OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# María Cora Muñoz Raga

María Cora Muñoz Raga, també coneguda com a Cora Raga (Vilamarxant, Camp de Túria, 9 de gener de 1893 - Barcelona, 3 de desembre de 1980) fou una mezzosoprano valenciana.
Nascuda a Vilamarxant (València) el 1893, va morir a Barcelona el 1980. Va estudiar a Milà i va ser una de les mezzosopranos espanyoles més famoses en la dècada dels anys vint i trenta, dotada d'una gran capacitat interpretativa i d'un ampli registre de veu. Va realitzar el seu debut en el teatre Fuencarral de Madrid el 1923 amb l'òpera Aida, i un dels seus majors èxits va ser la interpretació de la Beltrana a la sarsuela Doña Francisquita, d'Amadeu Vives, estrenada al teatre Apolo de Madrid el 17 d'octubre de 1923. També va ser la primera cantant que va interpretar l'himne regional de València.
El 16 de febrer de 1933 va fer el seu debut al Gran Teatre del Liceu de Barcelona com la Beltrana, en la tercera interpretació d'aquella temporada de Doña Francisquita al Liceu. L'obra s'havia representat per primer cop al Liceu el 7 de febrer, amb la participació en aquest paper d'una altra valenciana, Selica Pérez Carpio.
L'any 1936 triomfava a València i contínuament participava en festivals benèfics. En el periòdic de la CNT, Fragua Social, l'11 de setembre de 1936, es recollia la notícia d'un espectacle en benefici de les milícies, amb la participació de l'eminent tiple Cora Raga, que era el seu nom artístic. Un any després, en benefici de la Creu Roja, va interpretar La Dolorosa en el teatre Apolo de Madrid. Durant 1938 va interpretar un repertori de les millors sarsueles per a l'Ajuda al Combatent, i va participar en un festival pro-campanya d'hivern, al teatre Líric de València.
En la seva carrera va recórrer pràcticament tots els teatres espanyols, arribant amb gran èxit als escenaris dels teatres Apolo, Calderón, Victòria i el teatre de la Zarzuela de Madrid. En la Guerra Civil va actuar amb la Compañía de Arte Lírico Español. El 1940 es va traslladar a Barcelona. Ja no va tornar a cantar, però tocant el piano, va continuar la seva estreta relació amb la música.

## Referències

* ↑ «Ha muerto la cantante Cora Raga». La Vanguardia, 04-12-1980, pàg. 55.
* 1 2 3 4 «María Cora Muñoz Raga». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 31 juliol 2015].
* ↑ «Cora Raga (1893-1980) - Find A Grave Memorial» (en anglès). [Consulta: 14 octubre 2020].
* 1 2 «Inventari d'artistes i preus : temporades 1930-1954: llista de preus de les butaques» (PDF) p. 14. Gran Teatre del Liceu. [Consulta: 9 gener 2018].
# Mateu Taberner Oliver

Mateu Taberner Oliver (Llucmajor, Mallorca, 1891 - Llucmajor, 1969) fou un pintor mallorquí.
Fou alumne (1907-08) de Llorenç Cerdà a l'Escola d'Arts Aplicades i Oficis Artístics, de Palma. El 1916 obtengué el títol de professor de dibuix a la Reial Acadèmia de Belles Arts de San Fernando, de Madrid. Fou deixeble de Julio Romero de Torres. El 1919 feu la primera mostra individual al saló La Veda, de Palma. També exposà a Madrid i participà en altres exposicions col·lectives a Palma. És autor d'algunes composicions religioses, com les conservades a l'església de Sant Miquel (Llucmajor) i al Convent de Sant Bonaventura, de la mateixa ciutat. Pintà retrats per a la galeria de fils il·lustres de l'Ajuntament de Llucmajor. Utilitzà la tècnica a l'oli i també el dibuix al carbó. Tota la seva producció artística es caracteritza pel realisme i una especial aplicació del color.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia de Mallorca. Palma: Promomallorca, 1988-2004. ISBN 84-86.617.17-2.
* ↑ s.n., «Mateu Taberner Oliver» Arxivat 2013-06-09 a Wayback Machine., Llucmajor i arts plàstiques: Pintura, article al web oficial de Llucmajor, [consulta el 16 d'abril de 2013]
# Menesto

Menesto (en grec antic Μενεσθώ) va ser, segons la mitologia grega, una oceànide, una nimfa, filla d'Oceà i de Tetis, que Hesíode cita a la seva llista d'oceànides.
Els seus pares van ser els titans Oceà i Tetis, i va tenir moltes germanes, segons Hesíode fins a 3.000, i molts germans, els Oceànits, déus fluvials, que també n'eren 3.000. Els seus avis eren Urà i Gea.

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, 357
* ↑ Hesíode. Teogonia, 352-369
# Mentuhotep

Mentuhotep fou nomarca de Tebes. Probablement, fou el primer membre de la seva dinastia, la dinastia XI, que va agafar el títol reial, ja que en alguna llista apareix com a Mentuhotep I, però no hi ha evidencies d'això, ja que no s'ha trobat cap cartutx reial ni cap serekh reial. El seu fill i successor, en canvi, es va titular "rei de les dues terres". El papir de Torí no esmenta el seu nom, però hi ha un lloc buit al començament de la dinastia; pel total d'anys que dona el papir, el seu regnat és estimat en uns set anys.
El seu nom d'Horus fou Tepia i el de Sa Ra Itneferumentuhotepmerysatnebetabu.
Fou pare dels seus successors, els faraons Antef I (Sehertawy), i Antef II (Wahankh), que tenen com a mare comuna Neferu I.
El seu nom apareix transcrit també com a Mentehotpe, Menthuhetep, Mentuhotp, Mentuhotpe, Monthhotep, Montouhotep, Montuhotep, Nibhotep, Tepa i Tepya.

## Referències

* ↑ William C. Hayes, The Middle Kingdom in Egypt. Internal History from the Rise of the Heracleopolitans to the Death of Ammenemes III., in The Cambridge Ancient History, vol. I, part 2, Cambridge University Press, 1971, ISBN 0 521 077915, p. 476
* ↑ Nicolas Grimal, A History of Ancient Egypt (Oxford: Blackwell Books, 1992), p. 143.
* ↑ Jürgen von Beckerath, Handbuch der ägyptischen Königsnamen (= Münchner ägyptologische Studien, vol 46), Mainz am Rhein: Verlag Philipp von Zabern, 1999. ISBN 3-8053-2310-7, pp. 76–77.
* ↑ Kim Ryholt, The Royal Canon of Turin, in Erik Hornung, Rolf Krauss and David A. Warburton (eds.), Ancient Egyptian Chronology, Brill, Leiden/Boston, 2006, ISBN 978 90 04 11385 5, p. 30.
# Mercè Serós i Ballester

Mercè Serós i Ballester, coneguda amb el nom artístic de Mercedes Serós o Mercè Serós (Saragossa, 10 d'abril de 1900 - Barcelona, 23 de febrer de 1970), fou una cupletista catalana. De molt jove es traslladà a viure a Barcelona.
Va començar en el món de ball als 14 o 15 anysː debuta com a ballarina al Salon Doré, al 1915. Posteriorment va començar a cantar a l'Edèn Concert, Eldorado, i altres teatres de la ciutat, fins a la dècada dels anys 30 del segle xx.
La seva fama va anar augmentant i alhora creixia també la rivalitat amb Raquel Meller, mentre totes dues popularitzaven el cuplet, al costat d'altres cantants com Pilar Alonso. Serós va arribar a actuar també en els teatres Le Perroquet i l'Olympia de París, on estrenà el pasdoble València, que després escamparia per França la Mistinguett. En el repertori que va donar fama a Mercè Serós trobem també Diego Montes, El salterio de la sardina, Muñecos, Al Paraguay, A Puerto Rico, Cruz de mayo, Rosario la Cava...
El 1925 va estrenar el cuplet en català La Barcelonista, escrit per Rossend Llurba i dedicat al Futbol Club Barcelona, que acabava de guanyar el campionat d'aquell any. A la dècada dels anys 70 el recuperaria i l'interpretaria Guillermina Motta amb unes modificacions a la lletra de la segona estrofa.
Mercè Serós va fer molts enregistraments entre 1926 i 1930, tant per a Gramófono com per a Odeon i va arribar a gravar en disc més de 200 títols.

## Enregistraments discogràfics

* 1926, maig: Militar (Villán i Requena); Raza gitana (A. Lopera Barca i Requena)
* 1926, juliol: Mañana de niebla (Valverde i San); La Venta del Mochuelo (A. Méndez i Costa)
* 1926, agost: La niña de los lacitos (Villán i Requena); Añoranzas de amor (Villán i Requena); La campana de Toledo (Nieto de Molina i Blasco); En canto del flirt (Nieto de Molina, Llurba i Borbón)
* 1928, juny: Pericón del amor (Sugrañes i Requena) i La Chizmosa (Villán i Requena)
* 1928, setembre: La Puntaire (Capmany i Badosa o Viladomat); A Ca l'apotecari (Romaní i Camprubí)
* 1928, octubre: Hoy (Fernández Albuquerque i Viladomat) i Salomé (Villán i Barca)
* 1929, gener: Ni chicha ni limoná (J. Guarido i Quirós); La Virgen de los Reyes (Puche i Quirós)

## Referències

* 1 2 3 Collell, Jaume. El músic de l'americana vermella: Joan Viladomat i la Barcelona descordada dels anys vint. RBA Libros, 2014-03-01. ISBN 978-84-8264-862-0.
* 1 2 «Mercè Serós Ballester». Patrimoni musical català. Centre Robert Gerhard. Generalitat de catalunya. [Consulta: 23 febrer 2020].
* ↑ Canyameres, Ferran. Obra Completa. Vol. 5: Josep Oller i la seva època. L'home del Moulin Rouge. Ferran Canyameres i Casamada, 1992, p. 171. ISBN 978-84-7809-783-8.
* ↑ Llibertat.cat. «El cuplet "La Barcelonista" en els anys de la xiulada a l'himne espanyol». [Consulta: 23 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Notícia del seu traspàs a La Vanguardia
# Metàfora conceptual

En lingüística cognitiva, una metàfora conceptual o metàfora cognitiva es refereix a la comprensió d'una idea, o un domini conceptual, en termes d'un altre, per exemple, comprensió en quantitat en termes de direccionalitat (com a "els preus estan pujant"). Un domini conceptual pot ser una organització coherent de l'experiència humana. La regularitat amb què diferents idiomes fan servir les mateixes metàfores, que sovint apareixen basades perceptualment, ha portat a la hipòtesi que l'assignació entre dominis conceptuals correspon a assignacions dels nervis del cervell.
Aquesta idea, i un examen detallat dels processos subjacents, va ser primerament explorada per George Lakoff i Mark Johnson en el seu treball Metaphors We Live By. Altres científics cognitius estudien temes similars a la metàfora conceptual sota analogia i barreja conceptual.
Les metàfores conceptuals apareixen en el llenguatge de la vida quotidiana. Les metàfores conceptuals no sols es mostren en la nostra comunicació, sinó també en la manera de pensar i actuar. En el treball de George Lakoff i Mark Johnson, Metaphores We Live By (1980), es veu com cada dia el llenguatge és ple de metàfores que potser no sempre es poden notar. Un exemple d'una de les metàfores conceptuals d'ús comú és l'argument de la guerra. Aquesta metàfora dona forma al nostre llenguatge en una manera que mostra l'argument com una guerra o batalla que ha de ser guanyada. No és comú escoltar a algú dir: "Ell va guanyar un argument" o "Vaig atacar cada punt feble del seu argument". Els arguments poden ser vistos de moltes altres formes que batalles, però es fa servir aquest concepte per a donar forma a la manera com pensem d'un argument i la forma en què intentem discutir.
Les metàfores conceptuals són utilitzades molt sovint per a entendre teories i models. Una metàfora conceptual utilitza una idea i la vincula a una altra per entendre-la millor. Per exemple, la metàfora conceptual de veure la comunicació com un conducte és una teoria general explicada amb una metàfora. Així que no sols és la nostra forma de comunicació pel llenguatge de metàfores conceptuals, sinó també és la manera com entenem teories acadèmiques. Aquestes metàfores són freqüents en comunicació i no sols les utilitzem en el llenguatge, de fet percebem i actuem d'acord amb les metàfores.

## Referències

* ↑ Ig Feldman, J. and Narayanan, S. (2004). Embodied meaning in a neural theory of language. Brain and Language , 89 (2) :385-392
* ↑ Lakoff and Johnson, Ch.1-3
# Micó d'Atenes

Micó d'Atenes (Μίκων) fill de Pànoc, fou un pintor i escultor atenenc contemporani de Polignot vers el 460 aC. Fou el primer que va usar el color conegut com a ocre àtic clar i el negre fet de ceps cremats.
Se li coneixen les següents pintures:
* Poecile
* La batalla de Marató
* Tres murs del temple de Teseu amb batalles contra les amazones, i, al centre, la batalla entre centaures i lapites
* Al temple dels Dioscurs va col·laborar amb Polignot per a realitzar les pintures.
Segons Plini el Vell l'escultor va fer una estàtua de Càl·lies, vencedor olímpic al pancraci a la 77 olimpíada, i una estàtua eqüestre a l'Acròpoli d'Atenes, de la qual roman una part de la basis amb una inscripció, al d'entorn de l'any 440aC.

## Referències

* ↑ «Mikon», Meyers Großes Konversations-Lexikon, Leipzig i Viena,: Bibliographisches Institut, 1905
* ↑ Plini el Vell, Nat.hist. XXXIV, 88,2 (llatí)
# Montserrat Melero

Montserrat Melero (Santa Coloma de Gramenet, 1977) és una soprano lleugera catalana. Va fer estudis de piano i va participar en el cor de veus blanques del conservatori de la seva ciutat natal. Sota la tutela de Cèsar Puente, va finalitzar els seus estudis al Conservatori Municipal de Música de Barcelona.
Ha rebut classes de Pierre Fleta, Mady Mesplé i Enedina Lloris amb qui ha pogut perfeccionar el repertori de soprano lleugera. També ha rebut el mestratge de Montserrat Caballé i Jaume Aragall, entre d'altres. Obtingué el seu primer paper d'òpera en guanyar el Concurs Mirna Lacambra en el paper de Lucia de l'òpera Lucia di Lammermoor de Gaetano Donizetti.
El 2002, formà part de l'elenc en l'obra operística que retrata la personalitat del Marquès de Sade, Els Contes de Sade, d'Enric Ferrer, interpretant els rols de la soprano en escena. Va ser estrenada al Teatre Malic al Festival d'Òpera de Butxaca de Barcelona. El 2003, al 41è Concurs Internacional de Cant Francesc Viñas, guanyà el premi Audició Gran Teatre del Liceu.

## Referències

* ↑ «BIOGRAPHY». Arxivat de l'original el 2020-02-21. [Consulta: 21 febrer 2020].
* ↑ «Sabadell celebra el concurs d'òpera Mirna Lacambra», 01-02-2004. [Consulta: 11 octubre 2020].
* ↑ Pérez Senz, Javier «Estreno en el Malic de una ópera de bolsillo sobre Sade» (en castellà). El País [Madrid], 25-11-2002. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Història dels Premis Francisco Viñas». Arxivat de l'original el 2008-04-20. [Consulta: 11 octubre 2020].
# Moviment de Resistència Nacional

El Moviment de Resistència Nacional (en suajili: Kitaifa Harakati za Upinzani, NRM), és un partit polític social-conservador d'Uganda, hegemònic des del 1986.

## Història

El NRM es va formar en el marc de la guerra civil ugandesa (1981-1986) com un moviment d'alliberament que impulsava la guerra de guerrilles a través de l'Exèrcit de Resistència Nacional (NRA), el qual va aconseguir derrocar el govern el 1986. Després de consolidar el poder en una nova fase de la guerra civil (1986-1994), ha dominat la política del país des de llavors, acumulant múltiples denúncies per la restricció de drets civils, la persecució de l'oposició i l'autoritarisme, així com una profunda corrupció que va arribar al punt de provocar un escàndol internacional amb la retirada d'ajudes per part de la Unió Europea.
Després del referèndum de 2005, on es va retornar al sistema multipartidista, el NRM ha resultat guanyador en totes les eleccions celebrades al país.

## Resultats electorals
### Eleccions presidencials

| Any | Candidat | Vots | % | Resultat |
| 1996 | Yoweri Museveni | 4,428,119 | 74.2% | Electe 1 |
| 2001 | Yoweri Museveni | 5,123,360 | 69.33% | Electe 1 |
| 2006 | Yoweri Museveni | 4,109,449 | 59.26% | Electe 1 |
| 2011 | Yoweri Museveni | 5,428,369 | 68.38% | Electe 1 |
| 2016 | Yoweri Museveni | 5,971,872 | 60.62% | Electe 1 |
| 2021 | Yoweri Museveni | 5,851,037 | 58.64% | Electe 1 |

### Eleccions legislatives

| Any | Líder | Vots | % | Vots | % | Escons | +/– | Pos. | Govern |
| Any | Líder | Circumscripció | Circumscripció | Dones | Dones | | Escons | +/– | Pos. | Govern |
| 1996 | Yoweri Museveni | | | | | 156 / 276 | Nou | 1r | Majoria |
| 2001 | Yoweri Museveni | | | | | 214 / 295 | 58 | = | Supermajoria |
| 2006 | Yoweri Museveni | | | | | 213 / 319 | 1 | = | Supermajoria |
| 2011 | Yoweri Museveni | 3,883,209 | 49.22% | 3,803,608 | 51.56% | 263 / 375 | 50 | = | Supermajoria |
| 2016 | Yoweri Museveni | 3,945,000 | 48.88% | 3,566,617 | 48.95% | 293 / 426 | 30 | = | Supermajoria |
| 2021 | Yoweri Museveni | 4,158,934 | 41.60% | 4,532,117 | 44.62% | 336 / 529 | 43 | = | Majoria |

## Referències

* ↑ «UGANDA 2012 HUMAN RIGHTS REPORT». Country Reports on Human Rights Practices for 2012, 2012.
* ↑ Writer, Staff. «M7 Okays Public Order Bill» (en anglès americà), 10-10-2013. [Consulta: 9 febrer 2024].
* ↑ Burnett, Maria «"Letting the Big Fish Swim"» (en anglès). Human Rights Watch, 21-10-2013.
* ↑ «IFES Election Guide | Elections: Uganda Referendum July 28 2005». [Consulta: 9 febrer 2024].
# Muixeranga de la Safor

La Muixeranga de la Safor és una muixeranga fundada el 2002 a la ciutat de Gandia, la Safor. La seua vestimenta consta de camisa morada, faixa roja i pantaló blanc. En forma part de la Federació Coordinadora de Muixerangues com a colla de cinc alçades.
Encara que es tracta d'una colla de nova formació, hi ha precedents de torres humanes a Gandia, on es trobà un document de l'any 1875 que feia referència al Bayle de la Mogiganga, mencionant l'actuació de 20 individus i un xiquet a les festes patronals realitzada pel gremi de la construcció. En commemoració d'esta troballa la colla es va anomenar inicialment Muixeranga la Construcció de la Safor.
Tot i que desenvolupen la major part de la seua activitat en territori valencià i principalment a la Safor, la colla ha actuat arreu també a Catalunya, País Basc, Portugal i Itàlia, on van alçar la seua primera figura de 5 pisos al 2007. Han dissenyat i dut a terme diverses figures de creació pròpia, com l’Alimara, de 5 alçades, i l'Auriba de 4 pisos.

## Referències

* 1 2 3 4 «Mural d'un País Valencià muixeranguer (III). Muixerangues de les comarques centrals» (en catalan), 25-05-2020. [Consulta: 25 abril 2024].
* 1 2 REUS/VINARÒS, Joan Bofarull |. «La muixeranga: una tradició renovada», 14-02-2020. [Consulta: 25 abril 2024].
* 1 2 Bofarull, Joan; Carceller, Kassim; Sorribes, Enric «Panorama del món muixeranguer». Canemàs : revista de pensament associatiu i cultura popular, 19, 2020, pàg. 19-35.
* ↑ «Federació Coordinadora de Muixerangues - Muixeranga de la Safor» (en català). [Consulta: 25 abril 2024].
* ↑ «QUI SOM». [Consulta: 25 abril 2024].
# Gorkha Beer

Gorkha Beer és una marca de cervesa nepalès fabricada per Gorkha Brewery des del 2006. Presenta un graduació alcohòlica de 5,5%. L'any 2007 es comença a exportar al Japó, Hong Kong i Macau, i posteriorment es comença a distribuir per Europa i Austràlia.

## Referències

* ↑ «Gorkha Brewery Private Limited». , 2013 [Consulta: 1r abril 2017]. Arxivat 2015-09-29 a Wayback Machine.
* ↑ «Gorkha Beer reaches Japan». [Consulta: 1r abril 2017].
* ↑ «Gorkha Beer to gratify Aussie gullets». [Consulta: 1r abril 2017].

## Enllaços externs

* Gorkha Brewery (en anglès). Arxivat 2008-11-19 a Wayback Machine.
* "Gorkha Beer" Now also in UK (en anglès). Arxivat 2010-12-24 a Wayback Machine.
# Baya

La baya (de l'àrab بيعة, bayʿa, literalment ‘estipulació’) és un terme islàmic que designa l'‘acte d'investidura’ o la ‘cerimònia pública d'homenatge (de fidelitat)’ a un cap, i que també designa el ‘document signat pels ulemes que confirma l'autoritat d'un nou sultà’. Es fonamenta en el principi, reconegut per tots els tractadistes islàmics, de l'origen diví de la sobirania, que resideix en la comunitat del poble o de la nació, la qual, al seu torn, la transmet al sobirà o califa directament, bé de manera explícita, bé de manera implícita.

## Característiques i límits

La baya implica certes obligacions del sobirà. En el cas del califa, aquest està obligat a protegir els interessos religiosos de la comunitat islàmica, tot fent respectar la xaria. Així mateix, també ha de tenir cura dels interessos temporals, com ara la defensa dels límits dels seus dominis o de la pau i ordre interiors, així com fent el gihad contra els infidels. Tot i que la baya és personal, és a dir només afecta qui la rep, i vitalícia, s'extingeix amb la mort del sobirà, si el califa o sobirà no compleix amb la seva obligació principal de respectar la xaria, aquells que l'han concedida poden considerar-se, en teoria, deslligats del seu compromís.
En algunes tradicions islàmiques com el sufisme, la baya és la submissió voluntària d'una persona al seu líder espiritual, pir o xaykh, a canvi del coneixement espiritual que aquest li transmet.

## Història

Se sap que la baya fou practicada en temps del profeta Mahoma.
Encara es practica en països islàmics com Aràbia Saudita o Sudan. Al Marroc és un dels fonaments de la monarquia.

## Referències

* 1 2 3 Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «باع». ISBN 978-84-412-1546-7.
* 1 2 3 Maíllo Salgado, Felipe. Vocabulario de historia árabe e islámica. Madrid: Akal, 1996, p. 48. ISBN 8446005875.
* ↑ Lesch, Ann M. «The Impasse in the Civil War». Arab Studies Quarterly, 23/2, primavera 2001, pàg. 11-29.
# Corporación Club Deportivo Tuluá

La Corporación Club Deportivo Tuluá, sovint anomenat Cortuluá, és un club colombià de futbol de la ciutat de Tuluá.
Va ser fundat el 16 d'octubre de 1967 i juga els seus partits a l'Estadi Doce de Octubre amb capacitat per a 16.000 espectadors.

## Enllaços externs

* Web oficial del Cortuluá Arxivat 2005-12-31 a Wayback Machine.
# Bernard Chanda

Bernard Chanda (Luanshya, 1952 - Zàmbia, 16 de maig de 1993) és un exfutbolista zambià de la dècada de 1970.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Zàmbia.
Pel que fa a clubs, destacà a Mufulira Wanderers FC i Rokana United.
Equips entrenats:
* 1983–1984: Mutondo Stars F.C.
* 1985: Gaborone United F.C.
* 1986–1988: Kafue Textiles F.C.
* 1988–1991: Roan United F.C.
* 1991–1993: Ndola Lime F.C.

## Referències

* ↑ Bernard Chanda Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ Wasa, Mike. "Wanderers let go of Chanda" Times of Zambia, 27 desembre 1973, p.8
* ↑ Bernard Chanda a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Anon. "Four contest for top coach award" Times of Zambia, 30 desembre 1987, p.12
* ↑ Anon. "Chanda rejoins Roan" Times of Zambia, 23 juny 1988, p.12