OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Resolució 704 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 704 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, va ser aprovada sense sotmetre's a votació, el 9 d'agost de 1991, després d'examinar la sol·licitud de les Illes Marshall per la pertinença a les Nacions Unides, el Consell va recomanar a la Assemblea General que les Illes Marshall fossin admeses.
El 17 de setembre del mateix any, l'Assemblea General va acceptar a la República de les Illes Marshall en la resolució 46/2.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 701 a la 800 (1991 - 1993)

## Referències

* ↑ United Nations. Yearbook of the United Nations 1991, Volume 45. Martinus Nijhoff Publishers, 1992, p. 96. ISBN 978-0-7923-1970-2.
* ↑ United Nations General Assembly Resolution 46/3, Admission of the Republic of the Marshall Islands to Membership in the United Nations, adopted 17 September 1991.

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Is There Anybody Out There? (cançó de Pink Floyd)

«Is There Anybody Out There?» (de l'anglès, "Hi ha algú allà a fora?") és una cançó del grup britànic de rock progressiu Pink Floyd, inclosa al seu onzè àlbum, The Wall, l'any 1979. És la segona cançó de la cara A del primer disc de l'àlbum, amb una duració de 2 minuts i 44 segons.

## Composició

La primera meitat de la peça té el mateix concepte de "Hey You", sent una crida de Pink cap a la gent de fora del mur ("wall"). Musicalment, és un baix sintetitzat amb diversos efectes de so, i la repetitiva frase "Is There Anyvody Out There?". El so de sirena utilitzat durant aquest tema és també utilitzat en un treball del grup més primerenc: "Echoes", de l'àlbum Meddle (1971). El va crear David Gilmour utilitzant un pedal wah-wah amb els cables invertits.
La segona meitat de la cançó consta d'un solo de guitarra clàssic instrumental, que no va ser tocat per l'habitual guitarrista de la banda David Guilmour. En entrevistes, Gilmour ha dit que va intentar interpretar-lo, i no va quedar satisfet amb el resultat final: Podia tocar-lo amb pua però no podia tocar-lo correctament en fingerstyle. Conseqüentment, el músic de sessió Joe DiBlasi el va tocar amb la resta de l'orquestra.

## Trama

En aquest punt de The Wall, el protagonista Pink, amargat, està intentant per assolir a qualsevol persona de l'exterior del seu mur metafòric. La tant repetida qüestió "Hi ha algú allà a fora?" suggereix que cap resposta és sentida.
D'altra banda, "Comfortably Numb", una cançó que apareix més endavant a l'àlbum, comença amb la frase "Hello..., is there anybody in there?" ("Hola ..., hi ha algú a dins?"; però aquest cop no la pronuncia Pink, si no que està dirigida cap a ell.

## Personal

* David Gilmour: Efecte de so de sirena (guitarra i pedal wah-wah), cors
* Roger Waters: Veu principal, baix elèctric
* Richard Wright: Sintetitzador Prophet-5
* Nick Mason: Bateria
* Bob Ezrin: Sintetitzador, sintetitzador de cordes
* Joe DiBlasi: Guitarra clàssica
* Michael Kamen: Director d'orquestra
Personal per Fitch i Mahon.

## Referències

* ↑ Strong, Martin C. The Great Rock Discography. 7th. Edimburg: Canongate Books, 2004, p. 1177. ISBN 1-84195-551-5.
* ↑ Mabbett, Andy. The Complete Guide to the Music of Pink Floyd. Londres: Omnibus Press, 1995. ISBN 0-7119-4301-X.
* ↑ «Is There Anybody Out There?». [Consulta: 11 maig 2021].
* ↑ «The Wall - Pink Floyd». [Consulta: 11 maig 2021].
* ↑ "Careful With That Axe", interview with David Gilmour by Matt Resnicoff, Musician magazine, August 1992.
* ↑ Fitch, Vernon, The Pink Floyd Encyclopedia, p. 155.
* ↑ «Traducción de la letra de Is There Anybody out There? de Machine Head al español» (en castellà). [Consulta: 11 maig 2021].
* ↑ «Comfortably Numb». [Consulta: 11 maig 2021].
* ↑ Fitch, Vernon and Mahon, Richard, Comfortably Numb — A History of The Wall 1978–1981, 2006, p. 93.

## Vegeu també

* Discografia de Pink Floyd
* Comfortably Numb
# Actinodura d'ulleres

L'actinodura d'ulleres (Actinodura ramsayi) és una espècie d'ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae) que habita boscos i matolls del sud de la Xina, Myanmar, nord-oest de Tailàndia, nord de Laos i del Vietnam.

## Taxonomia

El Handbook of the Birds of the World considera que les poblacions del sud de la Xina, nord de Vietnam i est de Birmània pertanyen en realitat a una espècie diferent:
* Actinodura ramsayi (sensu stricto) - actinodura d'ulleres occidental
* Actinodura radcliffei Harington, 1910 - actinodura d'ulleres oriental

## Referències

* ↑ «Actinodura d'ulleres». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ actinodura d'ulleres occidental«Actinodura d'ulleres». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
* ↑ actinodura d'ulleres oriental«Actinodura d'ulleres». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Veronika Martxenko

Veronika Martxenko (Moscou, 1969) és una activista russa. El 2008 era cap de l'ONG Fundació Dret de les Mares, que va crear quan era estudiant el 1988.
La Fundació Dret de les Mares treballa per exposar les condicions infrahumanes que provoquen la mort de membres de les forces armades en períodes de pau, així com per ajudar les famílies dels morts a rebre compensacions i per castigar aquells culpables de les morts. També pressiona per acabar amb les patents i l'assetjament. L'ONG rep fons majoritàriament de subvencions estrangeres.
Martxenko també ha treballat per la revista Yunost. El 1986 va aparèixer al programa "Dotzena planta", emès per la Televisió Soviètica Central i va ser en el Moviment Internacional Juvenil "Propera Parada Soviètica" (1987-1990). El novembre de 1998 va rebre el premi al Reconeixement Públic i el desembre de 2002 va ser guardonada per l'Institut de la Societat Oberta amb el premi al Treball Desinteressat. També va rebre el Premi Internacional Dona Coratge el 2009.

## Referències

* 1 2 3 «2009 International Women of Courage Award». [Consulta: 4 juliol 2018].
* ↑ White, Anne. Democratization in Russia under Gorbachev, 1985–91: The Birth of a Voluntary Sector (en anglès). Springer, 1999-07-10. ISBN 9781349273720.
* 1 2 «2009 International Women of Courage Award Winner Biographies». [Consulta: 4 juliol 2018].
* 1 2 «Veronika Marchenko, head of a Russian NGO protecting the rights». Arxivat de l'original el 2018-07-04. [Consulta: 4 juliol 2018].
* 1 2 3 «Veronika Marchenko - Rights in Russia». Arxivat de l'original el 2018-07-17. [Consulta: 4 juliol 2018].
# Argentopirita

L'argentopirita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom de la seva composició en argent i de la seva relació amb la pirita.

## Característiques

L'argentopirita és un sulfur d'argent i ferro, de fórmula química AgFe₂S₃. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs oscil·la entre 3,5 i 4. Va ser descoberta l'any 1868 a Jáchymov, a Karlovy Vary (Bohèmia, República Txeca).

## Referències

* ↑ «Argentopyrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 novembre 2015].
# Actinodura de coroneta negra

L'actinodura de coroneta negra (Actinodura sodangorum) és una espècie d'ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae) que habita els boscos de l'oest del Vietnam.

## Referències

* ↑ «Actinodura de coroneta negra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/12/2021(català)
# Amilamia

L'Amilamia és un geni de la mitologia basca, originari d'Agurain. Es diu que va viure a la cova de Lezao, a les muntanyes d'Entzia. Tenia els cabells grocs ("com l'or") i era de caràcter honest i generós.
De vegades se la veu pentinant-se els cabells amb una pinta daurada, prenent el pou lateral de la cova com un mirall. Els seus cabells arribaven a terra. Suposadament, cantava en una llengua desconeguda mentre es pentinava i sovint passava tot el dia en aquell taller. Posseïa eines secretes i admirables, com poder extreure farina d'un garbell buit.
Ajudant de la gent pobra, té moltes similituds amb la lamina. En alguns casos l'Amilamia es descriu com un personatge especial a la mitologia basca i en altres les Amilamies es descriuen com un conjunt de personatges.

## La llegenda d'Amilamia

Un dia diversos nois es van reunir a la plaça d'Agurain. Parlant d'això i d'allò, va sortir el relat de la Dama de Lezao. Segons alguns, només eren relats dels ancians, mentre que altres deien que aquesta dama era una amilamia.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia Auñamendi: Amilamia

## Bibliografia

* José Miguel Barandiaran: José Miguel de Barandiaran, obras completas. Editorial La Gran Enciclopedia Vasca. Bilbao, 1976.
* Federico Baraibar: Palabras alavesas. Vitòria, 1907.

## Enllaços externs

* (basc) Amilamiari buruzko antzerki eta jaia Arxivat 2011-12-09 a Wayback Machine.
# Perrierita-(Ce)

La perrierita-(Ce) és un mineral de la classe dels silicats que pertany al subgrup de la perrierita, dins del grup de la chevkinita. Rep el nom en honor de Carlo Perrier (7 de juliol de 1886 - 22 de maig de 1948), mineralogista i professor de mineralogia de la Universitat de Gènova. Juntament amb Emilio Segre, va descobrir l'element tecneci el 1937.

## Característiques

La perrierita-(Ce) és un silicat de fórmula química Ce₄MgFe³⁺₂Ti₂(Si₂O₇)₂O₈. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada el 1950. Cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la perrierita-(Ce) pertany a «09.BE - Estructures de sorosilicats, amb grups Si₂O₇, amb anions addicionals; cations en coordinació octaèdrica [6] i major coordinació» juntament amb els següents minerals: wadsleyita, hennomartinita, lawsonita, noelbensonita, itoigawaïta, ilvaïta, manganilvaïta, suolunita, jaffeïta, fresnoïta, baghdadita, burpalita, cuspidina, hiortdahlita, janhaugita, låvenita, niocalita, normandita, wöhlerita, hiortdahlita I, marianoïta, mosandrita, nacareniobsita-(Ce), götzenita, hainita, rosenbuschita, kochita, dovyrenita, baritolamprofil·lita, ericssonita, lamprofil·lita, ericssonita-2O, seidozerita, nabalamprofil·lita, grenmarita, schüllerita, lileyita, murmanita, epistolita, lomonossovita, vuonnemita, sobolevita, innelita, fosfoinnelita, yoshimuraïta, quadrufita, polifita, bornemanita, xkatulkalita, bafertisita, hejtmanita, bykovaïta, nechelyustovita, delindeïta, bussenita, jinshajiangita, perraultita, surkhobita, karnasurtita-(Ce), estronciochevkinita, chevkinita-(Ce), poliakovita-(Ce), rengeïta, matsubaraïta, dingdaohengita-(Ce), maoniupingita-(Ce), perrierita-(La), hezuolinita, fersmanita, belkovita, nasonita, kentrolita, melanotekita, til·leyita, kil·lalaïta, stavelotita-(La), biraïta-(Ce), cervandonita-(Ce) i batisivita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Nettuno, dins la Ciutat metropolitana de Roma Capital, al Laci (Itàlia). Tot i tractar-se d'una espècie no gaire habitual ha estat descrita en tots els continents del planeta, inclosa l'Antàrtida. També ha estat descrita al meteorit marcià NWA 7034, el que es creu que és el segon més antic mai descobert. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a Seganta, al municipi de Camporrells, a la comarca de a Llitera (Osca).

## Referències

* ↑ «Perrierite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 desembre 2019].
* ↑ «Northwest Africa 7034 Martian meteorite (NWA 7034), Northwest Africa Meteorites» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 desembre 2019].
# Alberto Máximo Zozaya

Alberto Máximo Zozaya (Gualeguaychú, Entre Ríos, 13 d'abril de 1908 - La Plata, 17 de febrer de 1981) fou un futbolista argentí dels anys 30.

## Biografia

Començà la seva carrera a inicis dels anys 30 a Estudiantes. En aquest club passà quasi tota la seva vida futbolística, formant la davantera coneguda com Los Profesores, al costat d'Alejandro Scopelli, Miguel Ángel Lauri, Manuel Ferreira i Enrique Guaita. Fins a l'any 1939 disputà un total de 181 partits i marcà 144 gols en l'època professional. Fou el màxim golejador del primer campionat professional argentí l'any 1931. Aquesta temporada, fou l'autor del primer gol de la història del futbol professional argentí, en marcar al porter Ángel Bossio, de Talleres de Remedios de Escalada, als cinc minuts de joc en el partit que guanyà Estudiantes per 3-0. És un dels màxims golejadors en la història d'Estudiantes, per darrere de jugadors com Manuel Pelegrina i Ricardo Infante.
Abans de retirar-se jugà breument a Racing Club de Avellaneda i Bella Vista s'Uruguai.
Amb la selecció disputà 9 partits i marcà 8 gols entre 1933 i 1937. Fou campió del campionat sud-americà de 1937, on marcà cinc gols.
Posteriorment fou entrenador. Dirigí el Benfica portuguès el 1952-1953, i a l'Argentina Gimnasia de La Plata, Platense o Lanús, entre d'altres.

## Palmarès
### Com a jugador

* Copa Amèrica de futbol:
** 1937
* Màxim golejador del campionat argentí de futbol:
** 1931

### Com a entrenador

* Copa de la República:
** 1945

## Referències

* ↑ «Las luces del siglo». La Nación.
* ↑ RSSSF South American Championship 1937
# Argirosaure

L'argirosaure (Argyrosaurus, "llangardaix de plata") és un gènere de dinosaure titanosàurid que va viure fa uns 90 milions d'anys, durant el Cretaci superior en el que actualment és Amèrica del Sud (Argentina i Uruguai). Va ser un dels dinosaures més grans, arribant a assolir una longitud d'entre 20 i 30 metres i un pes d'unes vuit tones. Era herbívor.
L'espècie tipus, Argyrosaurus superbus, va ser descrita per Richard Lydekker l'any 1893.
El gènere originalment estava basat principalment en una enorme extremitat anterior esquerra, holotip MLP 77-V-29-1. Des d'aleshores s'ha atribuït altre material a l'espècie.

## Referències

* ↑ Lydekker, R. (1893). "Contributions to the study of the fossil vertebrates of Argentina. I. The dinosaurs of Patagonia", Anales del Museo de la Plata, Seccion de Paleontologia 2: 1-14

## Enllaços externs

* Una imatge de Argyrosaurus
* Argyrosaurus a la Dinosaur Encyclopedia Arxivat 2009-09-24 a Wayback Machine.
Gèneres de sauropodomorfs :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Actiosaure

L'actiosaure (Actiosaurus) és un gènere extint descrit per primera vegada per Sauvage l'any 1882. Com se'n coneix poca cosa es considera nomen dubium. Originalment va ser descrit com un dinosaure, actualment se'l considera com un ictiosaure.

## Referències

* Sauvage, H.E. (1882). "Synopsis des poissons et des reptiles des terrains jurassiques de Boulogne-sur-Mer". Bull. Soc. Geol. France (3). 8(1879-1880): 524-547 (+ plates19-21).
# Albert Charlot Gadnaire

Albert Charlot Gadnaire (Errenteria, 17 d'agost de 1892 - Barcelona, 1991) fou un atleta català especialitzat en proves de marxa atlètica.
Nascut al País Basc de pares francesos, s'instal·là a Barcelona, on s'inicià en l'atletisme. Juntament amb el seu germà René Charlot, fou l'introductor de la marxa atlètica a Catalunya i a l'estat espanyol.
Fou un característic sportman d'inicis de segle, car practicà el ciclisme, el rugbi, les curses de muntanya i l'atletisme, sempre lligat al RCD Espanyol. Establí els rècords de Catalunya de 100 m amb una marca de 12 s, de 400, 1. 500 i 5. 000 metres. Però la seva gran especialitat fou la marxa. Fou el primer campió d'Espanya, guanyant la prova de 50 km amb sortida i arribada al parc de la Ciutadella de Barcelona, l'any 1922.
Finalitzada la Guerra Civil va fer d'entrenador. Entre el 1940 i el 1961 es disputà a Barcelona el Trofeu Albert Charlot, en honor seu. Va rebre la medalla de Forjador de la Història Esportiva de Catalunya l'any 1987.

## Palmarès
### Campió d'Espanya

* 50 km marxa: 1922

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Albert Charlot Gadnaire». Gran Enciclopèdia Catalana, 30-09-2012. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 3 4 5 6 «ALBERTO CHARLOT - PIONERO DEL ATLETISMO DEL RCD ESPANYOL». pericosonline, 30-11-2010. Arxivat de l'original el 2016-03-07. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat d'Espanya». RFEA. Arxivat de l'original el 2017-08-04. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Argobba

L'argobba és una llengua etiòpica del grup meridional parlada per uns 11.000 individus del poble argobba establerts en diversos indrets al llarg de la vall del Rift com ara Yimlawo, Gusa, Shonke, Berket, Keramba, Mellajillo, Metehara, Shewa Robit i altres petites poblacions rurals.
L'argobba forma part, juntament amb l'amhàric, l'harari i les llengües gurage orientals (silt'e i zai), de l'etiòpic meridional transversal, i se'n reconeixen almenys dues varietats dialectals fonamentals: l'ankober i el xonke, varietat aquesta considerada la més "pura" pels parlants d'argobba (Ethnologue, 15).

## Bibliografia

* Cohen, Marcel (1931) Études d'éthiopien méridional. Collection d'ouvrages orientaux. París: Geuthner.
* Cohen, Marcel (1939) Nouvelles Études d'éthiopien méridional. París: Ancienne Honoré Champion.
* Leslau, Wolf (1997) Ethiopic Documents: Argobba. Grammar and dictionary Wiesbaden: Harrassowitz.
* Zelealem Leyew and Ralph Siebert (1994) Survey on Least Known Languages of Ethiopia - Argobba. S.L.L.E. Linguistic Reports Addis Ababa: S.I.L./Institute of Ethiopian Studies, Addis Ababa University.
* Zalealem Leyew, Ralph Siebert (2002), Sociolinguistic Survey Report of the Argobba Language of Ethiopia SIL Electronic Survey Reports, SILESR 2002-026 (PDF)

## Enllaços externs

* Entrada Argobba a l'Ethnologue.
Llengües semítiques :
Llengües semítiques occidentals i centrals :
# Aller (Weser)

L'Aller (pronuncia: Àl·ler) és l'afluent major del Weser que rega els estats de Saxònia-Anhalt i Baixa Saxònia. Neix al nucli d'Eggenstedt (Wansleben-Börde) i desemboca al Weser a Verden. Dels rius d'Alemanya que no desemboquen al mar, és el més llarg. Des de la ciutat de Celle (Alemanya) cap a la desembocadura és navegable sobre una llargada de 117 km. El 1969 va aturar-se la navegació de mercaderies, però va fruir d'un interès creixent per a la navegació turística i esportiva, de tal manera que la direcció de les vies navegables va decidir de mantenir el seu estatut de riu de Classe II i començar des del 2006 un programa de modernització de les rescloses centenaris.

## Història

La vall de l'Aller va formar-se a la penúltima època glacial, fa uns 200.000 anys. Després de la retracció del gel, el riu va crear un llit meandrós que després de cada riuada es canviava. Encara avui es poden identificar braços secs, tallats i residuals a la vall que té una amplada d'uns vint quilòmetres. Des de l'edat mitjana l'home intentà estabilitzar el curs del riu. Sobretot des del segle xix, el riu va perdre el seu curs natural i en molts indrets va ser rectificat.
Per a la navegació comercial, junts amb els seus afluents principals com l'Oker (Braunschweig) i el Leine (Hannover) va tenir un paper important des de l'edat mitjana, molt enllà de la part navegable avui.

## Afluents

Llista dels principals afluents des de la font cap a la desembocadura al Weser a Verden.

## Rescloses

Rescloses :
| Localitat | llargada | amplada | profunditat | alçària llibre |
| Oldau | 165 m | 7 m | 2,50m | - |
| Bannetze | 165 m | 7 m | 2,5m | - |
| Marklendorf | 165 m | 7 m | 2,5m | - |
| Hademstorf | 165 m | 7 m | 2,5m | - |
| Amplada màxima dels vaixells: 6,60m ||||||

## Referències

* ↑ WSAV. «Die Aller, ein Schifffahrtweg (L'Aller, una ruta de navegació)» (en alemany). Verden: Wasser- und Schifffahrtsamt Verden (Servei de l'aigua i de la navegació de Verden. Arxivat de l'original el 2018-03-14. [Consulta: 22 octubre 2014].
* ↑ «Aller (Weser)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 WSAV, ibídem.
* ↑ «Earthtools.org». Arxivat de l'original el 2013-01-29. [Consulta: 23 octubre 2014].
# Amlodipina

L'amlodipina és un blocador dels canals de calci que s'utilitza per tractar la pressió arterial alta, la coronariopatia i l'angina de Prinzmetal (o vasoespasme de l'artèria coronària, entre altres noms). Es pren per via oral.
Els efectes secundaris comuns inclouen inflor de les cames, sensació de cansament, dolor abdominal i nàusees. Els efectes secundaris greus poden incloure pressió arterial baixa o atac de cor. No és clar si l'ús és segur durant l'embaràs o la lactància materna. Quan s'utilitza per a persones amb problemes hepàtics, i en persones grans, s'han de reduir les dosis. L'amlodipina actua en part per vasodilatació (relaxant les artèries i augmentant-ne el diàmetre). És un blocador dels canals de calci d'acció prolongada del tipus dihidropiridina.
L'amlodipina es va patentar el 1982 i es va aprovar per a ús mèdic el 1990. Està a la Llista de medicaments essencials de l'Organització Mundial de la Salut. Està disponible com a EFG (medicament genèric), i a Espanya, a mé, comercialitzada com a Astudal, Norvas i Zabart.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Amlodipine Besylate». Drugs.com. American Society of Hospital Pharmacists. Arxivat de l'original el 4 June 2016. [Consulta: 22 juliol 2016].
* ↑ Boden, William E. Goldman's Cecil Medicine. 24. Saunders, 2012. ISBN 978-1-4377-1604-7. «Dihydropyridine calcium-channel blockers (e.g., amlodipine, 5 to 10 mg orally per day) are preferred in patients with Prinzmetal's angina.»
* ↑ «Amlodipine Use During Pregnancy». Drugs.com, 28-10-2019. Arxivat de l'original el 28 December 2019. [Consulta: 29 desembre 2019].
* ↑ Analogue-based Drug Discovery. John Wiley & Sons, 2006, p. 465. ISBN 9783527607495.
* ↑ The selection and use of essential medicines 2023: web annex A: World Health Organization model list of essential medicines: 23rd list (2023). Geneva: World Health Organization, 2023. WHO/MHP/HPS/EML/2023.02.
* ↑ «Competitive Generic Therapy Approvals». U.S. Food and Drug Administration (FDA), 29-06-2023. Arxivat de l'original el 29 June 2023. [Consulta: 29 juny 2023].
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2024.
# Mas Dorca

Mas Dorca és un barri de l'Ametlla del Vallès situat a l'est del municipi, a l'altre costat de l'autovia C-17. Els habitatges d'aquesta zona es troben distribuïts en petites agrupacions i cases aïllades. La part més destacable del barri són el polígon industrial de Mas Dorca i el centre comercial Sant Jordi. L'antiga masia que dona nom al barri ha quedat engolida pel polígon industrial.
Prop d'allà hi constava un jaciment arqueològic del qual avui en dia se n'ha perdut el rastre.

## Referències

* ↑ «Mas Dorca». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Institut Cartogràfic de Catalunya. Edició digital del mapa de Catalunya de l'Institut Cartogràfic de Catalunya.
* ↑ «Mas Dorca II L'Ametlla del Vallès». Mapes de Partimoni Cultural. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2022].
* Puig i Roca, Jordi. Masies de l'Ametlla del Vallès: l'estructuració d'un territori durant mil anys. Ametlla del Vallès: Ajuntament de l'Ametlla del Vallès, 2007. ISBN 9788493398941.
# Argualas

L'Argualas o pic d'Argualas, també conegut com a pic de la Bandera, és una muntanya de 3.046 m d'altitud, amb una prominència de 71 m, que es troba al massís de Infierno-Argualas, a la província d'Osca (Aragó).
La primera ascensió de la qual es té constància, la realitzà el capità V. de Heredia l'any 1790.

## Referències

* ↑ Buyse, Juan. Los Tresmiles del Pirineo, un estudio enciclopédico (en castellà). 3a. ed.. Barcelona: Martínez Roca, 1993 (Muntanyisme). ISBN 8427017340.
* ↑ Gómez Ortiz, Antonio; Semir, Ramon de. Panticosa - Formigal, Esc. 1:25.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1984 (E-25). ISBN 84-7011-069-1.