OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ana Teresa Ortega Aznar

Ana Teresa Ortega Aznar (Alacant, 1952) és una artista, escultora, fotògrafa i professora valenciana.
Professora a la facultat de Belles arts de la Universitat Politècnica de València és una artista multidisciplinària en la seua obra, que combina fotografia, vídeo i instal·lacions. La seua reflexió sobre la influència dels mitjans de comunicació en la societat i en la formació d'una memòria col·lectiva presenten la part central del seu treball. La seua publicació denominada Foto-escultures, instal·lacions (2006) presentava l'ús de tots dos mitjans artístics en una època en la qual predominava el purisme tècnic en l'expressió artística i recollia una ressenya del treball exposat a les sales.
La seua publicació denominada Cartografies silenciades, escrita en castellà, valencià i gallec, va realitzar durant els anys 2007 a 2011, una indagació en els arxius de l'Exèrcit, Tribunal de Comptes i altres organismes sobre la guerra civil espanyola, fotografiant els llocs exactes en els quals es va produir la repressió franquista. La seua obra pot contemplar-se en les col·leccions de diferents museus com l'IVAM, el Museu Reina Sofia de Madrid, el Museu de Belles arts de Bilbao, el Centro Galego de Arte Contemporánea de Santiago de Compostel·la, la fundació La Caixa o la Fisher Gallery de la Universitat del Sud de Califòrnia de Los Angeles. L'any 2019 el Centre del Carme Cultura Contemporània li va dedicar la retrospectiva "Ana Teresa Ortega. Passat i present, la memòria i la seua construcció".
La seua obra empra tècniques escultural-fotogràfiques i altres maneres experimentals, i el seu treball sobre la relectura fotogràfica de la història recent, li han suposat la concessió del Premi Nacional de Fotografia de 2020.

## Referències

* 1 2 VV.AA.. Diccionario de fotógrafos españoles. Del siglo XIX al XXI. Madrid: La Fábrica y Acción cultural española (AC/E), 2013, p. 435. ISBN 978-84-15691-09-9.
* 1 2 Editor, Logopress-. «Ana Teresa Ortega Aznar, Premio Nacional de Fotografía 2020» (en castellà), 17-11-2020. [Consulta: 18 novembre 2020].
* 1 2 3 4 media, À Punt. «L'alacantina Ana Teresa Ortega Aznar, Premi Nacional de Fotografia 2020». [Consulta: 18 novembre 2020].
* 1 2 «El Nacional de Fotografía premia la relectura de la historia de Ana Teresa Ortega». El País, 13-11-2020. [Consulta: 14 novembre 2020].

## Enllaços externs

* Lloc web
# Jordi Peris Blanes

Jordi Peris Blanes (València, 10 de setembre de 1972) és un polític i professor universitari valencià.
És professor a la Universitat Politècnica de València, especialitzat en participació ciutadana i cooperació per al desenvolupament. Fou regidor i portaveu de la plataforma València en Comú a l'Ajuntament de València de 2015 a 2017.

## Biografia

Enginyer de telecomunicacions i doctorat en gestió de projectes i innovació per la Universitat Politècnica de València, Jordi Peris s'interessa per les qüestions socials i polítiques quan s'integra en la delegació valenciana de l'ONGD Enginyers Sense Fronteres on arriba a ser president. A més a més crea el grup de recerca 'Grup d'Estudis en Desenvolupament, Cooperació i Ètica' juntament amb altres docents i personal investigador centrant-se en qüestions com la governança, la participació, els processos de planificació, la rendició de comptes, el canvi climàtic, la mobilització social, l'educació per al desenvolupament o la defensa de drets.
El gener de 2015 guanya l'elecció per a liderar la plataforma ciutadana Guanyem que més tard esdevingué en la candidatura política València en Comú que Peris va encapçalar a les eleccions municipals de València de 2015. La nova plataforma, on s'agrupava també Podem, aconseguí tres representants i s'integrà en l'equip de govern que dirigeix l'alcalde Joan Ribó (Compromís). Jordi Peris va assumir la delegació d'energies renovables i canvi climàtic tot i que no va finalitzar la legislatura dimitint el juliol de 2017 cansat de les tensions internes a la seua plataforma política.
A les eleccions de 2019 es va integrar en les llistes municipals de Compromís com a independent, no resultant elegit, i mesos després formalitzà la seua militància en Iniciativa del Poble Valencià, partit integrat a la coalició Compromís.

## Referències

* ↑ http://www.uhu.es/IICIED/pdf/9_1_partici.pdf
* ↑ http://www.jordiperis.es/blog/biografia/ Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine.
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «El concejal Jordi Peris dimite: València en Comú pierde a su portavoz» (en castellà). [Consulta: 5 desembre 2023].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «El exconcejal de València en Comú, Jordi Peris, se afilia a Iniciativa» (en castellà). [Consulta: 5 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Blog de Jordi Peris Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Ricardo Gómez (actor)

Ricardo Parrondo Gómez, més conegut com a Ricardo Gómez (Collado Villalba, 25 de febrer de 1994), és un actor espanyol, conegut pel seu paper de Carlos Alcántara a la serie de Televisió Espanyola Cuéntame cómo pasó, on va actuar des de 2001 a 2018.
Va néixer a Collado Villalba el 25 de febrer de 1994; és fill de l'actriu i ballarina Ana Victoria Gómez Martín. Des de la infància, va voler dedicar-se a la interpretació, i després del seu debut a l'obra de teatre La bella y la bestia, el 2001, amb només set anys, va començar a interpretar en Carlos de la família Alcántara a la sèrie Cuéntame como pasó de Televisió Espanyola; un paper que el va acompanyar durant disset anys, fins al 2018, quan va decidir abandonar la sèrie. Compaginant-los amb la feina d'actor, mentre treballava a la sèrie va començar els estudis de Literatura General y Comparada a la Universitat Complutense de Madrid, però va abandonar-los.
Malgrat tenir els seus dubtes sobre el futur, la seva nominació al Goya com a actor revelació pel seu paper a 1898: los últimos de Filipinas i el suport del seu entorn més pròxim, van fer que finalment prengués la decisió. Des de llavors ha fet teatre com Mammón –també emès a HBO– amb Irene Escolar, i Rojo amb Juan Echanove, ha protagonitzat diverses pel·lícules com El sustituto, Donde caben dos i Mía y Moi, i ha interpretat un paper secundari a la sèrie Vivir sin permiso.

## Referències

* ↑ Eldrissi, Fátima «Ricardo Gómez: teatro, cine y amor (con discreción) para olvidar a Carlitos de Cuéntame». LOC. El Mundo, 18-05-2021.
* ↑ Gómez, Ricardo «Carta de despedida de Ricardo Gómez de ‘Cuéntame’». El País, 29-11-2018.
* ↑ Madrid, J. «Ricardo Gómez, más allá de 'Cuéntame': ruptura con Bruna Cusí, su infancia y sus fans». Vanitatis. El Confidencial, 26-05-2021.
* ↑ Núñez Jaime, Víctor «Ricardo Gómez: “‘Cuéntame’ se sabe reinventar muy bien”». El País, 01-02-2016.
* ↑ Navas, Sara «Ricardo Gómez: “Tengo la sensación de que la gente cree que lo he tenido que pasar fatal por estar toda la vida rodando”». ICON. El País, 12-12-2020.
# Sanumá

El sanumá (ˈsænʊmə) és una llengua ianomami parlada a Veneçuela i el Brasil. També es coneix com Sanema, Sanima, Tsanuma, Guaika, Samatari, Samatali, Xamatari i Chirichano. Parlat per 4.612 persones a Veneçuela i 462 al Brasil. Uns 500 d'ells no són grups ètnics sanumá, sinó que són ianomami del nord. La majoria dels seus parlants a Veneçuela també parlen ye'kuana, també coneguda com a maquiritare, la llengua dels ye'kuanes, amb qui els sanumá viuen al llarg de la conca del riu Caura (Veneçuela).
El sanumá és una llengua aïllant.

## Història

Al llarg dels segles, els ianomami, originaris de la serralada Parima, s'han estès cap a les valls fluvials de les planes, tant al sud al Brasil, com al nord de Veneçuela. Els sanumà parlen un dels quatre idiomes que parlen els ianomami. És a les selves tropicals del nord i del sud de Veneçuela que els grups han viscut fins a fa poc temps. En els darrers 40 anys més o menys, el món occidental ha trucat a les seves portes buscant fusta i or.

## Dialectes

Alguns lingüistes identifiquen com a dialectes els Yanoma, Cobari, Caura, i Ervato-Ventuari a Veneçuela i Auaris al Brasil. Tots els dialectes són intel·ligibles mútuament. A Veneçuela, el sanumá es parla a la rodalia dels rius Caura i Ervato-Ventuari a Veneçuela, mentre que al Brasil es parla ala regió del riu Auari de Roraima.
Hi ha tres dialectes parlats a Roraima, Brasil:
* Awaris (2.955 parlants)
* Aracaçá (29 parlants)
* Hokomawä (180 parlants)

## Referències

* ↑ Laurie Bauer, 2007, The Linguistics Student’s Handbook, Edinburgh
* ↑ Gordon, Raymond G., Jr. (ed.), 2005. Ethnologue: Languages of the World, Fifteenth edition. Dallas, Tex.: SIL International. Versió web:
* ↑ Ramos, Alcida Rita. Sanumá memories: Yanomami ethnography in times of crisis. Madison, Wis., c. 1995.
* ↑ Ferreira, Helder Perri; Machado, Ana Maria Antunes; Senra, Estevão Benfica. 2019. As línguas Yanomami no Brasil: diversidade e vitalidade. São Paulo: Instituto Socioambiental (ISA) and Instituto do Patrimônio Histórico e Artístico Nacional (IPHAN). 216pp. ISBN 978-85-8226-076-0

## Bibliografia

* Alcida Ramos, Sanuma Memories: Yanomami Ethnography in Times of Crisis (University of Wisconsin Press, 1995)
* Bruce Parry, Tribe: Adventures in a Changing World (Michael Joseph Ltd, 2007)
# Alvin York

Alvin Cullum York (13 de desembre de 1887 - 2 de setembre de 1964), també conegut com a Sergent York, va ser un dels soldats de l'Exèrcit dels Estats Units més condecorats de la Primera Guerra Mundial. Va rebre la Medalla d'Honor per dirigir un atac contra un niu de metralladores alemanyes, prenent almenys una metralladora, matant almenys 25 soldats enemics i capturant-ne 132. L'acció de York es va produir durant l'ofensiva de Meuse-Argonne a França, dirigida pels Estats Units que estava destinada a trencar la línia de Hindenburg i obligar els alemanys a rendir-se. A mes va obtenir condecoracions de diversos països aliats, incloent França, Itàlia i Montenegro.

## Referències

* ↑ Mastriano, Douglas V. Alvin York: A New Biography of the Hero of the Argonne (en anglès). University Press of Kentucky, 2014-03-05. ISBN 978-0-8131-4519-8.
* ↑ «Sergeant York, War Hero, Dies; Killed 25 Germans and Captured 132 in Argonne Battle» (en anglès). The New York Times, 03-09-1964. ISSN: 0362-4331.
* ↑ Owens, Ron. Medal of Honor: Historical Facts & Figures (en anglès). Turner Publishing Company, 2004. ISBN 978-1-56311-995-8.
# Ramón Cuadra Medina

Ramón Cuadra Medina (Madrid, 29 de desembre de 1910 - ?) militar, germà del militar i polític Mariano Cuadra Medina, cap d'Estat Major de l'Exèrcit de Terra durant la transició espanyola.
Va ingressar al 'Acadèmia General Militar en 1929 i posteriorment passà a l'Acadèmia de Cavalleria de Valladolid. L'esclat de la guerra civil espanyola el va sorprendre a Valladolid, i va combatre als fronts d'Àvila, Toledo i Madrid. En 1937 va ascendir a capità i va combatre als fronts d'Extremadura i Aragó. De 1939 a 1942 fou professor a l'Acadèmia de Valladolid i de 1942 a 1945 fou alumne a l'Escola d'Estat Major, d'on va sortir amb el grau de comandant. En 1957 ascendí a tinent coronel i fou membre de l'Estat Major de la I Regió Militar i cap d'estudis de l'Acadèmia de Cavalleria. En 1966 ascendí a coronel i fou successivament cap d'Estat Major de la VII Regió Militar i cap del Regiment de Cavalleria «Farnesio» n. 12. En 1969 fou ascendit a general de brigada i nomenat governador militar de Santander i posteriorment inspector de cavalleria de les regions militars I, VII i IX. En 1972 ascendí a general de divisió i l'octubre de 1974 fou nomenat capità general de les Illes Canàries. Deixà el càrrec el 30 d'octubre de 1976 quan fou nomenat cap d'Estat Major de l'Exèrcit de Terra Va ocupar el càrrec fins a finals de gener de 1977, quan va passar a situació B. El desembre de 1980 va passar a la reserva.

## Referències

* ↑ Don Ramón Cuadra Medina, ABC, 21 de juny de 1975
* ↑ Toma posesión el jefe del Estado Mayor Central, El País, 10 de novembre de 1976
* ↑ Real Decreto por el que se dispone que el Teniente General don Ramón Cuadra Medina pase al grupo de «Destino de Arma o Cuerpo»
* ↑ Número 2822/1980, por el que se dispone que el Teniente General don Ramón Cuadra Medina pase a la situación de reserva
# José Luis de Montesino-Espartero y Averly

José Luis de Montesino-Espartero y Averly (Madrid, 16 de desembre de 1901 - Barcelona, 19 d'abril 1972) fou un militar i aristòcrata espanyol, IV Duc de la Victòria, II Marquès de Morella i V Comte de Luchana, capità general de Catalunya durant el franquisme. Fou germà de l'aviadora Eladia Montesino-Espartero Averly

## Biografia

Descendent de Baldomero Espartero, acabaria adoptant tots els seus títols nobiliaris. El 1916 ingressà a l'Acadèmia de Cavalleria de Valladolid i el 1919 fou destinat com alferes al Regiment d'Hússars de la Princesa. El 1921 participà en la guerra del Rif i després va anar a l'Escola d'Estat Major, on va ascendir a capità el 1923. El 1926 fou destinat com a capità d'estat major a la caserna de la VII Divisió a Girona. Durant la Segona República Espanyola ascendí a comandant i fou destinat a Barcelona, on el va sorprendre el cop d'estat del 18 de juliol de 1936. Com que es posà de part dels insurrectes, fou fet presoner a l'edifici de la capitania general, però aconseguí fugir a França i el novembre de 1936 es presentà a Burgos. Durant la guerra va formar part de l'Estat Major de la Inspecció de l'Exèrcit franquista i participà en l'ofensiva de Catalunya (desembre de 1938).
Després de la guerra civil espanyola fou destinat a la IV Regió Militar (Catalunya), on va ascendir successivament de comandant a tinent coronel i a coronel. L'any 1957 fou nomenat general de brigada i fou destinat a l'estat major de la III Regió Militar (València). El 1961 és ascendit a general de divisió i és nomenat governador militar de la província de Barcelona. El 1963 és nomenat governador militar de la província de Girona fins 1964, que serà ascendit a tinent general i nomenat capità general de la IX Regió Militar (Granada). El 1965 fou nomenat capità general de la IV Regió Militar, càrrec que va ocupar fins al 27 de desembre de 1967, quan va passar a la reserva. Un cop retirat, es va establir a Barcelona, on va morir el 19 d'abril de 1972.

## Referències

* ↑ José Luis de Montesino-Espartero y Averly a geneall.net
* ↑ Biografia al bloc poetasmuertosjinetes.blogspot
* ↑ JOSÉ MONTESINOS-ESPARTERO Y AVERLY (1901-1972) (Duc de la Vitoria), xtec.cat
* ↑ Ha fallecido en Barcelona el Duque de la Victoria, ABC, 19 d'abril de 1972
# Karl-Heinz Moehle

Karl-Heinz Moehle (Norden, Frísia Oriental, Baixa Saxònia, 31 de juliol del 1910 – Ahrensburg, Slesvig-Holstein, 17 de novembre del 1996) fou un comandant de submarins alemany durant la Segona Guerra Mundial.
Des de l'inici de la guerra, el setembre del 1939, fins que es retirà del servei actiu al front, el juny del 1941, enfonsà 21 vaixells aliats amb un total de 93.197 tones d'arqueig. Aquestes accions li valgueren la Creu de Cavaller de la Creu de Ferro, entre altres condecoracions. La resta de la guerra, Moehle serví com a cap de la 5a flotilla de submarins amb base a Kiel fins al final de la guerra.
Moehle fou arrestat després de la derrota de l'Alemanya nazi, i jutjat a finals del 1946 per haver transmès als comandants que operaven a les seves ordres l'anomenada "Ordre Laconia". Fou condemnat a cinc anys de presó, però quedà en llibertat el novembre del 1949. No se'n sap gaire més fins a la seva mort als 86 anys.

## Referències

* 1 2 3 La carrera de Moehle, a Uboat.net
# Klemen Gerčar

Klemen Gerčar (Municipi de Lukovica, 10 de desembre de 1990) és un ex-pilot de motocròs eslovè que va guanyar el darrer campionat del món de MX3 que es va disputar abans la categoria no fos cancel·lada definitivament, el de la temporada del 2013. En fer-ho, esdevingué el primer eslovè a guanyar un mundial de motocròs, uns anys abans que Tim Gajser dominés la categoria màxima, MXGP. Nascut a Lukovica i resident a Brežice, al llarg de la seva carrera Gerčar va guanyar quatre Grans Premis, un Campionat d'Europa de 125cc (2007) i cinc Campionats d'Eslovènia de motocròs en diverses categories.

## Palmarès al mundial de motocròs

Font:
| Any | Motocicleta | MX3 | MX1 | MX2 |
| 2008 | Yamaha | - | - | 48è |
| 2009 | Yamaha | - | - | - |
| 2010 | KTM | - | - | 61è |
| 2011 | KTM | - | - | - |
| 2012 | Honda | 4t | - | - |
| 2013 | Honda | 1r | - | - |
| | | | MXGP | |
| 2014 | Honda | - | 29è | - |
| 2015 | Husqvarna | - | 35è | - |

## Referències

* 1 2 «Klemen Gercar» (PDF) (en francès). memotocross.fr. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ «Klemen Gerčar svetovni prvak v razredu MX3» (en eslovè). Delo, 02-09-2013 [Consulta: 18 abril 2016].
* ↑ «Lukovčani na obisku Brežic» (en eslovè). dolenjskilist.si, 30-10-2013. [Consulta: 6 juliol 2021].
* ↑ «Palmares du Mondial Mx 1» (en francès). memotocross.fr. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ «Palmares du Mondial Mx 2» (en francès). memotocross.fr. [Consulta: 6 gener 2020].
* ↑ «Palmares du Mondial Mx 3» (en francès). memotocross.fr. [Consulta: 6 gener 2020].

## Enllaços externs

* Entrevista a Klemen Gerčar al Web MxVice el 2016 Arxivat 2021-11-10 a Wayback Machine. (anglès)
Campions del Món de MX3$^1$ :
1952 - Leloup
1953 - Mingels
1954 - Mingels
1955 - Draper
1956 - Archer
1957 - Nilsson
1958 - Baeten
1959 - Lundin
1960 - Nilsson
1961 - Lundin
1962 - Tibblin
1963 - Tibblin
1964 - Smith
1965 - Smith
1966 - Friedrichs
1967 - Friedrichs
1968 - Friedrichs
1969 - Åberg
1970 - Åberg
1971 - De Coster
1972 - De Coster
1973 - De Coster
1974 - Mikkola
1975 - De Coster
1976 - De Coster
1977 - Mikkola
1978 - Mikkola
1979 - Noyce
1980 - Malherbe
1981 - Malherbe
1982 - Lackey
1983 - Carlqvist
1984 - Malherbe
1985 - Thorpe
1986 - Thorpe
1987 - Jobé
1988 - Geboers
1989 - Thorpe
1990 - Geboers
1991 - Jobé
1992 - Jobé
1993 - Martens
1994 - Hansson
1995 - Smets
1996 - King
1997 - Smets
1998 - Smets
1999 - Bartolini
2000 - Smets
2001 - Everts
2002 - Everts
2003 - Smets
2004 - Demaria
2005 - Breugelmans
2006 - Demaria
2007 - Demaria
2008 - Breugelmans
2009 - Renet
2010 - Campano
2011 - Bill
2012 - Walkner
2013 - Gerčar :
$^1$Del 1957 al 2002, era el Campionat del Món de Motocròs 500cc, 650cc el 2003 i MX3 d'ençà del 2004 (en cursiva, els Campionats d'Europa previs al mundial). :
# Anoura fistulata

Anoura fistulata és una espècie de ratpenat de la família dels fil·lostòmids. És endèmic de l'Equador. Fou descrit l'any 2005.

## Bibliografia

Té una longitud total d'uns 6 cm i un pes d'uns 12 g. Té el musell curt, la cua mesura 5 mm de longitud i el seu uropatagi té forma de V invertida. El seu nom específic, fistulata té el seu origen en la paraula llatina fistŭla, que significa tub o canal, a causa del llavi inferior d'aquest ratpenat, que s'estén 3,3-4,8 mm més enllà del llavi superior i està enrotllat en forma de tub. La funció exacta del seu llavi en forma de tub és desconeguda. La seva llengua és el doble de llarga que la d'altres espècies del gènere Anoura i, amb 8 cm de longitud (el 150% de la longitud total del seu cos), aquest ratpenat té la llengua més llarga en relació a la seva mida corporal de tots els mamífers.
Per evolució convergent, aquesta espècie, els pangolins i el formiguer gegant tenen la llengua separada del hioide i s'estenen a través de la faringe profundament al tòrax. Aquesta extensió està entre l'estern i la tràquea.

## Alimentació

S'alimenta fonamentalment de nèctar i pol·len de diverses plantes, i complementa la seva dieta amb insectes. L'extraordinària longitud de la seva llengua podria haver coevolucionat amb les llargues flors que pol·linitza, en especial amb Centropogon nigricans.

## Distribució

El seu àmbit de distribució es restringeix als Andes equatorians i habita selves nebuloses montanes a una altitud de 1.300-1.890 m als vessants orientals i del 2.000-2.275 m als occidentals.

## Referències

* 1 2 3 4 Muchhala, N.; Mena, P. i Albuja, L. «A new species of Anoura (Chiroptera: Phyllostomidae) from the ecuadorian Andes» (en anglès). Journal of Mammalogy, 86, 3, 2005, pàg. 457–461. Arxivat de l'original el 2015-09-23. DOI: 10.1644/1545-1542(2005)86[457:ANSOAC]2.0.CO;2 [Consulta: 1r agost 2014].
* 1 2 «Batty discovery: The longest tongue» (en anglès). Msnbc Digital Network. [Consulta: 29 setembre 2011].
* 1 2 Muchhala, N. «Nectar bat stows huge tongue in its rib cage» (en anglès). Nature, 444, 2006, pàg. 701-702. DOI: 10.1038/444701a.
* ↑ Muchhala, N. i Thomson, J. D. «Going to great lengths: selection for long corolla tubes in an extremely specialized bat–flower mutualism» (en anglès). Proc Biol Sci., 276, 1665, 2009, pàg. 2147–2152. DOI: 10.1098/rspb.2009.0102.
* ↑ Burneo, S.; Mantilla, H. Anoura fistulata. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 18 febrer 2009.
Espècies vivents de noctilionoïdeus :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera :
Família Mormoopidae :
Família Mystacinidae :
Família Noctilionidae :
Família Phyllostomidae (A..O) :
Família Phyllostomidae (P..Z) :
# Manuel Ardit i Lucas

Manuel Ardit i Lucas (València, 2 de desembre de 1941 - València, 8 de desembre de 2013) fou un historiador i professor universitari valencià, membre de la secció històrico-arqueològica de l'Institut d'Estudis Catalans entre 1992 i 2013.

## Biografia

Nascut a València el 2 de desembre de 1941, es doctorà en Geografia i Història l'any 1975. Fou professor d'institut, així com professor titular emèrit d'Història moderna a la Universitat de València, d'on fou director del servei de publicacions (PUV).
Especialitzat en l'Antic règim i la revolució liberal al País Valencià, publicà diversos articles i llibres sobre aquesta qüestió, entre els quals hi ha Revolución liberal y revuelta campesina (1977). També va treballar l'erasmisme valencià, el comerç amb l'Amèrica colonial o la demografia històrica en obres com La Inquisició al País Valencià (1970), Agricultura y crecimiento económico en la Europa occidental moderna (1992) o Els homes i la terra del País Valencià: segles XVI -XVIII (1993, 2 vols.). Va col·laborar i fou editor d'algunes obres de síntesi: Història dels Països Catalans (1980), Història del País Valencià (1990), Crisi i modernització al País Valencià (1975) i Familia y estructuras familiares en Cataluña y en el País Valenciano (1995, amb Joan S. Bernat).
Fou membre de la Institució Valenciana d'Estudis i Investigació (IVEI) i membre de la secció històrico-arqueològica de l'Institut d'Estudis Catalans (IEC) des de 1992. També fou director de la revista Afers des del 1987 i membre del consell directiu de la revista Catalan Historical Review, de l'IEC. Morí el 8 de desembre de 2013 a València.

## Referències

* 1 2 3 4 «Manuel Ardit i Lucas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 «Mor als 72 anys l'historiador valencià i membre de l'IEC Manuel Ardit». Ara.cat, 09-12-2013. [Consulta: 9 desembre 2013].
* 1 2 3 4 «Mor Manuel Ardit i Lucas, membre de la Secció Històrico-Arqueològica de l'IEC». IEC.cat, 08-12-2013. [Consulta: 9 desembre 2013].

## Enllaços externs

* VilaWeb.cat - S'ha mort l'historiador Manuel Ardit