OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Les fades

Les fades és un conte de Charles Perrault publicat en 1697 i recollit posteriorment a Els llibres de les fades, d'Andrew Lang.

## Argument

Una mare tenia dues filles, la primera era igual que ella, orgullosa i cruel i la segona, igual que el seu pare mort, bona i dolça. La mare no estimava la petita i la feia treballar nit i dia. Anant a la font, un matí es va trobar amb una vella que demanava almoina i va voler beure aigua. La nena li va donar amb afecte i va resultar que la vella era una fada que, agraïda, li va concedir el do de fer sorgir de la boca flors i joies cada cop que parlés.
En veure el prodigi, la mare va enviar la seva filla gran a la font. Allà es va trobar una princesa que venia assedegada. La noia li va respondre de males maneres que ella no era la seva criada i va resultar que era la mateixa fada amb una altra disfressa. La fada va castigar la supèrbia de la noia fent que sorgissin de la seva boca gripaus i serps cada cop que parlés.
La mare, desesperada, va fer fora les seves dues filles. La gran va morir sola al bosc, mentre que un príncep va recollir la petita, meravellat pel do concedit i el caràcter de la jova, i s'hi va casar.

## Anàlisi

La història recull bona part dels elements d'un conte de fades: el bosc com a lloc de pèrdua i desemparament (present per exemple a Hänsel i Gretel), el contrast entre germans essent el més jove el més noble, el premi final en forma de matrimoni reial per a una dona (com a La Bella Dorment, per exemple) o la presència d'elements màgics. Altres elements tradicionals són el símbol negatiu de la serp i el gripau, tots animals que recorden la temptació del Paradís; el personatge que posa a prova els protagonistes amb una disfressa o la injustícia inicial que es produeix amb els més bons (la noia és l'esclava de casa, com passa a La Ventafocs).
Una de les fonts de la història està al Pentamerone italià i a la història Biancabella, també italiana. S'inscriu en la línia qualificada a la classificació Aarne-Thompson com de "nena dolenta" (tipus 480), un grup d'històries que intenten alliçonar els nens sobre la virtut i la manera de comportar-se. L'orgull és un defecte menyspreat sempre a la literatura, ja des de temps grecs. La virtut moral s'associa sovint a la bellesa física, per això la nena jove és bonica, com passa a la majoria de contes.

## Referències

* ↑ Jack Zipes, The Great Fairy Tale Tradition: From Straparola and Basile to the Brothers Grimm
# Lhasa de Sela

Lhasa de Sela (Big Indian, Estats Units; 27 de setembre de 1972 - Mont-real, Canadà; 1 de gener del 2010) va ser una cantant mexicà-nord-americana que va cantar en espanyol, anglès i francès. El seu estil combina la música tradicional mexicana amb el klezmer i el rock.

## Biografia

El seu pare Alex Sela, mexicà, és un escriptor i professor d'espanyol, la seva mare Alexandra Karames una fotògrafa estatunidenca.
Va viatjar de nena per diferents llocs d'Amèrica del Nord i als 13 anys ja cantava en cafès de San Francisco.
Tenint 19 anys es va traslladar a Mont-real i va conèixer a Yves Desrosiers amb qui va publicar en 1997 el seu primer àlbum La Llorona, del qual van vendre més de 400.000 còpies a França i Canadà.
Més tard, Lhasa s'integra a Europa al circ contemporani "Pocheros", on va treballar amb les seves germanes i després s'estableix a Marsella on va compondre gran part del seu segon àlbum.
De tornada a Mont-real l'any 2002, Lhasa s'associa al percussionista François Lalonde i al pianista Jean Massicotte, que van arreglar i coproduir The Living Road.
El desembre del 2007, Lhasa torna als estudis per gravar el seu tercer àlbum, Lhasa, publicat l'abril del 2009, aquesta vegada gravat en anglès.
La cantant va morir l'any 2010, víctima d'un càncer de mama a l'edat de 37 anys.

## Discografia

* 1997: La llorona
* 2003: The Living Road
* 2009: Lhasa

## Referències

* ↑ Se apaga la voz ancestral de Lhasa de Sela, -Sara Brito-, Público, 04/01/2010
* ↑ Lhasa de Sela, la voz de un ángel errante -Obituario-, El País, 5/1/2010

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Lhasa (en anglès, francès i castellà)
* Lhasa de Sela a Absenta Musical
# Llac sec

Els llacs secs (en anglès: Dry lakes o playa lakes, en francès: Déserts de sel i en castellà salares) són llacs superficials i efímers que s'assequen o bé són el residu d'una conca d'un llac endorreïc. La superfície consta de sediments de gra que incorporen sals alcalines, també es diuen sabkha o chott en àrab.
A Àsia central aquesta formació rep el nom de Takir i a l'Iran Kavir.

## Formació

La superfície d'un llac sec està típicament seca i dura durant l'estació seca però molt tova i humida durant l'estació humida. Els llacs secs són normalment de mida petita.
L'aigua de la pluja s'acumula en una depressió del terreny i forma un llac petit, l'aigua que rep el llac és generalment aigua dolça. Quan tota l'aigua s'evapora es forma una superfície en forma de platja amb les sals precipitades per exemple de carbonat de sodi, bòrax i altres sals.
També es poden formar llacs secs per intersecció amb la superfície de la capa freàtica profunda.
Típicament es formen en les zones de clima semiàrid i àrid del món. La major concentració de llacs secs és al sud de Texas i l'est de Nou Mèxic.
El major llac sec és el Salar d'Uyuni a Bolívia (10.582 km²).

## Ecologia

Les vores d'aquests llacs tenen plantes halòfites que toleren la sal que són farratge important per als hervíbors durant l'hivern. Els llacs secs poden acumular la contaminació.

## Ús humà

La superfície molt plana i dura els fa útils per a proves de velocitat de vehicles motoritzats i bicicletes. Fins i tot bases aèries com la Area 51 de Nevada, i Edwards Air Force Base de Califòrnia.
La salmorra sovint de la seva superfície sovint s'explota de forma minera per exemple per extreure'n liti.

## Galeria fotogràfica

* Lake Hart a Austràlia.
* Salar d'Uyuni.
* Etosha Pan al nord de Namíbia
* Cono de Arita a Salar d'Arizaro, Salta (Argentina).

## Vegeu també

* Salinitat

## Referències

* ↑ Grotzinger, John, Thomas H. Jordan, Frank Press and Raymond Siever; Understanding Earth, Freeman, 5th Ed., 2006, ISBN 978-0716766827
* ↑ Encyclopædia Britannica - Uyuni Salt Flat.

## Bibliografia

* Briere, Peter R. «Playa, playa lake, sabkha: Proposed definitions for old terms». Journal of Arid Environments. Elsevier, 45, 1, May 2002, pàg. 1–7. DOI: 10.1006/jare.2000.0633 [Consulta: 20 maig 2008].
* John H. Wellington, "Southern Africa: a geographical study", Chapter 16 LAKES AND PANS
# Lleteroles veres (grup de bolets)

Les lleteroles veres o lleteroles veritables són lleteroles de llet blanca, sovint immutable o que esdevé groguenca, de barret llis, sec i sense zones concèntriques. El viratge de la llet de color blanc a groc pot ser poc visible o consistent.
És el grup de lleteroles més divers i amb el nombre més alt d’espècies. Algunes lleteroles veres són de carn força massissa, com les lleteroles roges pertanyents al gènere Lactifluus
Totes les lleteroles veres pertanyen als gèneres Lactarius i Lactifluus

### Espècies de lleteroles veres

Entre les lleteroles veres de llet immutable:
* Lactarius aurantiacus, lleterola taronja
* Lactarius badiosanguineus, lleterola roja de pi
* Lactarius glyciosmus, lleterola de coco de bedoll
* Lactarius lilacinus, lleterola lila
* Lactarius mammosus, lleterola de coco de pi
* Lactarius quietus, lleterola bruna de roure
* Lactarius rubrocinctus, lleterola de cama amb vora roja
* Lactarius rufus, lleterola roja escaldabec
* Lactarius subdulcis, lleterola roja de faig
* Lactarius tabidus, lleterola de bedoll
* Lactarius zugazae, lleterola de Zugaza
* Lactifluus hepaticus, lleterola de fetge
* Lactifluus rugatus, lleterola vera, lleterola roja (de vora arrugada)
* Lactifluus subvolemus, lleterola roja (clapada)
* Lactifluus volemus, lleterola roja (peixenca)
Entre les lleteroles veres de llet groguejant:
* Lactarius decipiens, lleterola de gerani
* Lactarius fulvissimus, lleterola taronja de roure
* Lactarius lacunarum, lleterola taronja de mollera

## Referències

* 1 2 3 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Basso, Maria Teresa. Lactarius Pers., p:848. Alassio: Mykoflora, 1999. ISBN 88-87740-00-3.
# Areng gràcil

L'areng gràcil (Spratelloides gracilis) és una espècie de peix pertanyent a la família dels clupeids.

## Descripció

* Pot arribar a fer 10,5 cm de llargària màxima.
* 12-13 radis tous a l'aleta dorsal i 12-13 a l'anal.

## Depredadors

A Salomó és depredat per Tylosurus crocodilus crocodilus i al Japó per Fistularia commersonii.

## Hàbitat

És un peix marí, pelàgic-nerític i de clima tropical (40°N-28°S, 31°E-134°W).

## Distribució geogràfica

Es troba des del mar Roig fins a Zanzíbar i el Pacífic occidental (des del Japó fins a les illes Filipines, Austràlia, Samoa, les illes Tuamotu, Palau i les illes Marshall).

## Ús comercial

Es comercialitza fresc i en salaó. És emprat també com a esquer en la pesca de la tonyina.

## Observacions

És inofensiu per als humans.

## Referències

* ↑ Catalogue of Life (anglès)
* ↑ The Taxonomicon (anglès)
* 1 2 3 4 5 FishBase (anglès)
* ↑ Randall, J.E., 2005. Reef and shore fishes of the South Pacific. New Caledonia to Tahiti and the Pitcairn Islands. University of Hawaii Press, Honolulu, Hawaii. 720 p.
* ↑ Takeuchi, N., H. Hashimoto i K. Gushima, 2002. Short-term foraging patterns of individual cornetfish, Fistularia commersonii, based on stomach content analysis. Ichthyol. Res. 49:76-80.
* ↑ FishBase (anglès)
* ↑ Whitehead, P.J.P., 1985. FAO Species Catalogue. Vol. 7. Clupeoid fishes of the world (suborder Clupeioidei). An annotated and illustrated catalogue of the herrings, sardines, pilchards, sprats, shads, anchovies and wolf-herrings. Part 1 - Chirocentridae, Clupeidae and Pristigasteridae. FAO Fish. Synop. 125(7/1):1-303.
* ↑ Fischer, W., I. Sousa, C. Silva, A. de Freitas, J.M. Poutiers, W. Schneider, T.C. Borges, J.P. Feral i A. Massinga, 1990. Fichas FAO de identificaçao de espécies para actividades de pesca. Guia de campo das espécies comerciais marinhas e de águas salobras de Moçambique. Publicaçao preparada em collaboraçao com o Instituto de Investigaçao Pesquiera de Moçambique, com financiamento do Projecto PNUD/FAO MOZ/86/030 e de NORAD. Roma, FAO. 1990. 424 p.
* ↑ Blaber, S.J.M., D.A. Milton, N.J.F. Rawlinson, G. Tiroba i P.V. Nichols, 1990. Diets of lagoon fishes of the Solomon Islands: Predators of tuna baitfish and trophic effects of baitfishing on the subsistence fishery. Fish. Res. 8:263-286.
* ↑ Milton, D.A., S.J.M. Blaber i N.J.F. Rawlinson, 1990. Diet and prey selection of six species of tuna baitfish in three coral reef lagoons in the Solomon Islands. J. Fish Biol. 37(2):205-224.

## Enllaços externs

* AQUATAB
* BioLib (anglès)
# Genki Haraguchi

Genki Haraguchi (Prefectura de Saitama, Japó, 9 de maig de 1991) és un futbolista japonès.

## Selecció japonesa

Genki Haraguchi va disputar 3 partits amb la selecció japonesa.

## Referències

* ↑ Japan National Football Team Database

## Enllaços externs

* National Football Teams
# Associació de Futbol del Nepal

L'Associació de Futbol del Nepal, també coneguda per les sigles ANFA (en anglès: All Nepal Football Association) es va fundar l'any 1952 com a òrgan de govern del futbol a la República Federal Democràtica del Nepal. L'ANFA és la responsable de tots els aspectes reguladors del futbol al Nepal.
L'ANFA es va afiliar a la Confederació Asiàtica de Futbol (AFC) i a la Federació Internacional de Futbol Associació (FIFA) ells anys 1954 i 1972 respectivament.
Des de 1997 és membre de la Federació de Futbol de l'Àsia del Sud (SAFF).
L'ANFA és la responsable d'organitzar el futbol de totes les categories, tant masculines com femenines, incloses les respectives seleccions nacionals.
L'ANFA està formada per quaranta-sis districtes anomenats District Members que organitzen diverses competicions com ara la Aaha! Gold Cup, la Budha Subba Gold Cup o la Birat Gold Cup.
Les principals competicions de lliga que organitza l'ANFA són la Lliga Nacional del Nepal (en anglès: Nepal National League) i les divisions A, B i C de la Martyr's Memorial League.
L'any 2012, l'ANFA va crear el Campionat Nacional Femení de Futbol (en anglès: Women's National Football Championship).

## Referències

* 1 2 «Nepal» (en anglès). ANFA. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «Nepal» (en anglès). AFC. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «Nepal» (en anglès). FIFA. Arxivat de l'original el 9 de novembre 2020. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «All Nepal Football Association» (en anglès). SAFF. Arxivat de l'original el 22 de març 2019. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «District Members» (en anglès). ANFA. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ Fujioka, Atsushi; Guatam, Biplav; Riaz Hai Naveed, Malik. «Nepal - List of Champions and Cup Winners» (en anglès). rsssf, 28-12-2018. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «Martyr's Memorial A-Division League 2018/2019» (en anglès). ANFA. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «Martyr's Memorial C Division League 2019» (en anglès). ANFA. [Consulta: 8 novembre 2019].
* ↑ «Women Committee» (en anglès). ANFA. [Consulta: 8 novembre].
# Titia Brongersma

Titia Brongersma (Dokkum, Dongeradeel, 1650 - Groningen, 1700) fou una escriptora en frisó. És coneguda pels seus temes acollidors (brodats de flors) i els seus poemes d'amor a Elise (Elisabeth Joly). Va escriure elogis en honor del poeta frisó Adriaan Tymen, dels metges de Groningen Ludolph Smids, del poeta frisó Eelkje Bouricius d'Amsterdam i de la poetessa Katharyn Lescailje. La seva col·lecció De Bron-swaan conté quatre poemes en frisó i algunes traduccions del poeta francès Pierre de Ronsard.
Titia Brongersma també va fer investigacions sobre dolmens, i el 1685 va compondre un poema al jaciment de Borger (Drenthe). Va ser pionera en declarar que els dòlmens eren construccions de pobles prehistòrics i en el seu estudi des d'un vessant científic per rebatre la idea que eren obra de gegants i altres creences populars.

## Referències

* ↑ Ludolph Smids, Schatkamer der Nederlandse Oudheden, 1711, Aiguafort de J. Schijnvoet.

## Enllaços externs

* Digitaal Vrouwenlexicon Nederland (neerlandès)
* Article a Koninklijk Fries Genootschap Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. (neerlandès)
# Alberenc

L'alberenc, també anomenat albereny, abró, alberell o alberol, (Leccinum duriusculum), és un molleró comú, del grup dels mollerons alberencs, els mollerons que viuen vora àlbers o altres arbres propers.

## Morfologia

Els alberencs tenen el barret d'hemisfèric a convex; la superfície de color variable, de bru grisenc clar a fosc, amb tons bru vermellosos; de finament fibril·losa a molt finament esquamulosa, sempre llisa, sovint clivellada; el marge lleugerament excedent, enter, sense formar flocs.
Els tubs de blanquinosos a grisencs, brunencs al frec; els porus de blanquinosos a grisencs, brunencs al frec. La cama és massissa, de la llargada del diàmetre del barret; cilíndrica però inflada al peu; de color blanc, més camusa cap el peu; amb aspres de grisencs a bruns o negres, poc evidents i reticulats a la part superior, més marcats cap el peu, sovint arrenglerats.
La carn del barret és blanquinosa al tall, ben aviat rosa salmó, bru rosaci i , al final, irregularment bru vinaci fosc; de blanquinosa a blau verdosa a la cama.

## Hàbitat

Creix des de la primavera a la tardor, vora trèmols (Populus tremula) i, menys sovint, àlbers (Populus alba) o pollancres (Populus nigra), sempre sobre sòls silicis.

## Comestibilitat

Comestible. La carn de la cama és massa fibrosa però el barret és excel·lent.

## Referències

* 1 2 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions. 2013, ISBN 9788496905986
* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* ↑ Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* ↑ «Alberenc (Leccinum duriusculum) · micopedia.cat». [Consulta: 7 agost 2023].
* ↑ Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
# Areometria

L'areometria és una tècnica de la metrologia utilitzada per a la determinació de densitats de líquids, basant-se en el principi d'Arquimedes, obtingudes en funció de la flotabilitat que presenta un cos de pes constant situat en ells. Els aparells que s'empren s'anomenen areòmetres. Areometria és un mot compost per areo-, forma prefixada del mot grec araiós, "lleuger" i de la forma sufixada del grec -metria, derivada del mot grec métron, "mesura".

## Referències

* ↑ «Areometria». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Arepa d'ou

L'arepa d'ou (anomenada col·loquialment arepa'e huevo) és una arepa típica de la Costa Atlàntica colombiana, la qual es compon de arepa de blat de moro i ou a l'interior. La seva preparació consisteix a fregir la massa anticipadament, després s'aboca un ou cru i es torna a fregir. Algunes preparacions, a més de l'ou, porten també carn desmechada o carn molta.
# Alberginiera borda

L'alberginiera borda (Solanum elaeagnifolium) és una planta amb flor de la família de les solanàcies.

## Característiques

És una planta perenne de 10-100 cm d'altura, les tiges es troben cobertes amb espines curtes i tant les fulles i les tiges estan cobertes per una pelussa suau que li dona un aspecte glauc o grisenc a tota la planta.
Les fulles tenen 15 cm de llarg i 0,5 a 2,5 cm d'ample. Les flors tenen 5 pètals units formant una estrella i són de color blau, lavanda pàl·lid i algunes blanques. Tenen 5 estams grocs.
La planta produeix baies grogues, ataronjades o roges brillants que passen a marró quan s'assequen.
Es troba a l'Amèrica del Nord i també a Sud-amèrica. Es considera una planta nociva a diversos països; és verinosa per al bestiar i molt difícil d'erradicar, car les arrels de menys d'1 cm poden regenerar la planta.

## Sinònims

* Solanum dealbatum Lindl.
* Solanum flavidum Torr.
* Solanum incanum Pav. ex Dunal
* Solanum leprosum Ortega
* Solanum obtusifolium Dunal
* Solanum pyriforme var. uniflorum Dunal
* Solanum roemerianum Scheele
* Solanum saponaceum Hook.
* Solanum texense Engelm. & A.Gray
* Solanum uniflorum Meyen ex Nees

## Referències

* Silver Nightshade

## Enllaços externs

* California Department of Food and Agriculture (CDFA) [2008]: Encycloweedia – Solanum part 2. Retrieved 2008-SEP-26.
* Nugent, Martin (ed.) (2005): Oregon Invasive Species Action Plan. PDF fulltext
* Solanaceae Source [2008]: Solanum elaeagnifolium. Retrieved 2008-SEP-26.
# Argandita

L'argandita és un mineral de la classe dels fosfats, que pertany al grup de l'al·lactita. Rep el seu nom en honor d'Emile Argand (1879-1940), geòleg i mineralogista suís, qui estudià la tectònica dels Alps i d'Àsia, sent un dels primers a donar suport a la teoria de Wegener sobre la deriva continental.

## Característiques

L'argandita és un fosfat de fórmula química Mn₇(VO₄)₂(OH)₈, que cristal·litza en el sistema monoclínic. Pertany al grup de l'al·lactita, i es tracta de l'anàleg amb vanadi de l'espècie que dona nom al grup.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'argandita pertany a «08.BE: Fosfats, etc. amb anions addicionals, sense H₂O, només amb cations de mida mitjana, (OH, etc.):RO₄ > 2:1» juntament amb els següents minerals: augelita, grattarolaita, cornetita, clinoclasa, arhbarita, gilmarita, allactita, flinkita, raadeita, clorofoenicita, magnesioclorofoenicita, gerdtremmelita, dixenita, hematolita, kraisslita, mcgovernita, arakiita, turtmannita, carlfrancisita, synadelfita, holdenita, kolicita, sabelliita, jarosewichita, theisita, coparsita i waterhouseïta.

## Formació i jaciments

Va ser trobada per primera vegada a Pipjitälli, una abrupta ruptura al costat oriental de la part superior de la vall de Turtmann (Valais, Suïssa). A banda de la seva localitat tipus, també se n'ha trobat argandita a Reppia (Ligúria, Itàlia).

## Referències

* ↑ «Argandite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 novembre 2015].
* ↑ «Allactite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 8 novembre 2015].
* ↑ «Pipjitälli, Turtmann Valley, Wallis (Valais), Switzerland» (en anglès). Mindat.
# Argentotennantita-(Zn)

L'argentotennantita-(Zn) és un mineral de la classe dels sulfurs, que pertany al subgrup de l'arsenofreibergita. Rep el seu nom de la seva composició en argent i de la seva relació amb la tennantita.

## Característiques

L'argentotennantit-(Zn)a és un sulfur de fórmula química Ag₆[Cu₄(Fe,Zn)₂]As₄S$_{13}$. Cristal·litza en el sistema isomètric formant petits grans d'aproximadament 0,1 mil·límetres que envolten la tennantita. És una espècie químicament similar a la keutschita. Forma una sèrie de solució sòlida amb la freibergita. La seva duresa a l'escala de Mohs és 3,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'argentotennantita-(Zn) pertany a «02.G - Nesosulfarsenits, etc. amb S addicional» juntament amb els següents minerals: freibergita, giraudita, goldfieldita, hakita, tennantita, tetraedrita, selenoestefanita, estefanita, pearceïta, polibasita, selenopolibasita, cupropearceïta, cupropolibasita i galkhaïta.

## Formació i jaciments

Es troba en dipòsits polimetàl·lics, i en jaciments estratiformes de zinc i plom. Sol trobar-se associada a altres minerals com: tennantita-tetraedrita, freibergita, estibina, or mercúric, pirita, galena, siderita, ankerita, quars o geocronita. Va ser descoberta l'any 1986 als dipòsits d'or de Kvartsitovje Gorki, a Aksu (Província d'Akmola, Kazakhstan).

## Referències

* ↑ «Argentotennantite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 novembre 2015].
* ↑ «Argentotennantite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 15 novembre 2015].
* ↑ «Argentotennantite-Freibergite Series» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 novembre 2015].
# Albertateri

L'albertateri (Albertatherium) és un gènere de mamífers extints de la família dels alfadòntids. Aquest parent proper dels opòssums visqué durant el Cretaci superior. Se n'han trobat restes fòssils a Alberta (Canadà), que en aquella època es trobava uns 4° més al nord que en l'actualitat. Es tractava d'un animal arborícola que tenia una dieta omnívora.

## Referències

* 1 2 Entrada «Albertatherium» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Argumentum ad lazarum

L'argumentum ad lazarum (també anomenat apel·lació a la pobresa) és una fal·làcia lògica consistent en judicar com a correcte una sentència pel fet que la persona que l'ha formulat és pobre.
Aquesta fal·làcia lògica és l'oposada a l'argumentum ad crumenam.
Alguns exemples en serien:
Els monjos han fet vot de pobresa, per tant són savis que sempre tenen raó
En una discussió entre directors i treballadors segur que tenen raó els treballadors perquè són més pobres
# Alcaparrosaïta

L'alcaparrosaïta és un mineral anomenat així per la seva localitat tipus, la mina Alcaparrosa, a Xile.

## Característiques

L'alcaparrosaïta és un mineral de fórmula química K₃Ti$^{4+}$Fe$^{3+}$(SO₄)₄O(H₂O)₂. Cristal·litza en el sistema monoclínic.

## Referències

* ↑ «Alcaparrosaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].