OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ermita de Santa Bàrbara de Novelda

L'ermita de Santa Bàrbara de Novelda (Vinalopó Mitjà, País Valencià) va ser construïda en 1799 segons Pascual Madoz, després d'haver-se derrocat en 1775 una ermita anterior d'idèntica advocació.
S'alça sobre un dels tossals en què s'assenta la ciutat. Aquesta ermita ofereix interés no només pel seu intrínsec valor artístic, sinó perquè és considerada com una de les fites que configuren el paisatge urbà de Monòver.
Aquesta, va ser declarada monument històric-artístic de caràcter local per l'Acadèmia de Sant Ferran en 1983.

## Descripció

Alçada sobre un gran basament de pedra, l'ermita es configura en planta com un rectangle en l'interior del qual alberga una el·lipse, mentre que en els costats menors se situa un ingrés porticat i el presbiteri amb una sèrie de dependències annexes: sagristia i habitatge de la santera, que tanquen el citat rectangle. S'accedeix al pòrtic gràcies a una escalinata i es configura aquest mitjançant tres arcs de mig punt que sostenen una espadanya en forma de frontó mixtilini, tot això recolzat sobre pilars dòrics de fust octagonal.
La composició geomètrica interior està formada per una gran el·lipse i es cobreix completament per una bella cúpula d'igual forma recolzada directament sobre els murs perimetrals de forma exterior rectangular. L'estil de l'ermita segueix models del barroc valencià, la qual es cobreix amb teula blava, però deriva de posicions clarament barroques i italianes amb una suau mescla de neoclàssic. És l'única de la diòcesi que utilitza la corba, valorable al mateix nivell que la capella de la Comunió de Santa Maria d'Elx. Els seus autors poden ser José Gonzálvez de Coniedo o Lorenzo Chápuli.
Des de l'esplanada de l'ermita es contempla una àmplia panoràmica de les valls del Vinalopó, amb Elda i Petrer al fons.

## Referències

Aquest article incorpora material procedent de la pàgina web de la Federació Valenciana de Municipis i Províncies, que mitjançant una autorització va permetre agregar contingut i imatges i publicar-los sota llicència GFDL.
# Arfé

L'arfé, art del cafè o pintura de cafè és la tècnica de pintura que utilitza el pigment del cafè com a mitjà per a crear l'obra. El terme és un neologisme creat per l'artista puertorriqueny Francisco Rivera Rosa que li serví per descriure les seves pintures fetes a partir del cafè. La paraula prové de la combinació de les paraules en castellà art i café.
Altres artistes que pinten amb aquesta substància són Mira Chudasama, Amita Chudasama, Andrew Saur, Sarah Thomas i Angel Sarkela-Saur.

## Referències

* ↑ David Gonzalez «About New York; Double Mocha With a Shot Of Watercolor» (en anglès). The New York Times, 03-07-1998.
* ↑ About New York; Double Mocha With a Shot Of Watercolor. David Gonzalez. The New York Times. 3 de juliol de 1998.

## Enllaços externs

* Coffee Paintings Web Site Arxivat 2012-03-10 a Wayback Machine. (anglès)
* Algunes fotos Arxivat 2011-12-02 a Wayback Machine. (anglès)
* Coffee Pintures de Sarah Thomas (anglès)
# Sant Salvador de Granyanella

Sant Salvador de Granyanella és una església de Granyanella (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'església és fora del clos del poble, al costat del cementiri. És una antiga església romànica d'una sola nau i coberta a dues aigües, molt modificada durant el segle xviii, quan s'hi van afegir dues capelles laterals coronades exteriorment per una petita llanterna, i es va modificar la portalada principal. La façana principal presenta una portalada barroca d'arc rebaixat amb decoració geomètrica als brancals i les dovelles superiors, exceptuant la clau, que juntament amb l'entaulament, presenta una gran decoració de formes vegetals, com fulles, volutes o una gran petxina situada sobre la clau. Per damunt de la portalada, hi ha un òcul per sobre del qual apareix l'any de construcció, 1766.
El campanar de cadireta d'un sol ull a la part superior, fou realitzat amb maó ja en època contemporània. De la fàbrica original de l'edifici, coneixem la portada romànica que donava accés al recinte, on al segle xix hi havia el cementiri, del qual es conserva la porta d'accés amb el gravat d'una calavera i l'any de construcció. La portada romànica està formada per un arc de mig punt amb un arc de degradació i una rica decoració escultòrica. L'intradós de l'arc més exterior apareix decorat amb el motiu de l'escacat, mentre que l'intradós de l'arc interior s'ha utilitzat una tija que en recorre tota la superfície. La porta té timpà decorat, on al centre apareix la màndorla i a banda i banda dos cercles decorats amb creus gregues. L'arc de mig punt descansa sobre una columna amb capitell i fust decorat, amb motius zoomòrfics i geomètrics.
S'hi conserven algunes esteles funeràries:
Estela funerària I: És feta de pedra, amb forma de forat de pany, molt més ampla per la base que pel cap. Aquest és de forma cilíndrica i en la part superior i en relleu sobre-excavat es veu una creu llatina de braços iguals. De les tres esteles, aquesta sembla la més antiga degut a la simplicitat de la decoració.
Estela funerària II: Està formada per un peu troncopiramidal que suporta un disc cilíndric, el qual sobresurt lleugerament de la base per la part anterior i posterior. La decoració queda reduïda a una creu llatina amb els extrems dels quatre braços eixamplats, el seu estil indica un trànsit entra la primera i la tercera estela.
Estela funerària III: Està feta de pedra, en la qual hi consta una creu, suportada per un peduncle, molt estilitzada d'aspecte de flor, amb una notable diferència entre les dues branques verticals i l'horitzontal transversal. El gruix anterior i posterior disminueix de dalt a baix. El seu estil recorda a les creus trobades a Sanauja, o a les del cementiri de l'església romànica del poble de Pedra a la Cerdanya.
Les tres esteles es podrien datar del segle xi.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Sant Salvador de Granyanella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].
# Toni Anguera

Antoni Anguera, més conegut com a Toni Anguera o ‘Xato’ Anguera (Vic, Osona, 1946 - 2025) va ser una fotògraf, excursionista i activista català.
Resident a Gurb i fotògraf de professió, Toni Anguera, fou una persona molt coneguda a la comarca pel seu activisme en defensa de la independència de Catalunya i per la seva afició a la muntanya i a l'excursionisme, havent estat un dels referents del muntanyisme català. El 2022 va rebre el reconeixement d'Òmnium Cultural, organització de la qual formava part.
L'any 2004 va rebre l'Ensenya d'Or de la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC), reconeixent així la seva tasca com a president a la Unió Excursionista de Vic, i també per ser un dels impulsors de l'Olla de Núria, una de les curses de muntanya de referència del país, així com d'altres esdeveniments excursionistes, com la Marxa dels Vigatans.

## Referències

* ↑ «Mor ‘Xato’ Anguera, ensenya d’or de la FEEC». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC), 12-02-2025. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Mor el fotògraf, excursionista i activista independentista Antoni Anguera als 78 anys». Nació Digital, 12-02-2025 [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «El fotògraf Toni Anguera, homenatjat per Òmnium Osona». Nació Digital, 24-05-2022 [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ Simon, Lluís «Adeu a Toni Anguera, un dels referents del muntanyisme català Va ser un dels impulsors de l’Olla de Núria i va rebre l’Ensenya d’Or de la FEEC». L'Esportiu de Catalunya, 13-02-2025 [Consulta: 16 febrer 2025].
# Associació de Futbol de Sierra Leone

L'Associació de Futbol de Sierra Leone (SLFA) —en anglès: Sierra Leone Football Association— és la institució que regeix el futbol a Sierra Leone. Agrupa tots els clubs de futbol del país i es fa càrrec de l'organització de la Lliga de Sierra Leone de futbol i la Copa. També és titular de la Selecció de futbol de Sierra Leone absoluta i les de les altres categories.
Va ser formada el 1923.
* Afiliació a la FIFA: 1960
* Afiliació a la CAF: 1967

## Referències

* ↑ «Rival coaches are appointed for Sierra Leone's U20 side». BBC UK. [Consulta: 31 maig 2014].
* ↑ Sierra Leone at CAF Online
* ↑ Sierra Leone Arxivat 2018-12-15 a Wayback Machine. at the FIFA website
* ↑ CAF and FIFA, 50 years of African football - the DVD, 2009
* ↑ The Standard. 11 January 1968.

## Enllaços externs

* Associació de Futbol de Sierra Leone - Lloc web oficial
# Ermita de Santa Bàrbara de la Salzadella

L'Ermita de Santa Bàrbara (La Salzadella), està situada a la vora d'un antic assagador, avui carretera de Tírig, a uns 600 m de la població.

## Història

Antigament rebia romeria des de Tírig, fins que en 1603 els tirijans construïren la seva pròpia ermita a la santa.
L'actual temple apareix documentat a finals del segle xvii.
Les pintures de l'interior foren restaurades a la dècada dels setanta i el sostre del pòrtic en 1992.

## Arquitectura

Planta rectangular de tres trams amb arcs de mig punt i coberta de volta de canó. Construcció de maçoneria amb contraforts de carreus i teulada a dues aigües. Existeix una porxada al davant, protegint una senzilla porta adovellada, i al damunt, una espadanya coronada amb un frontó.
Es conserva part de la pintura esgrafiada barroca de l'interior.

## Festivitat

La festa litúrgica és el 4 de desembre, però se celebra el diumenge proper a la festa, amb missa cantada.

## Bibliografia

* Cantos i Aldaz, Xavier; Aguilella i Arzo, Gustau. Inventari d'Ermites, Ermitatges i Santuaris de l'Alt i Baix Maerstrat. (Castelló). Castelló: Diputació, 1996. pp. 106-107. ISBN 84-86895-72-3
* Pascual Moliner, Vicente. Tresors amagats. Les ermites de Castelló. Castelló: Diputació, 1997, pp. 214-216. ISBN 84-86895-95-2
* Estevens, Enrique; Flors, Enric; Palmer, Joan. La catalogació del Patrimoni Històric a la Salzadella, Centre d'Estudis del Maestrat, 80 (Benicarló: CEM, jul-des 2008), pp. 101-102. ISSN 0212-3975
# Argentopentlandita

L'argentopentlandita és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al grup de la pentlandita. Rep el seu nom de la seva composició en argent i de la seva relació amb la pentlandita.

## Característiques

L'argentopentlandita és un sulfur d'argent, ferro i níquel, de fórmula química Ag(Fe,Ni)₈S₈. Cristal·litza en el sistema isomètric formant cristalls euèdrics que mostren cares octaèdriques ben desenvolupades. També es troba en forma de crosta sobre altres sulfurs o de manera massiva. És l'anàleg amb l'argent de la sugakiïta. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'argentopentlandita pertany a «02.B - Sulfurs metàl·lics, M:S > 1:1 (principalment 2:1), amb Ni» juntament amb els següents minerals: horomanita, samaniïta, heazlewoodita, oregonita, vozhminita, arsenohauchecornita, bismutohauchecornita, hauchecornita, telurohauchecornita, tučekita, cobaltopentlandita, geffroyita, godlevskita, kharaelakhita, manganoshadlunita, pentlandita, shadlunita i sugakiïta.

## Formació i jaciments

Es troba filons hidrotermals de pirita i cubanita-calcopirita, en roques ultramàfiques en skarns. És rara en carbonatites. Sol trobar-se associada a altres minerals com: pirita, pirrotina, mackinawita, cubanita, calcopirita, estannita, galena, esfalerita, calcita o quars. Les seves co-localitat tipus es troben als dipòsits de Cu-Ni de Oktyabr'skoe, a Norilsk (península de Taimyr) i al de Khovu-Aksy a Tuvà, ambdues a Rússia.

## Referències

* 1 2 «Argentopentlandite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 novembre 2015].
# Torre de Vila-seca

La Torre de Vila-seca és una torre de defensa del veïnat de Vila-seca al municipi de Palafrugell (Baix Empordà). Està declarada com a bé cultural d'interès nacional.

## Arquitectura

La torre era adossada a una masia desapareguda. Avui resta aïllada en un terreny convertit en espai públic. Al sud-est és visible l'empremta d'una coberta de doble vessant d'una edificació desapareguda.
És una torre cilíndrica lleugerament atalussada amb matacà i merlets. Es conserva en uns 8 metres d'altura. L'antic coronament ha estat substituït per un teulat de dos pendents. Es divideix en dues plantes. S'ha conservat la volta semiesfèrica inferior; a la part alta només en queden restes. A ponent hi ha una porta elevada, a migdia dues finestres petites i, a tot volt, espitlleres quadrades i rectangulars, a dos nivells. El mur és de molt gruix; l'aparell de pedres sense treballar i argamassa; les obertures són emmarcades amb pedres ben escairades.
Té un diàmetre de 6,80 m i una alçada mitja fins a la coronació de la teulada de 9,15 m. El diàmetre interior de la cambra inferior és de 4 m, mentre que el de la cambra superior és de 4,7 m, pel fet d’haver-ne reduït el gruix del mur.

## Història

La torre de Vila-seca és una de les moltes defenses per a prevenir els atacs dels pirates i corsaris, escampades al llarg de les terres pròximes al litoral.
El 1565 el prior de Santa Anna, senyor de Palafrugell, autoritzà la construcció a un particular al costat d'un mas que ja existia el 1446. Més tard, s'hi adjuntà un paller i es construí una passera cap a la masia que, després de l'enderroc del mas, han deixat senyals clars en els murs de l'estructura cilíndrica. També en un moment indeterminat, els murs es van retallar per adaptar-hi una teulada a dues aigües amb teula àrab que, degut a l'abandonament, s'esfondrà a la dècada de 1960. La torre va ser restaurada el 2010, gràcies a la qual es va reconstruir el teulat, es van reobrir les finestres tapiades, es van col·locar reixes i es va construir una nova escala sense que afectés el subsòl.

## Referències

* 1 2 3 «Torre Vila-seca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2012].
* ↑ Lacasa, Ramir «La torre de Vila-seca, al barri del mateix nom a Palafrugell». Revista del Baix Empordà, 9-2013, pàg. 82-87. Arxivat de l'original el 2024-03-07 [Consulta: 6 març 2024].
* ↑ «Ha estat restaurada la Torre de guaita de Vila-seca». Institut de Mitjans de Comunicació Pública de Palafrugell, 27-09-2010. Arxivat de l'original el 2014-03-16. [Consulta: 30 agost 2012].

## Bibliografia

* Badia, Joan. L'arquitectura medieval de l'Empordà. Girona: Diputació provincial de Girona, 1977 – 1981.
* Noguer, Jaume; Alcoberro, Agustí. Pirates, corsaris i torres de moros. Passat i present de les torres de Palafrugell i Mont-ras. Ajuntament de Palafrugell i Diputació de Girona, 1998.
# Ems

L'Ems (en alemany: Ems, en baix alemany: Eems o Iems, en neerlandès: Eems i en llatí: Amisia) és un riu a l'extrem nord-occidental d'Alemanya.
Flueix de sud a nord a través dels Estats alemanys de Renània del Nord-Westfàlia (on neix al sud del bosc de Teutoburg) i de Baixa Saxònia, on el seu ampli estuari forma la frontera entre la regió de Frísia Oriental (Alemanya) i la província de Groningen (Països Baixos). La seva longitud total és de 371 quilòmetres, dels quals 206 quilòmetres són navegables. El riu continua tenint un paper important per a la navegació interior de mercaderies, per les connexions amb la conca del Weser pel Mittellandkanal i Canal de la Costa i via el Canal Dortmund-Ems amb la conca del Rin.
Fins a la resclosa de Hebrum, un barri de Papenburg, és sotmés als moviments de la marea amb un desnivell mitja de tres metres entre baixamar i plenamar. De Meppen cap a Papenburg el riu és totalment canalitzat com i integrat en el Canal Dortmund-Ems, excepte unes traces al paisatge de meandres tallats, no queda pràcticament res del seu curs natural.
En temps romans se'l coneixia com a Amisius o Amisia. L'any 12 aC, Drus hi va lliurar una batalla naval contra els bructeris.

## Referències

* ↑ «Ems». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Die Unterems» (en alemany). Wasserstraßen- und Schifffahrtsamt Emden. Arxivat de l'original el 2016-05-25. [Consulta: 27 agost 2018].
* ↑ Tacitus, Publius Cornelius; Kapp, Johann (ed.). De situ moribus et populis Germaniae libellus (en llatí). sumptibus F. Fleischeri, 1824.
Viccionari
# Associació de Futbol de Zimbàbue

L'Associació de Futbol de Zimbàbue (anglès: Zimbabwe Football Association; ZFA) és la institució que regeix el futbol a Zimbàbue. Agrupa tots els clubs de futbol del país i es fa càrrec de l'organització de la Lliga zimbabuesa de futbol i la Copa. També és titular de la Selecció de futbol de Zimbàbue absoluta i les de les altres categories.
Va ser fundada el 1892 (Protectorat de Rhodèsia del Sud), 1964 (Colònia de Rhodèsia), 1979 (Zimbabwe).
* Afiliació a la FIFA: 1965
* Afiliació a la CAF: 1980

## Referències

* ↑ Zimbabwe Arxivat 2018-09-26 a Wayback Machine. at FIFA website
* ↑ Zimbabwe at CAF Online
* ↑ CAF and FIFA, 50 years of African football - the DVD, 2009

## Enllaços externs

* Associació de Futbol de Zimbàbue - Lloc web oficial
# Monument Barcelona a l'Argentina

El monument Barcelona a l'Argentina és una escultura situada a l'avinguda de la República Argentina, davant dels jardins Manuel Blancafort, de Barcelona. Obra realitzada el 1960 per l'escultor Josep Viladomat, amb motiu del 150è aniversari de la independència de la República Argentina. Per algun motiu la inauguració no va tenir lloc fins al 25 de maig de 1962, dia en que es commemora la independència d'Argentina.
Es tracta del bust de bronze del general José de San Martín, militar argentí protagonista de la independència de la República d'Argentina, sobre un pedestal de granit vermell amb les inscripcions: 'Gral. San Martín' i 'Barcelona a la Argentina'.

## Referències

* 1 2 «Art Públic». Ajuntament de Barcelona.
# Ermita de Santa Bàrbara i Calvari (Matet)

L'Ermita de Santa Bàrbara de Matet, a la comarca de l'Alt Palància, és una ermita catòlica que està catalogada com a Bé de Rellevància Local segons consta a la Direcció General de Patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana, amb el codi: 12.07.076-005.

## Descripció

L'ermita se situa en un monticle rocós on finalitza el calvari que es distribueix en uns bancals de pedra l'accessibilitat del qual és dubtosa (malgrat estar asfaltat el tram entre els bancals, perquè la resta del camí d'accés és una curta, però escarpada rampa sense asfaltar), raó per la qual realment no hi ha estacions al llarg del mateix.
L'edifici és de reduïdes dimensions totalment exempt, en una zona que presenta un mirador organitzat sobre una placeta de terra amb una barana de fusta. Després de llargs anys d'abandó, l'ermita va ser restaurada l'any 1988, encara que només parcialment. L'ermita presenta planta rectangular i està construïda de maçoneria blanquejada, a excepció del sòcol, i de carreus utilitzats com a pedra angular, és a dir, reforçant amb ells les cantonades de l'edifici i les obertures que la façana presenta.
Externament la coberta és a dues aigües amb rematada de teula i presenta un considerable ràfec. La façana acaba en capcer, sobre el qual se situa l'espadanya, que està desplaçada cap a la dreta, de manera que no segueix l'eix del sostre. En el seu interior es col·loca la campana, coneguda com a "Santa Bàrbara", del fonedor Salvador Manclús, de València, datada l'any 1987, amb un diàmetre de 30 centímetres i un pes de 16 quilograms.
La porta d'accés també està desplaçada de l'eix i és una rústica porta de fulles de fusta en un arc de mig punt que formen grans dovelles. Al costat de la porta poden contemplar dues fornícules buides o finestres cegades i una finestra petita una mica més alta. Té una altra finestra a la façana que se situa mirant el poble i que serveix per donar il·luminació interior al temple.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?IdInmueble=5869
* 1 2 http://campaners.com/php/campanar.php?numer=1345
* 1 2 3 4 5 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/capmat.htm Arxivat 2014-10-25 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.matet.es/es/content/ermita Arxivat 2014-10-26 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.turismodecastellon.com/103820_es/Ermita-de-Santa-B%C3%A1rbara-t%C3%ADpica-construcci%C3%B3n-en-lo-alto-de-la-monta%C3%B1a/ Arxivat 2014-11-08 a Wayback Machine.
# Argumentum ad crumenam

L'argumentum ad crumenam (també anomenat apel·lació a la riquesa) és una fal·làcia lògica consistent en considerar un argument vàlid pel fet que la persona que l'ha formulat és rica.
Exemples en són:
* Bill Gates és una persona intel·ligent perquè és ric
* Hauries d'intentar ser com en Joan. S'ha fet ric, per tant, és un bon exemple
L'argument contrari és Argumentum ad lazarum
# CS Minaur Baia Mare

El CS Minaur Baia Mare és un club de futbol romanès de la ciutat de Baia Mare. La secció d'handbol s'anomena HC Minaur Baia Mare.

## Història

El club va ser fundat el 1948, per la fusió de Phoenix Baia Mare (fundat el 1932) i Minaur Baia Mare (fundat el 1927). Evolució del nom:
* 1948-1950: CSM Baia Mare
* 1950-1956: Metalul Baia Mare
* 1956-1957: Energia Trustul Miner Baia Mare
* 1957-1958: Minerul Baia Mare
* 1958-1962: CSM Baia Mare
* 1962-1975: Minerul Baia Mare
* 1975-1985: FC Baia Mare
* 1985-1998: FC Maramureş Baia Mare
* 1998-2010: FC Baia Mare
* 2012-2016: FCM Baia Mare (refundació)
* 2017-present: Minaur Baia Mare (refundació)

## Palmarès

* Segona divisió romanesa de futbol:
** 1963-64, 1977-78, 1982-83, 1993-94
* Tercera divisió romanesa de futbol:
** 1956, 1999-00, 2005-06, 2008-09, 2014-15
* Quarta divisió romanesa de futbol:
** 2012-13

## Referències

* ↑ RomanianSoccer.ro, (r). «Evolutia denumirilor echipelor de-a lungul anilor». [Consulta: 20 setembre 2017].
* ↑ «FCM Baia Mare, abandon cu o zi înaintea startului; ACS Berceni rămâne în Ilfov». , 05-08-2016 [Consulta: 5 agost 2016].
* ↑ «Început de drum pentru Minerul Baia Mare», 13-07-2017. Arxivat de l'original el 31 de juliol 2017. [Consulta: 20 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial
* RomanianSoccer.ro
* Labtof.ro Arxivat 2019-04-07 a Wayback Machine.
* Informatia Zilei Arxivat 2011-01-04 a Wayback Machine.
# Encadellat

L'encadellat, popularment matxembrat (castellanisme), és un sistema per unir posts de fusta acoblant un rebaix o galze amb l'aresta del costat contrari d'una altra post, per aconseguir una successió de peces encaixades formant una sola superfície llisa, uniforme i solidària.
Per aplicar aquest principi, es mecanitzen els costats de la post amb dos tipus de perfilat: un mascle, en forma de pestanya que sobresurt, i un altre, femella, acanalada. Per acoblar les posts, s'encaixa el costat mascle d'una peça dins del costat femella d'una altra, i així queden unides per suportar les càrregues pròpies de l'ús.
Aquest sistema és utilitzat principalment per fer un sòl, anomenat parquet o una paret de fusta, on es busca aconseguir una superfície llisa i indeformable davant l'aplicació d'unes càrregues d'ús normal. També s'empren en la construcció de portes catalanes. Solen estar disponibles amb els diversos tipus d'acabat i fins a 3,20 m de llargària. L'encadellat també s'utilitza en jocs, com per exemple el trencaclosques de peces quadrades.

## Vegeu també

* Adhesiu
* Cola calenta

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte I (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.196. ISBN 84-8332-390-7 [Consulta: 30 novembre 2014].

## Bibliografia

* Diccionari de l'Institut d'Estudis Catalans