OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Narguil

Un narguil és una pipa d'aigua tradicional originària de l'Àsia i de l'Orient Mitjà. El narguil s'ha estès també per Europa i Amèrica.
És una pipa que conté en la seva base aigua, el tub de succió, el seu cendrer i el contenidor de tabac o herbes, que és cobert amb paper d'alumini, sobre el qual es col·loquen els trossos de carbó que són canviats cada 15-20 minuts.

## Història

No es coneix amb certesa el país on es va originar la pràctica de fumar narguil. Es creu que va ser a l'Índia, a la Xina o a Egipte, fa uns 600 anys. Al principi, la base estava feta de coco, però amb els anys ha anat evolucionant i millorant, i actualment els més luxosos es fabriquen de vidre i d'or o de plata. No obstant això, va ser durant la colonització britànica de l'Índia quan els britànics van exportar aquest invent per Occident.
Durant l'ocupació turca del segle xvi al Regne d'Hongria, el seu ús era molt comú entre els membres de la noblesa hongaresa, que mantenia contactes polítics amb els musulmans a través del Gran Principat de Transsilvània. Quan el 1699 es va concretar l'expulsió definitiva dels turcs dels territoris hongaresos, l'emperador i rei d'Hongria Leopold I d'Habsburg es va decretar la prohibició de la flauta turca, el narguil i tota mena d'elements que estiguessin associats amb els musulmans, per tal de mantenir la cultura cristiana catòlica sobre el regne.

## Ús
### Turquia

La tradició de l'ús del narguil és molt antiga i comuna. S'estava perdent, però al principi de la dècada del 2000, amb l'aparició del tabac aromàtic i de sabors, les noves generacions van tornar a interessar-se en l'ús de la xixa, tot i que s'ha anat perdent el tabac original turc.
Actualment, els llocs on poder gaudir d'un narguil tradicional turc es diuen "barres de narguil", i són quasi residuals. En aquests s'hi ofereixen diferents tipus de te, però el més comú és el te de poma, bastant estès entre els turistes. En aquests llocs no s'hi serveixen begudes alcohòliques.

## Referències

* ↑ «¿Qué es la cachimba / la shisha?».
* ↑ «La historia de la cachimba». Arxivat de l'original el 2010-01-15. [Consulta: 23 desembre 2012].
* ↑ «Historia de la cachimba».
* ↑ Sajid KM, Akhter M, Malik GQ. Carbon monoxide fractions in cigarette and hookah (hubble bubble) smoke. Journal of Pakistan Medical Association, 1993, 43 (9) :179-182.
* ↑ «Narguile: Tradiciones turcas». Arxivat de l'original el 2010-01-04. [Consulta: 23 desembre 2012].
* ↑ «Narguile».
# Arenal de l'Almorxó

L'Arenal de l'Almorxó és un Paratge Natural Municipal del municipi de Petrer (Vinalopó Mitjà).
Declarat per Acord de la Generalitat Valenciana el 8 de febrer de 2002 Paratge Natural Municipal, compta amb una superfície de 50,80 Ha. El paratge natural municipal es troba a la forest d'utilitat pública denominada Cotxines. Vora el 90% de la superfície és de titularitat municipal.
L'Arenal de l'Almorxó destaca fonamentalment per la geomorfologia i la litologia. Ens trobem enfront d'una autèntica formació dunar, pròpia de les zones litorals, a l'interior de la província d'Alacant. Disposa de la presència dels sòls, la flora i la fauna característics dels ecosistemes dunars litorals.
De la fauna destaquen fonamentalment el grup dels coleòpters, a més de la presència de tres espècies de sargantanes, com la sargantana cuallarga, la sargantana cendrosa i la sargantana cua-roja.

## Presència humana

El paratge natural municipal és un lloc molt visitat pels petrerins, especialment en el període de la Setmana Santa. L'excessiu trepig durant eixes visites massives constituïx la principal causa de la degradació de l'Arenal de l'Almorxó, que es traduïx en el truncament del fràgil equilibri dunar, en la impossibilitat de noves colonitzacions per part de la vegetació psammòfila fixadora de la duna, i fins i tot, en la destrucció de la vegetació ja existent.

## Vegeu també

* Llista d'espais naturals del País Valencià

## Enllaços externs

* Generalitat Valenciana. Conselleria de Medi Ambient Aigua Urbanisme i Habitatge
# Aligot menjacrancs

L'aligot menjacrancs (Buteogallus aequinoctialis) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita els manglars i pantants de la costa septentrional i oriental d'Amèrica del Sud des del nord-est de Veneçuela cap a l'est i el sud fins al sud del Brasil. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.

## Referències

* ↑ «Aligot menjacrancs». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 283. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Rufous Crab-hawk. Buteogallus aequinoctialis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Association Sportive Tanda

L'Association Sportive Tanda és un club de futbol ivorià de la ciutat de Tanda.

## Palmarès

* Lliga ivoriana de futbol:
** 2014-15, 2015-16
* Copa Houphouët-Boigny:
** 2016

## Referències

* ↑ Perfil. SoccerWay
* ↑ Perfil Futbol24
* ↑ Perfil Fifa.com
* ↑ «Ivory Coast - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Ivory Coast - List of supercup finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Ares V

L'Ares V (antigament conegut com a Vehicle de llançament de càrrega, o CaLV) era el vehicle de llançament de càrrega desenvolupat per la NASA en el marc del Projecte Constellation, cancel·lat el 2011. L'Ares V havia d'encarregar-se de llançar el vehicle de sortida de la Terra així com el Mòdul d'accés a la superfície lunar (LSAM). L'Ares V havia de ser un complement per a l'Ares I, que està dissenyat per a posar en òrbita la tripulació de la missió.
L'Ares V hauria estat capaç de transportar 130 tones mètriques a l'òrbita baixa de la Terra i 65 tones a la Lluna.
Ares V i I estan anomenats com el déu grec de la guerra. Els numerals I i V són un homenatge als seus predecessors, els coets Saturn I i V.

## Referències

* ↑ New Scientist; Agence France-Presse. «NASA chooses names for future launchers». New Scientist, 1 juliol 2006. [Consulta: 26 novembre 2020].
# Aligot plumbi

L'aligot plumbi (Cryptoleucopteryx plumbea) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita la selva humida de l'àrea neotropical, des de Panamà i oest de Colòmbia cap al sud fins al nord-oest del Perú. El seu estat de conservació es considera gairebé amenaçat.
Ha estat inclòs al gènere Leucopternis, però avui es considera l'unica espècie del gènere Cryptoleucopteryx.

## Referències

* ↑ «Aligot plumbi». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 283. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Plumbeous Hawk. Cryptoleucopteryx plumbea» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
# Jacques de Biez

Jacques de Biez (1852-1915) va ser un periodista, historiador, polític i crític d'art francès. El seu nom real era Jacques Etienne Amadis Demallendre.
Va ser secretari de redacció del diari La République française i membre de la Ligue nationale anti-sémitique de France.

## Biografia

Jacques de Biez era republicà i va fundar, amb el polític i periodista Édouard Drumont la primera Ligue nationale anti-sémitique de France. Aquesta entitat va tenir una vida efímera però va precedir la Ligue antisémitique de France, d'en Jules Guérin, també coneguda com Grand Occident de France.
Segons un col·laborador de la revista francesa Gil Blas, Jacques de Biez va ser un dels "primers protagonistes de l'antisemitisme (sic)" a França.
Més endavant, De Biez es desmarcà d'Edouard Drumont pel seu suport a la República, que va permetre estructurar el moviment antisemita en aquest moment en un autèntic front polític
Així, poc després de la fundació del diari La Libre Parole de Drumont, Jacques de Biez va deixar París per establir-se al departament de Viena. Un cop allà, va fer amistat amb l'arqueòleg i historiador local, R. P. Camille de La Croix.
Va continuar la seva correspondència i col·laboració amb diverses publicacions parisenques, com La Libre Parole de Drumont, Gil Blas de Guérin i La Terre de France.
Durant diversos anys, Jacques de Biez va fer política radical a Viena, va ser elegit com a regidor del districte de Civray i col·laborava regularment al diari republicà, L'Avenir de la Vienne, d'Alexandre Masson.
Va deixar Poitou a principis del XX XX per tornar a París, on va morir el 1915.

## Obres

* amburini et la musique italienne, París, Tresse Editeur, 1877.
* La Question juive : la France ne peut pas être leur terre promise, C. Marpon i E. Flammarion, 1886.
* Le Solécisme du bordereau et les lettres de Dreyfus, A. Pierret, 1898.
* La Patrie intégrale. Un maître imagier E. Frémie, A les oficines de l'artista, 1896.
* E. Frémiet, amb prefaci de Frédéric Masson, París, Jouve, 1910, premi Charles-Blanc de l'Acadèmia Francesa el 1912.

## Notes i referències

* ↑ Le 21 septembre 1896, article de R. Parent.| Article Persée "Un juif trahira"
* ↑ Angenot, Marc «« Un juif trahira » : La préfiguration de l'Affaire Dreyfus (1886-1894)». Romantisme. Persée - Portail des revues scientifiques en SHS, 25, 87, 1995, pàg. 87–114. DOI: 10.3406/roman.1995.2976 [Consulta: 12 octubre 2020]..
* ↑ Archives Départementales de la Vienne, Fonds de la Société des Antiquaires de l'Ouest, liasse BR3.
* ↑ "La Vieille France" du 27 novembre 1919
# Associação Académica da Calheta do Maio

L'Associação Académica da Calheta do Maio és un club capverdià de futbol de la ciutat de Vila do Maio a l'illa de Maio.
Manté forta rivalitat amb Académico 83.

## Palmarès

* Lliga de Maio de futbol:
       2006/07, 2007/08, 2013/14
* Copa de Maio de futbol:
       2006/07, 2013/14

## Referències

* ↑ Académica da Calheta at Facebook (portuguès)
* ↑ Académica da Calheta at the Final Ball (portuguès)
* ↑ Académica da Calheta at Sports Mídia (portuguès)
* ↑ «Maio: Futebol Maio: Académico 83 empata com Académica da Calheta 1–1» (en portuguès). Criolosports, 25-01-2016. Arxivat de l'original el 29 de desembre 2018. [Consulta: 17 gener 2017].
* ↑ «Cape Verde Islands - List of Regional Tournament Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Amfiteatre de Nimes

L'amfiteatre de Nimes (també anomenat, en francès, arènes de Nimes) és una construcció romana del segle i, situada a la ciutat francesa de Nimes, al departament de Gard.
És el principal monument romà d'aquesta ciutat, juntament amb el temple anomenat Maison Carrée, que també va arribar als nostres dies en molt bon estat de conservació.

## Història

Va ser construït entre l'any 50 i 100, sobre el model del coliseu de Roma. L'amfiteatre té una capacitat per a 25.000 espectadors, repartida en quatre zones i trenta-quatre tribunes. L'amfiteatre mesura 133 m de longitud per 101 m d'ample i 21 m d'alçària, i les arenes mesuren 69 per 38 m.
Incloïa dos pisos de 60 arcades dominats per un àtic. L'amfiteatre contenia 34 rengleres de grades.
A l'edat mitjana, l'edifici va ser utilitzat com a poble fortificat, i incloïa dues esglésies, 220 cases, així com una petita fortificació. Fins a principis del segle XIII, els seus habitants es van beneficiar d'una administració separada de la ciutat.
Al segle XIX, el monument va ser netejat i convertit en arena l'any 1863. Actualment acull una vintena de corrides de toros i corrides camargueses, i diferents actes culturals: concerts, reconstruccions històriques, entre les quals trobem les Jornades Romanes de Nîmes. A part d'aquests esdeveniments, l'edifici està obert als visitants durant tot l'any.
Avui, l'amfiteatre és utilitzat per a nombrosos espectacles, en particular per a les curses de braus, a les quals cal afegir el teatre i espectacles musicals. És un dels més ben conservats del món.

## Referències

* ↑ Chagny, André. Arles et la Camargue (en francès). FeniXX, 1936, p. 26. ISBN 978-2-307-36811-3.
* ↑ Teyssier, Éric. «Les arènes de Nîmes : focus sur un chef-d’œuvre de l'architecture antique» (en francès). Connaissance des Arts, 12-04-2021. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ Vignal, Thierry «La corrida comme objet juridique: le point de vue français». Revista de Estudios Taurinos, 48-49, 2021, pàg. 467–493. ISSN: 1134-4970.
* ↑ Saumade, Frédéric «Mythe et histoire dans une société du spectacle tauromachique». Ethnologie française, 21, 2, 1991, pàg. 148–159. ISSN: 0046-2616.
* ↑ Demésy, Audrey Tuaillon «L'histoire vivante médiévale. Pour une ethnographie du « passé contemporain »» (en francès). Ethnologie française, 44, 4, 25-09-2014, pàg. 725–736. DOI: 10.3917/ethn.144.0725. ISSN: 0046-2616.
* ↑ «Les Journées Romaines de Nîmes» (en francès). tourisme-occitanie.com. [Consulta: 1r febrer 2025].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Nimes Arènes (anglès) (francès)
# Argenta Classic-2 Districtenpijl

L'Argenta Classic-2 Districtenpijl és una cursa femenina de ciclisme d'un dia que es celebra a Bèlgica des de l'any 2022. Està integrada dins el calendari femení de l'UCI com a cursa 1.1.
Es disputa anualment pels voltants d'Anvers. La primera vencedora fou la polonesa Daria Pikulik.

## Palmarès

| Any | Vencedora | Segona | Tercera |
| 2022 | Daria Pikulik | Marthe Truyen | Nathalie Bex |
| 2023 | Lieke Nooijen | Julie Hendrickx | Millie Couzens |
| 2024 | Daria Pikulik | Scarlett Souren | Flora Perkins |
| 2025 | | | |

## Referències

* ↑ «Argenta Classic - 2 Districtenpijl Ekeren-Deurne» (en neerlandès). procyclinguk. [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ «Daria Pikulik wint Argenta Classic-2 Districtenpijl voor de tweede keer» (en neerlandès). wielerflits, 07-07-2022. [Consulta: 17 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Argenta Classic-2 Districtenpijl - Lloc web oficial
# Aligot tricolor

L'aligot tricolor (Geranoaetus polyosoma) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita la zona occidental d'Amèrica del Sud, des de les altures dels Andes fins a les terres baixes adjacents, des del sud de Colòmbia cap al sud, a través de l'Equador, el Perú i Bolívia fins al sud de Xile i Argentina, i també a les illes Malvines i Juan Fernández. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Subespècies

S'han descrit quatre subespècies:
* G. p. polyosoma (Quoy et Gaimard, 1824). Habita als Andes, des de l'oest de Colòmbia fins a la Terra del Foc i les illes Malvines.
* G. p. exsul (Salvin, 1875). Arxipèlag Juan Fernández.
* G. p. fjeldsai (J. Cabot et de Vries, 2009). Als Andes, des del nord del Perú fins al nord-oest de l'Argentina.
* G. p. poecilochrous (Gurney, 1879). Els Andes, des del sud de Colòmbia fins al sud de l'Equador.
L'última ha estat classificada com una espècie diferent: aligot de la puna (Buteo poecilochrous) Tanmateix avui ja es considera tan sols com a subespècie de l'aligot tricolor (Geranoaetus polyosoma poecilochrous).

## Referències

* ↑ «Aligot tricolor». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 284. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Variable Hawk. Geranoaetus polyosoma» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «aligot de la puna». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ Josep del Hoyo, Andrew Elliott, Jordi Sargatal. Handbook of the Birds of the World - Volume 2. 1994.Lynx Edicions
# Amharclann an Ghrianáin

L'Amharclann an Ghrianáin (Teatre del Grianán), amb un aforament de 383 seients, és un teatre del Comtat de Donegal, a Port Road, a Letterkenny, (Irlanda). Compta amb l'escenari més gran d'Irlanda. Va obrir les portes l'octubre de 1999.

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre
# Argentada comuna

L'argentada comuna (Argynnis paphia) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans.

## Distribució

Es troba a Europa, Algèria i Àsia temperada fins Sakhà. A la península Ibèrica habita al nord i est, amb poblacions a la Serra de Cazorla i Serra de Segura.

## Hàbitat

Clars de boscos assolellats amb marges arbustius, normalment amb esbarzers i plantes riques amb nèctar. L'eruga s'alimenta de plantes del gènere Viola.

## Període de vol i hibernació

Una generació a l'any entre finals de maig i setembre, segons la localitat. Hiberna com a larva acabada de néixer.

## Referències

* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 27 gener 2014].
* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 27 desembre 2024].
* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual (castellà)
* UK Butterflies (anglès)
* Asturnatura (castellà)
* European Butterflies (anglès)
# E3 Harelbeke 2009

L'E3 Harelbeke 2009 va ser la 52a edició de l'E3 Harelbeke. La cursa es disputà el 28 de març sobre una distància de 208 quilòmetres, sent vàlida per a l'UCI Europa Tour 2009 amb una categoria 1.HC. El vencedor de la cursa fou l'italià Filippo Pozzato (Team Katusha), que s'imposà per davant de Tom Boonen (Quick Step) i Maksim Iglinski (Team Astana).

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Filippo Pozzato | Katusha Team | 5h 11' 49" |
| 2 | Tom Boonen | Quick Step | m. t. |
| 3 | Maksim Iglinski | Astana | m. t. |
| 4 | Thor Hushovd | Cervélo TestTeam | + 45" |
| 5 | Sylvain Chavanel | Quick Step | m. t. |
| 6 | Stijn Devolder | Quick Step | m. t. |
| 7 | Nick Nuyens | Rabobank | m. t. |
| 8 | George Hincapie | Team Columbia-HTC | m. t. |
| 9 | Sebastian Langeveld | Rabobank | m. t. |
| 10 | Marcus Burghardt | Team Columbia-HTC | + 1'02" |

## Referències

* Resultats a museociclismo.it Arxivat 2016-04-01 a Wayback Machine.
# Braunau am Inn

Braunau am Inn és una petita ciutat fronterera austríaca, situada a 60 km al nord de Salzburg, a l'estat d'Alta Àustria. Té uns 17.000 habitants. El 20 d'abril de 1889 hi va néixer Adolf Hitler.
El 1989, l'alcalde Gerhard Skiba erigí un monument contra la guerra i el feixisme davant de la casa natal del dictador. L'associació per la història contemporània organitza des de 1992 els «Dies de la història contemporània de Braunau» (Braunauer Zeitgeschichte-Tage), i des de 1998, el servei austríac de la memòria (alemany: Österreichischer Gedenkdienst) celebra reunions a Braunau.
El 2000, el diari local Braunauer Rundschau va iniciar la recollida de signatures Braunau setzte ein Zeichen ('Braunau dona un senyal').
La que fora casa natal de Hitler fou posteriorment un lloc per rehabilitació de nens amb problemes mentals. La pedra que es troba enfront d'aquesta casa, va ser portada des de Mauthausen, un camp de concentració no gaire llunyà, en protesta contra el nazisme i els tristos actes liderats per Hitler. El 2016, el govern federal decidí expropiar l'edifici per evitar que es convertís en un lloc de pelegrinatge de neonazis.

## Referències

* ↑ «“Can Hitler”, 70 anys després». El Punt Avui, 30 abril 2015. [Consulta: 2 gener 2021].
* ↑ Klamar, J. «Àustria expropiarà la casa natal de Hitler per evitar que sigui un santuari nazi». El Periódico de Catalunya, 13 juny 2016. [Consulta: 2 gener 2022].

## Enllaços externs

* Web oficial de Braunau (alemany)
# Amilosa

L'amilosa és un polímer lineal de D-glucopiranosa connectada principalment per enllaços glicosídics α 1-4. Pot constar d'uns quants milers d'unitats de glucosa la unitat repetitiva del qual és l'α-maltosa. És un dels dos components de midó conjuntament amb l'amilopectina.
Els enllaços α 1-4 promouen la formació d'una estructura secundària en forma d'hèlix. El nombre de nombroses subunitats de glucosa (n) poden ser molts milers (normalment entre 300 a 3.000 subunitats).
El midó d'amilosa té una menor rapidesa en la digestió que l'amilopectina; tanmateix, suposa un menor espai ocupat, per això es prefereix per a l'emmagatzematge en plantes: així, el voltant d'un 30% del midó emmagatzemat en plantes és en forma d'amilosa. L'amilasa d'enzims digestiva funciona en els extrems de la molècula de midó, descomponent-lo a monosacàrids.
L'amilosa adquireix espontàniament una conformació tridimensional helicoidal, en la qual cada volta d'hèlix consta de sis molècules de glucosa. L'interior de l'hèlix conté només àtoms d'hidrogen, i és, per tant, lipofílic, mentre que els grups hidroxil estan situats en l'exterior de l'hèlix.
La majoria dels midons contenen entre un 10% i un 25% d'amilosa. Els dos tipus de midons del blat de moro rics en amilosa que existeixen comercialment tenen continguts aparents de massa al voltant del 52% i del 70-75%.
Les molècules de iode encaixen perfectament dins de l'estructura helicoidal de l'amilosa, unint-se amb el polímer de midó que absorbeix certes longituds d'ona conegudes de llum. Per això, una prova comuna per a detectar midó és impregnar la mostra amb una petita quantitat de solució de iode. En presència d'amilosa, s'observarà un color blau fosc. La intensitat del color es pot provar amb un colorímetre, utilitzant un filtre vermell per discernir la concentració de midó present en la solució.
Les varietats d'arròs amb grans quantitats d'amilosa tenen una càrrega glicèmica molt més baixa, essent beneficiós per al diabètic.

## Referències

* 1 2 Geissman, T. A.. Principios de química orgánica (en castellà). Reverte, 1973, p. 568. ISBN 978-84-291-7180-8.
* ↑ Serra, Josep Joan Centelles i. Estructura de compostos orgànics i biomolècules. Edicions Universitat Barcelona, 2010-01-05, p. 131. ISBN 978-84-475-3427-2.
* ↑ BeMiller, James N.; Whistler, Roy L. Starch: Chemistry and Technology (en anglès). Academic Press, 2009-04-06, p. 769. ISBN 978-0-08-092655-1.
* ↑ Murray, Frank. Natural Supplements for Diabetes: Practical and Proven Health Suggestions for Types 1 and 2 Diabetes: Easyread Comfort Edition (en anglès). ReadHowYouWant.com, 2009-04-10, p. 91. ISBN 978-1-4429-6994-0.

## Enllaços externs

* http://www.scientificpsychic.com/fitness/carbohydrates1.html
* http://www.gmo-compass.org/eng/glossary/ Arxivat 2010-05-27 a Wayback Machine.
* http://www.mendosa.com/gilists.htm