OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cop d'estat a Tailàndia de 2014

El Cop d'Estat de Tailàndia del 2014 va tenir lloc el 22 de maig del 2014 quan les Forces Armades Reials de Tailàndia, liderades pel general Prayuth Chan-ocha, comandant de l'Exèrcit Reial Tailandès, llança el cop d'Estat contra el govern interí del primer ministre Niwatthamrong Boonsongpaisan, tot plegat després de sis mesos de revoltes i crisi política.
L'exèrcit estableix una junta militar dita Consell Nacional pel Manteniment de la Paul i l'Ordre (NCPO), responsable de la direcció del país. La junta revoca parcialment la Constitució del 2007, declara la Llei marcial i toc de queda a tot el país, prohibint-hi les manifestacions, reunions polítiques, arrestant polítics i activistes anticop d'Estat, imposant-hi també la censura d'Internet i assumint-hi el control dels dos mitjans de comunicació.
Prayuth Chan-ocha, anuncia el 27 de juny que la junta militar instal·larà una nova constitució provisional al proper mes i que les eleccions seran realitzades cap a l'octubre del 2015, encara pendents de fer-se el 2016.

## Antecedents

El país ha conegut des de la instauració de la monarquia constitucional el 1932 prop de 10 cops d'estat militars. Dos corrents s'afronten al país: els camises roges i els camises grogues. Els primers són partidaris de l'antic president Thaksin Shinawatra que va pretendre durant el seu mandat (2001-2006) lluitar contra la pobresa, mirant d'ajudar les classes menys afavorides, a més de no donar suport a la monarquia. Acusat de corrupció, és destituït per un enèsim cop d'Estat perpetrat per la classe militar del país. Aquesta, precisament, es veu legitimada pels camises grogues, constituïts d'una classe urbana d'elit, conservadora, hostil a la democràcia “dita occidental” i molt favorables a la monarquia.

## Referències

* ↑ «Cop d'Estat militar a Tailàndia». El Punt Avui, 22-05-2014. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ Gomes Ferreira, Ana. «Seis meses de crise política culminam em golpe militar na Tailândia» (en portuguès). Publico, 22-05-2014. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ http://www.mail.com/int/news/world/#.1258-stage-hero1-8
* ↑ https://www.youtube.com/watch?v=tqTUPJD7SoE
# Gran Premi d'Alemanya del 1972

Resultats del Gran Premi d'Alemanya de Fórmula 1 de la temporada 1972, disputat al circuit de Nürburgring el 30 de juliol del 1972.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 4 | Jacky Ickx | Ferrari | 14 | 1h 42' 12. 3 | 1 | 9 |
| 2 | 9 | Clay Regazzoni | Ferrari | 14 | + 48.3 s | 7 | 6 |
| 3 | 10 | Ronnie Peterson | March - Ford | 14 | + 1' 06.7 min. | 4 | 4 |
| 4 | 17 | Howden Ganley | BRM | 14 | + 2' 20.2 min. | 18 | 3 |
| 5 | 5 | Brian Redman | McLaren - Ford | 14 | + 2' 35.7 min. | 19 | 2 |
| 6 | 11 | Graham Hill | Brabham - Ford | 14 | + 2' 59.6 min. | 15 | 1 |
| 7 | 26 | Wilson Fittipaldi | Brabham - Ford | 14 | + 3' 00.1 min. | 21 | |
| 8 | 28 | Mike Beuttler | March - Ford | 14 | + 5' 10.7 min. | 27 | |
| 9 | 6 | Jean Pierre Beltoise | BRM | 14 | + 5' 20.2 min. | 13 | |
| 10 | 7 | François Cevert | Tyrrell - Ford | 14 | + 5' 43.7 min. | 5 | |
| 11 | 1 | Jackie Stewart | Tyrrell - Ford | 13 | Col·lisió | 2 | |
| 12 | 19 | Arturo Merzario | Ferrari | 13 | + 1 Volta | 22 | |
| 13 | 16 | Andrea de Adamich | Surtees - Ford | 13 | + 1 Volta | 20 | |
| 14 | 15 | Tim Schenken | Surtees - Ford | 13 | + 1 Volta | 12 | |
| 15 | 8 | Chris Amon | Matra | 13 | + 1 Volta | 8 | |
| NC | 21 | Carlos Pace | March - Ford | 11 | No classificat | 11 | |
| Ret | 2 | Emerson Fittipaldi | Lotus - Ford | 10 | Caixa canvi | 3 | |
| Ret | 20 | Henri Pescarolo | March - Ford | 10 | Accident | 9 | |
| Ret | 3 | Denny Hulme | McLaren - Ford | 8 | Motor | 10 | |
| Ret | 14 | Mike Hailwood | Surtees - Ford | 8 | Suspensions | 16 | |
| Ret | 12 | Carlos Reutemann | Brabham - Ford | 6 | Diferencial | 6 | |
| Ret | 22 | Rolf Stommelen | March - Ford | 6 | Prob. elèctrics | 14 | |
| Ret | 25 | Dave Walker | Lotus - Ford | 6 | Pèrdua d'oli | 23 | |
| Ret | 23 | Niki Lauda | March - Ford | 4 | Pèrdua d'oli | 24 | |
| Ret | 27 | Derek Bell | Tecno | 4 | Motor | 25 | |
| Ret | 29 | Dave Charlton | Lotus - Ford | 4 | Prob. físics | 26 | |
| Ret | 18 | Reine Wisell | BRM | 3 | Motor | 17 | |

## Altres

* Pole: Jacky Ickx 7' 07. 2
* Volta ràpida: Jacky Ickx 7' 13. 6 (a la volta 10)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2008-02-09. [Consulta: 22 març 2010].
# Llac vermell (Romania)

El Llac Vermell (en romanès: Lacul Roșu) és un espectacular i bell llac muntanyenc que es troba a 26 quilòmetres de la localitat de Gheorgheni, Judeţ de Harghita (Romania).
El Llac Vermell es troba a una altitud de 980 metres, té una mida de 90 hectàrees i una profunditat màxima de 10 metres. Pertany al Parc Nacional Cheile Bicazului-Hasmaş. Al lloc s'ha desenvolupat una incipient indústria turística, ja que són milers els visitants que s'acosten a aquest lloc cada any. Trekking, passejades en barca, alpinisme, gastronomia o turisme rural són molts els atractius d'aquesta zona.
El Llac Vermell és la porta natural d'entrada des del costat de Transsilvània a la imponent Gola el Bicaz i es pot accedir des de Gheorgheni o des de Bicaz per la carretera DN12C. Per als alpinistes i practicants de trekking és un veritable paradís, ja que el lloc té imponents muntanyes i pics amb noms tan suggeridors com la Gran Serpentina (Serpentina Mare), la Porta de l'Infern (Poarta Iadului), la Torre Negra (Turnul Negru), la Pedra de l'Altar (Piatra Altarului) o la Muntanya Assassí (Ucigaşul).
Malgrat la seva idíl·lica aparença, el Llac Vermell no ha tingut precisament una història tranquil·la. Es va formar el 1837 en desprendre's un vessant de la Muntanya Ghilcoş i segons sembla, hi va haver víctimes mortals, d'aquí l'actual nom de la muntanya (Assassí). Pel que fa a l'origen del nom de l'estany, es deu al fet que els rius i rierols que desemboquen en ell travessen terrenys amb estrats d'òxid de ferro. L'altra gran característica excepcional d'aquest llac és el Bosc d'Arbres Petrificats que es troba al centre, fenomen natural produït en inundar-se un bosquet que hi havia a la zona abans de produir-se l'ensorrament.

## Referències

* ↑ Judeţ: terme romanès que significa "Província", "districte" o "Comtat"(n.a.)
* ↑ Gheorghe Romanescu, Cristian Constantin Stoleriu and Andrei Enea Limnology of the Red Lake, Romania: An Interdisciplinary Study (2010), p. 47, a Google Books
* ↑ http://www.cheilebicazului-hasmas.ro/

## Enllaços externs

* Lloc web oficial del Parc Nacional, en romanès, hongarès i anglès
# Herma Szabo

Herma Szabo (Viena, 22 de febrer de 1902 - Admont, 7 de maig de 1986) va ser una patinadora artística sobre gel austríaca que va competir durant la dècada de 1920, tant en la modalitat individual com en parelles.
Nascuda a Viena, procedia d'una família de patinadors. La seva mare era Christa von Szabo, guanyadora de dues medalles de bronze al Campionat del Món de patinatge artístic sobre gel, mentre el seu oncle era Eduard Engelmann Jr., triple campió d'Europa a finals del segle xix i constructor de la primera pista de gel artificial. Això va fer que des de petita practiqués el patinatge sobre gel, juntament amb les seves cosines Helene Engelmann i Christine Engelmann.
El 1924 va prendre part en els Jocs Olímpics de Chamonix, on guanyà la medalla d'or en la prova individual femení del programa de patinatge artístic junt a Sidney Wallwork.
Szabo no va poder competir al campionat d'Europa perquè les dones i parelles no foren inclosos al programa fins a la dècada de 1930. Amb tot, destaquen cinc títols mundials consecutius la modalitat individual femení, de 1922 a 1926. Aquesta fita sols ha estat igualada per les patinadores Sonja Henie, Carol Heiss i Michelle Kwan. Fent parella amb Ludwig Wrede guanyà dos títols mundials, el 1925 i 1927.
El 1927 es retirà després de ser derrotada per la noruega Sonja Henie als Campionats del Món. El 1982 ingressà al World Figure Skating Hall of Fame.

## Palmarès
### Individual

| Competició | 1918 | 1922 | 1923 | 1924 | 1925 | 1926 | 1927 |
| Jocs Olímpics | | | | 1a | | | |
| Campionat del món | | 1a | 1a | 1a | 1a | 1a | 2a |
| Campionat d'Àustria | 2a | 1a | 1a | 1a | 1a | | 1a |

### Parelles, amb Ludwig Wrede

| Competició | 1925 | 1926 | 1927 |
| Campionat del món | 1a | 3a | 1a |
| Campionat d'Àustria | 1a | 1a | |

## Referències

* 1 2 3 «Herma Planck-Szabo Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 30 gener 2019].
* ↑ World Figure Skating Museum Hall of Fame Inductees Arxivat 2007-09-05 a Wayback Machine., accessed July 3, 2006.
# Ludwig Wrede

Ludwig Wrede (28 d'octubre de 1894 - 1 de gener de 1965) va ser un patinador artístic sobre gel austríac que va competir durant les dècades de 1910 i 1920.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz on, fent parella amb Melitta Brunner, guanyà la medalla de bronze en la prova parelles del programa de patinatge artístic. En la prova individual fou vuitè.
Durant la seva carrera també guanyà set medalles al Campionat del Món de patinatge, dues d'or, fent parella amb Herma Plank-Szabo, el 1925 i 1927, dues de plata i tres de bronze.

## Palmarès
### Individual masculí

| Prova | 1914 | 1922 | 1923 | 1924 | 1925 | 1926 | 1927 | 1928 | 1929 | 1930 |
| Jocs Olímpics d'Hivern | | | | | | | | 8è | | |
| Campionat del Món | | | 5è | 5è | 7è | 6è | 6è | 6è | 3r | 5è |
| Campionat d'Europa | 5è | | | 2n | 5è | | | 4t | 3r | |
| Campionat d'Àustria | | 3r | 1r | 2n | | | | | 2n | 3r |

### Parelles amb Melitta Brunner

| Prova | 1922 | 1923 | 1924 | 1928 | 1929 | 1930 |
| Jocs Olímpics d'Hivern | | | | 3r | | |
| Campionat del Món | | | | 3r | 2n | 2n |
| Campionat d'Àustria | 3r | 1r | 2n | | 3r | 1r |

### Parelles amb Herma Plank-Szabo

| Prova | 1925 | 1926 | 1927 |
| Campionat del Món | 1r | 3r | 1r |
| Campionat d'Àustria | 1r | 1r | |

## Referències

* 1 2 «Ludwig Wrede Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2012. [Consulta: 18 gener 2019].
# Agència Barcelona Regional

Barcelona Regional és una agència pública de planejament estratègic, urbanisme i infraestructures creada el 1993 sobre la base de l’experiència acumulada durant la transformació urbana de la ciutat de Barcelona amb motiu dels Jocs Olímpics de 1992.
Liderada per l’Ajuntament de Barcelona i amb la participació d'altres accionistes públics, entre ells l’Àrea Metropolitana de Barcelona, el Port de Barcelona i el Consorci de la Zona Franca, es va construir com Agència Metropolitana de Desenvolupament Urbanístic i d’Infraestructures.
Al llarg d’aquests anys, i sota l’impuls de l'arquitecte Josep Acebillo i els diferents directors que l’han liderat, l’escala metropolitana i els grans projectes transformadors de la ciutat han estat entre els seus principals treballs. En aquests, les dimensions infraestructural, urbanística i mediambiental, de forma inseparable, han fet que una pràctica específica es converteixi en una marca reconeguda.
Des de la recuperació ambiental del riu Besòs a la transformació del territori que va albergar el Fòrum de les Cultures del 2004 i el seu desenvolupament urbanístic, el Pla d’Infraestructures del Poblenou i el barri de la nova generació 22@ a l’ordenació de l’àmbit ferroviari de l’arribada de l’alta velocitat a La Sagrera o Sants, entre d'altres, han estat múltiples les ocasions en les que s'ha anat conformant una singular manera d’entendre els fenòmens urbans complexos.
Aquests grans projectes s'han abordat des d’una perspectiva cada vegada més transversal, mirant de fer front a la progressiva complexitat de l’urbà sense allunyar-se dels problemes concrets, i amb l’aspiració de configurar propostes operatives, tot garantit per un ampli i prestigiós equip multidisciplinari d’arquitectura, urbanisme, enginyeria, geografia, economia i biologia.
Les principals entitats que la conformen són l'Ajuntament de Barcelona, AMB, TMB, Port de Barcelona, Consorci de la Zona Franca de Barcelona, adif, Mercabarna.

## Referències

* ↑ «ACCIONISTES | Barcelona Regional, Agència Desenvolupament Urbà». Arxivat de l'original el 2021-06-24. [Consulta: 17 juny 2021].
# Alexandra Teatre

L'Alexandra Teatre o Teatre Alexandra va ser un teatre ubicat als Cinemes Alexandra de Barcelona, creat l'any 2010 per part dels directors d'aquest (Ramon Colom) i del Teatreneu (Josep Salvatella). Naixia amb la intenció de convertir el cinema en un multiespai que combinés les projeccions audiovisuals amb el teatre i la música en directe. Amb aquest objectiu, els promotors van realitzar-hi canvis estructurals i tècnics a dues de les sales dels Cinemes –creació de camerinos, adequació de l'escenari– per fer possible la convivència dels espectacles en viu amb les sessions de cine.
La Sala 1 dels Cinemes Alexandra, que va perdre la primera fila de butaques per fer un escenari de 5,5 m de fons i 13 m de boca, disposava de 360 localitats, mentre que l’aforament de la Sala 5 (l’antic Cine Alexis) era de 110 butaques. L’Alexandra Teatre també va destinar el bar i el vestíbul del recinte a activitats més alternatives, sota el nom d’AlexBar i amb una capacitat per a 200 persones.
La inauguració va tenir lloc el dia 8 de juliol de 2010 amb l'espectacle fusió de claqué, flamenc i hip hop, Hermanos de baile, dirigit pel bailaor Raúl Ortega. A l’AlexBar, presentat aquell estiu com un centre per a l’stand up comedy, l’humorista Albert Boira conduïa cada dilluns sessions còmiques, que al llarg de la setmana es combinaven amb actuacions d’il·lusionistes, cantautors o Dj’s. No obstant això, superats els primers mesos, l’ús de l’AlexBar com espai escènic va fer-se esporàdic.
La seva programació se centrava en l'humor, oferint monòlegs i espectacles de màgia, i també acollint el programa Visto lo visto TV emès en directe via streaming, que tenia lloc a la seva sala principal. Dani Pérez i Dani Rovira van ser dos dels primers monologuistes que van trepitjar les taules del renovat Alexandra, que va rebre també, entre d'altres, Berto Romero i Godoy, o espectacles com El cavernícola, La asombrosa. Godoy fou, justament, un dels darrers artistes que van actuar al teatre de Rambla Catalunya, l’octubre del 2013.
L’activitat teatral a les Sales 1 i 5 havia desaparegut de la cartellera dos mesos abans del tancament definitiu dels Cinemes Alexandra el 19 de desembre de 2013.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Alexandra Teatre». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement). [Consulta: 9 desembre 2021].
* ↑ «El cine Alexandra amplia l'oferta al teatre i la música». El Periódico, 01-07-2010. [Consulta: 18 juny 2013].

## Enllaços externs

* Pàgina web del teatre Arxivat 2013-05-26 a Wayback Machine. (castellà)
# Antiparasitari

Un antiparasitari és un que s'indiquen per al tractament de malalties parasitàries, com les causades per helmints, ameboides, ectoparàsits, fongs paràsits, i protozous, entre d'altres. Els antiparasitaris es dirigeixen als agents paràsits destruint-los o inhibint-ne el creixement, generalment són efectius contra un nombre limitat de paràsits d'una classe particular. Es poden administrar per via oral, intravenosa o tòpica.

## Antihelmíntics

* Albendazole, indicat per al tractament de:
** Cestodosis, per ex.: equinococcosi
** Nematodosis
* Ivermectina
** Nematodosis, per ex.: filariosis i oncocercosis
** Ectoparàsits
* Praziquantel
** Trematodosis, per ex.: esquistosomosi
** Cestodosis

## Antiprotozoaris

* Albendazole
** Giardiosi
** Microsporidiosi
* Fumagilina
** Microsporidiosi ocular
* Trimetoprim/sulfametoxazole
** Ciclosporosi
** Isosporosi
* Paromomicina
** Criptosporidiosi

## Nous tractaments

En les últimes dècades s'han fet servir triazolopirimidines i complexos metàl·lics derivats d'elles com a fàrmacs alternatius als antimonials existents al mercat, amb la finalitat d'intentar disminuir els efectes secundaris i combatre el desenvolupament de resistència per part dels paràsits als fàrmacs comercials.

## Referències

* ↑ antiparasitari a Optimot
* 1 2 Kappagoda, Shanthi; Singh, Upinder; Blackburn, Brian G. «Antiparasitic Therapy». Mayo Clin. Proc., 86, 6, 2011, pàg. 561–583. DOI: 10.4065/mcp.2011.0203. PMC: 3104918. PMID: 21628620.
* ↑ «A novel antiamoebic agent against Acanthamoeba sp. - A causative agent for eye keratitis infection». Spectrochimica Acta Part A: Molecular Spectroscopy, 153, 2016, pàg. 714–21. Bibcode: 2016AcSpA.153..714K. DOI: 10.1016/j.saa.2015.09.021. PMID: 26474244.
* ↑ «Fumagillin treatment of intestinal microsporidiosis». N. Engl. J. Med., 346, 25, 6-2002, pàg. 1963–9. DOI: 10.1056/NEJMoa012924. PMID: 12075057.
* ↑ «Microsporidiosis in solid organ transplant recipients: two Enterocytozoon bieneusi cases and review». Transpl Infect Dis, 11, 1, 2-2009, pàg. 83–8. DOI: 10.1111/j.1399-3062.2008.00347.x. PMID: 18803616.
* 1 2 «ANTIPARASITICS». Purdue Research Foundation. [Consulta: 30 agost 2015].
* ↑ Méndez-Arriaga, J.M., Oyarzabal, I., et al. Journal of Bioinorganic Chemistry (en inglés). Journal of Bioinorganic Chemistry Volume 180:26-32, 2018, DOI: 10.1016/j.jinorgbio.2017.11.027.
* ↑ Current Medicinal Chemistry (en inglés). Current Medicinal Chemistry Volume 24:2796-2806, 2017, Number 25, DOI: 10.2174/0929867324666170516122024.
# Xavier Forés Querol

Xavier Forés Querol (Llombai, 16 de setembre de 1985), més conegut com a Xavi Forés, és un pilot de motociclisme valencià que competeix internacionalment des de la temporada de 2010 (anteriorment, havia disputat un Gran Premi la temporada de 2001).
El 2010 i el 2013 guanyà el Campionat d'Espanya en la categoria Stock Extreme.
    A 1 de gener de 2012

## Resultats al Mundial de Motociclisme
### Per temporada

| Any | Categoria | Moto | Curses | Victòries | Podi | Pole | Fast lap | Punts | Posició |
| 2001 | 125cc | Aprilia | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | NC |
| 2010 | Moto2 | Bimota | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | NC |
| 2010 | Moto2 | AJR | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | NC |
| 2011 | Moto2 | Suter | 7 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | NC |
| Total | | | 11 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | |

## Referències

* ↑ «Javier Fores» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 18 de maig 2017. [Consulta: 28 maig 2011].

## Enllaços externs

* Imatge de Forés a Qatar el 2011
# Zartako-K

Zartako-K va ser una banda de street-ska formada a Tafalla (Navarra, País Basc) que barrejava l'ska caribeny amb melodies més violentes, com el punk i l'Oi!. El grup es descriu a si mateix com d'ska de carrer perquè la seva música no és la mateixa que la que feien els jamaicans.

## Biografia

El primer concert públic el van fer el 31 de maig de 2008 a Tafalla, però assajaven molt abans i el grup va patir molts canvis fins a arribar a la primera formació estable formada per set membres: "Goito", Endika, "Puntxon", Ibai, Juan, Ozcariz i Magan. Des d'aleshores i fins al 2012 van fer concerts arreu de Navarra.
El 2012 van publicar el seu primer disc amb el nom de Kalekumeak. L'àlbum presenta nou cançons escrites en castellà i basc, que tracten temes polítics (presó, pàtria) i temes culturals (cultura Rude Boy, amics) i un parell de cançons instrumentals.
El 2014, el van gravar una cançó per a Nafarroa Oinez a l'estudi de Miguelo : "Esan, Izan, Sangüesa" i el 8 de febrer van donar el seu centè concert a Tafalla. L'octubre del mateix any van presentar el seu segon treball: Odol Berria (2014), que consta d'onze cançons. Al disc s'hi pot trobar una versió de The Specials, així com moltes cançons que critiquen la societat, com ara Attack on the Assault o La Lista Negra. En aquest disc hi pren un paper més important el nou teclista, Asier, així com es nota una millora en la qualitat de la producció. Hi figura la cançó "La Llista Negra", de la que es va produir un vídeoclip enregistrat per Joseba Jauregi pels carrers de Tafalla. Aquesta cançó denuncia irònica i ràpidament la repressió que pateix tot el col·lectiu independentista de Navarra, un tema que ha esdevingut molt important després del que va passar als joves d'Altsasu.
Després de dos anys donant concerts, la banda va presentar el seu tercer àlbum en directe a Tafalla el 22 d'octubre de 2016, amb el nom de Alienados (2016). El disc consta de dotze cançons, la majoria escrites en basc i un parell en castellà. Es pot destacar el treball dels instruments de vent així com l'ús de moltes melodies diferents per expressar idees i emocions diferents. Són crítics políticament, però demanen lluitar amb optimisme.
L'any 2018 "RUDE ALA HIL!" van emprendre una gira per celebrar el desè aniversari de la banda. Més tard, van anunciar que el 2018 seria el seu últim any als escenaris, després de deu anys d'activitat. Se’ls va acollir amb l'eslògan "Hem nascut al carrer, morirem al carrer" i a finals del 2018 van tocar a llocs que han tingut un impacte especial en la seva història, com ara Nafarroa Oinez, la nit de Sorgin o pobles que els han estat especials. L'últim concert el van fer el 29 de desembre, al Festival Hatortxu Rock per als presos.

## Membres

* Juan Torralba - Trombó
* Iñigo Ozcariz - Trompeta
* Ion Urrea "Boing" - Saxòfon
* Alaitz Lizarazu "Puntxon" - Baix i cor
* Endika Iriso - Veu i (Saxòfon tenor)
* Dani JaleO - Bateria
* Aritz Ibero "Goito" - Guitarra i Cor
* Asier Aierra - Teclat

### Videoclips

* La Lista Negra
* Burusoila
* Esan Izan Zangozan (Nuria Abadiaren hitzak)

## Referències

* ↑ Biografía de Zartako-k.
# Teresa Capella i Martí

Teresa Capella i Martí (Terrassa, 15 de maig de 1945) és una joiera i orfebre.
Formada a l'Escola d'Arts i Oficis de Terrassa, de 1961 a 1963, i a l'Escola Massana de Barcelona, de 1964 a 1968, obtingué el títol de graduada en Arts Aplicades el 1968, en l’especialitat de joieria. Fou una de les primeres joieres que, a finals dels anys 60, viatjaren a la Kunst und Werkschule de Pforzheim, per desenvolupar un tipus de joieria allunyada de les tradicionals funcions d'ostentació. Aquest corrent experimental anomenat Nova Joieria atorga a la joia valors plàstics i expressius utilitzant gran varietat de materials.
Completà la seva formació a la Staatliche Akademie für Werkkunst und Mode de Berlín i des de llavors Teresa Capella s'ha mantingut activa desenvolupant el seu propi llenguatge formal. El 1974 inaugura a Berlín, juntament amb H. Leicht i W. Krüger, la Galeria Ophir, dedicada a la joieria i a les arts gràfiques. El 1978 retornava a Catalunya per obrir un taller de joieria a Matadepera i, al 1982, la galeria-botiga La Vitrina. Ha participat en moltes exposicions de joieria contemporània a Espanya i arreu del món: França, Holanda, Japó i Suïssa. Hi ha obra seva en diversos museus d’Europa.

## Referències

* 1 2 Teresa Capella Martí Les meves Joies. Terrassa: Arts Gràfiques ELECË, 1.999, p. 8-9. ISBN B-43003-99.
* 1 2 Canut, Maria Àngels «Joieres catalanes del segle XX». Dones. Associació de dones periodistes, 6-2005, pàg. 2.
* ↑ Gaspar, Mònica. Presentació (dins) Teresa Capella Martí. Les meves joies. Terrassa: Arts Gràfiques Elecé, 1999, p. 5.

## Bibliografia

* Capella, Teresa. Teresa Capella, les meves joies. ELECÉ, Terrassa, 1999.
* A.A.V.V. Dictionaire international du bijou, Ëditions du Regard, Paris, 1998.
* CORREDOR-MATHEOS,J. Història de l'Art Català, vol.XI, Edicions 62, Barcelona, 1996. (pgs. 176-177)
* DALMASES,N. i GIRALT-MIRACLE,D., Argenters i Joiers de CAtalunya, Destino, Barcelona, 1985. (pg.240)
* Diccionari Ràfols, 1985)psg.122 i 282)
* Schmuck aus Katalonien/Joies de Catalunya, Scmuckmuseum, Pforzheim, 1985. (pgs. 14-17)
* VVA A. Un Siglo de Joyeria y Bisuteria Española 1890-1990. Edición GEPSA, Comisario Paco Calatayud Llorca. Any de l'edició 1991.