cinc-cents anys de Publicacions de l'Abadia de Montserrat. L'Abadia de Montserrat, 2005, p. 22. ISBN 978-84-8415-725-0 [Consulta: 25 gener 2018].
* ↑ Massot i Muntaner, Josep. Semblances i comentaris. L'Abadia de Montserrat, 1999, p. 24. ISBN 978-84-8415-131-9 [Consulta: 25 gener 2018].
* ↑ Lamarca, Montserrat. «Joan Luschner». A: La impremta a Barcelona (1501-1600). Barcelona: Biblioteca de Catalunya i Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2015, p. 23-25 [Consulta: 25 gener 2018]. Arxivat 25 de gener 2018 a Wayback Machine.
# Aurora groga

L'aurora groga (Anthocharis euphenoides) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels pièrids (Pieridae) present als Països Catalans.

## Distribució

Habita la península Ibèrica inclosa Andorra, altres punts de França (des de l'Alta Garona fins al Massís Central i Provença), a Ticino a Suïssa i a diversos punts d'Itàlia (molt local: Laci, Abruzzi…). Absent al nord-oest de Portugal. És present de 0 a 1800 m.

## Morfologia

L'eruga és gris blavosa amb petites taques negres brillants excepte una franja per sobre dels espiracles que és únicament blanca; cap gris blavós puntejat de negre. Presenta una línia dorsal groga. La part inferior de l'eruga també és groga. Recoberta d'una pilositat escassa i curta.
L'imago presenta variació de coloració entre ambdós sexes. El mascle és groc llimona amb una prominent taca taronja a l'àpex alar culminada per una zona marró. La femella, en canvi, és blanca amb una taca a l'àpex taronja i marró i una taca negra a les ales anteriors. Revers de les ales posteriors groc amb taques verdes oliva en els dos sexes.

## Hàbitat

Àrees seques amb flors, normalment càlides; marges de camps de cultiu. L'eruga s'alimenta de Biscutella, preferentment de Biscutella laevigata, Biscutella auriculata i Biscutella ambigua.

## Període de vol

Vola en una única generació entre abril i juliol. En algunes localitats a partir de març. Hibernació com a pupa sobre plantes mortes.

## Referències

* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 14 febrer 2025].
* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 4 febrer 2014].
* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.
* ↑ «Anthocharis euphenoides» (en anglès). [Consulta: 6 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Eurobutterflies (anglès)
* Papallones del Berguedà (català)
* Waste Magazine (castellà)
* Insectarium Virtual (castellà)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa (anglès)
# La Meva Salut

La Meva Salut és el web personal i intransferible que permet a la ciutadania de Catalunya:
* Disposar de la seva informació personal de salut i inclou la informació que s'ha generat per l'atenció sanitària que s'hagi prestat en algun dels centres assistencials públics:
** Els diagnòstics (actius i no actius)
** Els informes clínics, incloent-hi els documents d'incapacitat temporal (i descarregar els PDF)
** Els resultats de les proves (i descarregar els PDF)
** La recepta o pla de medicació vigent que es pot descarregar i anar a la farmàcia a buscar els medicaments,
** Les visites pendents.
** La informació de les vacunes
** Conté el Document de voluntats anticipades (DVA) si s'ha realitzat.
* Interactuar amb el sistema sanitari:
** L'eConsulta que és un servei de consultes per missatgeria electrònica als professionals.
** Recepció i enviament de qüestionaris de salut
** La vostra decisió de ser donant d'òrgans i teixits en cas de mort. Per defecte s'és donant.
Aquestes informacions es poden consultar perquè els centres assistencials la publiquen al sistema informàtic que comparteix la informació: la història clínica compartida de Catalunya (HC3) que permet a qualsevol professional de tots els centres mèdics públics accedeixi a tota la informació clínica estalviant a l'usuari haver d'aportar tota la informació cada cop. La Meva Salut garanteix la seguretat i la confidencialitat en l'accessibilitat a les dades.
Es va iniciar la seva implementació el 2015.

## Accés

Només hi poden accedir les persones majors de 16 anys que disposin de la targeta sanitària individual (TSI) i un certificat digital o un codi d'usuari que es pot anar a demanar personalment al CAP o donar-se d'alta a través del lloc web. També, els pares i les mares o persones que tenen la responsabilitat legal d'altres persones poden anar al CAP i demanar l'accés per als seus fills (fins que tenen 18 anys). Entre els 16 i els 18 anys els fills han d'autoritzar l'accés als seus pares o tutors.

## Referències

* 1 2 3 4 «La Meva Salut». [Consulta: 26 setembre 2021].
* ↑ Manuel Berruezo, Carles Gallego, Miquel González, Joan Lluís Piqué, Òscar Solans, Sara Hernández, Nuria Abdón «La Meva Salut i l’acreditació ciutadana per accedir-hi». Annals de Medicina, 99, 2016, pàg. 105-107.
* ↑ «Cat@Salut La Meva Salut. Canal Salut. Generalitat de Catalunya». Arxivat de l'original el 2016-09-24. [Consulta: 26 setembre 2021].
# Pisamira

El pisamira és una llengua pertanyent al grup oriental de les llengües tucanes, parlada pel poble pisamira que és establert al Resguardo Part Oriental del Vaupés, a Colòmbia. Ethnologue la identifica erròniament com un dialecte del dahseyé. Segons el cens del 2005 hi havia 61 individus pisamira, però els adults ja no transmeten la llengua als infants, que parlen castellà habitualment.

## Referències

* ↑ Hammarström (2015) Ethnologue 16/17/18th editions: a comprehensive review: online appendices
* ↑ Pisamira a ONIC

## Bibliografia

* Campbell, Lyle. (1997). American Indian languages: The historical linguistics of Native America. Nova York: Oxford University Press. ISBN 0-19-509427-1.
* Kaufman, Terrence. (1990). Language history in South America: What we know and how to know more. In D. L. Payne (Ed.), Amazonian linguistics: Studies in lowland South American languages (pp. 13–67). Austin: University of Texas Press. ISBN 0-292-70414-3.
* Kaufman, Terrence. (1994). The native languages of South America. In C. Mosley & R. E. Asher (Eds.), Atlas of the world's languages (pp. 46–76). Londres: Routledge.
# Les aventures del Jules i l'Asha

Les aventures del Jules i l'Asha (títol original en francès, Jules au pays d'Asha) és una pel·lícula dramàtica canadenca del 2023 dirigida per Sophie Farkas Bolla. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Repartiment

* Alex Dupras: Jules
* Gaby Jourdain: Asha
* Marilyse Bourke: Catherine
* Kevin Papatie: Niimi
* Emmanuel Schwartz: Jovite
* Elliot Miville-Deschênes: Jean
* Maddy Rankin-Kistabish: Maddy
* Andrew Shaver: M. Moore

## Referències

* ↑ Laurent Côté. «Jules au pays d'Asha, un film à ne pas manquer !». Les As de l'info, 13 juillet 2023. [Consulta: 9 décembre 2024].
* ↑ Véronique Larocque «Jules au pays d'Asha, voir au-delà des différences». La Presse, 6 juillet 2023 [Consulta: 9 décembre 2024].
* ↑ «Les Aventures de Jules i Asha». Goita què fan, ara!. [Consulta: 23 febrer 2025].
# Autobiografia de Charles Darwin

L'Autobiografia de Charles Darwin és una obra autobiogràfica del naturalista anglès Charles Darwin. Darwin va escriure el text per a la seva família i el va titular Recol·leccions del desenvolupament de la meva ment i caràcter. Segons l'autor, el va escriure entre maig i agost de 1876, tot i que durant els sis anys finals de la seva vida va afegir 67 pàgines a les 121 inicials.
El text va ser publicat el 1887 (cinc anys després de la mort de Darwin) per John Murray com a part de "Vida i cartes de Charles Darwin, incloent-hi un capítol autobiogràfic". El text inclòs en aquesta edició va ser preparat pel fill Francis Darwin, qui va eliminar diversos passatges relacionats amb les opinions crítiques de Darwin sobre alguns col·legues coetanis, les reaccions públiques a l'aparició de L'origen de les espècies i, sobretot, el que pensava Darwin sobre Déu i el cristianisme.
Els passatges eliminats pel fill foren incorporats més tard per la neta de Darwin Nora Barlow en una edició de 1958 que commemorava el centenari de la publicació de L'origen de les espècies. Aquesta edició va ser publicada a Londres per Collins amb el títol d'Autobiografia de Charles Darwin 1809-1882. Amb les omissions originals restaurades. Editat amb apèndix i notes per la seva neta Nora Barlow i reeditada el 1993.
La versió original de l'autobiografia (1887) és de domini públic, ja que els drets han caducat, però la darrera versió (1958) encara és protegida. Totes dues versions es troben disponibles en línia a Darwin Online. La versió de Nora Barlow fou traduïda al català el 2009 per Jaume Terradas i publicada per la Revista Mètode dins de la seva col·lecció de Monografies, amb motiu del bicentenari del naixement de Charles Darwin.

## Referències

* ↑ Domínguez, Martí. Pròleg a "Charles Darwin: Autobiografia". València: Universitat de València: Monografies de la Revista Mètode, 2009, p. 7. ISBN 978-84-370-7328-6.
* ↑ Darwin, Charles. The Autobiography of Charles Darwin 1809–1882. With the original omissions restored. Edited and with appendix and notes by his granddaughter Nora Barlow (en anglès). Londres: Collins, 1958, p. 11-12.
* ↑ Darwin, Charles. The Autobiography of Charles Darwin, 1809-1882 (en anglès). Nova York: Norton, 1993. ISBN 0393310698.

## Enllaços externs

* Autobiography of Charles Darwin, Projecte Gutenberg.
* Autobiography of Charles Darwin, audiollibre de domini públic a LibriVox
* Darwin Online: Life and Letters and Autobiography (1887)
* Darwin Online: The Autobiography of Charles Darwin, 1809-1882 (1958)
# Entalpia de dissolució

L'entalpia de solució, entalpia de dissolució o calor de dissolució és el canvi d'entalpia associat a la dissolució d'una substància en un solvent a pressió constant que resulta en una infinita dilució (infinita en teoria).
L'entalpia de solució és una de les tres dimensions de l'anàlisi de solubilitat. S'expressa més sovint en kJ/mol a temperatura constant.Com que l'energia de formació d'un enllaç químic és la diferència entre l'afinitat electrònica i l'energia d'ionització, la calor de solució d'una substància està definida com la suma de l'energia absorbida, o energia endotèrmica (expressada en kJ/mol "positius"), i l'energia alliberada, o energia exotèrmica (expressada en kJ/mol "negatius").

## Energia

Com que l'escalfament disminueix la solubilitat d'un gas, la dissolució dels gasos és exotèrmica. Com a conseqüència, en dissoldre's un gas en un solvent líquid, la temperatura disminueix, en canvi la solució continua alliberant energia. Aquest és un efecte de l'increment de la calor o de l'energia requerida per atraure les molècules de solut i solvent —és a dir, que aquesta energia supera l'energia requerida per a separar les molècules del solvent. Quan el gas queda dissolt completament ("completament" en teoria)— la calor de solució estarà al màxim (una gran energia d'entalpia negativa)
El procés de dissolució pot veure's des del punt de vista de la termodinàmica, com si tingués tres etapes:
* Trencament de les atraccions solut-solut (endotèrmica), per exemple l'energia reticular en el cas de les sals.
* Trencament de les atraccions solvent-solvent (endotèrmica), per exemple l'enllaç d'hidrogen en l'aigua.
* Trencament de les atraccions solvent-solut (exotèrmica), en la solvatació.
El valor del canvi d'entalpia global és la suma dels canvis d'entalpia individuals de cada pas. Per exemple, en dissoldre nitrat d'amoni en aigua davallarà la temperatura de l'aigua (la solvatació no compensa la despesa d'energia en trencar l'estructura cristallina), mentre que en afegir hidròxid de potassi a l'aigua augmentarà la temperatura del sistema.
Les solucions amb calors negatius de solució formen enllaços forts i tenen pressions de vapor baixes.
Calor de solució d'alguns compostos :
| àcid clorhídric | - | -74.84 |
| nitrat d'amoni | + | 6.14 |
| amoníac | - | 7.29 |
| hidròxid de potassi | - | 13.77 |
| hidròxid de cesi | - | 17.10 |
| clorur de sodi | + | 3.89 |
| clorat de potassi | + | 9.89 |
| àcid acètic | - | 0.360 |
| Canvi en entalpia ΔH$^o$ en kJ/mol en aigua |||

## Referències

* ↑ CRC Handbook of Chemistry and Physics 65a Ed.

## Vegeu també

* Solvatació
# Egiptopitec

L'egiptopitec (Aegyptopithecus zeuxis) és un fòssil primerenc dels catarrins que va precedir la divergència entre els homínids i la resta de simis. És l'única espècie coneguda del gènere Aegyptopithecus.

## Morfologia

Era una espècie amb fórmula dental 2:1:2:3 tant en la mandíbula superior com la inferior.
Els molars mostren una adaptació anomenada de compartimentació.
Els ullals d'aquesta espècie eren sexualment dimòrfics.
Pesava uns 6,7 kg.
Compartia característiques amb els haplorrins, com la mandíbula fusionada, símfisi frontal i clausura postorbital.
Era un quadrúpede arbori.

## Dieta

Per la morfologia dental, es pot deduir que menjava fruites i que les fulles eren una part important de la seva dieta.

## Enllaços externs

* Arxivat 2008-01-19 a Wayback Machine.
* Arxivat 2005-12-19 a Wayback Machine.