OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Autódromo Internacional do Algarve

L'Autódromo Internacional do Algarve, conegut també com a circuit de Portimão, és un circuit de curses situat a prop de Portimão, a la regió de l'Algarve del sud de Portugal.

## Història

Amb un cost d'uns 195 milions d'euros, el circuit es va inaugurar a l'octubre del 2008 i va rebre l'aprovació de la FIM i de la FIA. Va acollir la seva primera competició oficial el 2 de novembre de 2008 amb la celebració de l'última ronda del Campionat del Món de Superbike, en la qual es va produir el comiat de les competicions del múltiple campió del món Troy Bayliss, qui va dominar tant la cursa 1 com la 2 de l'esdeveniment.
Portimão ha acollit el Gran Premi de Portugal de motociclisme del 2020 al 2023. Pel que fa a la Fórmula 1, en va acollir per primera vegada el Gran Premi de Portugal la temporada del 2020, quan fou afegit al calendari per la FIA per tal de garantir un cert nombre de curses durant el campionat, afectat per la pandèmia de la COVID-19. El circuit també es va afegir al calendari la temporada següent a causa de la cancel·lació del Gran Premi del Vietnam.

## Característiques

La pista té una longitud de 4,684 km i 16 revolts, amb 64 possibles variacions respecte a la configuració original. La instal·lació està flanquejada per una pista de kàrting, un parc tecnològic, un hotel de cinc estrelles, un complex esportiu i diversos apartaments. Es tracta d'una "ciutadella del esports de motor" que ocupa una superfície d'unes 300 ha als turons que envolten la localitat portuguesa.
El rècord absolut del circuit, establert per Valtteri Bottas amb un Mercedes en la classificació per al Gran Premi de Portugal del 2020, és d'1'16"466.

### Configuracions del traçat

* Circuit de Gran Premi amb xicana (2008–2019)
* Circuit de Gran Premi (2008–actualitat)
* Circuit de motociclisme (2008–actualitat)

## Referències

* ↑ «Autódromo Internacional do Algarve» (en anglès). [Consulta: 25 octubre 2020].
* ↑ «Cronaca» (en italià). Derapate.it. [Consulta: 15 març 2024].
* ↑ «Formula 1 adds Portimao, Nurburgring and 2-day event in Imola to 2020 race calendar» (en anglès), 24-07-2020. [Consulta: 24 juliol 2020].
* ↑ Noble, Jonathan. «F1: il GP del Portogallo entra nel calendario 2021!» (en italià), 10-02-2021. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ «Formula 1 confirms Portuguese Grand Prix will take place on May 2 calendar slot» (en anglès), 05-03-2021. [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ «Autódromo Internacional do Algarve – Technical characteristic» (en anglès). autodromodoalgarve.com. [Consulta: 19 octubre 2020].
* ↑ «Formula 1 Heineken Grande Prémio de Portugal 2020 - Qualifying Session Final Classification» (PDF) (en anglès). fia.com, 24-10-2020. [Consulta: 24 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Autódromo Internacional do Algarve - Lloc web oficial (anglès)
# Escola Universitària d'Infermeria i Teràpia Ocupacional de Terrassa

L'Escola Universitària d'Infermeria i Teràpia Ocupacional de Terrassa (EUIT) és un centre educatiu de Terrassa que va començar a formar en infermeria el 1918 i en teràpia ocupacional el 1993 després de recollir el testimoni l'any 2012 de l'Escola Universitària Creu Roja.
Els orígens de l'Escola de la Creu Roja estan relacionats amb les epidèmies de tifus i grip del país de la Barcelona de principis del segle xx. Va anar evolucionant fins a anar de la mà de la UAB. La crisi econòmica va propiciar que la Creu Roja traspassés l'escola a la Fundació Docència Sant Llàtzer (FDSL) el 2012. La FDSL havia nascut el 1556 per acollir els primers serveis hospitalaris de Terrassa, el 1961 va començar a impartir classes d'infermeria i el 1966 va iniciar les gestions per tenir una escola oficial d'ATS a Terrassa, una activitat que dura fins al 1980 amb motiu del pas a diplomatura dels estudis d'infermeria, any en què la FDSL decideix adquirir l'Escola Universitària Creu Roja fundada el 1918. El 1990 va canviar d'emplaçament.
El 2016 es van graduar 146 alumnes en Infermeria i 24 en Teràpia Ocupacional.
Va rebre el Premi Creu de Sant Jordi l'any 2019 en el seu centenari "per la reeixida tasca docent, humanista i integradora, especialment pel que fa a l'ensenyament dels estudis d'infermeria i de teràpia ocupacional, així com per la recerca alineada amb les necessitats de la societat, que ha convertit l'escola egarenca en un centre universitari pioner i de referència del nostre país, i el més antic de Catalunya en la seva disciplina. ".

## Referències

* 1 2 MónTerrassa. «100 anys en la formació d'infermeres» (en anglès), 27-06-2018. Arxivat de l'original el 2019-05-06. [Consulta: 6 maig 2019].
* ↑ Terrassa, Diari de. «La EUIT gradúa 146 alumnos en Enfermería y 24 en Terapia» (en castellà). [Consulta: 6 maig 2019].
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 29 personalitats i 15 entitats». Web oficial de la Generalitat de Catalunya, 30-04-2019. [Consulta: 30 abril 2019].

## Bibliografia

* Montserrat Comellas Oliva. L'EUIT: una escola universitària amb historia : 100 anys formant infermeres i 25 anys formant terapeutes ocupacionals, 1918-2018. Fundació per a la Docència Sant Llàtzer, 2018. ISBN 978-84-09-03868-8.
# Bas-fonds

Bas-fonds és una pel·lícula francesa dirigida per Isild Le Besco, estrenada el 2010. La pel·lícula està inspirada en un drama real que va passar l'any 2002 al Loira on tres joves van ser arrestades per la mort d'un forner, assassinat en un abocador d'escombraries.

## Argument

Tres noies comparteixen un pis insalubre: Magalie, la cap de colla, Marie-Stéphane, la seva germana, i Barbara, enamorada de Magalie. Les relacions entre aquestes joves són tenses, reflectint la violència que van patir abans de formar aquest grup. Viuen pobrament de la feina de la Bàrbara i dels petits robatoris.
Un dia, el robatori d'un negoci es converteix en tragèdia quan Magalie mata el forner a trets. A partir d'aleshores, la violència només va augmentar dins del grup, i el control de Magalie sobre les seves companyes es va fer cada cop més brutal...

## Repartiment

* Valérie Nataf: Magalie Pichon
* Ginger Romàn: Barbara Vidal
* Noémie Le Carrer: Marie-Stéphane Pichon
* Gustave de Kervern: l'amant
* Ingrid Leduc: la fornera
* Benjamin Le Souef: el forner
* Benjamin Belkhodja: xicot de la Bàrbara
* Alain Ollivier: el president del tribunal
* François Toumarkine: el pare de Magalie i Marie-Steph
* Christine Pignet: la mare de Magalie i Marie-Steph
* Jean-Paul Bonnaire: pare de Bàrbara
* Catherine Belkhodja: un testimoni
* Isild Le Besco: la narradora (sense acreditar)

## Recepció

Va participar en les seccions oficials del Festival Internacional de Cinema de Locarno i de la XXXII edició de la Mostra de València.

## Notes i referències

* ↑ "Bas-Fonds" d'Isild le Besco, une plongée dans la violence d'un fait réel, France.info
* ↑ Aventura oscura del alma, El País, 12 d'abril de 2011
* ↑ Bas-fonds a unifrance.org
* ↑ Le Besco and Honoré in competition at Locarno, cineuropa.org, 5 de juliol de 2010
* ↑ La francesa 'Bas Fonds' concursa en la Mostra con una historia sobre la marginalidad y la violencia femenina, Europa Press, 12 d'abril de 2010

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Autódromo Termas de Río Hondo

L'Autódromo Termas de Río Hondo és un circuit de curses de 4,805 km situat a Termas de Río Hondo, a la província de Santiago del Estero, al nord de l'Argentina. El circuit es va inaugurar el 2008 i es va sotmetre a una revisió completa i un procés de reconstrucció el 2012, basat en el disseny de l'especialista italià Jarno Zaffelli.

## Història

El circuit ha acollit al llarg dels anys proves dels campionats TC2000, Top Race V6, Turismo Nacional i Formula Renault Argentina. El 2013 va acollir les rondes 15 i 16 de la cursa de l'Argentina del WTCC i les primeres proves oficials de MotoGP i de Moto2.
Termas de Río Hondo havia d'acollir el Gran Premi de l'Argentina de motociclisme també el 2013, però la nacionalització per part del govern de la filial local de Repsol i la consegüent cancel·lació de les exportacions de gas a l'Argentina van generar preocupació per la seguretat de l'equip de MotoGP d'Honda, patrocinat per la petroliera espanyola, cosa que obligà a ajornar un any l'esdeveniment. Finalment, les temporades del 2014 i 2015 el circuit va acollir la tercera ronda del mundial de motociclisme, recuperant doncs el Gran Premi de l'Argentina quinze anys després de la darrera edició.
El 6 de febrer del 2021, els edificis de boxs del circuit van ser destruïts a causa d'un incendi. No es va informar de víctimes humanes. Després de l'incendi, es van reconstruir la tribuna, el centre de premsa i els garatges de boxs. Les obres de reconstrucció es van completar abans del Gran Premi de l'Argentina del 2022.
El 21 de març de 2023, el director general de Penske Entertainment, Mark Miles, i el vicepresident Michael Montri van fer una visita al circuit per tal de recórrer-ne les instal·lacions i avaluar la possibilitat de celebrar-hi una futura cursa de l'IndyCar.

## Referències

* ↑ «Unlocking the mysteries of Termas de Rio Hondo: An Interview with Jarno Zaffelli» (en anglès). Sportskeeda, 24-04-2014. [Consulta: 3 maig 2014].
* ↑ «MotoGP in Termas de Rio Hondo» (en anglès). motogp.com, 2013.
* ↑ «2014 MotoGP Schedule Announced: Laguna Seca Dropped» (en anglès). Fox Sports, 02-10-2013. [Consulta: 2 octubre 2013].
* ↑ «MotoGP to return to Argentina in 2013» (en anglès). MotoGP.com. Dorna Sports. Arxivat de l'original el 20/10/2013. [Consulta: 14 setembre 2011].
* ↑ «Officially Confirmed: Argentina MotoGP Round Postponed Until 2014, Qatar A Week Later» (en anglès), 23-11-2012. [Consulta: 30 abril 2014].
* ↑ «2014 Calendar» (en anglès). MotoGP.com. Dorna Sports. Arxivat de l'original el 26/4/2017. [Consulta: 15 abril 2014].
* ↑ «MotoGP Argentina Grand Prix Venue Goes up in Flames» (en anglès). MSN.
* ↑ «Termas de Río Hondo - Racing Circuits» (en anglès). Racingcircuits.info. [Consulta: 11 setembre 2023].
* ↑ Pruett, Marshall. «IndyCar contingent checks out potential Argentina race venue» (en anglès). Racer, 21-03-2023.

## Enllaços externs

* Autódromo Termas de Río Hondo - Lloc web oficial (castellà)
# Deborah Birx

Deborah Leah Birx (Pennsilvània, 4 d'abril de 1956) és una metgessa i diplomàtica estatunidenca. D'ençà del mes de març del 2020, és coordinadora del grup de treball per la lluita contra la pandèmia de Covid-19 de la Casa Blanca.
D'ençà del 2014, Birx és coordinadora mundial de la lluita contra la sida als Estats Units. També és responsable del programa presidencial de socors d'emergència contra la sida (PEPFAR) dels 65 països que tenen programes de tractament i prevenció d'aquesta malaltia.

## Referències

* ↑ «Vice President Pence Announces Ambassador Debbie Birx to Serve as the White House Coronavirus Response Coordinator» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2020-04-05. [Consulta: 30 març 2020].
* ↑ «IAVI Report - Six Prominent Women Scientists Making a Difference in the AIDS Fight», 02-09-2017. Arxivat de l'original el 2017-09-02. [Consulta: 30 març 2020].
# Escola Verge de la Salut

L'Escola Verge de la Salut és una obra eclèctica de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, de dos pisos (l'últim amb finestres que formen una galeria). Formada per dos cossos adossats de planta rectangular, un a doble vessant i l'altre de sostre pla, tots dos de teules.
L'església forma part del conjunt. És un edifici de planta rectangular i absis pentagonal. A la façana principal presenta tres finestres apuntades. La porta d'entrada és d'arc apuntat. Hi ha un petit campanar de cadireta a la façana principal.

## Història

Construcció de finals del segle xix.

## Referències

* 1 2 3
# Arxiu Stanley Kubrick

L'Arxiu Stanley Kubrick està conservat per la University of the Arts London als Archives and Special Collection Centre del London College of Communication. Es va obrir l'octubre de 2007 i conté material recollit i propietat del director de cinema estatunidenc Stanley Kubrick (1928–1999). Va ser traslladat de casa seva l'any 2007 a través d'un regal de la seva família i conté gran part del material de treball que Kubrick va aplegar al llarg de la seva vida.
El 2018, una exposició al voltant de tot aquest contingut es va mostrar al Centre de Cultura Contemporània de Barcelona.

## Contingut

La col·lecció abasta la carrera de Kubrick com a fotògraf de la revista Look i com a director de cinema. Les seves pel·lícules són: Fear and Desire, Killer's Kiss, Atracament perfecte, Camins de glòria, Espàrtac, Lolita, Doctor Strangelove, 2001: una odissea de l'espai, La taronja mecànica, Barry Lyndon, The Shining, Full Metal Jacket i Eyes Wide Shut. Kubrick també tenia previst fer una altres pel·lícules: dos projectes en particular van ser abandonats just abans de la producció, Napoleon i The Aryan Papers. També va tenir un paper important en la concepció d'A.I. Artificial Intelligence, encara que va ser completada després de la seva mort per Steven Spielberg.
La col·lecció dipositada a la universitat està formada per una gran diversitat de material que inclou utillatge teatral, guions, treballs de documentació, tràmits de producció com fulls de convocatòria, vestuari i fotografies de totes les seves pel·lícules i de l'etapa a Look, així com material per a aquells projectes que es van concebre però mai no es van materialitzar. Mantenint un alt grau de control en el procés de realització de pel·lícules, Kubrick va poder conservar el material generat per les seves tècniques pioneres, recerca i treball de producció, convertint aquesta col·lecció en un dels exemples més complets de la pràctica cinematogràfica al món.

## Referències

* ↑ Stanley Kubrick Archive, MuseumsWiki.
* ↑ «Stanley Kubrick Archive - Archives Hub». [Consulta: 14 febrer 2024].
* ↑ Rius, Clàudia. «Kubrick és a Barcelona!». Núvol, 23-10-2018. [Consulta: 14 febrer 2024].
* ↑ Taschen, The Stanley Kubrick Archives. ISBN 978-3-8228-2284-5.
* ↑ «Exhibition Tour» (en anglès americà). [Consulta: 14 febrer 2024].
# Equip de vint mules

L'Equip de vint mules, en anglès: Twenty-mule teams van ser equips de 18 mules i vint cavalls units a un gran carró que transportava el bòrax del Death Valley des de 1883 a 1889. Viatjaven des de les mines a través del Desert de Mojave al primer ferrocarril que es trobava a 165 milles (275 km) a Mojave, Califòrnia. Les rutes eren des de Harmony i Amargosa Borax Works a Daggett, Califòrnia, i més tard de Mojave, Califòrnia. Després del tancament de Harmony i Amargosa el 1888, la ruta de l'equip de mules es va traslladar a les mines de Borate, 3 milles a l'est de Calico, San Bernardino County, Califòrnia. Van operar des de 1891 fins al 1898 quan van ser substituïdes pel ferrocarril Borate i Daggett.
Aquests vagons es trobaven entre els més grans que mai havien estat empesos per mules de càrrega, estaven diddenyats per portar 10 short tons (9 tones mètriques) de mineral de bòrax a la vegada.

## Referències

* Proceedings Fifth Death Valley Conference on History and Prehistory: Remi Nadeau's Freighting Teams in the Southern Mining Camps; Of Myths and Men: Separating Fact from Fiction in the Twenty-Mule Team Story. Community Printing and Publishing, Bishop, California 93514, 1999. ISBN 0-912494-05-0.
* The Last Ride, the Borax Twenty Mule Team 1883 - 1999. U.S. Borax, 1999.
* Death Valley & The Amargosa: A Land of Illusion. University of California Press, Berkeley, CA 94720, 1986. ISBN 0-520-06356-2.

## Enllaços externs

* Twenty Mule Team Museum
* Days in Borate, Desert Magazine September 1939
# Edifici la Botiga (Seròs)

L'Edifici la Botiga és una obra de Seròs (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dues èpoques diferents; la primer és una construcció de carreus de pedra irregulars i prims que feia la funció de forn, ara desaparegut. La segona és el portal d'entrada, fet de grans carreus de pedra als brancals i dues pedres tallades realitzant un quart de cercle que funciona com a arc de mig punt del portal.

## Història

S'ha de suposar, pel mode de picar la pedra, que la part del portal siga més antiga que la del forn.

## Referències

* 1 2
# Guarà

El guarà, gorà o ase eugasser és un ase de llavor que prové de l'ase d'extraordinària corpulència que cobreix les egües per a la procreació de mules i de muls.
El guarà ha de ser gros i robust de membres, de cap inflat i que no se sembli a la del cavall. Ha de tenir, a més, el front espaiós, els ulls bells, el rostre, les galtes, el musell, la boca i els llavis grossos, les orelles plantades, el coll doble i llarg en proporció, el pit ample, ferm i ple de músculs perquè pugui sofrir les соsses i injúries de les egües, l'esquena dilatada i carnosa, els avantbraços i cuixes gruixudes, els genolls i les sofrages grosses, les canyes eixutes i no gaire gruixudes ni primes, les quartilles llargues en proporció, les sofrages unides de pèl, les peülles llises, una mica acopats en les seves parts interiors i proporcionats al tot de la seva màquina, això és, que no han de ser molt diminuts ni molt inflats.
Sobre totes aquestes bones circumstàncies, ha de tenir els testicles grans i iguals, la cua curta, el pèl negre, la veta sobre l'espina del llom, la creu ni alta ni baixa i en la resta ha d'assemblar-se, quan sigui possible a la perfecta formació d'un bell i robust cavall. El guarà ha de tirar-se a les egües de tres anys, si més no, i pot fer el seu servei fins als deu anys. Abans ni després mai convé, perquè produeix mules i mascles de poca substància.

## Referències

* 1 2 «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 22 desembre 2023].
* ↑ «Diccionari Català-Valencià-BalearB». [Consulta: 22 desembre 2023].
Encyclopedia metodica. Arts academicos, Gregorio Sanz, 1791
# Auxois

L' Auxois (pronunciació francesa: ​ ( escolteu-ho) o [oswa]), amb la capital a Sèmur, és una regió natural de França correspon a una depressió entre la Langres-Châtillonnais i el massís muntanyós de Morvan, al sud del districte de Montbard, al departament de Costa d'Or.

## Història

L'antic País d'Auxois, " Alesiensis pagus " va ser un comtat que es va unir al Ducat de Borgonya el 1082. El comtat va ser dividit en el batlliu principal de Semur-en-Auxois i en els batllius particulars d'Avallon, d'Arnay-le-Duc i de Saulieu.

## Referències

* ↑ Pronunciació local transcrita fonèmicament segons l'estàndard API.
* ↑ Jean-Marie Pierret, Phonétique historique du français et notions de phonétique générale, Peeters, Louvain-la-Neuve, 1994, p. 104.
* ↑ Les paysages du pays de l'Auxois - Morvan

## Bibliografia

* Étienne Bavard, Émile Bergeret, Charles Boyard, Michel-Hilaire Clément-Janin, Hippolyte Marlot, Traditions, superstitions et légendes de l'Auxois, Textes du XIXe et du début du XXe siècle, Éditions JALON, 2018, 164 p., ISBN 978-2-9564752-2-4.
* Jacques Denizot, Le parler bourguignon de l'Auxois, Édition commentée de Vocabulaire patois (Sainte-Sabine et ses environs) XIXe siècle, Éditions JALON, 2018, 164 p., ISBN 978-2-9564752-1-7.
* Marie-Nicolas Bouillet i Alexis Chassang, Dictionnaire universel d'histoire et de Géographie , 1878.

## Enllaços externs

* «Lloc oficial del "pays de l'Auxois"».
# Deborah Feldman

Deborah Feldman (Nova York, 17 d'agost de 1986) és una escriptora estatunidenco-alemanya que viu a Berlín. L'any 2012 va publicar la seva autobiografia Unorthodox : l'escandalosa història de com vaig abandonar les meves arrels hassídiques, que explica la ruptura amb el judaisme hassídic i amb la seva comunitat situada a Brooklyn. Inspirada en aquesta obra, l'any 2020 Netflix ha produït la minisèrie Unorthodox

## Biografia

Deborah Feldman va créixer a la comunitat hassídica Satmar a Williamsburg, Brooklyn. Va ser educada pels seus avis, ja que la seva mare va abandonar la religió hassídica i el seu pare patia desordres mentals. La seva llengua materna és l'ídix. Va aprendre l'anglès d'amagat a la biblioteca del barri - fer servir l'anglès està mal vist en el si de la comunitat. De petita Deborah Feldman s'oposà a les regles estrictes de la seva comunitat. Va ser obligada a un casament arreglat amb 17 anys i va ser mare amb 19 anys. L'any 2006 es traslladà amb el seu marit fora de Williamsburg. A més, després de dir-li que volia estudiar negocis per ajudar econòmicament a casa, va estudiar literatura al Sarah Lawrence College. El setembre de 2009, després d'un accident de cotxe, decideix d'abandonar el seu marit i la comunitat hassidídica amb el seu fill, que aleshores tenia 3 anys. Escriu un relat autobiogràfic en un bloc l'any 2012. El mateix any, publica la seva autobiografia, Unorthodox: The Scandalous Rejection of My Hasidic Roots. L'any 2014 Deborah Feldman es trasllada a Berlín, Alemanya, on s'instal·la al barri de Neukölln. Els seus llibres són traduïts a l'alemany i altres llengües. Les dues primeres obres són escrites en anglès. Després escriu en alemany
Barbara Miller n'ofereix una visió general a Female Pleasure, film que segueix el recorregut de cinc dones a través del món, en lluita pel dret a l'autodeterminació de les dones.
Netflix va adquirir els drets d' Unorthodox i ha produït una mini-sèrie original en quatre parts, parlada en ídix i en anglès, realitzada per l'actriu i realitzadora alemanya Maria Schrader.

## Publicacions

* Unorthodox: The Scandalous Rejection of My Hasidic Roots, Simon & Schuster, 2012
* Exode, Plume, 2014
* Entinnerung, Secession Verlag, 2018

## Referències

* ↑ «Deborah Feldman:“Escribí el libro de mi huida para conseguir la custodia legal de mi hijo”» (en castellà), 24-06-2020. [Consulta: 5 febrer 2021].
* ↑ Feldman, Deborah «Once upon a life: Deborah Feldman» (en anglès). The Guardian, 28-08-2010. ISSN: 0261-3077.
* ↑ Malka Gouzer «Deborah Feldman, brebis émancipée du judaïsme ultraorthodoxe». Le Temps, 25-04-2018. ISSN: 1423-3967.
* ↑ «#en-Deborah Feldman — #Female Pleasure» (en anglès americà). #femalepleasure.
* ↑ «#Female Pleasure» (en francès). France Culture. Arxivat de l'original el 2020-02-03. [Consulta: 3 febrer 2020].
* ↑ «Netflix Begins Production on Part-Yiddish Series ‘Unorthodox’». Variety, 21-05-2019.
# Escola cirenaica

L'escola cirenaica va ser una de les anomenades escoles socràtiques menors i va perviure sobretot a Cirene (actual Líbia) de mitjans del segle iv aC fins a començaments del segle iii aC, quan va romandre pràcticament absorbida per l'epicureisme. Les seves tesis principals van ser sistematitzades per Aristip el Jove, fill d'Arete de Cirene i net d'Aristip de Cirene. A més d'aquests tres, altres representants en són Etíop de Ptolomaida, Antipatre de Cirene, Teodor de Cirene l'ateu, Epitimedes de Cirene, Parebates, Epimènides, Hegèsies i Anníceris.
Teodor, Hegèsies i Anníceris van crear corrents d'influència dins l'escola cirenaica, els teodoris, els hegesíacs i els annicerins, respectivament. Els cirenaics es relacionen amb els deixebles de l'escola d'Elis de Fedó, en especial els anomenats eretrins.
Són filòsofs que s'identifiquen amb les classes populars i defensen la llibertat de l'individu. Influenciats pel relativisme de Protàgores, consideren que la filosofia és individual i subjectiva, diferent per a cada persona i que aquesta no pot pretendre canviar el comportament de la resta. Per a ells, el coneixement es limita a l'àmbit sensible i la realitat és subjectiva. Una persona només pot tenir certesa de les seves sensacions físiques, i a partir d'aquestes construeix els seus raonaments, que seran també individuals. Defensen una postura de gest i acció, antiintel·lectualista. La natura està en la base de tot i n'ha de ser el punt de partida, una ètica que no la tingui en compte fracassarà. El bé o desitjable o de més valor s'identifica amb el que es percep com a plaer sensible, físic, corporal, en oposició al dolor. Transformen l'autodomini de Sòcrates en administració dels plaers.

## Referències

* 1 2 3 Cirenaics Diccionari enciclopèdic de filosofia (català)
* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 43 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.