OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Abadia de Vallbona (Vaubona)

L'Abadia de Vallbona també anomenada antigament abadia de Notre-Dame, és una abadia del segle xiii situada a Vaubona dins el departament francès d'Alps Marítims. Està sota la invocació de sant Blasi.

## Història

El 1199 els monjos de l'ordre de Chalais es van traslladar a la vall de la Brague. El bisbe d'Antibes Olivier va autoritzar el seu abat William per a construir una església, que va demanar a la comunitat que s'hi instal·lés. La majoria de les abadies de l'orde de Chalais van ser localitzats a les muntanyes. La instal·lació d'una abadia prop de la Mediterrània podria ajudar-los a baixar les seves ovelles a l'hivern a la vall de la Brague. A partir del 1219 van rebre un gran nombre de donacions, i va créixer la comunitat en diversos monestir a molts indrets. L'església podria haver estat construïda a partir del 1199 i ja se'n té constància en un document del 1240. A partir de 1246 el propietari es veié obligat a vendre part de la propietat de l'abadia, dimitir i retirar-se a Lérins.
Els ingressos de l'abadia van esdevenir insuficients. Els successors propietaris van passar per problemes econòmics fins a l'acord del 1304 amb l'abadia de Lérins, beneït el 1338 per la cort papal i que duraria fins al 1788. Durant aquests anys hi va haver moments millors que altres. Tot i que l'acord indica que sempre hi haurà d'haver un prior i dos monjos residint a Vallbona, la devastació causada pels conflictes farà que al segle xv els monjos marxin a Lérins. L'Església tingué usos parroquials fins al segle xvi, fins que es va arruïnar completament. En 1617 el Bisbe assenyala que l'església necessita algunes reparacions i dona l'ordre per fer-les, i el 1669 l'edifici es troba ja en bones condicions. L'estructura patí molts canvis arquitectònics al segle xix i fou restaurada entre 1969 i 1975 gràcies al centre cultural de Valbonne.
És considerat un monument històric des del 1984.

## Referències

* ↑ «Museu del patrimoni». Arxivat de l'original el 2014-03-13. [Consulta: 13 març 2014].

## Bibliografia

* Jacques Thirion, Alpes romanes, p.206-230, éditions Zodiaque (collection la nuit des temps numéro|54), La Pierre-qui-Vire, 1980, ISBN|978-2736900632
* Andreas Hartmann-Virnich, Nathalie Molina, Valbonne, l'abbaye chalaisienne, p.201-212, dans Congrès archéologique de France. 168 session. Monuments de Nice et des Alpes-Maritimes. 2010, Société Française d'Archéologie, Paris, 2012 ISBN|978-2-901837428
* Philippe de Beauchamp, L'art religieux dans les Alpes-Maritimes, p.100-103, Édisud, Aix-en-Provence, 1990 ISBN|2-85744-485-0
* Provence historique, «L'ordre de Chalais et l'abbaye de Valbonne. Histoire et archéologie », volume 51, n°205, 2001

## Enllaços externs

* Pàgina dels Amics de l'Abadia i el patrimoni de Vaubona Arxivat 2014-03-13 a Wayback Machine.
# Autism Society of America

L'Autism Society of America (Societat d'autisme d'Amèrica, ASA) va ser fundada el 1965 per Bernard Rimland i Ivar Løvaas juntament amb Ruth C. Sullivan i un petit grup d'altres pares de nens amb autisme. El seu nom original era la National Society for Autistic Children (Societat Nacional per a nens autistes); el nom es va canviar per emfatitzar que els nens autistes creixen. L'objectiu assenyalat de l'ASA és augmentar la consciència del públic sobre l'autisme i els problemes del dia a dia que afronten les persones amb autisme, així com les seves famílies i els professionals amb els quals interactuen.

## Fundació

El 1964, el Dr. Bernard Rimland va escriure un llibre, Infantile Autism (Autisme Infantil), sobre l'autisme que va convèncer a altres persones que treballaven en el camp que l'autisme és un trastorn fisiològic, no un problema mental o un problema emocional. Rimland va rebre tantes trucades telefòniques de pares amb nens amb autisme que demanaven més informació sobre l'autisme que Rimland va decidir ajudar a organitzar el grup i l'Institute for Child Behavior Research (Institut de Recerca del Comportament Infantil) a San Diego.
Mooza Grant va ser el primer president de l'organització.

## Referències

* ↑ Some Key Dates in Autism History". The Washington Post July 1, 2008. p. F5
* ↑ Campbell, Susan. "A place for miracles? Institute offers option for autistic children". St. Petersburg Times. April 13, 1988.
* ↑ «Autism Organizations» (en anglès). Autism Key.
* 1 2 Krause, Audrie. "Authority on Autism Speaks from Experience: Doctor Began Research After His Son Was Diagnosed with Disorder 30 Years Ago". The Fresno Bee. November 18, 1987.

## Vegeu també

* Autisme i societat
* Comunitat autista
* Empatia de les persones autistes
* Moviment dels drets dels autistes
# 174 aC

El 174 aC va ser un any del calendari romà prejulià. Durant la República i l'Imperi Romà es coneixia com l'Any del Consolat d'Albí i Escèvola o també any 580 Ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «174 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Antiga Grècia

* Xenarc d'Acaia, cap de la Lliga Aquea, proposa aliar-se amb Perseu de Macedònia per lluitar contra Roma. Cal·lícrates de Leòntion s'hi oposa fermament.

### Antiga Roma

* Aquest any són elegits cònsols Espuri Postumi Albí Pàulul i Quint Muci Escèvola. No es coneix res de les activitats d'aquests cònsols, ni a quines províncies van destinats, degut a les llacunes del llibre de Titus Livi Ab Urbe Condita.
* Els censors romans ordenen que s'aixequin unes muralles a la ciutat d'Àuximum, al Picè, conquerida uns anys abans, per la seva bona situació estratègica.

### Hispània

* Publi Furi Fil és nomenat pretor de la Hispània Citerior. A la seva tornada és acusat pels provincials de repetundae (extorsió). Cató el Vell declara contra seu en una primera vista. El judici s'ajorna.

### Àsia

* Els xiongnu, una ètnia de la que se'n saben poques coses però que podrien ser els huns, encapçalats pel seu rei Lao-xang, ataquen els tocaris i maten al seu sobirà. El rei dels xiongnu, amb el cap del rei dels tocaris, en fa una copa de crani i l'usa per celebrar el triomf. Els tocaris han d'emigrar més enllà de Gansu.

## Necrològiques

* En honor de Tit Quinti Flaminí, (que potser havia mort l'any anterior, 175 aC) es celebren a Roma uns magnífics Jocs Fúnebres.
* Moren per una plaga de pesta a Roma Gneu Servili Cepió cònsol l'any 203 aC, Tiberi Semproni Llong, cònsol el 193 aC i Publi Eli Petus, cònsol el 201 aC. També mor per aquesta pesta el Curió (cap de la Cúria) Gai Mamili Vítul.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos : nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLI, 28
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLII, 45
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLI, 27
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLI, 21
* ↑ Chang, Chun-shu. The rise of the Chinese Empire, vol. 1. Ann Arbor: University of Michigan Press, 2007, p. 158. ISBN 9780472115334.
* ↑ Polibi. Història, XXIV, 3
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, XLI, 21, 26
# Moisès Székely

Moisès Székely —en hongarès Székely Mózes, en romanès Moise Székely— fou un voivoda (príncep) de Transsilvània. Era fill de János Székely i formava part de la noblesa Székely (minoria hongaresa de Transsilvània).
Moisès Székely va ser un destacat cap militar i un dels principals generals dels exèrcits de Segimon Bathory, destacant-se com un dels seus més propers col·laboradors.
Amb la renúncia de Segimon Bathory a principis de 1602 al tron de Transsilvània la situació al Principat era del tot inestable. Giorgio Basta i les seves tropes imperials controlaven la situació duent a terme una contínua persecució i repressió indiscriminada contra la població autòctona, així com contra els saxons i els hongaresos de Transsilvània.
Davant d'aquesta situació, a principis de 1603 Moisès Székely va començar a preparar una revolta que esclatà l'abril d'aquell mateix any i que amb l'ajut dels otomans i els tàtars va aconseguir fer fora les tropes imperials de Giorgio Basta.
Al maig de 1603 reclamava el tron de Transsilvània (vacant en aquell moment) i es nomenava voivoda. Però la crueltat de les seves tropes mercenàries tàrtares superaven en alguns casos la de les tropes imperials de Giorgio Basta, tornant-se la situació molt explosiva. Aquest fet fou aprofitat pel voivoda valac Radu Şerban per envair des de Valàquia el Principat transsilvà en nom de Rodolf II del Sacre Imperi Romanogermànic, derrotant a Moisès Székely a la batalla de Braşov el 17 de juliol de 1603, en la qual Moisès Székely va acabar perdent la vida. Un cop les tropes de Székely foren vençudes els valacs es retiraven, i els imperials tornaven a controlar el Principat.
# Escola vella del carrer del Pi

L'Escola vella del carrer del Pi és una obra noucentista de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici urbà situat entre el carrer de l'Arquitecte Cerdà i el carrer del Pi, al nucli de Ribes. És una construcció aïllada de planta en forma de "T", d'un sol nivell d'alçat. La coberta és a tres vessants, coronada amb boles decoratives. Presenta diversos finestrals d'arc pla emmarcats amb ceràmica, que incorporen a la llinda rajola ceràmica decorativa de color blau i blanc i l'escut de Ribes al centre. De la façana de llevant en sobresurt un petit capcer de forma esglaonada, acabat amb maó vist. El ràfec queda suportat per petites mènsules que descansen sobre una cornisa. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color blanc. L'escola de Ribes estava situada des d'antic a l'edifici de la Casa de la Vila. L'any 1931 es va inaugurar la del carrer del Pi i la casa consistorial va deixar de ser utilitzada com a tal.

## Referències

* ↑ Escola vella del carrer del Pi, Mapa de patrimoni cultural de la Diputació de Barcelona
# Efecte mirall

L'efecte mirall és un concepte creat pel psicòleg Bronfenbrenner (1961) per a anomenar un fenomen perceptiu intergrupal. Fa referència a la percepció etnocèntrica de la realitat que tenen moltes persones. Així, quan hi ha dos grups humans contraposats, els membres de cadascun tendeixen a percebre's a si mateixos amb les característiques de l'altre grup invertides. És a dir, així com veuen en ells mateixos unes característiques positives, veuen en els altres les característiques negatives equivalents.

## Bibliografia

* Ibáñez Garcia, T (coord.). Fonaments psicosocials del comportament humà. Universitat Oberta de Catalunya. Barcelona, 2008.
# Abadia de Valle Crucis

L'Abadia de Valle Crucis (Abadia de la Vall de la Creu) és una antiga abadia cistercenca actualment en ruïnes situada a Llantysilio, Denbighshire, Gal·les. Va ser construïda el 1201 per Madog ap Gruffydd Maelor, príncep de Powys Fadog, i va ser el darrer monestir cistercenc a ser construït a Gal·les. El 1537 va iniciar la seva decadència, en el procés de la dissolució dels monestirs.

## Referències

* ↑ «Valle Crucis Abbey» (en anglès). [Consulta: 25 novembre 2018].
* ↑ «Valle Crucis Abbey». [Consulta: 25 novembre 2018].

## Vegeu també

* Cascades de la Ferradura (Gal·les)

## Enllaços externs

* Valle Crucis Abbey a Historic UK
# Autoconfiança

L'autoconfiança, autoacceptació o seguretat en un mateix és el sentiment de capacitat d'un mateix per a resoldre un problema, realitzar una tasca o prendre una decisió. Inclou tenir confiança (seguretat) en les pròpies capacitats. Com l'autoestima, es pot augmentar amb un bon coneixement d'un mateix (autoconeixement) i per mitjà de la consciència pròpia (autoconsciència). L'excessiva autoconfiança és la vanitat.
Totes les persones neixen amb un ampli ventall de capacitats, de les quals al llarg de la vida van desenvolupant i acceptant unes poques. Aquestes que reconeixen, accepten i amb les quals se senten còmodes formen la seva zona de confort. La zona de confort minva amb la depressió i la baixa autoestima. Cada cop que se surt de la zona de confort per a ampliar aquesta zona, en sobrepassar la frontera, la persona rep un avís del seu super-jo que li avisa que està a punt de fer una cosa diferent, que mai ha fet i que no és segura, l'avís és una emoció: la por. Si se supera la por, potser diverses vegades, s'amplia la zona de confort. Ampliant la zona de confort o ventall acceptat d'una mateixa, la persona amplia la seva autoacceptació (autoconfiança).

## Autoestima i autoconfiança

L'autoestima és més primària que l'autoconfiança, té a veure amb el "ser" (la pròpia essència), amb el dret a ser estimat, i quan és negativa amb la vergonya; mentre que l'autoconfiança està relacionada amb el "fer", amb el dret a ser valorat, i quan es percep negativament amb la vergonya. L'autoestima té un component genètic i relació amb la primera infantesa, sobre com el nadó percebia les mostres d'afecte dels seus cuidadors. No es tracta de saber (pensament racional, coneixement) que l'estimen sinó de com es manifesten les proves d'amor i calidesa.
# Equació de Majorana

L'equació de Majorana és una equació d'ona relativística similar a l'equació de Dirac, però inclou el conjugat de càrrega ψ$_c$ d'espinor ψ. S'anomena així en honor del científic sicilià Ettore Majorana, i en unitats naturals és:
    $i{\partial \!\!\!{\big /}}\psi -m\psi _{c}=0\qquad \qquad (1)$
Escrita en notació de Feynman, on el conjugat de càrrega es defineix com:
    $\psi _{c}:=\gamma ^{2}\psi ^{*}\,$
L'equació (1) pot ser expressada, alternativament, com a:
    $i{\partial \!\!\!{\big /}}\psi _{c}-m\psi =0\qquad \qquad (2)$
Si una partícula té una funció d'ona ψ que satisfà l'equació de Majorana, la quantitat m de l'equació s'anomena massa de Majorana. Si ψ = ψ$_c$ llavors ψ s'anomena un espinor de Majorana. Al contrari que l'espinor de Weyl o que l'espinor de Dirac, l'espinor de Majorana és una representació real del grup de Lorentz, que és la raó per la qual es pot incloure tant a l'espinor com al seu complex conjugat en la mateixa equació.

## Referències

* 1 2 Wilczek, Frank «Majorana returns» (en anglès). Nature Physics, 5, 9, 9-2009, pàg. 614–618. DOI: 10.1038/nphys1380. ISSN: 1745-2481.

## Bibliografia

* «Majorana Legacy in Contemporary Physics». Electronic Journal of Theoretical Physics (EJTP), 3, 10, 2006. Arxivat de l'original el 2020-07-11. ISSN: 1729-5254 [Consulta: 23 gener 2021].
# Edward Lancaster Lee

Edward Lancaster Lee (Nova York, 29 de setembre de 1905 - 18 de maig de 1969) fou un jugador professional de billar de caramboles de la ciutat de Nova York (Estats Units).
El billar a tres bandes era molt popular als Estats Units dels anys anteriors a la Segona Guerra Mundial amb billaristes com Willie Hoppe i Welker Cochran, no obstant, només Edward Lee va ser capaç de guanyar el campionat del món, derrotant el seu compatriota Eugene Deardorff en el campionat celebrat el 1936 a Nova York.
Pertanyia al club New York Athletic Club. Guanyà el campionat de l'any 1931 de l'Associació Nacional de Jugadors de Billar Amateurs, derrotant Alfredo de Oro Jr., fill del campió cubà Alfredo de Oro.
Lee també destacà com a nedador amateur de llargues distàncies.

## Referències

* 1 2 3 Weingartner, Heinrich; Haase, Dieter. Enzyklopädie des Billardsports (en alemany). 2. Vienna: Heinrich Weingartner, 2009, p. 790, 855. ISBN 978-3-200-01489-3.
* ↑ «Profile/Palmares». Kozoom.com, 2016. Arxivat de l'original el Novembre 21, 2016. [Consulta: 19 novembre 2016].
* ↑ Berkow, Ira. «BILLIARDS; A Top Player Survives That Sinking Feeling». The New York Times, 12-08-1995. Arxivat de l'original el 18 setembre 2018. [Consulta: 14 març 2019].
* 1 2 «Who Won». Time, 09-03-1931. Arxivat de l'original el Novembre 12, 2010. [Consulta: 29 novembre 2007].
* ↑ Wikipedia, Source. American Carom Billiards Players. General Books, September 2013. ISBN 9781230534114 [Consulta: 14 març 2019].
* ↑ Heinrich Weingartner, Dieter Haase. Enzyklopädie des Billardsports (en alemany). 2. Heinrich Weingartner, 2009, p. 805. ISBN 978-3-200-01489-3.
# Efecte penell

L'efecte penell (en anglès weathervaning) és un fenomen experimentat per aeronaus a terra i per aeronaus d'ala giratòria tant a terra com a l'aire.
L'aeronau a terra té un punt de pivotatge natural en un eix a través dels punts de contacte del tren d'aterratge principal (deixant de banda els efectes de convergència del tren principal). Com que la majoria de l'àrea lateral d'una aeronau es troba darrere d'aquest punt de pivotatge, qualsevol vent creuat crearà un moment de guinyada que tendeix a fer girar el morro de l'aeronau.
No s'ha de confondre amb l'estabilitat direccional, ja que aquesta les aeronaus l'experimenten durant el vol.
El terme també fa referència a un fenomen similar en petits coets guiats per aletes que, quan s'enlairen verticalment, tendiran a seguir un camí de vol que els farà anar amunt.

## Vegeu també

* Penell

## Referències

* ↑ Heflin, Woodford A. (Ed., 1956). The United States Air Force dictionary. Princeton, NJ: D. Van Nostranc Co. Inc.
* ↑ Denker, John S. (n.d.). See how it flies. Retrieved March 22nd from http://www.av8n.com/how/.
* ↑ FAA (2004). Airplane Flying Handbook. Washington D.C.:U.S. Department of Transportation, Federal Aviation Administration, FAA-8083-3A.
* ↑ Anderson, John D. (1989). Introduction to flight (3rd ed.). New York: McGraw-Hill Book Company.
* ↑ Benson, Tom. «Weather Cocking». National Aeronautics and Space Administration Glenn Research Center.
# Autodromo di Pergusa

L'Autodromo di Pergusa és un circuit de curses que envolta l'únic llac natural de Sicília, el llac Pergusa. El circuit també es coneix com a Enna-Pergusa, ja que el llac es troba prop de la ciutat d'Enna.

## Història

Durant la dècada del 1960, el circuit va acollir diverses curses d'automòbils esportius com ara la Coppa Città di Enna i més tard, a la dècada del 1970, la Coppa Florio. També va acollir una cursa de Fórmula 1 fora de campionat, el Gran Premi del Mediterrani. El 1989 s'hi va celebrar la prova italiana del Campionat del Món de Superbike. A la dècada del 1990, la pista es va actualitzar i va acollir curses del Campionat de la FIA de Sport Prototips, el Campionat FIA GT i la Fórmula 3000. El 1997, va acollir el Festival Ferrari.
El 2012, el circuit va acollir la darrera ronda de les Superstars Series i les International GTSprint Series. Del 2013 al 2015, a Pergusa s'hi va celebrar una prova de la Copa d'Europa de turismes i el 2015, una de les TCR Italian Series.
Sovint, la pols i el caràcter abrasiu de la pista tendien a fer que la superfície fos molt relliscosa. Les curses de Fórmula 3000, en particular, eren conegudes per la seva poc exigent organització i sistema de classificació.

## La Coppa Florio

A partir de 1974, la Coppa Florio, una de les curses de motor més antigues del món, va revifar com a cursa de cotxes esportius a Pergusa. La cursa va puntuar per al Campionat del Món de Sport prototips en la majoria de les edicions a partir de 1975. L'última edició d'aquesta cursa a Pergusa va ser la de 1981.
El 2020, l'entitat gestora de les 24H Series, Creventic, va organitzar una cursa de 12 hores al circuit en una prova de dos dies, del 10 a l'11 d'octubre, com a part del campionat del 2020 en què va recuperar el nom de "Coppa Florio".

## Referències

* 1 2 D'Agata, Julian. «Autodromo di Pergusa, la storica pista siciliana» (en italià). livegp.it, 11-01-2021.
* ↑ «1995 Mediterranean Grand Prix» (en anglès). Motor Sport Magazine, 23-07-1995. [Consulta: 31 maig 2024].
* ↑ (en francès) L’annee Formule 3000 1992. Drapeau a Damier, 1992.
* ↑ «CREVENTIC to revive the Coppa Florio at Pergusa» (en anglès). 24H Series. [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ Goodwin, Graham. «Creventic Revives Historic Coppa Florio» (en anglès). dailysportscar.com. [Consulta: 11 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Autodromo di Pergusa - Lloc web oficial (italià)
# Diana Nyad

Diana Nyad (Nova York, 22 d'agost de 1949) és una escriptora, periodista i nadadora de llarga distància, que ha destacat pel seu rècord mundial en natació de resistència. Quant a l'esquaix, va arribar a ocupar el lloc 30 entre les jugadores estaunidenques. El 2 de setembre de 2013, en el cinqué intent, Diana Nyad va aconseguir salvar els 164 quilòmetres que separen l'Havana, Cuba de Key West, Florida, en 52 hores, 54 minuts i 18 segons, una marca que no l'ha superada cap altra persona. És obertament lesbiana i va ser víctima dels abusos sexuals del seu padrastre i del seu entrenador.
Recentment, en novembre de 2023, s'ha estrenat una pel·lícula en Netflix anomenada NYAD on es relata la seua gesta en mar oberta.

## Referències

* ↑ "Diana Nyad". American Public Media. 2004.
* ↑ Nadadora estadounidense Nyad completó recorrido histórico; Prensa Latina.
* ↑ "La nadadora Diana Nyad completa histórica travesía de Cuba a Florida"; BBC Mundo, 2 de setembre de 2013.
* ↑ The Associated Press (2013) "Nyad 1st to Swim to Florida From Cuba Without Cage"; The New York Times, 2 Sept 2013.
* ↑ Fernández, Juan José «Una gesta antes de jubilarse». .
# Corona d'Advent

Una corona d'advent és un ornament en forma de corona feta amb branques d'avet i quatre espelmes que en algunes cultures és tradicionalment penjada o bé col·locada damunt una taula durant l'advent. És un costum popularitzat a Alemanya després de la Primera Guerra Mundial, el qual s'ha estès a alguns països de l'Europa occidental. Els diumenges d'advent la família o la comunitat es reuneix entorn de la corona d'advent. Després es llegeix la Bíblia i alguna meditació. La corona es pot dur al temple a beneir pel sacerdot.

## Origen

La corona d'advent té el seu origen en una tradició pagana europea que consistia a encendre espelmes a l'hivern amb el foc del déu Sol, perquè tornés amb la seva llum i la seva calor durant l'hivern. Els primers missioners van aprofitar aquesta tradició per evangelitzar les persones. Partien dels seus costums per ensenyar-los la fe catòlica.

## Símbols

La corona està formada per una gran varietat de símbols:
* La forma circular: El cercle no té ni principi ni final. És el senyal d'amor de Déu, que és etern, sense principi ni final; i també de l'amor a Déu i el proïsme, perquè no s'acabi mai.
* Les branques verdes: El verd és el color de l'esperança i de la vida. Déu vol que s'esperi el seu benefici, el perdó dels pecats i la glòria eterna al final de la vida. L'anhel més important de la vida dels creients ha de ser arribar a una unió més estreta amb Déu.
* Les quatre espelmes: Són quatre espelmes que es posen en la corona i que s'encenen d'una en una, durant els quatre diumenges d'advent en fer l'oració en família. Així com les tenebres es dissipen amb cada espelma que s'encén, els segles es van il·luminant amb la cada vegada més propera arribada de Crist al món.
* Les pomes vermelles: Són pomes de color vermell que adornen la corona i representen els fruits del jardí de l'Edèn, amb Adam i Eva que van portar el pecat al món, però van rebre també la promesa del Salvador Universal. Ens fan pensar en la foscor provocada pel pecat que cega l'home i l'allunya de Déu. Després de la primera caiguda de l'home, Déu va anar donant a poc a poc una esperança de salvació que va il·luminar tot l'univers com les espelmes, la corona.
* El llistó vermell: Representa l'amor a Déu i l'amor de Déu que embolcalla el creient.

## Vegeu també

* Calendari d'advent

## Referències

* ↑ Remolina, Eva «L'origen de la corona d’advent i d’on prové el seu significat». Diari de Griona, 16-12-2022.
* ↑ «corona d'advent». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.