OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bartolino da Padova

Bartolino da Padova (també conegut com a "Magister Frater Bartolinus de Padua") (fl. c. 1365 - c. 1405) va ser un compositor italià de finals del segle XIV. És un representant del període estilístic conegut com el Trecento, de vegades conegut com l'"ars nova italià", el període de transició entre la música medieval i la renaixentista a Itàlia.

## La vida

Gairebé no se sap res amb certesa sobre la seva vida, però es pot inferir alguna informació de la seva música. Probablement era de Pàdua i era carmelita, perquè al Còdex Squarcialupi apareix una imatge seva en la qual porta la vestimenta d'aquesta orde. Molt probablement va estar al servei de la família Carrara, ja que en la seva música apareixen referències a ells. Hi ha la possibilitat que passés cert temps a Florència entre el 1389 i el 1390. Les referències a la família Visconti en la seva música s'han interpretat de manera variada: alguns estudiosos han suggerit que estava lluny de Pàdua, i pot haver estat treballant en suport de Gian Galeazzo Visconti durant el període de la seva campanya de conquesta al nord d'Itàlia, que incloïa Pàdua, mentre que els estudiosos més recents han intentat refutar aquesta visió, suggerint en canvi que les referències poden ser o bé satíriques o en suport de la família Carrara.

## Música

El Còdex Squarcialupi, la font més gran de música italiana del segle XIV, conté 37 peces de Bartolino. Algunes altres fonts contenen peces seves i la seva música era evidentment molt estesa, cosa que indica la seva reputació.
La música de Bartolino, a diferència de la del seu contemporani Francesco Landini, mostra poca influència de l'ars nova francès. Els seus 27 ballats són gairebé tots duets vocals, a la moda italiana (els francesos en aquell moment els escrivien principalment com una única línia vocal amb una o dues parts instrumentals d'acompanyament). Sobreviuen onze madrigals de Bartolino; com el ballate, són majoritàriament per a dues veus, però hi ha dues peces per a tres, i una d'elles (La Fiera Testa) té un text macarrònic trilingüe, una estrofa en italià, una en llatí i la secció final de Ritornello en francès. Aquesta pràctica era habitual a l'alta edat mitjana però s'havia tornat poc freqüent a finals del segle XIV.

## Discografia

* 1999 – The Saracen and the Dove. Orlando Consort (Deutsche Grammophon) Dades a medieval.org - (anglès) (Obres de Caserta, Ciconia, Padova i Teramo)
* 2005 – O tu cara sciença mia musica. Works from the Squarcialupi Codex. Ensemble Tetraktys (Olive Music) Dades a medieval.org - (anglès)

## Vegeu també

* Música del Trecento
* Música medieval
* Ars nova

## Més lectura

* Richard H. Hoppin, Música medieval . Nova York, WW Norton & Co., 1978. ISBN 0-393-09090-6
* Kurt von Fischer /Gianluca d'Agostino: "Bartolino da Padova", Grove Music Online ed. L. Macy (Accés el 29 de juny de 2005), (accés per subscripció) Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine.
# Josep Bages Oliva

Josep Bages Oliva (Reus, segle xviii - Barcelona, 1838) va ser un advocat i polític català.
Se'n sap poc de la seva infància. El seu oncle, Josep Casas Soler, va ser mestre organista al Monestir d'El Escorial, i el seu germà Jaume Bages Oliva va ser notari a Reus i membre de l'ajuntament el 1822.
Va estudiar dret civil i eclesiàstic, i era doctor en les dues disciplines. El 1807 formava part de la Junta del Canal de Reus a Salou, que vetllava per la construcció d'un canal per exportar mercaderies des del port d'aquella vila. Va ser alcalde de Reus el 1811, nomenat per l'autoritat francesa, el Baró de Lacuée, intendent general de l'armada a l'Aragó. No va voler exercir d'alcalde i delegà les funcions en el primer regidor Sebastià Torroja Rabassa. Va exercir d'advocat a Reus i a Barcelona, on es traslladà després de la guerra del francès, el 1814. Participà activament en la temptativa d'insurrecció de Lacy el 1817, actuà a Reus a favor de la proclamació de la Constitució de 1812 juntament amb Marià Fonts, que després seria alcalde, i va ser diputat a Corts per a la segona legislatura del Trienni liberal (1822-1823). Durant el seu mandat com a diputat va fer costat als exaltats i participà en les comissions de la memòria del Secretari de Governació, en la de l'estat polític de Catalunya i en la del codi penal. Va demanar a les Corts recursos per a continuar les obres públiques del camí de Reus a Salou, ja que considerava, com a constitucional, que la misèria era la causa principal de l'enrolament a les files reialistes organitzades pels absolutistes. Va defensar les tertúlies patriòtiques i va transmetre a les Corts la felicitació de la Tertúlia Patriòtica de Reus. Era considerat un fervent constitucionalista. Quan van entrar els Cent Mil Fills de Sant Lluís, es va exiliar a Gibraltar i després a Perpinyà. Tornà a Barcelona cap al 1828, on, després del decret d'amnistia de Maria Cristina, va ser jutge de primera instància el 1835. Imputat pel Baró de Meer en fets revolucionaris, que potser es podrien atribuir al seu fill Joaquim Bages Querol, en va ser finalment exculpat, però va morir el 1838.
Una de les seves aficions era el joc de cartes, i va publicar Tino para jugar al tresillo, o inquisición de lo más probable en las contingencias de este juego, con un apéndice de reglas y leyes penales para aficionados. Barcelona: por la Viuda de D. Agustín Roca, 1830, obra que Josep Olesti considera de contingut polític, segurament perquè no la va veure, ja que són tàctiques del joc.

## Referències

* 1 2 3 Arnabat, Ramon. Verds i Blancs: el trienni liberal a Reus i al Baix camp (1820-1823). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 2002, p. 75. ISBN 8493232416.
* ↑ Vilaseca, Salvador. Informació sanitària sobre el port de Salou (1805). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1976, p. 157. ISBN 8440014678.
* ↑ "Actes municipals 1811-1812". 7-V-1811, pàg. 375.
* ↑ «Batges y Oliva, José». Congreso de los Diputados. [Consulta: 3-II-2018].
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 77.
# Menhir del Mas Roqué

El menhir del Mas Roqué, també conegut com la "Pedra dreta", és un monument megalític, menhir, que data aproximadament de cap al 3000 aC. Està ubicat al terme municipal de Rabós d'Empordà, a l'Alt Empordà, al costat de la carretera que porta del poble al monestir romànic de Sant Quirze de Colera, a uns 2 km del primer, poc després del trencant del camí que porta a Vilamaniscle. Rep aquest nom per la proximitat d'un mas homònim.
El menhir és de pissarra, té dues bases, ja que està situat en una feixa i mesura 3,60 m d'alt. Al capdamunt s'hi havia col·locat una creu per cristianitzar aquest monument pagà. Es pot datar del 3000 aC i diu la llegenda que a causa de la seva profunditat si s'hi col·loca l'orella es pot sentir el mar.

## Enllaços externs

* La pedra dreta - Menhir del mas roqué Ajuntament de Vilamaniscle
# Enric Serra i Llobet

Enric Serra i Llobet (Barcelona, 1940 - Barcelona, 22 de gener de 2023) fou un baríton català amb una trajectòria internacional, especialitzat en rols operístics còmics i de caràcter.
Va estudiar amb E. Scampini, M. Valls, C. Bracons de Colomer i G. Becchi, fins que va debutar el 1966 al Gran Teatre del Liceu de Barcelona, fent un rol secundari de l'òpera Carmen. El 1969 obtingué el primer premi d'interpretació en un concurs de Ràdio Nacional d'Espanya. Va tenir continuïtat en els papers lírics al Liceu de Barcelona, però també en gires a Europa i Amèrica del Sud: el 1972 actuà amb Josep Carreras i Montserrat Caballé al Royal Festival Hall de Londres, i poc després també amb ells a París. A més d'òperes, també va fer de solista en diverses cantates i oratoris.

## Referències

* ↑ «Muere el barítono español Enric Serra» (en castellà). Codalario, 23-01-2023. [Consulta: 23 gener 2023].
* ↑ «Enric Serra i Llobet | enciclopedia.cat». [Consulta: 17 febrer 2025].

## Bibliografia

* Gran Enciclopèdia de la Música, 2002. ISBN 844120232-X [Consulta: 8 novembre 2013].
# Menhir de la Murtra (Sant Climent Sescebes)

El menhir de la Murtra (també anomenat Pedra gentil) és un menhir situat al terme municipal de Sant Climent Sescebes, a l'Alt Empordà, i molt proper al menhir del Castellà i al menhir de Vilartolí.

## Descripció

El menhir de la Murtra és una gran roca granítica fal·liforme i de secció triangular de 3,45m d'alçada i 1,7m d'amplada, amb un gruix de 45cm, implantada en la seva localització actual, datat entre els 3500 i 3000 aC, entre els períodes del neolític mitjà i del calcolític. Al seu costat també s'hi alça un petit menhir (1,17m d'alçada), redreçat en temps contemporanis probablement en una localització inexacta, però que delata l'existència d'un cromlec del que el Menhir de la Murtra en seria la peça principal. Així, cal suposar que el menhir era envoltat de diversos menhirs de menor talla, disposats en cercle a uns 5-8 metres del centre.

## Descobriment

També dit "Pedra Gentil", fou citat per primer cop el 1879 per Antoni Balmanya i Ros. El juny del mateix any, una comissió de l'Associació Catalanista d'Excursions Científiques (Cèsar August Torras, Ursino Mitjans i Esteve Sunyer i Gasòliba) el visità i en va fer croquis i dibuixos. No ha estat excavat mai científicament.

## Referències

* ↑ Tarrús i Galter, Josep. Poblats, dòlmens i menhirs: Els grups megalítics de l'Albera, serra de Rodes i cap de Creus.. Diputació de Girona, 2002. ISBN 84-95187-34-5.
* 1 2 «Menhir de la Murtra al portal del consorci Aspres d'Empordà». Arxivat de l'original el 2016-03-19. [Consulta: 21 desembre 2015].
* ↑ «Menhir de la Murtra al portal Megalítica». Arxivat de l'original el 2015-12-23. [Consulta: 21 desembre 2015].
* ↑ Enric Carreras, Pere Gay i Josep Tarrús «121 anys de recerca megalítica a l'Alt Empordà (1879-1999)». AIEE, Figueres, 33, 2000, pàg. 23-52.
# Mont des Cats (cervesa)

Mont des Cats és una cervesa trapenca de l'abadia de Mont des Cats, a França, però elaborada i embotellada a l'abadia de Notre-Dame de Scourmont, a Chimay, Bèlgica, pels monjos trapencs que ja fan la cervesa Chimay.
Mont des Cats és una cervesa d'estil Belgian Strong Dark Ale de 7.6 % vol., posada a la venda el 16 de juny de 2011.

## Història

Encara que històricament l'elaboració de cervesa trapenca a França es remunta a l'any 1847, l'aplicació de la llei sobre la separació de l'església i l'Estat de l'any 1905, va assestar un cop mortal a la producció, doncs gran part dels monjos cistercencs-trapencs van emigrar a Bèlgica, en particular a l'abadia de Sant Sixt de Westvleteren. El monestir i la fàbrica de cervesa van ser destruïts completament per un bombardeig a l'abril de 1918. La cerveseria mai es va arribar a reconstruir.
Aquesta cervesa difereix de les altres cerveses trapenques únicament pel fet que no està elaborada en la mateixa abadia del Mont des Cats. És per això que la cervesa Mont des Cats no pot rebre segons l'Associació Internacional Trapenca el logotip d' Authentic Trappist Product.

## Referències

* 1 2 «Cerveza Mont des Cats (F)». Asociación Internacional Trapense. [Consulta: 15 maig 2016].
* ↑ «Abadías - Mont des Cats (F)». Asociación Internacional Trapense. [Consulta: 15 maig 2016].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
# Eros (filosofia)

Eros (/ˈɪrɒs/ o /ˈɛrɒs/; en grec antic: ἔρως érōs "amor" o "desig") és un dels quatre termes grecocristians antics que es poden traduir al català com "amor". Els altres tres són l'storge, la philia i l'àgape. Eros es refereix a "amor apassionat" o amor romàntic; storge a l'amor familiar; la philia a l'amistat com una espècie d'amor; I l'àgape es refereix a "amor desinteressat", o "caritat", ja que es tradueix en les escriptures cristianes (des de les Càritas llatines).
Al diàleg de Plató, El convit, es destaca el caràcter d'intermediari que té l'amor on seria el vincle que uniria els déus amb els homes i ho mantindria tot unit com un continu. Eros apareix com un dels motors que impulsen els humans cap a la cerca del coneixement i ens permetria superar l'estat d'ignorància que tenen els humans dins la caverna.
En l'àmbit de la psicoanàlisi, Freud usà el nom d'Eros per a designar el conjunt d'instints o pulsions que, al seu llibre Més enllà del principi de plaer de 1920 identifica com a pulsió de vida, de conservació d'aquesta. Aquesta funció de conservació coincidiria amb l'eros que emprarien els poetes i filòsofs. A l'Eros, o pulsió de vida, s'oposa la pulsió de mort, a la qual denomina Thanatos, i entre aquesta lluita vida-mort discorre la vida, no només de l'individu, sinó de tota la societat humana.

## Notes

* ↑ De tipus sexuals, d'autoconservació, de la libido, del jo, del principi del plaer, etc.
* ↑ En la mitologia grega era el geni masculí alat que personificava la mort.

## Referències

* ↑ Lewis, C.S.. The Four Loves. EUA: First American, 1960. Arxivat 2016-08-28 a Wayback Machine.
* 1 2 3 «Conceptes- Eros». FiloXarxa-Diccionari enciclopèdic de filosofia.
* ↑ Juan B. Bergua. Dialogos- El Banquete. Madrid: Senén Martín.
* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 500. ISBN 9788496061972.
# Estadi Olímpic de Guangdong

L'Estadi Olímpic de Guangdong, també conegut com a Estadi Principal Aoti, és un pavelló esportiu situat a la ciutat de Canton, Xina. Fou inaugurat el 2001 i té capacitat per a 80.012 espectadors, amb seients de diversos colors situats en diferents seccions, que estan connectats mitjançant una coberta amb forma de cinta.

## Història

La construcció de l'Estadi Olímpic de Guangdong va començar el 1998. Va obrir al públic per als novens Jocs Nacionals de la República Popular de la Xina de 2001. Es va planejar originalment per ajudar a organitzar els Jocs Olímpics de Pequín 2008, fins que es va decidir construir l'Estadi Nacional a Pequín. El disseny de l'Estadi Olímpic de Guangdong es va fer públic el 1999. Prenent el sobrenom de Canton, la Ciutat de les Flors, la firma arquitectònica nord-americana d'Ellerbe Becket va dissenyar la coberta de l'estadi perquè s'assemblés a les capes de pètals d'una flor, tal com va ho va indicar en una nota de premsa: "L'estadi creix des del terreny fins a una vora superior esculpit, com els pètals d'una flor. Per sobre de l'estadi sura una cinta de sostre que flueix com una ona sobre els seients. Es parteix en els seus extrems i sosté la flama olímpica, suspesa entre les dues cintes. Un hotel envolta d'una obertura circular de sostre que forma una torre vertical de llum, que a la nit és visible des d'una gran distància."

## Esdeveniments importants

* El Guangzhou Evergrande FC va rebre aquí al Manchester United FC, campió de la Premier League, el 27 de juliol del 2007.
* El Guangzhou Evergrande FC va rebre al Chelsea FC el 23 de juliol de 2008, en el primer viatge de la història de l'equipc anglès a la Xina.
* L'estadi va albergar les proves d'atletisme dels Jocs Asiàtics de 2010 i els Jocs Paralímpics Asiàtics de 2010, així com les cerimònies d'obertura i clausura d'aquests últims. Les cerimònies dels Jocs Asiàtics es van celebrar a l'Illa Haixinsha del Districte de Tianhe.

## Referències

* ↑ «Making the Aoti Main Stadium accessible». China Daily, 19-12-2010. [Consulta: 19 desembre 2010].
* ↑ «Chinese Architecture- Guangdong Olympic Stadium» (en anglès), 27-03-2013. Arxivat de l'original el 2013-03-27. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ «ArchitectureWeek - Design - China's Banner Stadium - 2002.0501». Arxivat de l'original el 23 d'abril de 2009. [Consulta: 29 abril 2013].
* ↑ «Guangdong Olympic Stadium». Archiplanet. Arxivat de l'original el 26 de febrer de 2012. [Consulta: 2 maig 2011].

## Vegeu també

* Estadis de futbol amb més capacitat del món

## Enllaços externs

* Imágenes del Estadio Olímpico de Guangdong Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.
* Artículo de Architecture Week sobre el estadio
# Flaki

Flaki (denominat també flaczki, en diminutiu) és un estofat típic de la cuina polonesa el principal ingredient del qual és la tripa de vaca, escrupulosament rentada dies abans. És un plat que tradicionalment se serveix durant les celebracions del Dimarts de Carnaval, encara que es prepara en altres celebracions com poden ser noces, batejos, etc. Se serveix calent com a aperitiu abans d'un gran menjar.
L'excònsol polonès Marek Pernal a Barcelona va elogiar el plat de tripa i pota del Bar Brusi com el millor de Barcelona, comparant-lo amb els pikantine flaczki, la versió polonesa d'aquest plat.

## Història

Sent un plat de tradició medieval, es tracta d'una recepta no escrita els ingredients de la qual difereixen segons el gust del cuiner o de la localitat. És habitual que la denominació del plat s'uneixi al nom d'una localitat o ciutat poloneses.

## Etimologia

La paraula polonesa flaki, que significa literalment "budells" (plural de flak, budell), prové de l'alemany Fleck (taca), de l'Alt Alemany mitjà vlëc, Alt Alemany antic flec/fleck, i del protogermànic *flekka- (taca, marca).
Flaczki seria el diminutiu de flaki, i es fa servir per referir-se a altres sopes de tripa a Polònia.

## Característiques

Aquest plat té generalment la consistència d'una sopa. Sol estofar-se amb tripa de vaca i diverses espècies: julivert, nou moscada, marduix, etc. En algunes ocasions els comensals prefereixen aquest plat lleugerament picant i li afegeixen algunes gotes de tabasco.
Existeix una variant a Varsòvia (Flaki warszawskie) que empra una mica de formatge ratllat, se serveix en un bon pa de sègol i una copa de vodka gelat.
Flaki Zamojskie, la versió del producte envasada en llaunes que només cal escalfar, s'exporta als països amb comunitats poloneses.

## Referències

* 1 2 Robert Strybel, (2003), «Polish Holiday Cookery»,Hippocrene Books, ISBN 0-7818-0994-0, pp:78
* ↑ Halbański, Maciej. Leksykon sztuki kulinarnej. Warsaw: Watra, 1987. ISBN 83-225-0106-4.
* ↑ Maria Dembińska, William Woys Weaver, (1999) Food and drink in medieval Poland: rediscovering a cuisine of the past, University of Pennsylvania Press, ISBN 0-8122-3224-0, pp:187
* 1 2 Alina Żerańska, (1989), «The art of Polish cooking», Pelican Publishing Company, ISBN 0-88289-709-8, pp:63

## Vegeu també

* Schkembe chorba (cuina balcànica i turca)
* Nohutlu işkembe yahnisi (cuina turca)
* Tripa
# Hyles nervosa

Hyles nervosa és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels esfíngids (Sphingidae) pròpia de les muntanyes d'Àsia Central.

## Taxonomia

Va ser descrit com a Celerio euphorbiae nervosa per Lionel Rothschild i Karl Jordan el 1903.

## Característiques

Té una envergadura de 68 a 87 mm. En el mascle, les tègules estan vorejades de blanc, l'abdomen només té dues taques laterals negres i les franges de les tergites no són blanques al llarg de la carena dorsal. Dorsalment, les venes de les ales anteriors estan perfilades amb blanc a la zona post-discal.
Els ous són quasi esfèrics, molt semblants als del esfinx de les lletereses (Hyles euphorbiae), la larva adulta mesura fins a 8 cm.

## Distribució

Hyles nervosa es troba a l'est d'Afganistan, encara que s'han trobat exemplars al nord-oest de l'Índia nord del Pakistan i Xina en altituds entre 2500 i 3250 metres.

## Història natural

L'eruga s'alimenta de plantes del gènere Euphorbia.

## Referències

* 1 2 Pittaway, Tony R. «Hyles nervosa, (Rothschild & Jordan, 1903)» (en anglès). phingidae of the Western Palaearctic (including Europe, North Africa, the Middle East, western Siberia and western Central Asia), 1997-2022.
* ↑ Rothschild, Lionel Walter Rothschild; Jordan, Karl; Zoological Museum (Tring), England). A revision of the lepidopterous family Sphingidae. (en anglès). London,: Printed by Hazell, Watson & Viney, Ld.,, 1903, p. 721. DOI 10.5962/bhl.title.5651.
* ↑ «BioLib - Hyles nervosa» (en anglès). [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ Blanford, W. T.. The fauna of British India, including Ceylon and Burma (en anglès). 5. Londres: Taylor & Francis, 1937.
# Rafael Beltrán Ausó

Rafael Beltrán Ausó (Alacant, 7 d'octubre de 1856 - 21 de setembre de 1925) fou un advocat i polític alacantí, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Fill del líder republicà Gaspar Beltrán Mayor, des del 1878 exercí d'advocat i el 1880 fou nomenat secretari del Partit Republicà Possibilista a Alacant, però el 1895 l'abandonà per a ingressar al Partit Liberal, partit amb el qual fou elegit membre de la Diputació provincial el 1896 i president de la Diputació el 1897-1898. També fou president de la Reial Societat Econòmica d'Amics del País, cosa que li va permetre influir en el cens electoral. Fou nomenat senador per Alacant el 1899 i el 1901, i elegit diputat per Alacant a les eleccions generals espanyoles de 1903 i 1905. El 1909 es va arrenglerar amb el sector liberal demòcrata encapçalat per José Canalejas y Méndez, i a la seva mort fou l'home de confiança del comte de Romanones a Alacant.
Fou un dels polítics més influents de l'època a Alacant, membre del patronat de la Caixa d'Estalvis d'Alacant, soci de la Lliga de Contribuents, del Sindicat de Recs de l'Horta, membre de la Cambra Agrícola Provincial, president del Casino d'Alacant i de la Junta d'Obres del Port d'Alacant, vicepresident i principal accionista de Riegos de Levante (19189 i d'altres societats clau que subministraven aigua i electricitat a la ciutat d'Alacant. Fou novament nomenat senador el 1918, 1919 i 1920, i elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1923.

## Referències

* Biografies de polítics
* fitxa del COngrés dels DIputats
* Fitxa del Senat
* Rafael Beltrán Ausó al web de la Diputació d'Alacant
# Katherine Sheppard

Katherine Sheppard (Liverpool, 10 de març de 1847 - Christchurch, 13 de juliol de 1934) va ser una política feminista neozelandesa, probablement la integrant més destacada del moviment sufragista del seu país. La seva influència va ser clau per a l'aprovació del sufragi femení a Nova Zelanda el 19 de setembre de 1893. A més a més, Nova Zelanda fou el primer país en el qual s'aprovà la igualtat de condicions amb els homes perquè les dones poguessin ocupar càrrecs polítics el 1919. La seva imatge apareix al bitllet de 10 dòlars neozelandesos des de 1991.

## Biografia

Educada a Escòcia, Katherine Sheppard es trasllada a Nova Zelanda durant la dècada de 1860. Com a jove feminista creia que les dones havien de participar en tots els aspectes socials i polítics del país. En una època en què les dones eren educades per ser "senyoretes", Sheppard promovia que les dones fessin activitat física com, per exemple, anar en bicicleta.
L'any 1885 s'uneix a la Woman's Christian Temperance Union (Unió de Dones Cristianes per a la temperància) i dos anys més tard es converteix en la líder de la campanya pel dret al sufragi femení. Durant els anys posteriors, va dedicar-se a organitzar reunions, publicar articles sobre el tema i fer peticions al Parlament.
Finalment, i malgrat l'oposició del primer ministre Richard Seddon, la petició pel dret del sufragi femení va ser aprovada per les dues cambres del Parlament el 19 de setembre de 1893 i es va convertir en llei.
Va ser la primera victòria per la igualtat de gènere a nivell mundial i va suposar un impacte considerable sobre els moviments pel sufragi femení d'altres països.

## Referències

* 1 2 «El sufragio femenino en Nueva Zelanda» (en espanyol europeu), 07-12-2018. [Consulta: 9 agost 2019].
* ↑ «Kate Sheppard | NZHistory, New Zealand history online» (en anglès). [Consulta: 28 febrer 2018].
* ↑ «Kate Sheppard» (en anglès). Encyclopadia Britannica. [Consulta: 23 febrer 2021].
* ↑ «Dones i història- Sapiens.cat». Arxivat de l'original el 2019-07-18. [Consulta: 9 agost 2019].