OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aargletscher

L'Aargletscher, literalment "Aar-Glacera", és un sistema de glaceres localitzat a les fonts del riu Aar en els Alps Bernesos, Suïssa. En l'alemany original el nom és "Aargletscher" tots dos en singular i plural, en alemany el plural de "gletscher" és només marcat per un canvi de l'article: der Gletscher (una glacera), dau Gletscher (moltes glaceres). L'Aargletscher és constituït per dos diferents sistemes glaciars:
* Glacera de l'Unteraar: Compost per les glaceres convergents Lauteraar i Finsteraar, entre el Lauteraarhorn i el Finsteraarhorn (46° 34′ 11″ N, 08° 19′ 39″ E﻿ / ﻿46.56972°N,8.32750°E﻿ / 46.56972; 8.32750.) i Grimselsee (46° 34′ 11″ N, 08° 19′ 39″ E﻿ / ﻿46.56972°N,8.32750°E﻿ / 46.56972; 8.32750).
* Glacera de l'Oberaar: Entre l'Oberaarhorn (46° 31′ 53″ N, 08° 10′ 28″ E﻿ / ﻿46.53139°N,8.17444°E﻿ / 46.53139; 8.17444 /46° 33′ N, 08° 16′ E﻿ / ﻿46.550°N,8.267°E﻿ / 46.550; 8.267) i l'Oberaarsee (46° 33′ N, 08° 16′ E﻿ / ﻿46.550°N,8.267°E﻿ / 46.550; 8.267).
Grimselsee i Oberaarsee són llacs de reserva recents. El "...-Aar-Horns" són cimeres de més de 3.600 metres sobre el nivell del mar, dos d'ells fins i tot sobre els 4.000 metres.

## Galeria

* Glacera de l'Oberaar
* Glacera del Lauteraar
* Glacera de l'Unteraar
* Glacera del Finsteraar

## Referències

* ↑ «Map of Unteraar-, Finsteraar-and Lauteraargletscher» (en anglès). [Consulta: 6 octubre 2020].
* ↑ «Lauteraarhorn, Lauteraar glacier, Lower Aar glacier area, Bern, Switzerland». [Consulta: 3 octubre 2020].
* ↑ «Lauteraar and Finsteraar glacier : Photos, Diagrams & Topos : SummitPost». [Consulta: 6 octubre 2020].
# Aarhus Teater

L'Aarhus Teater és un complex teatral de la ciutat d'Århus; Dinamarca, amb cinc teatres sota un mateix sostre. Apareix al final de 1890 sota la iniciativa d'un grup de ciutadans interessats en el teatre de Tòquio. El teatre va ser inaugurat el 15 de setembre de 1900. Està construït amb l'estil Art Nouveau, dissenyat per l'arquitecte Hack Kampmann. L'Aarhus Teater és visitat anualment per uns 100.000 espectadors. S'hi desenvolupen al voltant de 450 espectacles repartits en unes 20 produccions. Disposa d'actors permanents. Els cinc teatres o espais són: a) la Gran escena, de 701 places; Scala, de 370 places; l'Estudi, de 80-100 places; el Plug Lingen, de 80-100 places i el Cabaret escena i Scala vestíbul, de 80-100 places.

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre
# Abadal d'Avinyó

L'Abadal d'Avinyó és una obra del municipi d'Avinyó protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

La masia és una construcció civil de planta basilical, coberta a doble vessant i amb el carener perpendicular a la façana principal, orientada a migdia. És en aquesta façana on s'obri al segle xviii-xix, una galeria porxada en dos nivells formada per arcs de mig punt sostinguts per pilars de maçoneria. Al mig de la façana s'obre una majestuosa porta adovellada d'arc de mig punt; a tota la façana es distribueixen simètricament les obertures (finestres, òculs). La masia aprofita el desnivell del terreny i al sector de tramuntana presenta una façana que dona a una era; a cada costat del cos central foren construïts uns annexos simètrics, gairebé d'idèntiques proporcions, que reforcen el sentit d'equilibri del conjunt.
La masia s'amplia pel costat del migdia, el ràfec de la teulada es fa gran en aquest cost. A ponent hi ha una esvelta torre de planta quadrada, feta amb maó i amb finestres a tots els pisos. Tota la masia està arrebossada i modernitzada amb instal·lacions d'esport, així com amb dependències adequades a una explotació vitivinícola. Els cellers conserven bótes tradicionals que reposen horitzontalment damunt setials, els barrals, les portadores, les mesures, etc.

## Història

La Masia de Cal Abadal és una de les més antigues del terme, i de la casa va sorgir un conegut llinatge català: els Abadals, una branca dels quals és propietària del Mas Pradell d'Osona.
En el fogatge de l'any 1553 s'esmenta a «Jaume Abadall» com a batlle del terme d'Avinyó i també com a primer de la llista de focs. Al segle xviii la família Abadal feu una escampada de cabalers per moltes masies veïnes i concretament proporcionà un hereu a la Masia el Pradell de Gurb que inicià a Osona un prestigiós llinatge del qual n'és representant l'historiador Ramon d'Abadal i de Vinyals.

## Referències

* 1 2 3 4 «L'Abadal d'Avinyó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2014].
# Abadia (Tivissa)

L'Abadia és una obra de Tivissa (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situat a la plaça de l'Abadia, de la qual rep el nom. Edifici cantoner de tres crugies que consta de planta baixa, pis i golfes. S'hi accedeix per un portal d'arc escarser amb rajols col·locats a plec de llibre i brancals de pedra. Els finestrals dels pisos superiors, d'arc pla arrebossat, tenen sortida a un balcons de baranes forjades i bases motllurades. L'acabat exterior és arrebossat i pintat. A l'interior, a nivell del primer pis, s'hi conserva un arc apuntat cec, que denota certa antiguitat.

## Història

Per les característiques de l'arc que es conserva al seu interior, hem de pensar que part de l'estructura correspon a una abadia d'origen medieval.

## Referències

* 1 2 «Abadia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].
# Abadia de Clervaux

L'Abadia de St. Maurice i St. Maurus de Clervaux (en francès: Abbaye Saint-Maurice et Saint-Maur de Clervaux), fundada el 1890, és un monestir benedictí situat a Clervaux, Luxemburg. Forma part de la Congregació Solesmes de la Confederació benedictina.

## Història

L'abadia va ser fundada pels monjos benedictins de l'Abadia de St. Maur de Glanfeuil, de França, que al seu torn havia estat fundada en el segle VII. Després de la seva supressió en el transcurs de la revolució francesa, aquella abadia va ser abandonada fins que el 1890 Louis-Charles Couturier, O.S.B., abat de l'abadia de Solesmes, la va tornar a establir. El 1901, tanmateix, els monjos van ser obligats a deixar França un altre cop a causa de les lleis anticlericals vigents durant la Tercera República francesa. Després de trobar refugi a Baronville, Bèlgica (ara part del municipi de Beauraing), els monjos van començar a buscar un indret permanent. Finalment, es van decidir per instal·lar-se a Clervaux. El 1908, els monjos van decidir dissoldre el monestir existent i fundar-ne un de nou, que van dedicar a St. Maurice. L'encarregat de la nova construcció fou J.F. Klomp, un holandès instal·lat a Alemanya, que la va dissenyar en un estil neoromànic, començant-ne la construcció el 1909. Els monjos s'hi van instal·lar l'agost de 1910. El 1926 es va afegir el nom de St. Maur al de St. Maurice.
El 1937, el Sant Pare va establir el monestor com una abadia territorial, independent de l'autoritat del bisbe local. Aquest estatus es va mantenir fins al 1946. Tot i així, durant bona part d'aquest període, la comunitat monàtica de Clervaux visqué a l'exili, ja que el gener de 1941 foren expulsats de l'abadia per part de la Gestapo, ja que Luxemburg havia estat ocupada pels alemanys. Els monjos no van poder tornar-hi fins al 1945.

## Referències

* ↑ «Congregation». Abbaye Saint-Pierre de Solesmes.
* ↑ «Histoire». Abbaye Saint-Maurice de Clervaux.
* ↑ «Territorial Abbey of Saint-Maurice et Saint-Maur de Clervaux». Catholic Hierarchy.
* ↑ «Pendant la guerre». Abbaye Saint-Maurice de Clervaux.
# Abadia de Corbie

L'abadia de Corbie és un monestir benedictí situat a Corbie.
Va ser fundada el 657 per Clotari III i santa Batilde i fou l'origen de l'abadia de Corvey a Alemanya. El comtat es va establir al segle vii i el títol el van portar els abats. Adelaida Capet, filla de Robert II de França el Pietós, fou nomenada comtessa de Corbie i va aportar dominis senyorials del comtat a la regió flamenca al seu marit el comte Balduí V de Flandes; Adelaida o Adela va morir el 8 de gener de 1079. El vescomtat existia cap a l'any 1000. Cap al 1042 era vescomte Dreux, senyor de Boves (Somme) i Coucy, però el 1070 va ser ocupat per Gauthier III comte d'Amiens i Vexin. Aquest el va cedir a la corona el 1074 però va compensar a Enguerrand, fill de Dreux, amb la cessió de l'usdefruit del comtat d'Amiens. Enguerrand va arribar a una transacció amb l'abadia el 23 de febrer de 1079 que tenia els drets feudals del vescomtat, potser quan el seu pare Dreux, ja era mort (va morir entre 1076 i 1082)
L'origen de l'escriptura carolíngia (també anomenada minúscula o miniatura carolina) té l'origen en la Bíblia de Maurdramne de l'abadia de Corbie tot i que hi ha altres teories que sostenen que el seu origen no té un punt o lloc concret i que és el resultat d'un ampli moviment cultural com és el Renaixement carolingi.

## Referències

* ↑ Licht, Tino. Caroline Minuscule Predates Charlemagne (en anglès). Universität Heidelberg, 9 gener 2013 [Consulta: 29 abril 2023].
# Abadia de Himmerod

L'abadia de Himmerod (Kloster Himmerod) és un monestir cistercenc que es troba al municipi de Großlittgen al Verbandsgemeinde de Manderscheid, al districte de Bernkastel-Wittlich, Renània-Palatinat (Alemanya), situada a la regió d'Eifel, a la vall del Salm.
L'abadia de Himmerod va ser fundada el 1134 per Sant Bernat directament des de Claravall. Va fundar l'Abadia de Heisterbach, en 1189. L'església barroca es va acabar el 1751, però després de la secularització de 1802 sota l'ocupació francesa es va convertir en ruïnes.
El 1922 el monestir va ser refundat per l'establiment de monjos cistercencs alemanys de l'antiga abadia de Mariastern, de l'actual Bòsnia. L'església va ser reconstruïda sota la direcció de l'abat Vitus Recke i es va acabar en 1962.
Entre el 5 d'octubre fins al 9 d'octubre de 1950, els oficials de l'antiga Wehrmacht van realitzar una conferència a l'Abadia de Himmerod organitzada pel canceller Konrad Adenauer per iniciar el rearmament d'Alemanya. La conferència va produir el Himmeroder Denkschrift (Himmerod Memoràndum), que va exposar les raons del rearmament i va suggerir que Alemanya podria contribuir a la defensa de l'Europa occidental. Aquest va ser un pas important per a la fundació oficial de la Bundeswehr el 1955.
La comunitat actual (en data 2006) està formada per 14 monjos i l'abadia té un famós orgue de Johannes Klais, un museu, una botiga d'art i de llibres, una cafeteria, un hostal i una piscifactoria. L'abadia també té la seva pròpia editorial, el Himmerod Drucke, que fins ara ha publicat més de 50 obres de diversos autors, especialment del pare Stephan Reimund Senge, un monjo de Himmerod. La revista Unsere Liebe Frau von Himmerod (La nostra Senyora de Himmerod) apareix tres vegades l'any, i el butlletí Himmeroder Rundbrief (ed. Pare Stephan) unes 10 vegades a l'any.

## Referències

* ↑ Schröder, Rainer M. Das Geheimnis der weißen Mönche. Arena, 2002. ISBN 3-401-02150-8.
* ↑ Vogel, Thomas M. The Himmerod Memorandum And The Beginning Of West German Security Policy. Brill, 2011. ISBN 9789004203204.
* ↑ Web oficial de l'abadia Arxivat 2016-03-29 a Wayback Machine. (alemany)
# Abadia de Payerne

L'abadía protestant de Notre-Dame és un edifici religiós de la ciutat de Payerne. Es considera l'església romànica més gran de Suïssa. La part adjacent a la construcció - el museu - va ser molt danyada per un incendi el 1987.

## Història

El 965, el monestir de Payerne es va desenvolupar a partir de la seva presentació a l'abat de Cluny. La construcció de l'edifici va començar al voltant de l'any 1000 amb la nau. Va ser construïda en el lloc de la vila Paterniaca (que va donar el seu nom a la ciutat de Payerne) construïda al seu torn al segle iv.
Els reis de Borgonya i després els emperadors germànics van fer moltes donacions, fins a la Reforma Protestant i l'expulsió dels monjos el 1565.
En la reforma, el monestir i els edificis veïns van ser destruïts. Només va subsistir la sala capitular i un ala del convent.

## Arquitectura

L'arquitectura de l'església abacial es considera dins del romànic, i construïda d'acord amb un esquema cluniacenc (segle xi). Molts dels elements, no obstant això, tenen com a font d'inspiració el gòtic més tardà (segle XV).
Nombrosos capitells pintats són encara visibles.

## Frescos

Molts frescos dels segles xi i xii adornen les parets del nàrtex:Crist en la Creu sostingut per Déu el Pare, la Verge de la Misericòrdia, Crist en el judici final davant els vint-i-quatre ancians de l'Apocalipsi.

## Referències

* ↑ Cécile Gall, Suiza, p. 156, Michelin Michelin Colectivo MFPM frescos&source = bl y ots = u47sO8Wr5p y sig = dPOPc6LTnZ3VdJNVii4HoioA4HE&hl = es & ei = 7NwfSo2wEpyZjAfnoZmxBg& a = X & oi = book_result y ct = resultado y resnum = 1 Publicado por Michelin, de 2007, ISBN 2-06-710507-8 y ISBN 978-2-06-710507-2

## Enllaços externs

* Présentation du prieuré de Payerne
# Abadia de Psalmodi

L'abadia de Psalmodi fou un establiment religiós d'Occitània a la diòcesi de Nimes. Estava situat a poc més de 15 km de Nimes en una illa de la Mediterrània. Posteriorment el mar es va retirar uns quilòmetres i va quedar a terra ferma a la riba del Vistre enmig d'unes maresmes formades pel mar en retirar-se.
No se sap quan es va fundar el monestir de Psalmodi, que probablement data d'època visigoda. Potser el 720 o 725 fou atacat pels sarraïns i destruït. Fou restaurat en temps de Pipí el Breu o de Carlemany i ja existia el 788 quan Carlemany li hauria sotmès el monestir de Sant Sadurní de Nodels, veí d'Aymargues a la diòcesi de Nimes i li hauria donat la torre de Mataforre, moderna vila d'Aigüesmortes; el seu primer abat després del restabliment fou Corbilià. Secularitzats al segle xviii, els monjos foren traslladats a Aigüesmortes i van servir a la col·legial d'Alais conservant-se la seva església havent estat la resta destruït pels hugonots.

## Abats

* Teodemir de Psalmodi (segle ix).

## Referències i anotacions

* ↑ Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
* ↑ se sap que fou destruït pels musulmans però no en quina incursió exactament
# Abbaye du Mont des Cats (formatge)

L'abbaye du Mont des Cats és un formatge de pasta tova amb pell rentada fet a partir de llet crua de vaca.
L'abadia de Mont des Cats, prop del poble de Godewaersvelde, a Flandes, va ser fundada el 1826. Va viure, igual que altres abadies de monjos trapencs en l'autarquia gràcies a la seva granja. De la llet del ramat, el 1890 es va començar a produir formatge per donar suport a la comunitat. El formatge artesà s'elaborava usant la recepta del Port-salut, segurament seguint les instruccions d'algun monjo traslladat. Aviat aquest formatge trapenc va gaudir d'un cert èxit a la regió, i els monjos van haver de comprar la llet a les granges veïnes. El formatge va ser un èxit des del seu naixement, i va ser premiat al Concours Général agricole de París el 1892, 1888 i 1889.
Actualment, es produeix amb mètodes moderns en una petita formatgeria independent amb llet de les granges veïnes. Durant la maduració es banya amb salmorra tenyida amb "rocou", un extracte vermellós de llavors de bixa. La pell fina, coriàcia i taronja cobreix un interior groc pàl·lid, elàstic i flexible. A la zona es pren de bon matí amb cafè.
La producció anual és de 220 tones i està destinat principalment a Nord-Pas de Calais, i en menor mesura a Bèlgica i la regió de París.

## Referències

* ↑ Harbutt, Juliet. World cheese book. Gran Bretanya: Dorling Kindersley Ltd, 2009. ISBN 978-1405336819.
* ↑ «Associació Internacional Trappista». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 18 febrer 2012].
* 1 2 Fitxa del formatge a androuet.com
* ↑ Fitxa a fromages.com

## Enllaços externs

* Pàgina de la formatgeria
# Abellera groga

L'abellera groga (Ophrys lutea) és una espècie d'orquídia monopòdica i terrestre de la subtribu Orchidinae dins la família Orchidaceae del gènere Ophrys. És una espècie molt variable que pot presentar variacions o subespècies.

## Etimologia

L'epítet específic lutea significa que és de color groc.
Ophrys s'esmenta per primera vegada al llibre "Història Natural" de Plini el Vell (23-79 AD).

## Hàbitat

Es distribueix per la regió mediterrània, Península Ibèrica, incloent els Països Catalans, sud de França i Còrsega. Es troba en prats, garrigues, matollar i boscos. Arriben a fer de 25 a 30 cm d'alt.

## Morfologia

Durant l'estiu aquesta espècie està en dormició com un bulb o tubercles subterranis. A finals d'estiu i principi de la tardor desenvolupa una roseta de fulles i també comença a desenvolupar-se un nou tubercle mentre el tubercle vell mor lentament. A la primavera següent la tija floral comença a desenvolupar-se i durant la florida les fulles comencen a marcir-se. És de les primeres orquídies, a la primavera, del gènere Ophrys que floreixen.
La majoria de les orquídies del gènere Ophrys viuen amb simbiosi amb un fong micorrízic i per això no és possible trasplantar-les.
Les flors de l'abellera groga tenen un label de mida gran. El label de color groc intens d'uns 13 a 18 mm de longitud té tres lòbuls amb els dos lòbuls laterals triangulars un poc més petits i glabres. El lòbul intermedi és glabre i més gros que els laterals, on l'espècul és menor que en altres espècies, de color acer blavós, amb forma d'H, emmarcat dins d'una taca marró fosc que imita l'abdomen de certs insectes.

## Varietats i subespècies d'Ophrys lutea

* Ophyrs lutea subsp. lutea es troba a la conca del Mediterrani fins a una altitud de 1800 m.
* Ophyrs lutea subsp. minor (Ophrys sicula) a la conca del Mediterrani fins a una altitud de 1500 m.
* Ophyrs lutea subsp. melena al sud dels Balcans, sud d'Albània fins als 1300 m.
* Ophrys lutea subsp. phryganae a la conca del Mediterrani centre-occidental fins a una altitud de 1000 m.

## Sinònims

* Arachnites lutea var. minor Todaro 1842
* Ophrys archimedea P.Delforge & M.Walravens 2000
* Ophrys aspea Devillers-Tersch. & Devillers 2000
* Ophrys fusca var. subfusca (Rchb.f.) Rchb. 1851
* Ophrys fenarolii Ferlan 1956
* Ophrys × gauthieri nothosubsp. fenarolii (Ferlan) H.Baumann & Künkele 1986
* Ophrys lutea subsp. minor (Todaro) O. & E. Danesch 1975
* Ophrys lutea subsp. murbeckii (Fleischmann) Soó
* Ophrys lutea subsp. subfusca (Rchb.f.) Murb. 1899
* Ophrys lutea var. minor (Tod.) Raynaud 1895
* Ophrys lutea var. subfusca Rchb.f. 1851
* Ophrys migoutiana F.Gay 1888
* Ophrys minor (Tod.) Paulus & Gack in ?
* Ophrys murbeckii Fleischmann 1925
* Ophrys numida Devillers-Tersch. & Devillers 2000;
* Ophrys phryganae #Devillers-Tersch. & Devillers 1991
* Ophrys sicula Tineo 1817
* Ophrys subfusca (Rchb.f.) Batt. 1910
* Ophrys subfusca subsp. fenarolii (Ferlan) Del Prete 1984
* Ophrys insectifera var. lutea Gouan 1765 (Basónimo)
* Arachnites lutea (Gouan) Tod. 1842

## Referències

* ↑ Sinónimos en Orchidspecies

## Enllaços externs

* Ophrys lutea en Granada, Spain
# Abellerol de Böhm

L'abellerol de Böhm (Merops boehmi) és una espècie d'ocell de la família dels meròpids (Meropidae), que habita la selva humida de Tanzània, sud-est de la República Democràtica del Congo, Zàmbia i Malawi i el centre de Moçambic.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
# Abellerol de Madagascar

L'abellerol de Madagascar (Merops superciliosus) és una de les 28 espècies d'aus del gènere Merops, dins la família dels meròpids (Meropidae). Antany, es va considerar coespecífic amb l'espècie Merops persicus. A finals del segle xx, es van separar en dues espècies diferents, però es va produir una certa confusió amb el nom comú, de manera que, de vegades, en alguns texts, són anomenats indistintament les dues espècies com a abellerol gola-roig.

## Hàbitat i distribució

Camp obert, pantans, canyars i terres de conreu d'Àfrica, al Sudan del Sud, Etiòpia, Somàlia, República Democràtica del Congo, Ruanda, Burundi, Uganda, Kenya, Tanzània, Zàmbia, Malawi, sud-oest d'Angola i nord-oest de Namíbia, nord-est de Botswana, nord de Zimbàbue, sud-est de Moçambic, extrem nord-est de Sud-àfrica, Madagascar i les Illes Comores.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ Merops persicus – Abellerol gola-roig a AVIBASE Rev. 9-05-2010
* ↑ Merops superciliosus – Abellerol gola-roig a AVIBASE Rev. 9-05-2010
# Abellerol petit

L'abellerol petit (Merops pusillus) és una espècie d'ocell de la família dels meròpids (Meropidae) que habita gran part de l'Àfrica subsahariana, i limita les seves migracions a moviments estacionals motivats per les pluges.
Com altres ocells del gènere Merops, és un ocell esvelt i força acolorit. Verd per sobre, amb barbeta i galtes grogues, i una banda negra a la gola i part superior del pit marró, que esdevé ocre cap a l'abdomen. Les ales són de color verd i marró, i el bec negre. Fa una llargària de 15-17 cm, cosa que fa que sigui el més petit entre els abellerols africans.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
# Abellerol pitblau

L'abellerol pitblau (Merops variegatus) és una espècie d'ocell de la família dels meròpids (Meropidae), que habita praderies, boscos clars, llacs costaners, pantans i canyars, des del sud-est de Nigèria, centre de Camerun, Guinea Equatorial, el Gabon, República del Congo, sud de la República Centreafricana, nord de la República Democràtica del Congo, Uganda, Ruanda, Burundi, oest i centre de Kenya, Zàmbia i centre d'Angola.
L'abellerol d'Etiòpia (Merops lafresnayii) s'ha considerat tradicionalment com una subespècie de Merops variegatus, però actualment figura a modernes classificacions com una espècie de ple dret. També s'ha comentat que podria ser una subespècie de Merops oreobates.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ International Ornithological Congress.World Bird List, VERSION 7.2
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
* ↑ D.A.Turner. Merops Oreobates (Sharpe 1892): a Monotypic Species Or Not?. Bulletin of The British Ornithologists' Club 2010 130(3). Fulls: 228-229.