OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Thinking Rabbit

Thinking Rabbit va ser una empresa de programari situada a Takarazuka, Japó i va ser la publicadora original de Sokoban. L'empresa fusionà amb Square Company el 1986, que del seu costat fusionà el 2003 amb Enix per formar Square Enix.

## Videojocs
### NEC PC-8801

* 1982: Sokoban
* 1984: Sokoban 2
* 1985: Keyhole Murder
* 1988: The Man I Love
* Datació desconeguda: Madeleine, A Clown Murder Case

### Fujitsu FM-7

* 1984: T.N.T. Bomb Bomb, Sokoban 2
* 1985: Keyhole Murder

### Fujitsu FM-8

* 1984: Sokoban 2

### MSX2

* 1988: Casablanca, The Man I Love

### Sharp X68000

* 1988: The Man I Love, Casablanca
* Datació desconeguda: A Clown Murder Case

### Famicom Disk System

* 1987: Jikai Shounen Met Mag

### Nintendo Entertainment System

* 1988: 8 Eyes
# Ángela Segovia Soriano

Ángela Segovia Soriano (Las Navas del Marqués, 1987) és una poeta i investigadora espanyola, guanyadora del Premi Nacional de Poesia Jove Miguel Hernández el 2017.

## Trajectòria

De jove Segovia es va aficionar a la lectura de Julio Cortázar, que la va introduir al gust avantguardista. Amb 14 anys va començar a llegir intensivament poesia mentre passejava per les pinedes, i estant encara a l'institut va escriure el seu primer poema com a tasca escolar. Es va mudar a Madrid per a estudiar Publicitat a la Universitat Complutense i el 2007 va publicar el seu primer poemari Te duele? amb què va guanyar el V Premi Nacional de Poesia Jove Félix Grande el 2009. Més endavant, es va llicenciar en Teoria de Literatura i Literatura Comparada a la mateixa universitat.
Durant la seva estada a París, es va començar a forjar el seu segon llibre de paso a la ya tan que va publicar el 2013. Aquell mateix any, va realitzar un màster sobre Estudis Literaris i Culturals a la Universitat Autònoma de Barcelona. El 2014 va iniciar un viatge per Perú i Xile per a conèixer de primera mà la poesia hispanoamericana. De tornada a Espanya, el 2015, va aconseguir una beca de creació de la Residencia de Estudiantes, on va acabar el seu tercer poemari que havia iniciat durant la seva estada a Santiago de Xile, La curva se volvió barricada, un llibre qualificat per la crítica de «singular» i amb què va guanyar el Premi Nacional de Poesia Jove Miguel Hernández el 2017, concedit pel Ministeri d'Educació, Cultura i Esport i dotat amb 20.000 euros.
Segovia també ha fet incursions al teatre alternatiu amb el projecte Cuarto para niños vivos que no quisieron nacer. En 2022 va publicar la seva primera novel·la titulada Las vitalidades.

## Referències

* 1 2 «Con la voz vanguardista y atrevida de la joven poeta, Ángela Segovia, se despiden las Jornadas de Poesía» (en castellà). 20 Minutos [Consulta: 5 agost 2018].
* 1 2 «De paso a ... Ángela Segovia, - ElNaviero.com» (en castellà). ELNAVIERO.COM. [Consulta: 19 març 2018].
* 1 2 «Ángela Segovia | La uÑa RoTa» (en castellà). www.larota.es. [Consulta: 19 febrer 2018].
* ↑ Morla, Jorge «Ángela Segovia: “Me interesa el poema que desborda el papel”» (en castellà). , 22-03-2016 [Consulta: 19 març 2018].
* ↑ «Cansancio de significar: Ángela Segovia, La curva se volvió barricada» (en castellà). , 13 diciembre 2016. [Consulta: 19 març 2018].
* ↑ «Ángela Segovia, Premio de Poesía Joven Miguel Hernández». www.elcultural.com. [Consulta: 19 març 2018].
* ↑ Marqués, Juan. «Para mí la libertad es lograr sentir cosas» (en castellà), 17-03-2023. [Consulta: 4 desembre 2024].
* ↑ Martín, Inés. «Se puede ser cristiana, feminista y superlibertaria» (en castellà), 18-05-2023. [Consulta: 4 desembre 2024].
# Vela als Jocs Olímpics d'estiu de 2004

Als Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 celebrats a la ciutat d'Atenes (Grècia) es disputaren 11 proves de vela, quatre en categoria masculina, quatre en femenina i tres en mixta. La competició se celebrà entre els dies 14 i 28 d'agost de 2004 al Centre Olímpic de Vela d'Hàgios Kosmàs.
Hi participaren un total de 400 regatistes, entre ells 261 homes i 139 dones, de 61 comitès nacionals diferents.

## Resum de medalles
### Categoria masculina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Classe 470 Detalls | Estats UnitsPaul Foerster Kevin Burnham | Regne UnitNick Rogers Joe Glanfield | JapóKazuto Seki Kenjiro Todoroki |
| Classe Finn Detalls | Ben Ainslie | Rafael Trujillo | M. Kusznierewicz |
| Windsurf Detalls | Gal Fridman | N. Kaklamanakis | Nick Dempsey |
| Classe Star Detalls | BrasilMarcelo Ferreira Torben Grael | CanadàRoss MacDonald Mike Wolfs | FrançaPascal Rambeau Xavier Rohart |

### Categoria femenina

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Classe 470 Detalls | GrèciaSofia Bekatorou Aimilia Tsoulfa | EspanyaNatalia Via Dufresne Sandra Azon | SuèciaTherese Torgersson Vendela Zachrisson |
| Classe Europa Detalls | Siren Sundby | Lenka Smidova | Signe Livbjerg |
| Windsurf Detalls | Faustine Merret | Yin Jian | Alessandra Sensini |
| Classe Yngling Detalls | Regne UnitShirley Robertson Sarah Webb Sarah Ayton | UcraïnaRuslana Taran Ganna Kalinina Svitlana Matevusheva | DinamarcaDorte Jensen Helle Jespersen Christina Otzen |

### Categoria mixta

| Prova | Or | Argent | Bronze |
| Classe Laser Detalls | Robert Scheidt | Andreas Geritzer | Vasilij Žbogar |
| Classe 49er Detalls | EspanyaIker Martinez Xabier Fernandez | UcraïnaRodion Luka George Leonchuk | Regne UnitChris Draper Simon Hiscocks |
| Classe Tornado Detalls | ÀustriaRoman Hagara Hans-Peter Steinacher | Estats UnitsJohn Lovell Charlie Ogeltree | ArgentinaSantiago Lange Carlos Espínola |

## Medaller

| Posició | País | | | | Total |
| 1 | Regne Unit | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 2 | Brasil | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 3 | Espanya | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 4 | Àustria | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | Estats Units | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4 | Grècia | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 7 | França | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 8 | Israel | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 8 | Noruega | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 10 | Ucraïna | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 11 | Canadà | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11 | Txèquia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11 | R.P. de la Xina | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 | Dinamarca | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 15 | Argentina | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 | Eslovènia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 | Itàlia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 | Japó | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 | Polònia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 15 | Suècia | 0 | 0 | 1 | 1 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Sailing at the 2004 Summer Olympics». [Consulta: 19 febrer 2025].
# Thomas Armat

Thomas J. Armat (25 octubre 1866 - 30 setembre de 1948) va ser un mecànic i inventor nord-americà, pioner de l'art cinematogràfic i principalment reconegut per haver co-inventat el vitascopi amb Thomas Alva Edison.

## Biografia

Armat va estudiar a l'Institut de Mecànica de Richmond, Virginia, i posteriorment, l'any 1894, a la Bliss School of Electricity, a Washington D.C., on va conèixer a Charles Francis Jenkins. Tots dos, com a companys de classe, van treballar en el desenvolupament d'un projector anomenat phantoscopi, usant un nou tipus de mecanisme de moviment intermitent similar al patentat l'any 1893 per Georges Demeny a França. Va ser un dels primers projectors utilitzats per al que es coneix com a Latham Loop (un bucle extra de la pel·lícula abans del transport del mecanisme per a reduir la tensió a la mateixa i evitar la seva ruptura, desenvolupada en forma independent al mateix temps per Woodville Latham i els seus fills). El setembre de 1895 van fer amb el phantoscopi la seva primera emissió pública a la Cotton States and International Exposition, a Atlanta.
Després d'aquest èxit, els dos inventors es van distanciar a causa de problemes amb la patent de l'invent. Jenkins havia tractat de donar-se a conèixer com únic inventor del dispositiu, però el seu intent va fallar i va acabar venent la patent a Armat, qui posteriorment es va unir a Thomas Edison i la hi va vendre. Aquest últim va presentar la màquina al mercat amb el nom de vitascopi. El projector va ser utilitzat en una pantalla pública a la ciutat de Nova York començant el 23 d'abril de 1896 i durant més d'una setmana.
Treballant per a Edison, l'any 1897 Armat va refinar el projector reemplaçant el mecanisme inicial amb una roda de Ginebra més precisa, duplicant l'invent realitzat feia un any a Alemanya per Oskar Messter i Max Griewe, i a Anglaterra per Robert William Paul.
L'any 1947, Armat, William Nicholas Selig, Albert Edward Smith i George Kirke Spoor van guanyar un premi Oscar especial com a representants dels pioners en l'art cinematogràfic, basant-se en les seves contribucions a aquest negoci.
Thomas Armat va morir el 30 de setembre de 1948.

## Referències

* ↑ Herbert, Stephen. «Who's Who of Victorian Cinema» (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Invent Now | Hall of Fame | Search | Inventor Profile | Thomas J. Armat» (en anglès), 22-09-2012. Arxivat de l'original el 2012-09-22. [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «Thomas Armat, 81, A Pioneer in Films. Inventor of Vitascope Projector Attributed to Edison, Dies in Capital». New York Times. 1 d'octubre de 1948. Consultat el 26 de novembre de 2008. «Thomas Armat, a pioneer in the motion-picture industry, died today at his home. ...»

## Enllaços externs

* http://www.victorian-cinema.net/armat
# Speed (pel·lícula de 1994)

Speed és una pel·lícula d'acció estatunidenca de 1994 dirigida per Jan de Bont. Ha estat doblada al català

## Argument

Jack Traven (Keanu Reeves) és un policia de Los Angeles que s'enfronta a un dels majors reptes de la seva carrera: intentar donar caça a un perillós terrorista anomenat Howard Payne (Dennis Hopper), el qual ha posat una bomba en un autobús de la ciutat que explotarà si disminueix la seva velocitat per sota de les 50 milles per hora. Quan aconsegueix abordar l'autobús, el conductor és disparat per error i ha de conduir-lo una passatgera anomenada Annie (Sandra Bullock).

## Repartiment

* Keanu Reeves: Jack Traven
* Sandra Bullock: Annie Porter
* Dennis Hopper: Howard Payne
* Joe Morton: Teniente McMahon
* Jeff Daniels: Detectiu Harold Temple
* Richard Lineback: Sergent II Norwood
* Alan Ruck: Doug Stephens
* Beth Grant: Helen
* Glenn Plummer: "Tuneman"
* Hawthorne James: Sam

## Premis i nominacions
### Premis

* 1995: Oscar al millor so per Gregg Landaker, Steve Maslow, Bob Beemer i David MacMillan
* 1995: Oscar a la millor edició de so per Stephen Hunter Flick
* 1995: BAFTA al millor muntatge per John Wright
* 1995: BAFTA al millor so per Stephen Hunter Flick, Gregg Landaker, Steve Maslow, Bob Beemer i David MacMillan

### Nominacions

* 1995: Oscar al millor muntatge per John Wright
* 1995: BAFTA als millors efectes visuals per Boyd Shermis, John Frazier, Ron Brinkmann i Richard E. Hollander

## Referències

* ↑ «Speed». esadir.cat.
* ↑ «Speed» (en anglès). The New York Times.
Viccionari
# Gegant de Cardiff

El gegant de Cardiff va ser un frau realitzat l'any 1869, perpetrat per l'estanquer George Hull a Cardiff (Nova York), que va fer tallar una figura humana de 3,10 metres d'altura a partir d'un bloc de guix, per després enterrar-lo i fer-lo descobrir per un constructor de pous. La idea se li va ocórrer després de mantenir una discussió amb un reverend metodista, el qual sostenia que la Bíblia havia d'interpretar-se de manera literal, incloent el passatge que diu: «Hi havia gegants a la terra en aquells dies».
Phineas Taylor Barnum va intentar comprar el gegant per 60.000$. En no aconseguir realitzar la compra, va encarregar una rèplica del gegant, afirmant que l'original en realitat es tractava d'una estafa, intentant fer passar el seu gegant pel veritable.
Finalment, es va descobrir l'engany de Hull en trobar-se marques de cisell a l'estàtua. En l'actualitat el gegant de Cardiff s'exhibeix en el Museu dels grangers de Cooperstown (Nova York), i la rèplica encarregada per P. T. Barnum es troba en el Museu de meravelles mecàniques de Marvin, a Farmington Hills, Michigan.

## Dimensions del gegant

El gegant posseïa les següents dimensions:
* Alçada total: 310 cm
* Pes: 1.356 kg
* Longitud del peu: 53,34 cm
* Longitud del nas: 15,24 cm
* Amplària de la boca: 12,7 cm
* Distància des de la barbeta fins a la part superior del cap: 53,3 cm
* Perímetre del coll: 94 cm
* Amplària d'espatlles: 95 cm
* Longitud del braç dret: 155 cm

## Referències

* 1 2 3 Arqueologos. «Falsificaciones bíblicas». Arxivat de l'original el 2010-01-23. [Consulta: 14 abril].
* ↑ Bondeson, Jan. «Gigantes en la tierra». A: Siglo XXI. Gabinete de curiosidades médicas, 1998, p. 296. ISBN 9789682321580.
* ↑ Best, John W. «La investigación histórica». A: Ediciones Morata. Cómo investigar en educación, 1982, p. 510. ISBN 9788471120991.
* ↑ Gould, S. J. «The Creation Myths of Cooperstown. Or why the Cardiff Giants are an unbeatable and appropriately named team.» (en anglès). Natural History, 01-11-1989. [Consulta: 6 maig].
* ↑ Museum of Hoaxes. «The Cardiff Giant» (en anglès). [Consulta: 22 abril].
* 1 2 ptbarnum.com. «P. T. Barnum» (en anglès). [Consulta: 30 abril].
* 1 2 Rose, Mark. «When Giants Roamed the Earth» (en anglès). Archaeology, Noviembre/Diciembre 2005. Arxivat de l'original el 2009-12-17. [Consulta: 30 abril].
* ↑ Museo de maravillas mecánicas de Marvin. «The Cardiff Giant at Marvin's» (en anglès). Arxivat de l'original el 2010-05-10. [Consulta: 6 maig].
* ↑ White, Andrew D. «The great Cardiff Giant» (en anglès). Autobiography of Andrew Dickson White. Universidad Lock Haven. Arxivat de l'original el 2005-02-12. [Consulta: 26 abril].
# Antònia Abelló Filella

Antònia Abelló Filella (Reus, 12 de setembre de 1913 - 12 de març de 1984) fou activista política, periodista republicana i feminista coneguda també com a pianista i escriptora.
Membre del Foment Nacionalista Republicà el 1932 participava en el grup "Feminal" d'aquest partit. Col·laborà a Foment, La dona catalana i La Jornada, i a la revista Estudis, on signava amb el pseudònim Sònia. En els seus articles i relats curts defensava el paper de la dona en la nova societat republicana, i la definia amb idees pròpies, culta, activa i esportista, preocupada per la cosa pública, participativa, tot i que en preveia els entrebancs.
Treballava com a periodista amb acreditació i carnet de l'Associació de Periodistes de Reus, la primera dona a obtenir-lo. En aquests anys l'Ajuntament de Reus la va becar perquè estudiés música al conservatori del Liceu i va destacar com a pianista. El 1935 es dedicà a la docència de música i de piano a Reus. El 1936 va entrar a treballar a la conselleria de Treball de la Generalitat de Catalunya. Pertanyia a la Unió de Dones de Catalunya, una plataforma unitària de les dones antifeixistes que agrupava dones de diverses ideologies, creada el 1937. Durant la Guerra va escriure al Setmanari Abril, de Barcelona.
El 1939 va ser víctima de la delació, jutjada i condemnada en un consell de guerra pels franquistes i empresonada fins al 1941 al Convent de les Oblates de Tarragona, convertit en presó de dones pel govern de Franco. Se li va prohibir donar classes de música i va treballar a la sedera. Als darrers anys es va dedicar a escriure i el seu relat memorialístic junt a altres columnes literàries i periodístiques van ser publicats per l'Ajuntament de Reus l'any 2009 amb edició i pròleg de Carme Puyol Torres, sota el títol La Sala llarga i altres escrits, una obra en forma de dietari de la seva estada a la presó i de la seva joventut durant la Segona República.
Va morir a Barcelona el 1984 i el seu cos reposa al cementiri de Reus.

## Reconeixement i memòria

Un carrer de la ciutat de Reus, al Barri de la Immaculada, porta el seu nom.
Des de 2007, el Casal de les Dones de Reus, amb el suport de la Regidoria de Participació de l'Ajuntament, convoca el premi de Relats Breus Antònia Abelló Filella, que s'adreça únicament a dones, amb l'objectiu de fomentar i promoure l'escriptura femenina.

## Referències

* ↑ Ivern i Salvà, Dolors. «Biografia Antònia Abelló i Filella». MEMÒRIAesquerra.cat. [Consulta: 31 desembre 2020].
* 1 2 3 Puyol, Carme. Miralls de lluna: dones als espais urbans de Reus. Reus: l'Ajuntament, 2008, p. 17-18. ISBN 9788489688421.
* ↑ Puyol Torres, Carme «L'Activitat periodística i literària d'Antònia Abelló i Filella, a les publicacions republicanes entre 1932 i 1939». Gazeta, 2010, pàg. 133–149. ISSN: 2013-9977.
* 1 2 3 Martínez, Isabel. «Antònia Abelló Filella, una vida encara desconeguda». reusdigital.cat, 10-03-2017. [Consulta: 31 desembre 2020].
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 19. ISBN 9788497916929.
* ↑ «Primer Concurs de relats breus d'escriptura femenina». Reus.Cat. Ajuntament de Reus, 2007. [Consulta: 31 desembre 2020].
# Athos Cozzi

Athos Cozzi (Trieste, 6 de novembre de 1909 - 19 de febrer de 1989) fou un il·lustrador italià.
Athos Cozzi fou un aquarel·lista i il·lustrador que encetà la seva carrera treballant per la revista Il Vittorioso publicada per les autoritats vaticanes. L'any 1939, en plena Guerra Civil Espanyola, es traslladà a Sant Sebastià i dibuixà a la revista infantil Pelayos, destinada als afiliats infantils de La Falange, que es fusionà poc després amb la revista Flecha. Hi il·lustrà sobretot les històries del guionista sabadellenc José María Canellas Casals, que signa sovint els seus textos sota el pseudònim d'Augusto Benjamín. Un cop acabada la guerra civil, s'instal·là a la barcelonina Plaça Reial, on presencià en primera persona la repressió exercida pel bàndol vencedor. Aquest fet el va fer prendre consciència sobre el comportament dels falangistes, de qui havia fet apologia en les publicacions fetes a Sant Sebastià. Durant els anys quaranta, encara a Espanya, treballà per la revista S d'edicions TBO, especialitzada en el western, a continuació pel periòdic Leyendas Infantiles, on dibuixà les aventures de Dick Fulmine (Juan Centella a Espanya), personatge creat pel guionista i dibuixant italià Carlo Cossio, i també per la revista Chicos.
L'any 1948 s'instal·là a Buenos Aires i col·laborà en nombroses publicacions argentines i sobretot a Patoruzito, per la qual reprèn, amb De la Torre al guió, la sèrie Tucho, de canillita a campeón creada per Freixas i Guillermo Ganguillet. L'any 1966 es traslladà a Milà, on treballà en nombrosos còmics, sovint destinats a un públic adult (com Messalina, Al Capone o Bonnie). Allí coneix Alberto Giolitti, que havia fundat un estudi a Roma. Fou llavors quan va canviar de domicili per establir-se a aquesta capital. Giolitti esdevé el seu agent artístic i fa publicar les seves històries al Regne Unit i a Alemanya. L'any 1973 va marxar a Buenos Aires sense deixar de col·laborar en les revistes italianes. Ja a principis dels anys vuitanta, va tornar a Roma i dibuixà històries per les revistes Skorpio i Lanciostory. Al llarg de la seva vida, i de manera paral·lela a la seva activitat com a dibuixant de còmics, Athos Cozzi va il·lustrar nombrosos clàssics de la literatura mundial així com contes i relats per edicions destinades al jovent. L'any 1986 s'instal·là definitivament a Barcelona i hi romangué fins a la seva mort. La seva passió pel dibuix li va permetre dedicar-se a la il·lustració fins al darrer dia de la seva vida.

## Referències

* ↑ Ediciones Glénat. Apuntes para una historia de los tebeos (en espanyol), 2000, p. 212. ISBN 84-8449-026-2.
* ↑ Presses Universitaires du Mirail. Historietas, comics y tebeos españoles (en espanyol), 2002. ISBN 2-85816-606-4.
* ↑ Biografia d'Athos Cozzi a El Grafópata
* ↑ Plumilla Publicitat. Els dibuixants del TBO. Dibuixos originals (1917-1960) (en català), 1995.

## Bibliografia

* Claude Moliterni, Philippe Mellot, Laurent Turpin, Michel Denni, Nathalie Michel-Szelechowska, BDguide, Encyclopédie de la banda dibuixada internacional, Omnibus, 2003 (ISBN 2-258-05944-5 ISBN 2-258-05944-5)
* Biografia d'Athos Cozzi
# Classe de complexitat

En teoria de complexitat, una classe de complexitat és un conjunt de problemes de decisió de complexitat relacionada. Una classe de complexitat típica té una definició de la forma:
   El conjunt de problemes que se poden resoldre per una màquina abstracta M usant O (f(n)) del recurs R on n és la mida de l'entrada.
Les classes de complexitat estan relacionades amb la taxa de creixement de la necessitat de recursos a mesura que augmenta l'entrada n. És una mesura abstracta i no dona uns requeriments de temps o espai en termes de segons o bytes, ja que per obtenir-los caldria tenir informació de la implementació concreta. La funció dins de l'expressió O(...) pot ser una constant, per algorismes que no els afecta la mida n, o una expressió amb un logaritme, una potència d'n com una expressió polinomial o moltes d'altres. La O es llegeix com "d'ordre ". Pel propòsit de teoria de la complexitat, alguns detalls de la funció es poden ignorar, per exemple diferents expressions polinomials es poden ajuntar en una sola classe.
El recurs en qüestió pot ser temps, essencialment el nombre d'operacions bàsiques que ha de realitzar una màquina abstracta o espai (emmagatzemament). Per exemple, la classe NP és el conjunt de problemes de decisió les solucions dels quals es poden comprovar per una màquina de Turing no determinista en un temps polinomial, mentre que la classe PSPACE és el conjunt de problemes que es poden solucionar per una màquina de Turing determinista en un espai polinomial.

## Relacions entre les principals classes de complexitat

La següent taula mostra les principals classes de problemes o de llenguatges o gramàtiques consideres en teoria de la complexitat. si una classe X és un subconjunt estricte d'Y, llavors X es mostra sota d'Y amb una línia sòlida unint-les. Si X és un subconjunt però no es coneix si és estricte, la línia és gris i puntejada.
* Problema de decisió
* Tipus 0 (Enumerable recursivament)
* Indecidible
* Decidible
* EXPSPACE
* NEXPTIME
* EXPTIME
* PSPACE
* Tipus 1 (Sensible al context)
* co-NP
* BQP
* NP
* BPP
* P
* NC
* Tipus 2 (Lliure de context)
* Tipus 3 (Gramàtica regular)

## Referències

* ↑ «Computational Complexity Theory», 16-04-2016. Arxivat de l'original el 2016-04-16. [Consulta: 28 novembre 2018].
* ↑ Michael., Sipser,. Introduction to the theory of computation. 3a edició. Boston, MA: Cengage Learning, 2013. ISBN 9781133187790.
# Doroteu de Sidó

Doroteu de Sidó (en grec Δωπόθεος Dorotheos) va ser un poeta i astròleg grec que va escriure la major part de la seva obra en vers i sobre astrologia en un llibre titulat Pentabiblia o Pentateuc, o també Carmen astrologicum i del qual es conserva una altra obra sota el títol de ὰποτελέσματα (Apotelesmata). Dels dos llibres se'n conserven alguns fragments que van ser usats per escriptors romans i sobretot per astròlegs àrabs. Se'l situa al segle i, ja que el primer autor que el cita és Antíoc, un astròleg atenenc que va viure entre l'any 150 i 200. En el seu llibre Doroteu diu que ha viatjat per Egipte i Babilònia estudiant amb alguns savis els temes hermètics. Un escriptor àrab ha conservat una llista dels assumptes de què tractava la seva obra: sobre els naixements, sobre les èpoques i els períodes, sobre l'origen dels déus, sobre com interpretar l'any del naixement, sobre com actuar. La Pentabiblia va ser utilitzada per Fírmic Matern i altres escriptors llatins. L'obra de Doroteu va ser apreciada a l'orient, on va ser traduïda al pahlavi, cap al segle iii, i després a l'àrab. Per als àrabs va ser un dels més famosos astròlegs occidentals. Alguns autors pensen que és el mateix personatge que Doroteu de Caldea. De la seva obra Carmen astrologicum n'hi ha una edició de 1976: Dorothei Sidonii carmen astrologicum : interpretationem arabicam in linguam anglicam versam una cum Dorothei fragmentis et graecis et latinis; editit David Pingree. Leipzig: Teubner, 1976, amb text bilingüe àrab-anglès i textos en grec i llatí.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 124. ISBN 8481641618.
* ↑ «Dorothei Sidonii carmen astrologicum». CCUC. [Consulta: 23-IX-2017].