OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# William Gowland

William Gowland (1842 –1922) va ser un enginyer de mines anglès que va fer treball arqueològic a Stonehenge i al Japó.
Gowland va assistir als Royal College of Chemistry i el Royal School of Mines a South Kensington, especialitzant-se en la metal·lúrgia. El 1872, va ser reclutat pel govern Meiji del Japó com a conseller estranger d'enginyeria (o-yatoi gaikokujin).
El 1883, va ser premiat amb l'Ordre del Sol Naixent.
Va fer la primera ascensió coneguda a diversos pics dels Alps japonesos pels quals Gowland va encunyar aquest nom i que va ser publicat el 1888 per Basil Hall Chamberlain en la seva Japan Guide. Aquest nom va ser popularitzat per Walter Weston.
Com arqueòleg al Japó, Gowland va treballar científicament el període kofun i la regió Kinki.
Va ser membre de la Royal Society i molts dels obkectes que va portar del Japó estan actualment al Museu Britànic. Gowland també va col·leccionar pintures d'estil Nihonga.

## Algunes publicacions

* The Dolmens and other Antiquities of Korea, 1895
* The Art of Casting Bronze in Japan, 1896
* The Dolmens and Burial Mounds in Japan, 1897
* The Dolmens of Japan and their Builders, 1900
* The Burial Mounds and Dolmens of the Early Emperors of Japan, 1907
* The Art of Working Metals in Japan, 1910
* Metals in Antiquity, 1912
* The Metallurgy of Non-ferrous Metals, 1914
* Metal and Metal-Working in Old Japan, 1915
* Silver in Roman and Earlier Times, 1920

## Notes

* ↑ Hudson, Mark. "Book Reviews: William Gowland: The Father of Japanese Archaeology by Victor Harris Kazuo Goto," Asian Perspectives, Vol. 45, No. 1 (2006), p. 97.
* ↑ Hani, Yoko. "Peak attraction: There's a magic in the mountains—but will we break the spell?," Japan Times. 21 April 2002.
* ↑ British Museum
* ↑ British Museum Collection

## Referències

* Chippendale, Christopher. (2983). Stonehenge Complete. London: Thames and Hudson. ISBN 0500050430/ISBN 9780500050439; OCLC 470851552
* Harris, Victor and Kazuo Goto. (2003). William Gowland: The Father of Japanese Archaeology (ガウランド : 日本考古学の父, Gaurando: Nihon-kōkogaku-no-chichi) London: British Museum Press. ISBN 0714124206/ISBN 9780714124209; ISBN 4022578351/ISBN 9784022578358; OCLC 248880959

## Enllaços externs

* Imperial College London Arxivat 2012-02-12 a Wayback Machine.
* Gowland at the British Museum
# Wunibald

Wunibald o Winibald de Heidenheim (Wessex, 701 - Heidenheim, Baden-Württemberg, Alemanya, 761) (en alemany, Wunibald, Wynnebald o Winnebald) fou un eclesiàstic anglosaxó, abat del monestir doble de Heidenheim. És venerat com a sant per diverses confessions cristianes.

## Biografia

La font principal de la seva vida és la Vita Wynnebaldi de la monja Hugeburc de Heidenheim, escrita cap al 778. Segons ella, Wunibald havia nascut a Wessex (avui, Anglaterra) i era fill de sant Ricard el Pelegrí, germà dels sants Willibald d'Eichstätt i Valpurga de Heidenheim i cosí de Bonifaci de Magúncia. Fou educat a casa seva, al contrari que el seu germà Wilibald, enviat a l'abadia benedictina de Waltham Forest. El 722, va marxar amb els seus pare i germà a Roma, morint el pare de camí, a Lucca.
Mentre Wilibald marxava a Terra Santa, Wunibald restà a Roma, estudiant-hi teologia i ordenant-s'hi clergue. En 727 es troba a Anglaterra, on cerca persones per marxar amb ell, i en 730 tornà a Roma, on visqué fins al 738.
Fou cridat llavors pel seu parent Bonifaci, llavors de viatge a Roma, perquè l'ajudés en l'evangelització de Germània. Amb Willibald, que havia tornat de Palestina, van anar a Baviera i Turíngia. En 739 fou ordenat sacerdot per Bonifaci, a Sülzenbrucken (Turíngia). En 744 conegué el duc Odiló de Baviera, que el deixà un llegat en herència. Entre aquest any i el 747 fou missioner a l'Alt Palatinat i després a Magúncia fins al 751.
La primavera del 752 fundà amb la seva germana Walpurga el monestir benedictí doble de Heidenheim, on fou el primer abat. Anys després, marxà a Würzburg i a l'Abadia de Fulda. En 761 decidí d'entrar en l'abadia de Montecassino, en procés de reconstrucció, però no arribà a anar-hi. Malalt de reumatisme, morí a Heidenheim davant el seu germà Willibald; en morir, la seva germana fou abadessa de Heidenheim.

## Veneració

Wunibald fou sebollit a la cripta de l'abadia de Heidenheim en 777, en un acte assimilable a una canonització. En 879 les restes foren exhumades i, amb les de Valpurga, portats a Eichstätt però, tres dies després, tornats a Heidenheim. En 889 el rei Arnulf en feu donació a Eichstätt i el bisbe Gundekar II, entre 1057 i 1075, en fixà la festa el 18 de desembre i l'anomenà copatró de la diòcesi.
Quan el monestir de Heidenheim fou reconstruït entre 1152 i 1155, Otó d'Eichstätt hi feu traslladar les relíquies en 1182-1196. En 1484 s'instal·laren en una tomba gòtica. En 1537, el luteranisme abolí el monestir i les relíquies se'n perderen.
* Retaule d'Eichstätt, amb Sant Vunibald a la dreta (d'esquerra a dreta, els sants: Ricard, Willibald, Valpurga i Vunibald)
* Tomba del sant a Heidenheim.
* Església de Heidenheim
* Monestir de Heidenheim

## Bibliografia

* Xaver Buchner, S. Wunnibald. Apostel des Nord- und Sualafeldgaues. I. Seine Vita von der Zeitgenossin Hugeburg, II. Seine Verehrung innerhalb und außerhalb des Bistums Eichstätt, Kallmünz, Verlag M. Lassleben 1951

## = Enllaços externs

* Missionare in Franken: Willibrord, Bonifatius, Burkard, Lullus, Megingaud, ...
# Xalpen

A la mitologia selknam, Xalpen, Jalpen o Alpen és un esperit femení subterrani, de gran importància a la cerimònia del Hain. Equival el que es podria considerar una deessa de l'inframon.
Igual que els altres esperits del Hain, Xalpen només subsisteix en la creença de dones i nens.

## Cerimònia del Hain
### Característiques

Xalpen és el principal esperit de la cerimònia del Hain. És la figura més iracunda i abominable de totes les creacions del Hain. És descrita com una «femella caníbal, voraç i colèrica». Exigia als kloketen que li portessin carn de guanac. No obstant això, en cert moment del Hain, deslligava la seva fúria i es llançava sobre els kloketen per després menjar la seva carn. Usant la seva llarga i esmolada ungla, esbocinava els joves. Mentre això suposadament succeïa, els homes a l'interior del Hain s'ocupaven de fer els efectes de so per fer creure les dones que observen que els seus fills eren atacats pel malvat esperit subterrani.
A més d'alimentar-se de carn humana, Xalpen portava sota terra homes del Hain, especialment els kloketen, per tal de saciar momentàniament els seus apetits sexuals i, en ocasions, abandona aquests joves a l'inframon.

### Confecció

A diferència d'altres esperits d'aquesta cerimònia, no és representada per cap actor, sinó que era fabricat pels homes participants del Hain amb arcs farcits amb herbes per donar-li volum i solidesa. La seva carcassa era folrada amb pells de guanac, les que eren cosides i pintades amb argila vermella.

### Funció

La seva funció en la cerimònia del Hain era atemorir les dones, que tenien prohibit acostar-se al lloc on es desenvolupava la cerimònia, que només la podien observar des de lluny.

## Shoorts: els subordinats de Xalpen

Els shoorts, soorts, soortes o sorths són esperits subordinats a Xalpen. Hi ha 7 shoorts principals i una gran varietat de shoorts subordinats.
* Sate: Shoort oriünd del Sud.
* Yoisik: Provinent del Sud. És considerat el més vell i important dels soortes meridionals.
* Wakus: Procedeix de l'Est.
* Keyaisl: Prové del Nord.
* Talen: Shoort provinent del Nord. És considerat el més fort i influent de tots els soortes.
* Pawus: Oriünd del Nord
* Sanu: Prové de l'Oest.
Als shoorts subordinats no se'ls assignen un nom específic.

## Notes

* ↑ Els selknam anomenaven kloketen els joves que serien iniciats a la cerimònia del Hain.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Chapman, A. Culturas tradicionales. Patagonia. Fin de un mundo. Los Selknam de Tierra del Fuego (en castellà).
* 1 2 3 4 «Pueblos Originarios. Dioses y personajes míticos. Xalpen (espíritu del Hain)» (en castellà).
* 1 2 3 Los indios de Tierra del Fuego (I) ( PDF) (en castellà). Vol. II: Los Selk'nam.
# Yasmin Levy

Yasmin Levy (Jerusalem, 23 de desembre del 1975) és una cantant israeliana d'origen i estil musical sefardita que canta en judeocastellà; és filla de jueus d'Esmirna: Cojava, cantant en judeocastellà, i de Yitzjak Levy, un investigador de la cultura i la música sefardites i de la diàspora.
Amb un inconfusible estil emotiu, Yasmin ha donat una nova interpretació a la cançó judeoespanyola medieval, tot incorporant-hi sons més moderns, procedents del flamenc espanyol, i amb l'ús d'instruments tradicionals com l'oud, el violí, el violoncel i el piano.
Va debutar amb l'àlbum Romance & Yasmin (2000), que la va fer mereixedora d'una nominació com a millor artista revelació per la BBC Radio 3 a la categoria de músiques del món. Amb el seu segon disc, La Judería (2005) va guanyar una altra nominació, aquesta vegada en la categoria ”culture crossing”.
L'octubre de 2007 va llançar el seu àlbum Mano suave, que inclou un tema en català anomenat Mal de l'amor i un duet amb Natacha Atlas. L'octubre de 2009 arriba el seu nou enregistrament: Sentir, produïda per Javier Limón i que inclou una versió de La hija de Juan Simón, d'Antonio Molina.

## Discografia

* 2000 Romance & Yasmin, en judeocastellà.
* 2005 La Judería, fusió de diverses músiques en judeocastellà, castellà (flamenco, etc.).
* 2006: Live at the Tower of David, Jerusalem.
* 2007: Mano Suave, que inclou un tema en català, "Mal de l'amor".
* 2009: Sentir
* 2012: Libertad (data de llançament: octubre 2012)

### Singles de bandes sonores

* 2011: Jaco, per la pel·lícula My Sweet Canary (amb l'intèrpret d'oud Tomer Katz)
* 2011: Una Pastora, per la pel·lícula My Sweet Canary (amb l'intèrpret de qanun Mumin Sesler)

### Col·laboracions

* 2008: Tzur Mishelo Achalnu, per a Avoda Ivrit 2, al costat de Shlomo Bar.
* 2010: Tzur Mishelo Achalnu, per a Kol HaNeshama, al costat de Shlomo Bar
* 2012: Yigdal, per a Yehuda Halevi Pinat Ibn Gabirol - The Collection

## Referències

* ↑ «Yasmin Levy | Biography & History» (en anglès). Allmusic.com. [Consulta: 22 octubre 2020].
* 1 2 Bravo, Julio. «Yasmin Levy: «El ladino desaparecerá en pocos años, nadie lo habla ya»» (en castellà). ABC Cultura, 19-10-2009. [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ Musleah, Rahel. «Profile: Yasmin Levy» (en anglès). Hadassah Magazine, 18-06-2010. [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ Aroeste, Sarah. «Yasmin Levy Makes Music out of Madness» (en castellà). e-Sefarad, 09-12-2017. [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ Topper, Ilya U. «'Sólo en español puedo ser Yasmin Levy'». El mundo. Cultura, 06-12-2010. [Consulta: 22 octubre 2020].
* ↑ «BBC - Radio 3 - Awards for World Music 2006 - Yasmin Levy». BBC. [Consulta: 19 abril 2008].
* ↑ Yasmin Levy Presenting songs from her new album, Libertad + Tanja Tzarovska: Hidden Songs of Macedonia (anglès)

## Enllaços externs

* Article a El País sobre el seu disc Sentir, 17 d'octubre de 2009 (castellà)
* Extens reportatge, 16 de juny de 2006 (anglès)
* El tema en català Mal de l'amor a Youtube
# Yazdanisme

El yazdanisme (derivat del mot irànic yazdān, ‘divinitat’, ‘adoració’) és un terme introduït per Mehrdad Izady per a definir les religions preislàmiques dels kurds. Actualment se subdivideix en iazidisme, yarsanisme i ixikisme (alevisme). Aquestes religions continuaven la teologia de les antigues religions de Mesopotàmia sota la influència del zoroastrianisme, expressada a través del lèxic sufí àrab i persa.
En les teologies yazdanís un déu absolut i transcendent (Hâk o Haq) engloba tot l'Univers.
Izady sosté que la fe yazdaní era la religió principal dels habitants dels Zagros, incloent els kurds, fins a la seva progressiva islamització al segle x.

## Creences principals

El yazdanisme ensenya que el món té una naturalesa cíclica amb reencarnació de la divinitat i de les persones amb encarnació de l'ànima d'un home en forma humana, en animal o fins i tot en una planta. Hi ha set cicles en la vida de l'Univers, sis d'ells ja han passat. En cadascun dels cicles hi ha un conjunt de sis persones reencarnades (una de femella i cinc de mascles). La reencarnació de la divinitat pot ser en tres formes, una d'elles és en el cos.

## Referències

* ↑ Potter i Sick, 2004, p. 97.
* ↑ Izady, 1992, p. 170.
* ↑ Meho, 1997. p. 302
* ↑ Kurdistanica - Encyclopaedia of Kurdistan: Cult of Angels

## Bibliografia

* Birgul Acikyildiz. The Yezidis: The History of a Community, Culture and Religion. I. B. Tauris, 2010.
* Sharaf Khān Bidlīsī, Mehrdad R. Izady. The Sharafnama: or the History of the Kurdish Nation, 1597. Mazda Publishing, 2000. ISBN 1568590741
* Lokman I. Meho. The Kurds and Kurdistan: A Selective and Annotated Bibliography. Greenwood Press, 1997. ISBN 0313303975
* Potter, Lawrence G.; Sick, Gary G. Iran, Iraq, and the Legacies of War (en anglès). Palgrave Macmillan, 2004.
* Izady, Mehrdad. The Kurds: A Concise Handbook (en anglès). Taylor & Francis, 1992. ISBN 0844817279.
* Kjeilen, Tore. «Yazdanism». A: Encyclopaedia of the Orient. lexicorient.com, 2007.
# Gran Premi d'Itàlia del 1970

Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 1970 disputat al circuit de Monza el 6 de setembre del 1970.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 4 | Clay Regazzoni | Ferrari | 68 | 1h 39' 07. 1 | 3 | 9 |
| 2 | 18 | Jackie Stewart | March - Ford | 68 | + 5.73 s | 4 | 6 |
| 3 | 40 | Jean-Pierre Beltoise | Matra | 68 | + 5.8 s | 14 | 4 |
| 4 | 30 | Denny Hulme | McLaren - Ford | 68 | + 6.15 s | 9 | 3 |
| 5 | 46 | Rolf Stommelen | Brabham - Ford | 68 | + 6.41 s | 17 | 2 |
| 6 | 20 | François Cevert | March - Ford | 68 | + 1' 03. 46 min. | 11 | 1 |
| 7 | 48 | Chris Amon | March - Ford | 67 | + 1 Volta | 18 | |
| 8 | 34 | Andrea de Adamich | McLaren - Alfa Romeo | 61 | + 7 Voltes | 12 | |
| NC | 32 | Peter Gethin | McLaren - Ford | 60 | No Classificat | 16 | |
| Ret | 8 | Jackie Oliver | BRM | 36 | Motor | 6 | |
| Ret | 52 | Ronnie Peterson | March - Ford | 35 | Motor | 13 | |
| Ret | 44 | Jack Brabham | Brabham - Ford | 31 | Accident | 8 | |
| Ret | 2 | Jacky Ickx | Ferrari | 25 | Embragatge | 1 | |
| Ret | 12 | George Eaton | BRM | 21 | Sobreescalfament | 20 | |
| Ret | 54 | Tim Schenken | De Tomaso - Ford | 17 | Motor | 19 | |
| Ret | 6 | Ignazio Giunti | Ferrari | 14 | Prob. amb el combustible | 15 | |
| Ret | 42 | Henri Pescarolo | Matra | 14 | Motor | 5 | |
| Ret | 10 | Pedro Rodríguez | BRM | 12 | Motor | 2 | |
| Ret | 50 | Jo Siffert | March - Ford | 3 | Motor | 7 | |
| Ret | 14 | John Surtees | Surtees - Ford | 0 | Part elèctrica | 10 | |
| WD | 28 | Graham Hill | Lotus - Ford | | Retirat per acc. Rindt | | |
| WD | 24 | John Miles | Lotus - Ford | | Retirat per acc. Rindt | | |
| NVS | 22 | Jochen Rindt | Lotus - Ford | | Accident Mortal | | |
| NVQ | 38 | Jo Bonnier | McLaren - Ford | | | | |
| WD | 26 | Emerson Fittipaldi | Lotus - Ford | | Retirat per acc. Rindt | | |
| NVQ | 36 | Nanni Galli | McLaren - Alfa Romeo | | | | |
| NVQ | 56 | Silvio Moser | Bellasi - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Jacky Ickx 1' 24. 14
* Volta ràpida: Clay Regazzoni 1' 25. 2 (a la volta 65)
* Jochen Rindt va morir en un accident a les proves de qualificació del dia anterior al GP.

## Referències

* ↑ F1, STATS. «Jochen RINDT • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].
* ↑ F1, STATS. «Jochen RINDT • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].
* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-02-02. [Consulta: 21 març 2010].
# Galàxia irregular

Les galàxies irregulars estan constituïdes principalment per estels joves i no tenen una estructura fàcilment identificable. No entren dins la classificació regular de la seqüència d'Hubble; no es poden classificar ni com a galàxies espirals, ni com a el·líptiques. Sovint, aquest tipus de galàxies semblen caòtiques, sense bulb galàctic ni cap estructura de braços espirals. Es pensa que poden representar un quart del total de galàxies. La major part de les galàxies irregulars han estat galàxies espirals o el·líptiques que han perdut la seva forma per les forces gravitacionals.
Hi ha dos grans tipus Hubble de galàxies irregulars:
Una tercer classificació de les galàxies irregulars serien les galàxies nanes, anomenades dI o dIrrs (de l'anglès dwarf, 'irregular'). Aquests tipus de galàxies, es pensa que podrien ser importants a l'hora d'entendre l'evolució general de les galàxies, ja que tendeixen a tenir un baix nivell de metal·licitat i un alt nivell relatiu de gas, i es pensa que són similars a les galàxies primerenques que poblaven l'univers. Poden representar una versió local (i per tant, més recent) de galàxies blaves febles, que se sap que existeixen en imatges de galàxies de d'espai profund.
Algunes galàxies irregulars són galàxies espirals petites que han estat deformades per la gravetat de veïnes més grans.
Les galàxies dels núvols de Magallanes es van classificar inicialment com a galàxies irregulars, però des que es va poder observar que contenien estructures espirals barrades, es van reclassificar com a SBm, un quart tipus de galàxia espiral barrada.

## Exemples

* IC 1613
* Galàxia irregular IC 10
* Leo A
* Galàxia del cigar
* NGC 1569
* NGC 3109
* NGC 6240
* Nana de Pegàs
* Nana del Fènix
* Galàxia irregular nana de l'escultor
* Sextant A
* Wolf-Lundmark-Melotte
* Messier 82

## Vegeu també

* Galàxia nana.
* Galàxia el·líptica nana.
* Galàxia nana esferoïdal.
# Critters

Critters és una pel·lícula americana dirigida per Stephen Derek, estrenada l'any 1986. Ha estat doblada al català.
Es tracta del primer lliurament d'una sèrie de quatre pel·lícules.

## Argument

Els critters són criatures peludes i grassonetes la gana de les quals no sembla tenir cap límit. La seva cara desmesurada és guarnida de dents punxagudes.
Aquestes horribles criatures vingudes de l'Espai s'han escapat del seu géode intersideral on havien quedat presoneres. Cauen amb la seva nau en un poblet de l'Amèrica profunda, Grover's Bend, no lluny de la granja de la família Brown. Caçadors de primes extra-terrestres desembarquen al seu torn en la plàcida petita ciutat, amb la missió d'erradicar els Critters.
El guió s'inspira de la trobada de Kelly-Hopkinsville, esdeveniment en el que una família de grangers va afirmar haver estat agredida per extra-terrestres l'any 1955.

## Repartiment

* Dee Wallace: Helen Brown
* M. Emmet Walsh: Harv
* Billy Green Bush: Jay Brown
* Scott Grimes: Brad Brown
* Nadine Van Der Velde: April Brown
* Don Keith Opper: Charlie McFadden
* Billy Zane: Steve Elliot
* Ethan Phillips: Jeff Barnes
* Terrence Mann: Johnny Steele / Ug
* Jeremy Lawrence: el pastor
* Lli Shaye: Sally
* Michael Lee Gogin: Warden Zanti
* Art Frankel: Ed
* Douglas Koth: el jugador de bowling
* Montrose Hagins: l'organista
* Roger Hampton: Jake

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge es va desenvolupar del 17 de febrer a l'11 d'abril de 1985.
* En la pel·lícula, es descobreix Billy Zane en un dels seus primers papers al cinema. Interpreta Steve, l'amic d'April. Serà, alguns anys més tard, el dolent del Titanic de James Cameron.
* El paper del jove heroi, Brad Brown, és interpretat per Scott Grimes, en una de les primeres aparicions al cinema. Més tard, Grimes es donarà a conèixer en un dels papers recurrents en les sèries de TV Urgències i La Vida a Cinc.
* La matriarca dels Brown és encarnada per Dee Wallace, cèlebre gràcies a una altra pel·lícula on interpretava igualment una mare de família enfrontada a l'arribada d'un extra-terrestre, E.T. de Steven Spielberg. D'altra banda, una picada d'ull dirigida a la pel·lícula de Spielberg, quan un dels Critters es troba cara a un peluix que representa l'amable extra-terrestre.

## Banda original

* Power of the Night, interpretat per Terrence Mann
* Leather, interpretat per White Chicks
* Still You Turn Me On, interpretat per The Mix

## Premis i nominacions

* Nominació al premi al millor jove actor per Scott Grimes, per l'Acadèmia de Cinema de ciència-ficció, fantàstica i horror l'any 1987.
* Nominació al premi al millor jove actor per Scott Grimes, en els premis Young Artist el 1987.
* Nominació al preu a la millor pel·lícula, en el festival Fantasporto l'any 1988.

## La saga Critters

* 1988: Critters 2: The Main Course, de Mick Garris
* 1991: Critters 3, de Kristine Peterson i Leonardo DiCaprio
* 1991: Critters 4, de Rupert Harvey

## Referències

* ↑ esadir.cat. Critters. esadir.cat.
* ↑ «Critters». The New York Times.
# Buster Brown

Buster Brown és un personatge de còmics creat l'any 1902 per Richard F. Outcault. Adoptat com a mascota de la Brown Shoe Company el 1904, Buster Brown, la seva germana Mary Jane i el seu gos Tige, eren molt coneguts pel públic nord-americà a principis del segle xx. El nom del personatge també es va utilitzar per descriure un estil popular de vestit per a nois joves, el vestit Buster Brown, que feia ressò del seu propi vestit.

## Orígens

El personatge de Buster Brown es basava en una versió lliure de Granville Hamilton Fisher, fill de Charles i Anna Fisher de Flushing, Nova York. L'aspecte físic de Fisher, inclòs el característic tallat de cabells de pagès, va ser copiat per Outcault i donat a Buster Brown. El nom "Buster" va venir directament o indirectament de la popularitat de Buster Keaton, aleshores un actor infantil de vodevil. Un altre noi, Roger Cushman Clark (1899-1995) de Deadwood (Dakota del Sud), també va ser descrit com el "model original" del personatge de Buster Brown.

## Història de la publicació

La tira còmica va començar al New York Herald el 4 de maig de 1902. Outcault va marxar a treballar a William Randolph Hearst el gener de 1906, i després d'una batalla judicial, Outcault va continuar la seva tira, ara sense nom, als diaris de Hearst, mentre que el Herald va continuar amb la seva pròpia tira, versió de Buster Brown amb altres artistes. Aquest últim va durar fins al gener de 1911, i la versió d'Outcault fins al 13 de maig de 1923.
El personatge de Buster Brown va inspirar molts imitadors, inclòs Perry Winkle de la tira de diari Winnie Winkle i la sèrie de pel·lícules d'animació Bobby Bumps.
La sèrie va ser traduïda al portuguès i publicada a la revista infantil brasilera O Tico-Tico (on Buster Brown era conegut com Chiquinho); les seves històries van ser adaptades lliurement per escriptors brasilers.

## Referències

* ↑ Olian, edited by JoAnne. Children's fashions, 1900–1950, as pictured in Sears catalogs. Mineola, N.Y.: Dover Publications, 2003. ISBN 9780486423258.
* ↑ «Whatever happened to Buster Brown shoes?». The Straight Dope, 27-01-2009. [Consulta: 19 setembre 2012].
* ↑ "Topics in Chronicling America: Buster Brown" Newspaper and Current Periodical Reading Room, Library of Congress.
* ↑ "Original 'Buster Brown'" Holbrook Argus (October 29, 1904).
* ↑ Holtz, Allan. American Newspaper Comics: An Encyclopedic Reference Guide. Ann Arbor: The University of Michigan Press, 2012, p. 93. ISBN 9780472117567.
* ↑ Waldomiro Vergueiro. «O Tico-Tico completa 100 anos». Omelete, 11-10-2005. [Consulta: 16 març 2014].