OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Associação Desportiva Bahia de Feira

L'Associação Desportiva Bahia de Feira és un club de futbol brasiler de la ciutat de Feira de Santana a l'estat de Bahia.

## Història

El club va ser fundat el 2 de juliol de 1937. Després de guanyar el campionat baiano de Segona Divisió els anys 1982, 1986 i 2009, aconseguí vèncer a Primera el 2011, després de derrotar el Vitória a la final.

## Palmarès

* Campionat baiano:
** 2011
* Campionat baiano de Segona Divisió:
** 1982, 1986, 2009

## Estadi

L'Associação Desportiva Bahia de Feira juga els seus partits a l'Estadi Municipal Alberto Oliveira, anomenat Estadi Joia da Princesa. Té una capacitat per a 16.274 espectadors.

## Referències

* 1 2 Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«[{{{url}}} Guia Placar 2011 pàgina 75]». Placar, 01-01-2011.
* ↑ «Bahia State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «CNEF - Cadastro Nacional de Estádios de Futebol» (PDF) (en portuguès). Confederação Brasileira de Futebol. Arxivat de l'original el de setembre 27, 2013. [Consulta: 20 febrer 2011].

## Enllaços externs

* (portuguès) Web oficial
# Alció gegant nord-americà

L'alció gegant nord-americà (Megaceryle alcyon), que també ha estat nomenat com alció blau, és un ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que habita llacs, rius, costa i manglars d'Amèrica del Nord, des d'Alaska, cap a l'est, a través del Canadà fins Labrador i Terranova, i cap al sud fins a Califòrnia, Arizona, Nou Mèxic, Texas i Florida. Les poblacions septentrionals migren en hivern cap al sud, arribant fins a les Antilles, Mèxic, Amèrica Central i la costa del Carib d'Amèrica del Sud

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ Alció blau a Birdguides Arxivat 2012-03-05 a Wayback Machine. Rev. 24/04/2012
# Agafamosquits de cara lleonada

L'agafamosquits de cara lleonada (Microbates cinereiventris) és un ocell de la família dels polioptílids (Polioptilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita sotabosc de les terres baixes al vessant del Carib del sud-est de Nicaragua i Costa Rica, ambdues vessants de Panamà i des de l'oest, nord i est de Colòmbia, cap al sud, per l'oest dels Andes fins l'oest de l'Equador, i per l'est dels Andes a través de l'est de l'Equador fins l'est del Perú.

## Referències

* ↑ «Agafamosquits de cara lleonada». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Antiga fàbrica de paper (la Sénia)

L'Antiga fàbrica de paper és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici situat als afores del poble, en direcció a la Tinença de Benifassà. A l'edifici del segle xix s'hi ha afegit diverses construccions més modernes, que respecten la seva estructura. A més interessen tres xemeneies aïllades i bastant altes, de totxo i més amples a la base. L'edifici antic és de planta rectangular de 11x33 metres. Consta de planta i tres pisos. La primera planta dividida longitudinalment en dues naus amb volta de mig punt de pedra tosca (d'una només se'n conserva mitja) El primer i segon pis d'una sola nau, amb coberta plana d'embigat de fusta sustentat per una línia de gruixuts pilars a l'eix central; golfes en estat original, amb teulada a dues vessants de xebrons i eix longitudinal sustentat amb la perllongació dels pilars inferiors. Excepte a la planta, finestres d'arc de mig punt molt juntes. Murs de maçoneria (carreus en angles).

## Història

L'única data concreta és la de 1827 a la llinda de la porta del primer pis. És la fàbrica més vella del poble, utilitzada des del principi com a paperera, com indica la seva estructura de finestres seguides en arc de mig punt, amb la finalitat de facilitar el corrent d'aire i així l'assecat del paper, estès sobre un entramat del que se'n conserva part a la golfa. Fins a 1925 processos manuals en l'obtenció del paper ajudat sols per la forá del salt d'aigua de la séquia contigua. Després de 1925 introducció d'un procés continu mecanitzat (a la planta, restes de la primera maquinària). L'obtenció del paper tenia lloc a la planta, essent segon i tercer pis per a l'assecament i primer pis magatzem. Les xemeneies es degueren construir en introduir el procés mecanitzat. Hi ha instal·lada en el lloc una fàbrica de plàstics (BETRI S.A.)

## Referències

* 1 2 «Antiga fàbrica de paper». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 19 agost 2021].
# Arna de les catifes

L'arna de les catifes o de les estores (Trichophaga tapetzella) és una espècie de lepidòpter de la família dels tinèids (Tineidae) de distribució cosmopolita. La larva s'alimenta de pell animal i pot causar danys importants a les catifes, la roba i altres teixits de la llar.

## Característiques

Té una envergadura de 14 a 18 mm. El cap és blanc, les ales anteriors de color blanc ocre, finament estriades de gris; basal 2/5 de porprat brunenc fosc; una taca discal posterior rodona de color gris; unes taquetes negres al voltant de l'àpex. Ales posteriors de color gris llautó clar. Aletes posteriors de color gris llautó clar. L'arna vola de juny a setembre segons el lloc.

## Història natural

Les larves s'alimenten de pell animal, nius d'ocell, pilotetes, pell, cobriments de roba i objectes fets de pell animal.
Les arnes de les catifes acaben llurs cicle en un any i se semblen més a les arnes de la roba, perquè tixen en les zones on els agrada de viure. Llur velocitat de desenvolupament depèn enterament de la temperatura, la humiditat i la disponibilitat alimentària locals.

## Referències

* ↑ Meyrick, E., 1895 A Handbook of British Lepidoptera MacMillan, London pdf Aquest article incorpora text d'aquesta font, la qual és de domini públic. Keys and description
* ↑ Reinhard Gaedike, 2019 Tineidae II : Myrmecozelinae, Perissomasticinae, Tineinae, Hieroxestinae, Teichobiinae and Stathmopolitinae Microlepidoptera of Europe, vol. 9. Leiden : Brill

## Enllaços externs

* Arna de les catifes a UKmoths
* Erugues d'Austràlia
* Lepiforum.de
# Associação Desportiva Ferroviária Vale do Rio Doce

L'Associação Desportiva Ferroviária Vale do Rio Doce, normalment anomenada Desportiva Ferroviária, o Desportiva, és un club de futbol brasiler de la ciutat de Cariacica a l'estat d'Espírito Santo.

## Història

El club va néixer el 7 de juliol de 1963 després de la fusió de diversos clubs:
* Associação Atlética Vale do Rio Doce
* Ferroviário Sport Club
* Associação Atlética Cauê
* Esporte Clube Guarany
* Associação Esportiva Valeriodoce
* Cruzeiro
Tots aquest clubs havien estat formats per treballadors de la companyia de ferrocarrils Companhia Vale do Rio Doce. El 1964 guanyà el seu primer campionat professional, el Campionat capixaba. El 1974, competí a la Série A per primer cop. el 1980, hi tornà a competir, acabant quinzè. La seva darrera participació en la primera divisió brasilera fou l'any 1993. El 19 d'abril de 1999 es convertí en una empresa privada i adoptà el nom Desportiva Capixaba. El 8 d'abril de 2011, retornà al nom Associação Desportiva Ferroviária Vale do Rio Doce.

## Palmarès

* Campionat capixaba:
** 1964, 1965, 1967, 1972, 1974, 1977, 1979, 1980, 1981, 1984, 1986, 1989, 1992, 1994, 1996, 2000, 2013, 2016
* Copa Espírito Santo:
** 2008, 2012
* Campionat capixaba de Segona Divisió:
** 2007, 2012
* Taça Cidade de Vitória:
** 1966, 1968
* Torneio Ínicio:
** 1967

## Estadi

La Desportiva Ferroviária juga a l'estadi Engenheiro Alencar Araripe, inaugurat el 1966, amb una capacitat per a 7.700 espectadors.

## Referències

* ↑ «Desportiva Capixaba» (en portuguès). Times Brasileiros. Arxivat de l'original el d'abril 24, 2008. [Consulta: 7 gener 2012].
* 1 2 3 «Desportiva Capixaba» (en portuguès). Arquivo de Clubes. Arxivat de l'original el de gener 2, 2013. [Consulta: 7 gener 2012].
* ↑ «Espirito Santo State League - List of Champions». RSSSF, 13-04-2014. [Consulta: 1r juliol 2014].
* ↑ «1974 Campeonato Brasileiro Série A» (en portuguès). RSSSF Brazil. [Consulta: 7 gener 2012].
* ↑ «1980 Campeonato Brasileiro Série A» (en portuguès). RSSSF Brazil. [Consulta: 7 gener 2012].
* ↑ «1993 Campeonato Brasileiro Série A» (en portuguès). RSSSF Brazil. [Consulta: 7 gener 2012].
* ↑ «Depsortiva volta a ser Ferroviária e oficial de justiça reintegra posse no Araripe» (en portuguès). Gazeta Online, 08-04-2011. Arxivat de l'original el de gener 15, 2019. [Consulta: 10 abril 2011].
* ↑ «Cadastro Nacional de Estádios de Futebol 2016» (en portuguès). CBF. Arxivat de l'original el de juny 29, 2017. [Consulta: 10 maig 2016].

## Enllaços externs

* (portuguès) Desportiva Ferroviária a Arquivo de Clubes Arxivat 2013-01-02 at Archive.is
# Alció gorjablanc

L'alció gorjablanc (Halcyon gularis) és una espècie d'ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que sovint és considerat una subespècie de l'Alció d'Esmirna, però que recentment ha estat considerat una espècie de ple dret per altres autors

## Hàbitat i distribució

Habita boscos, camps, planures i poblacions de les illes Filipines.

## Referències

* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.2). doi : 10.14344/IOC.ML.7.2.
* ↑ J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D.A. Christie, i E. de Juana (eds.). 2017. Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona.
# Agafamosquits encaputxat

L'agafamosquits encaputxat (Polioptila nigriceps) és un ocell de la família dels polioptílids (Polioptilidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de ribera al sud d'Arizona i des del sud de Sonora i sud-oest de Chihuahua, cap al sud, a través de Sinaloa, oest de Durango, Nayarit i Jalisco fins Colima.

## Referències

* ↑ «Agafamosquits encaputxat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
# Antiga presó d'Ares del Maestrat

L'antiga Presó d'Ares del Maestrat, a la comarca de l'Alt Maestrat, és un edifici datat al segle xiii, catalogat com Bé Immoble de Rellevància Local, amb la categoria de Monument d'interès local, amb codiː 12.02.014-019, derivant-se la seva catalogació per estar inclòs en l'expedient de declaració del Conjunt de la vila d'Ares del Maestrat, com Bé d'Interès Cultural i de complementació de la declaració de Bé d'Interès Cultural Castell d'Ares del Maestrat.
Per accedir a ella cal entrar des de l'edifici de l'Ajuntament, el qual presenta façana a la plaça Major, amb un arc de mig punt, façana que era part de l'antiga muralla que envoltava Ares.

## Referències

* ↑ «Antigua Cárcel» (en castellà). http://www.ceice.gva.es/. Conselleria de Educación, Investigación, Cultura y Deporte. [Consulta: 16 desembre 2016].
* ↑ «ARES DEL MAESTRE (Castellón)» (en castellà). verpueblos.com. [Consulta: 16 desembre 2016].
* ↑ «Nucli urbà». aresdelmaestrat.es. Ajuntament d'Ares del Maestrat. Arxivat de l'original el 20 de desembre 2016. [Consulta: 16 desembre 2016].
# Aroma Gironellenca

L'Aroma Gironellenca és una societat coral centenària de Gironella membre de la Federació de Cors de Clavé que va ser fundada el 1882. En l'actualitat l'entitat resta inactiva.
L'entitat ha canviat de nom diverses vegades: fins al 1894 l'entitat es deia "La Lira Gironellense", en una fotografia de principis del segle xx a l'estandard es llegeix: "La Nueva Gironellense" i en un programa del 1927 l'entitat es deia "La Nova Gironellense". Quan l'entitat va celebrar els 75 anys es passa a dir "L'Aroma Gironellense" i quan celebrà el centenari, ja tenia el nom en català actual.
El cor era un cor exclusivament masculí fins que va abandonar l'activitat. L'època de més esplendor de l'Aroma Gironellenca fou les dècades de 1950 i 1960, cosa que es pot veure en el programa d'actes per a celebrar els 75 anys de l'entitat. El 1952 s'estrenà el nou estendard de l'entitat i el seu director, el mestre Josep Font i Parera va compondre la sardana Anís Garriga. Entre les activitats més destacades que feia la Societat Coral hi havia la cantada de les Caramelles i l'organització de la Trobada d'entitats corals de la Societat de Cors Clavé que es feia a la vila de Gironella durant la Fira de Sant Josep. Un altre dels seus directors històrics fou Josep Codina i Serra.

## Referències

* 1 2 3 4 Valls, J «L'Aroma Gironellenca, una societat coral centenària». El Vilatà, Revista Cultural del Berguedà, Agost-Setembre 1991, pàg. 28-29.
# Aloe striata

Aloe striata és una espècie de planta suculenta del gènere dels àloes dins la família de les asfodelàcies, endèmica de la Província del Cap (Sud-àfrica). És una planta que es troba als vessants rocosos de zones àrides properes a la costa i a zones interiors.

## Descripció

És un àloe sense tija que presenta unes fulles de color glauc (verd-blau). Les fulles d'aquesta espècie no tenen les espines comunes en la majoria d'àloes, els marges tenen un to rosat llis i atractiu i no presenten cap dent. Les flors són d'un color rosat coral molt cridaner, les quals surten cap a l'hivern en unes inflorescències altes i aplanades. Igual que amb la majoria dels aloes, les plantes proveeixen nèctar durant l'hivern, que és una important font d'aliment per als ocells sol atractius i molts altres ocells nectarívors durant el període més fred de l'any, quan el menjar no està fàcilment disponible.

## Distribució

La subsp. striata està àmpliament distribuïda en la província de l'Est i del Sud del Cap Occidental de Sud-àfrica. Creix en sòls pedregosos en els vessants rocosos de les zones àrides properes a la costa i a les zones més seques de l'interior de Karoo.

## Taxonomia

Aloe striata va ser descrita per Haworth, Adrian Hardy

### Etimologia

* Aloe: nom genèric que deriva del grec alsos que fa referència a l'amarg del suc de les seves fulles. Probablement es deriva de la paraula anterior alloeh de l'àrab o de la paraula hebrea Allal, tant que significa amarg.
* striata: epítet llatí que significa "estriat" o amb estries i fa referència a les línies longitudinals de les fulles d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ «Aloe striata» a EOL. Data consulta: 05 de març de 2014.
* ↑ «Aloe striata» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 1r maig 2023].
* ↑ «Aloe striata». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 23 juliol 2015].
* ↑ «Aloe striata». Arxivat de l'original el 2020-12-05. [Consulta: 21 desembre 2020].
# Campionat d'Espanya de motociclisme de velocitat 2012

La temporada de 2012 del CEV, denominat oficialment CEV Buckler, fou la 63a edició d'aquest campionat, organitzat per la RFME en col·laboració amb Dorna Sports. El calendari oficial constava de 7 proves puntuables. 2 de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Circuit de Barcelona-Catalunya a Montmeló i Circuit Ricardo Tormo a Xest (18 de novembre).

## Classificació final
### Moto3

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Àlex Márquez | Honda | 103 |
| 2 | Luca Amato | FTR | 78 |
| 3 | Francesco Bagnaia | Honda | 73 |
| 4 | Philipp Ottl | Kalex-KTM | 70 |
| 5 | Marcos Ramírez | FTR | 63 |
| 6 | Juanfran Guevara | FTR | 62 |
| 7 | John McPhee | KRP | 60 |
| 8 | Lorenzo Baldassarri | Honda | 44 |
| 9 | Josep Rodríguez | FTR | 41 |
| 10 | Hyuga Watanabe | Honda | 38 |

### Moto2

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Jordi Torres | JHK | 135 |
| 2 | Roman Ramos | Ariane | 117 |
| 3 | Kenny Noyes | Ariane | 87 |
| 4 | Daniel Rivas | Kalex | 81 |
| 5 | Alejandro Mariñelarena | CNS | 75 |
| 6 | Hafizh Syahrin | FTR | 55 |
| 7 | Santiago Hernández | AJR | 54 |
| 8 | Steven Odendaal | JHK | 51 |
| 9 | Tomoyoshi Koyama | GPD Tecstra | 44 |
| 10 | Oscar Climent | MIR Racing | 41 |

### Stock Extreme

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Carmelo Morales | Kawasaki | 147 |
| 2 | Kyle David Smith | Kawasaki | 103 |
| 3 | Xavier Forés | BMW Motorrad | 97 |
| 4 | Santiago Barragán | Kawasaki | 91 |
| 5 | Adrián Bonastre | Suzuki | 89 |
| 6 | Javier Del Amor | Suzuki | 53 |
| 7 | Antonio J. Alarcos | Kawasaki | 52 |
| 8 | Alberto López | BMW Motorrad | 46 |
| 9 | Albert Santamaria | Kawasaki | 43 |
| 10 | Marcos A. Solorza | Kawasaki | 42 |

## Categories inferiors

| Categoria | Campió | Motocicleta | Punts |
| Moto2-Pri | Santiago Hernández | AJR | 110 |
| Stock Extreme-Pri | Antonio J. Alarcos | Kawasaki | 136 |
| Kawasaki Ninja Cup | Julio David Palao | Kawasaki | 97 |
| Kawasaki Ninja Cup Master 30 | José Carlos Lobo | Kawasaki | 120 |

## Classificació per marques
### Moto3

| Posició | Marca | Punts |
| 1 | Honda | 250 |
| 2 | FTR | 198 |
| 3 | Kalex-KTM | 102 |
| 4 | KRP | 92 |
| 5 | MIR Racing | 31 |
| 6 | Moriwaki | 6 |
| 7 | Ariane | 0 |

### Moto2

| Posició | Marca | Punts |
| 1 | Ariane | 190 |
| 2 | AJR | 158 |
| 3 | Kalex | 145 |
| 4 | FTR | 121 |
| 5 | GPD Tecstra | 97 |
| 6 | Harris | 61 |
| 7 | MIR Racing | 60 |
| 8 | Moriwaki | 47 |
| 9 | Motobi | 3 |

### Stock Extreme

| Posició | Marca | Punts |
| 1 | Kawasaki | 272 |
| 2 | BMW Motorrad | 155 |
| 3 | Suzuki | 142 |
| 4 | Ducati | 29 |
| 5 | Yamaha | 6 |
| 6 | Honda | 1 |

## Referències

* «CEV Buckler - Clasificación Final / Final Standings» (PDF) (en castellà i anglès). fedemoto.info. RFME, 18-11-2012. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 21 agost 2015].
# Agakhanovita-(Y)

L'agakhanovita-(Y) és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de l'osumilita. Va ser anomenat així en honor d'Atali A. Agakhanov, mineralogista del museu Fersmann de Moscou.

## Característiques

L'agakhanovita-(Y) és un mineral de fórmula química (YCa)□₂KBe₃Si₁₂O$_{30}$. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6.

## Referències

* ↑ «Agakhanovite-(Y)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
# Antiga presó d'Horta

L'Antiga presó d'Horta és una obra amb elements gòtics d'Horta de Sant Joan (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Planta baixa i semisoterrani de l'actual Ajuntament (l'espai fa xamfrà). Té dues façanes, una amb accés pel c/ Santa Anna i l'altre per la pujada del Tambó. Les dependències han estat rehabilitades, descobrint-se diferents àmbits a diferents nivells, els quals perfectament poden respondre a distintes èpoques i usos. El desnivell de l'espai és definit per l'adaptació al sòl natural, amb una part alta des d'on hi ha l'accés principal al c/ Santa Anna i una part baixa amb accés des de la pujada del Tambó. Edifici amb estructura tipològica originària de dues crugies transversals amb arcs apuntats, d'estil gòtic-popular. Un dels usos més primitiu que se li atribueixen és el de presó. D'aquest àmbit existeix una espècie de volta de mig punt amb dovelles regulars i ben escairades de pedra, amb un forat a la clau per on suposadament es llençaven els presoners. Aquest fet el demostra l'existència d'ossos humans trobats dins del recipient. Per les mesures també es podria tractar d'una cisterna. Existeixen a l'interior diferents tolls naturals d'aigua. El seu futur ús no està del tot definit. Hi ha les restes d'una antiga creu de terme que també va ser trobada durant la rehabilitació.

## Història

Segons fotografies antigues es veu com encara el 1909 la creu estava a l'actual plaça de Sant Salvador d'Horta, antigament pl. de Missa.

## Referències

* 1 2 «Antiga presó d'Horta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 agost 2021].

## Enllaços externs

* «Antiga presó d'Horta». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Eleccions municipals Tarragona de 2019

Les eleccions municipals a la província de Tarragona del 2019 van tindre lloc a els pobles i ciutats de la demarcació de la província de Tarragona el 25 de maig de 2019. Van coincidir amb les eleccions al Parlament Europeu de 2019. També hi va haver eleccions a 13 comunitats autònomes d'Espanya (totes excepte Andalusia, Catalunya, País Basc i Galícia) i eleccions al Consell General d'Aran. Altrament, el Procés electoral també va servir per a l'Elecció dels Membres de les diputacions provincials, dels consells insulars (Illes Balears), dels capítols insulars (Illes Canàries) i de les Juntes Generals (País Basc).

## Referències

* ↑ «Eleccions municipals provincia Tarragona 2019». [Consulta: 5 març 2019].
# Arpella africana

L'arpella africana (Circus ranivorus) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita aiguamolls i praderies de l'Àfrica central, Oriental i Meridional, a la conca del riu Congo, Uganda i Kenya, cap al sud fins al sud de Sud-àfrica. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Arpella africana». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 276. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «African Marsh-harrier. Circus ranivorus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Assut de la Séquia de Mislata

L'assut de la séquia de Mislata, al riu Túria, es troba, al municipi de Manises, entre els termes de Manises i Paterna, a la partida coneguda com "Mig de l'Horta", a la comarca de l'Horta Oest, de la província de València. És considerat Bé d'interès cultural, amb anotació ministerial número RI-51-0011243.
És el segon assut de l'Horta de València que pren l'aigua pel seu costat dret i es troba entre l'assut de la Séquia de Tormos i l'assut de Mestalla. S'accedeix al lloc per una senda rural de terra que parteix de la carretera de Manises a Paterna i creua l'esmentada horta passant pel "molí de Tonet" i l'assut de Mestalla.

## Descripció historicoartística

Els seus orígens, similars als de la construcció de tota la séquia de Mislata, es remunten a l'època medieval, si bé tot indica que el conjunt de construccions de pedra i carreus que el conformen correspon a una etapa constructiva dels segles xvii - xviii. És un dels més estrets de la Vega de València ja fa uns tres metres d'amplada, dividit a dues vessants i de poc pendent, si bé a la seva caiguda s'acumulen grans pedres que limiten l'efecte erosiu del salt d'aigua. En el seu extrem meridional està situada la gran almenara de desguàs, amb una amplitud de menys de tres metres i mig de va i delimitada per grans carreus de pedra ben tallats, si bé els engranatges de la comporta, de fusta, moguda per un torn, són ja moderns. Quant a la gola, es troba a continuació i consta com és habitual de dues boques tancades amb els seus respectius arcs de maons disposats en sardinell. Té una longitud d'uns 70 metres. La boca està formada per dos arcs inserits en una caseta de carreus de molt sòlida construcció, que té a sobre la casa de les comportes amb els torns per pujar i baixar les paletes que obren i tanquen l'entrada a la séquia. Aquesta part superior va ser destruïda per la riuada del 1957 i és de factura moderna. El conjunt de l'assut es troba en acceptables condicions, millor la part de la "gola" i l'almenara i la primera meitat dels esglaons, perquè la part final va ser trencada no fa molts anys per una avinguda del Túria i ha estat reparada de forma bastant agressiva amb capes de formigó. L'entorn es manté en bones condicions, amb la supervivència del bosc de ribera i un espai adequat per poder visitar l'assut. Avui dia aquestes instal·lacions continuen en ús per la comunitat.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://ceice.gva.es/va/web/patrimonio-cultural-y-museos/inventario-general. Data de consulta: 31 març 2023.
* 1 2 http://www.mapaculturaldevalencia.es/fichaarea.html?cnt_id=3967 Arxivat 2012-06-29 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.cult.gva.es/dgpa/bics/Detalles_bics.asp?IdInmueble=4545
* 1 2 3 FICHAS DE ELEMENTOS DE ARQUITECTURA HIDRÁULICA. UPV