OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tages

Tages, o també Tagetes, era una divinitat etrusca fill de Genius i de la Terra i net de Júpiter, segons diu Sext Pompeu Fest. Va ser adoptat pels romans i considerat com el més gran endeví.
A Tages es vinculen els orígens de la Disciplina Etrusca, l'art endevinatòria dels harúspex. Ciceró, Ovidi, i altres autors expliquen amb lleugeres variants el que li va passar a un pagès mentre llaurava un camp vora la ciutat de Tarquínia. Va veure com un terròs es movia espontàniament i que prenia forma de persona. Era com un nen, però molt savi. El pagès es va posar a cridar i van comparèixer els etruscs. El nen, que es representa amb els cabells blancs, símbol de saviesa, els va ensenyar els fonaments de l'endevinació etrusca i la forma de predir el futur. Després, els lucumons o reis etruscos van posar per escrit aquestes ensenyances.
Alguns autors han intentat identificar Tages amb Numa Pompili, autor d'una reforma religiosa, o amb Vegoia, una nimfa autora d'uns llibres d'endevinació. A Tages se li atribuïa la revelació del contingut dels llibres sagrats, però només una part d'ells se li refereix explícitament. Els Libri haruspicini, referits als àmbits dels sacrificis i la lectura dels designis divins a les entranyes de les víctimes, i els Libri Acherontici, que formen part dels Libri fatales, relacionats amb la vida d'ultratomba. Joan Laurenci, autor bizantí del segle vi molt ben informat, atribueix a Tages una obra sobre la importància en l'endevinació dels terratrèmols (Τά σεισμοτροπικά 'ta Seismotropiká'), traduït per Publi Nigidi Fígul al llatí, autor que també va utilitzar una altra obra sobre els trons, atribuïda a Tages, i que potser va completar.
A l'antiguitat tardana els llibres de Tages van adquirir una gran autoritat, i se'ls comparava amb les figures de Plató, Pitàgoras o Sòcrates. Els autors cristians van considerat Tages un equivalent als profetes, i els grecs l'assimilaven a Hermes. Macrobi el relaciona amb els rituals per la fundació d'una ciutat.

## Referències

* ↑ Sext Pompeu Fest. De Verborum Significatione, 492 L, sub voce «Tages»
* 1 2 3 4 Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 281-282. ISBN 8481641618.
* ↑ Ciceró. De divinatione, II, 50-51; II 80
* ↑ Ovidi. Les Metamorfosis, XV, 552-559
* ↑ Macrobi. Saturnaliorum Conviviorum, V, 19, 13
# Bisbat de Byumba

L'Bisbat de Byumba (francès: Diocèse de Byumba; llatí: Dioecesis Byumbana) és un bisbat de l'Església catòlica pertanyent a Ruanda, sufragani de l'arquebisbat de Kigali. El 2012 tenia 667.181 batejats sobre 1.383.910 habitants. L'actual bisbe és Servilien Nzakamwita.

## Territori

La diòcesi comprèn les antigues províncies d'Umatare i Byumba, a Ruanda,que corresponen a les actuals subdivisions administratives: a la Província del Nord el districte de Gicumbi i parts dels districtes de Rulindo i Burera; a la Província de l'Oest els districtes de Nyagatare i Gatsibo
La seu episcopal es troba a Byumba. El territori s'estén sobre 5.100 km² i se subdivideix en 17 parròquies.

## Història

La diòcesi d'Astrida fou erigida el 5 de novembre de 1981 amb la butlla Quandoquidem experientia del papa Joan Pau II, arrabassant-li el territori als bisbats de Kabgayi, Kibungo i Ruhengeri.
Durant la guerra civil que va sacsejar Ruanda en la primera meitat dels anys 1990 del segle xx, hi fou assassinat, amb altres sacerdots, el bisbe Joseph Ruzindana.

## Llista de bisbes

* Joseph Ruzindana † (5 de novembre de 1981 - 7 de juny de 1994 assassinat)
* Servilien Nzakamwita, des del 13 de març de 1996

## Estadístiques

A finals del 2012, la diòcesi tenia 667.181 batejats sobre una població d'1.383.910 persones, equivalent al 48,2 % del total.
| any | població | població | població | sacerdots | sacerdots | sacerdots | sacerdots | diàques | religiosos | religiosos | parroquies |
| any | batejats | total | % | total | clergat secular | clergat regular | batejats por sacerdot | diàques | homes | dones | |
| 1990 | 304.570 | 811.428 | 37,5 | 35 | 16 | 19 | 8.702 | | 38 | 80 | 11 |
| 1999 | 388.484 | 1.016.796 | 38,2 | 30 | 19 | 11 | 12.949 | | 23 | 104 | 13 |
| 2000 | 405.928 | 1.025.416 | 39,6 | 31 | 22 | 9 | 13.094 | | 18 | 101 | 13 |
| 2001 | 433.878 | 1.068.116 | 40,6 | 35 | 27 | 8 | 12.396 | | 16 | 105 | 13 |
| 2002 | 459.885 | 1.121.064 | 41,0 | 39 | 33 | 6 | 11.791 | | 14 | 104 | 13 |
| 2003 | 474.441 | 1.140.825 | 41,6 | 38 | 30 | 8 | 12.485 | | 19 | 101 | 13 |
| 2004 | 492.933 | 1.180.522 | 41,8 | 42 | 33 | 9 | 11.736 | | 19 | 119 | 13 |
| 2006 | 538.181 | 1.234.955 | 43,6 | 48 | 41 | 7 | 11.212 | | 19 | 130 | 17 |
| 2012 | 667.181 | 1.383.910 | 48,2 | 57 | 50 | 7 | 11.704 | | 25 | 121 | 17 |

## Fonts

* Anuari pontifici del 2013 i precedents, a Catholic-hierarchy
* Diòcesi de Byumba a gcatholic
* Butlla Quandoquidem experientia
# Associació Musical Big Band de Montbau

L'Associació Musical Big Band de Montbau és una entitat creada el 2011 amb l'objectiu d'impulsar la música, a través de la seva Big Band, la Big Band de Montbau. Les seves activitats tenen lloc a la Sala Polivalent de Montbau.
Es va constituir el 31 de gener de 2011, al barri de Montbau, quan la Big Band de Montbau es va refundar, després d'haver-se dissolt uns mesos abans per desacord en el seu funcionament. Aquell mateix any l'Ajuntament de Barcelona va endegar obres de rehabilitació a l'edifici on assajaven, l'antic gimnàs de les escoles nacionals, i el va convertir en la Sala Polivalent de Montbau, cedint la seva gestió a les entitats del barri que estéssin legalment constituïdes en associació, que eren l'Associació de Veïns i Veïnes de Montbau, l'Associació Excursionista d'Etnografia i Folklore, i l'Associació Musical Big Band de Montbau. Això els va permetre, a més de seguir assajant en aquest equipament, utilitzar-lo per a promoure les activitats que motivaven l'associació: organitzar concerts, impulsar tallers musicals oberts al públic.
El 2012 l'Associació va endegar el 1r Cicle 'Jazz al Gimnazz', oferint concerts a la Sala Polivalent de Montbau, presentant un grup de jazz el segon divendres de cada mes, i el del mes de juny la Big Band de Montbau fa el concert de cloenda. Hi han actuat grups de jazz destacats, com: Xavi Díaz Quartet, Gaby Ardèbol quartet amb Horacio Fumero, Marian Barahona Trio, Jaume Vilaseca Trio.

## Referències

* ↑ «Associació Musical Big Band de Montbau». Associació Musical Big Band de Montbau.
* ↑ «De seguida que es va saber que toco el piano, em van trucar». El Periódico, 20-12-2011.
* ↑ Duran, Jaume «El naixement de l’Associació Musical Big Band de Montbau: «Un relat en primera persona» 2a part». Ressò de Montbau, 1-2018, pàg. 10-11.
* ↑ Gómez, Deme «Big Band de Montbau. Quan la unió fa la força». La ruta del Jazz, 03-07-2013, pàg. 14.
* ↑ «Jazz al Gimnazz». Ara, 10-03-2017.
* ↑ «Jazz al Gimnazz:: Gaby Ardebol quartet amb Horacio Fumero | Barcelona». Eventbu, 13-10-2017.
* ↑ «Torna el "Jazz al Gimnazz" amb Marian Barahona Trio». Ajuntament de Barcelona, 08-01-2015.
* ↑ «Jazz al Gimnazz Jaume Vilaseca Trio». BCN Swing, 12-03-2021. Arxivat de l'original el 21 de gener 2022. [Consulta: 6 d’abril 2022].
# Ermita de Sant Blai (Cortes d'Arenós)

L'ermita de Sant Blai, localitzada al sud del municipi de Cortes d'Arenós, a la comarca de l'Alt Millars és un lloc de culte catalogat com Bé de rellevància local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat Valenciana, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi identificatiu: 12.08.048-002.
L'ermita es troba prop d'un grup d'habitatges coneguts com a "Grup d'habitatges Sant Blai", molt prop de Cortes d'Arenós, malgrat la qual cosa el seu estat de conservació no l'adequat. Es va construir entre els segles xv i xvi. Es tracta d'un edifici exempt, de caràcter rústic i senzill. La seva planta és rectangular i la coberta a dues aigües amb acabat en teules. La fàbrica és de paredat que antany va estar blanquejada, reforçada per tres grans contraforts en cadascun dels laterals. Entre els dos primers contraforts del costat de la dreta està la porta d'accés, a la qual s'arriba a través d'un petit atri que sorgeix de presentar la sostrada continuïtat entre els contraforts. La porta per la seva banda està emmarcada per un arc de mig punt fet de dovelles de pedra. El temple presenta als peus de la planta una rematada en forma de capcer que dona origen a una espadanya per a una campana coberta amb teulada. En la capçalera i com a prolongació de la planta es troba la sagristia, que acaba formant una unitat amb la resta de l'edifici. Externament no presenta ni decoració ni ornaments.
La festa se celebra a l'agost, moment en el qual es duu a terme un romiatge.

## Referències

* ↑ http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/cmicda.htm Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.turismodecastellon.com/103668_fr/Ermita-de-San-Blas-(Cortes-de-Arenoso)/
# Arbre ampolla

L'arbre ampolla o braquiquíton (Brachychiton populneus) és un arbre que habita del sud de Queensland fins a Victòria (Austràlia) en hàbitats molt diversos, tant els secs com els humits. També rep el nom de pica-pica.

## Morfologia

Arriba a fer uns 8 i 10 metres d'alçada, amb un tronc recte de forma cònica i la capçada frondosa amb fulles lanceolades, sovint lleugerament lobulades. El braquiquíton és un arbre que té dos tipus de flors. Unes, on únicament la part femenina de la flor, el gineceu, és funcional, i unes altres on únicament la part masculina de la flor, l'androceu, és funcional. Les flors tenen forma de campana amb colors variables. El fruit és sec i dehiscent, de tipus esquizocarp, i es forma només a partir de les flors femenines. Són molt grossos, llenyosos i en forma de barqueta.
Les llavors serveixen d'aliment a diversos animals: els corcs, les larves d'escarabat i els vertebrats omnívors com els corbs australians, les garses i les rates negres. Els fruits i les llavors que no han estat completament menjats i digerits es converteixen en un banc de llavors que germinarà amb les pluges d'hivern.
A Austràlia, Brachychiton populneus s'ha convertit en un arbre molt comú a causa de l'extensa dispersió de les llavors que fan els vertebrats i, també, perquè desenvolupa un tubercle a l'arrel que el fa resistent a ambients mediterranis alterats.

## Usos

Els aborígens australians es menjaven les llavors torrades. Les fulles poden servir com a farratge d'emergència per als animals. És utilitzat com arbre ornamental: B. populneus i altres espècies del mateix gènere Brachychiton com l'Arbre ampolla de Queensland (B. rupestris) i B. acerifolius s'han hibridat artificialment per aconseguir híbrids ornamentals.

## Galeria

* Escorça
* Detall de fulles i flors
* Fruit

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbres dels Països Catalans. 3a edició. Barcelona: Pòrtic Natura, 1994, p. 167. ISBN 84-7306-390-2.
* ↑ «FloraCatalana.es». Arxivat de l'original el 2016-08-15. [Consulta: 31 juliol 2016].
* ↑ XTEC

## Enllaços externs

* Note on economic value Arxivat 2007-04-16 a Wayback Machine.
* B. populneus, Australian National Botanic Gardens
* Horticultural notes Arxivat 2008-09-28 a Wayback Machine.
# Blikanasaure

L'blikanasaure (Blikanasaurus, "rèptil de Blikana") és un gènere representat per una única espècie de dinosaure sauropodomorf que visqué a la fi del període Triàsic, fa aproximadament 210 milions d'anys, en el Norià, que va habitar en el que és avui Àfrica. Les restes trobades es limiten a part d'una pota posterior. Els turmells són inusualment gruixuts i les falanges grans. El seu nom deriva de la Muntanya Blikana a la Província del Cap, a Sud-àfrica. S'ha suggerit que podria ser sinònim d'eusquelosaure. Hauria tingut de tres a cinc metres de llarg.

## Referències

* Galton, P. M. & van Heerden, J. 1998. Anatomy of the prosauropod dinosaur Blikanasaurus cromptoni (Upper Triassic, South Africa), with notes on the other tetrapods from the lower Elliot Formation. Paläontologische Zeitschrift, 72 (1/2), 163-177.
Gèneres de sauropodomorfs :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Sauropsida
Clade: Avemetatarsalia
Clade: Dinosauria :
Sauropodomorpha :
Sauropoda :
Neosauropoda :
Macronaria :
Titanosauria :
# Queralt Riera

Queralt Riera (Parets del Vallès, 1978) és una dramaturga, directora escènica i productora.

## Biografia

Graduada en Direcció Escènica i Dramatúrgia a l’Escola Superior d’Art Dramàtic Eòlia, dirigeix a Barcelona la seva pròpia escola d'actors per a cinema i teatre, Art Actors Queralt, fins al 2013. Ha impulsat projectes de dramatúrgia en escoles, centres de menors i per a processos de rehabilitació de toxicopatologies i trastorns alimentaris. És fundadora de l’Associació per al Teatre a les Escoles i ha coordinat la Mostra de Teatre Infantil i Juvenil Joan Anfruns (1999-2006).
Com a actriu de cinema intervé en diversos films: Cariño, he enviado a los hombres a la luna (Marta Belletbó), Lisístrata (Francesc Bellmunt), Qué glande es el cine (Juanma Bajo Ulloa), Puertas (Miguel A. Arjona), Raquel cambió de número (Raúl Peñaloza), així com en diferents curts, per als quals escriu el guió, com La soledad del astro i La peluquería de Lola. També són remarcables els seus treballs com a actriu de teatre: A-dicció (Andreu Carandell), Ària (Javier Villena) o Laberint (Marcelo Bellagamba), entre d'altres.
Treballa en diferents projectes del Festival GREC durant les edicions del 2013 al 2016. És finalista del XVII Premi Born de Teatre 2017 amb l’obra Dona, que posteriorment és adaptada al cinema. Guanya el Premi Octubre de Teatre Pere Capellades el 2018 i l’SGAE selecciona la seva obra Aquí per a la publicació i difusió com a «Autor Express 2018». Com a membre del Col·lectiu Nins el 2019 guanya el Premi Adrià Gual de l’Institut del Teatre per la proposta d’escenificació d’El poder. Dos milions de nanòmetres és el títol de la peça amb la qual l’autora participa al cicle «Teatro en 3 minutos: a 2 metros» l’any 2020.

## Publicacions

* Dona. La veritat s’embolica com un plat d’espaguetis. [El volum també inclou les obres Rosa mutabilis i Llops de Sadurní Vergés]. Barcelona: RE&MA 12, 2018. (Col·lecció Off Cartell; 33).
* L’amor (no és per a mi, va dir Medea). València: Editorial 3i4, 2019.
* Aquí. Madrid: Editorial SGAE-España, 2019.
* Amor mor. [El volum també inclou l'obra Amor pur d'Albert Mestres]. Barcelona: RE&MA 12, 2020. (Col·lecció Off Cartell; 38)
* De dol. Alzira: Bromera, 2020.

## Referències

* 1 2 3 4 Marcillas Piquer, Isabel. «Queralt Riera». Enciclopèdia de les Arts Escèniques Catalanes. Institut del Teatre (reconeixement). [Consulta: 31 març 2021].

## Bibliografia complementària

* Bordes, Jordi. «A Catalunya ens emmirallem en una pobresa congènita». El Punt Avui (2 novembre 2020)
* Igualador, Coral. «Todos. Entrevista a Queralt Riera, autora y directora». Tarántula. Revista cultural (23 gener 2018).
* Izquierdo, Oriol. «Presentació». A: Riera, Riera. Dona. La veritat s’embolica com un plat d’espaguetis i Vergés, Sadurní. Rosa mutabilis i Llops. Barcelona: RE&MA 12, 2018. (Col·lecció Off Cartell; 33)
# Associació Mútua d'Obrers de la Indústria Cotonera

L'Associació Mútua d'Obrers de la Indústria Cotonera fou de les primeres entitats obreres que es van crear a Catalunya en temps de la primera industrialització fabril.
Fundada el 1840 amb l'empenta de l'obrer vigatà Joan Muns per garantir mecanismes d'ajuda mútua entre els treballadors del sector tèxtil cotoner. Poc després, el 1841, el general Espartero va prohibir-la per fomentar la revolució. Però el 1842 el governador de Barcelona la va tornar a legalitzar, tot i que sota el nou nom de Societat de Protecció de Barcelona.
El 1843 la Diputació i l'ajuntament de Barcelona va concedir un préstec a l'entitat per construir la fàbrica cooperativa Companyia Fabril de Teixidors de Cotó de Barcelona, la qual va donar feina a 200 obrers i a més a més va arribar a sostenir 700 obrers sense feina mitjançant petits subsidis. L'experiència va finalitzar amb la crisi econòmica de 1848, motiu pel qual fou traspassada a uns particulars.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 72, entrada: "Associació Mútua d'Obrers de la Indústria Cotonera". ISBN 84-297-3521-6. OCLC 1248978749.
* ↑ Alegret, Xavier «Dels llibres als iogurts, entre tots i de qualitat». Diari Ara [Barcelona], 07-01-2013, p.5. ISSN: 2014-010X.
* ↑ Mata, Jordi; Alcoberro, Agustí «10 arguments per rebatre els equívocs històrics més habituals sobre Catalunya» (paper). Sàpiens. Sàpiens Publicacions [Barcelona], núm.127, 3-2013, p.24-35. ISSN: 1695-2014.

## Vegeu també

* Història de la indústria cotonera a Catalunya
# Ermita de Sant Francesc Xavier (Soneixa)

L'ermita de Sant Francesc Xavier, localitzada al carrer Maestro Aguilar de Soneixa, a la comarca de l'Alt Palància, és una ermita, catalogada, de manera genèrica Bé de Rellevància Local, segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi: 12.07.106-003.

## Història

L'ermita va haver de construir-se inicialment en una zona rasa, la qual, a poc a poc ha estat absorbida pel nucli urbà de Soneja. És per això pel que actualment se situa en un arrabal de la població, conservant exempt tan sols el lateral dret que fa cantonada amb el carrer anomenat de l'Ermita.
Malgrat que no es disposa de documentació sobre l'ermita fins a 1714, tradicionalment s'ha considerat que la seva construcció data del segle xvi, per això s'ha considerat que la seva construcció es deu a la fi del segle xvii i principis del XVIII.
Va ser abandonada durant algun temps, arribant-se a utilitzar durant un llarg temps del segle XX com a escola municipal, fins que a la fi d'aquest segle es va restaurar per a la seva conservació i manteniment.

## Descripció

Es tracta d'una petita ermita de planta rectangular i nau única.
Externament presenta una lleugera reculada i se situa sobre una terrassa a la qual s'accedeix mitjançant una petita escalinata. De fàbrica de carreu i coberta a dues aigües rematada en teula, presenta com a final de la seva façana una petita espadanya en la qual se situa una única campana, coneguda com a Maria, fosa el 1691, amb un diàmetre de 26 centímetres i un pes de 14 quilos. Va ser restaurada l'any 2001.
A l'edifici s'uneixen la sagristia, que se situa en la capçalera, i la casa de l'ermità.
La façana presenta una porta de fusta, que es col·loca en una obertura en forma d'arc de mig punt, de fàbrica de dovelles de carreus, que es troba flanquejat per dues finestres, rectangulars, en tots dos costats. En la part de dalt de la porta s'obre una finestra rectangular que és la que dona llum al cor alt.
Respecte a l'interior, ens trobem que en el costat esquerre de la nau única hi ha unes fornícules, mentre que en el costat dret s'obren finestres rectangulars. La nau, que presenta diversos trams, cobreix el primer amb volta de creueria i la resta es cobreix amb volta de canó, la qual presenta llunetes.
A més presenta un entablament que cobreix tota la nau i pot observar-se l'existència d'un cor alt als peus de la planta.

## Referències

* 1 2 http://esunica.es/municipio/soneja/monumentos/ermita-de-san-francisco-javier-soneja%5BEnllaç+no+actiu%5D
* 1 2 http://campaners.com/php/campanar.php?numer=873
* 1 2 3 4 5 http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 http://www.ermitascomunidadvalenciana.com/capson.htm Arxivat 2016-03-13 a Wayback Machine.
* 1 2 3 http://www.soneja.es/ca/page/patrimoni Arxivat 2017-04-06 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.elperiodicomediterraneo.com/noticias/comarcas/mejoran-campana-san-francisco_418527.html
# Stefan Bissegger

Stefan Bissegger (Weinfelden, 13 de setembre de 1998) és un ciclista suís, professional des del 2020, quan fitxà per l'equip Decathlon-AG2R La Mondiale. Combina el ciclisme en pista amb la carretera.
En el seu palmarès destaquen èxits en categories inferiors, com poden ser dos campionats nacionals en contrarellotge sub-23, el 2018 i 2019, i la medalla de plata en la prova en ruta sub-23 del Campionat del món de 2019.
Com a professional el seu primer gran èxit fou la tercera etapa de la París-Niça de 2021.

## Palmarès

* 2015
** Vencedor d'una etapa al Tour del País de Vaud
* 2016
** 1r als Tres dies d'Axel i vencedor de 2 etapes
** Vencedor d'una etapa al Tour del País de Vaud
* 2017
** 1r al Tour de Berna amateur
* 2018
** Campió de Suïssa de contrarellotge sub-23
* 2019
** Campió de Suïssa de contrarellotge sub-23
** 1r al Tour de Berna
** Vencedor d'una etapa a la New Zealand Cycle Classic
** Vencedor d'una etapa al Tour del Jura
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Ain
** Vencedor d'una etapa al Gran Premi Priessnitz spa
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 2021
** Vencedor d'una etapa a la París-Niça
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa
** Vencedor d'una etapa al Tour del Benelux
* 2022
** Campió d'Europa en contrarellotge
** Vencedor d'una etapa a l'UAE Tour
* 2023
** Campió de Suïssa de contrarellotge

### Resultats al Tour de França

* 2021. 103è de la classificació general
* 2022. 83è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2023. 117è de la classificació general

## Referències

* ↑ Moultrie, James. «Bissegger, Staune-Mittet among new Decathlon AG2R La Mondiale signings as 2025 roster is finalized». CyclingNews, 02-10-2024 (arxiu). [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «El italiano Batistella, campeón mundial Sub 23 tras la descalificación del holandés Eekhoff» (en castellà), 27-09-2019. [Consulta: 9 març 2021].
* ↑ «Stefan Bissegger vuela en la crono y toma el liderato de la París-Niza» (en castellà), 09-03-2021. [Consulta: 9 març 2021].

## Enllaços externs

* Stefan Bissegger a ProCyclingStats
Campions del Món de ciclisme - Contrarellotge per equips mixtos :
2019:  Bouwman, Mollema, van Emden, Brand, Markus, Pieters (NED)
2021:  Arndt, Martin, Walscheid, Brennauer, Klein, Kröger (GER)
2022:  Bissegger, Küng, Schmid, Chabbey, Koller, Reusser (SUI)
2023:  Bissegger, Küng, Schmid, Chabbey, Koller, Reusser (SUI)
2024:  Matthews, O'Connor, Vine, Brown, Chapman, Roseman-Gannon (AUS) :