OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lluís Sedó i Guichard

Lluís Sedó i Guichard (Madrid, 1873 - Barcelona, 1952) fou un empresari i polític català, fill d'Antoni Sedó Pàmies.

## Biografia

S'encarregà de la fàbrica cotonera de la seva família a Esparreguera, Manufactures Sedó. Fou elegit diputat pel Partit Conservador pel districte de Sant Feliu de Llobregat a les eleccions generals espanyoles de 1899. Posteriorment defensà els interessos econòmics de la Lliga Regionalista i el 1912 fou assessor econòmic de José Canalejas i Méndez. Participà en les comissions parlamentàries i extraparlamentàries per a l'estudi del futur estatut d'autonomia de Catalunya de 1913 i 1918. Després de la vaga general de 1917 fou un dels empresaris que va promoure la Comissió Mixta per a la resolució dels problemes socials de Barcelona el 1919. En aquest aspecte, Sedó segurament representa el sector més democràtic de la patronal catalana d'inicis del segle xx.
També fou president de Foment del Treball Nacional el 1911 (fou secretari el 1901), de la Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Navegació de Barcelona (1912-1914 i 1918-1921), senador (1914-1922) i governador del Banc d'Espanya d'agost de 1921 a març de 1922 per iniciativa de l'aleshores ministre de finances Francesc Cambó. Participà en l'elaboració de la llei d'Ordenació Bancària.

## Obres

* Expansión comercial en Marruecos (1909)
* Actuación de las Corporaciones económicas en el problema de las aguas (1912)

## Fons documental de la Família Sedó

L'Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona conserva la documentació de les activitats econòmiques i polítiques de la Família Sedó, entre 1868 i 1975. El fons inclou, entre d'altres, documents polítics i correspondència d'Antoni Sedó i Pàmies; discursos i correspondència de Lluís Sedó i Guichard; i discursos, conferències, articles de premsa i correspondència d'Alfredo Sedó Peris Mencheta. També forma part del fons un seguit de documents vinculats a l'empresa familiar Manufactures Sedó, S.A. (1890-1963).

## Referències

* ↑ «Lluís Alfons Sedó i Guichard». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Sedó y Guichard, Luis», Historico de Diputados 1810-1977, Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Josep Ràfols i Esteve, Els industrial i polítics al primer terç del segle xx. El cas de Lluís Alfons Sedó, Tesina de Màster d'Història Comparada, Universitat Autònoma de Barcelona, 2010, 102 pàgines
* ↑ José Varela Ortega. El poder de la influencia: geografía del caciquismo en España (1875-1923), p.720.
* ↑ «Els presidents i secretaris de la Cambra de Comerç de Barcelona». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 8 febrer 2014].
* ↑ Governadors del Banc d'Espanya
* ↑ Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya
* ↑ Inventari del Fons de la Família Sedó. Arxivat 2015-10-03 a Wayback Machine. Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona
# Mont Issa

El mont Issa o Djebel Aïssa (àrab: جبل عيسى) és una muntanya de 2.236 m d'alçada a l'oest d'Algèria, essent la quarta més alta d'Algèria. Forma part de la serralada Ksour de l'Atles Saharià, dins del sistema muntanyós més gran de la Serralada de l'Atles. El mont Issa es troba a la província de Naâma i és un dels principals cims de les muntanyes de l'Atles saharià.
El Parc Nacional de Djebel Aissa és una àrea protegida al voltant de la muntanya des de 2003.

## Referències

* ↑ Les montagnes d'atlas
* ↑ «Parc national de Djebel Aïssa». Arxivat de l'original el 2018-04-18. [Consulta: 20 abril 2013].
# FC Garde Républicaine

El FC Garde Républicaine és un club de Djibouti de futbol de la ciutat de Djibouti. Anteriorment fou conegut com a FC Guelleh Batal de la Garde Républicaine/SID, FC Guelleh Batal GR/SID o FC Garde Républicaine/SIAF.
Tradicionalment jugava de color groc i negre. També ha jugat de vermell.

## Palmarès

* Lliga djiboutiana de futbol:
** 2020, 2023
* Copa djiboutiana de futbol:
** 2009, 2012, 2015
* Supercopa djiboutiana de futbol:
** 2009

## Referències

* ↑ «Djibouti - Guelleh Batal / Garde Républicaine - Results and fixtures - Soccerway». [Consulta: 31 desembre 2018].
* ↑ Résumé de la 8éme journée du D1 2016-2017 FDF Fédération Djiboutienne de Football
* ↑ Résumé de la 7éme journeé du D1 2016-2017 FDF Fédération Djiboutienne de Football
* ↑ 5ème journée du Championnat national du Football D1saison 2017-2018 FDF Fédération Djiboutienne de Football
* ↑ 4ème journée du Championnat national du Football D1 saison 2017-2018 FDF Fédération Djiboutienne de Football
* ↑ 1ere journee d1 2018-2019 FDF Fédération Djiboutienne de Football
* ↑ 2éme journée d1 2018-2019 FDF Fédération Djiboutienne de Football
* ↑ 4eme journee d1 2018-2019 FDF Fédération Djiboutienne de Football
* ↑ «Djibouti Champions». RSSSF. [Consulta: 16 desembre 2017].
* 1 2 «Djibouti Cup Winners». RSSSF. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Centres de Gestió de Trànsit

Els Centres de Gestió de Trànsit les unitats que controlen i supervisen la circulació i assisteixen i informen als usuaris a Espanya les 24 hores del dia. Aquests centres es troben a Madrid, Barcelona, València, Màlaga, Sevilla i Saragossa. El centre localitzat a Madrid actua com a coordinador.

## Funcions
### Control del trànsit a la xarxa de carreteres

Controlen l'estat de la circulació a les carreteres (RIGE, autonòmiques i la resta); vigilen i ajuden de manera mecànica i sanitària coordinant-se amb l'Agrupació de Trànsit de la Guàrdia Civil, els helicòpters de la Direcció General de Trànsit (DGT) i mitjançant de la xarxa de pals de SOS; controlen l'estat de la xarxa de carreteres, accidents, retencions i condicions metereològiques adverses a la circulació; estableixen els itineraris alternatius i de desviament obligatoris; s'encarreguen de la restricció a la circulació en determinats dies i hores; i donen especificacions per a l'execució d'obres que afecten a la circulació.

### Gestió del trànsit als accessos a grans ciutats

Monitoritzen de manera automàtica el trànsit als trams que solen tindre problemes de congestió mitjançant circuit tancat de televisió i controlen el trànsit mitjançant els Panells de Missatges Variables; prenen dades en temps real mitjançant les estacions fixes (ETD'S) ubicades als voltants de les grans ciutats fins a 130 kilòmetres de distància; i controlen l'aforament a les zones d'especial significació i en terminis temporals especials.

### Informació i ajuda a l'usuari

Subministren informació als usuaris sobre els tràmits administratius relatius a l'activitat de la DGT; l'estat dels ports de muntanya, els talls de carretera per circumstàncies de l'oratge; obres; retencions i qualsevol altre incident a la circulació; els itineraris i distàncies entre les poblacions; i sobre els primers auxilis, ambulàncies, hospitals, bombers, gasolineres, tallers i grues.
El mitjans de subministrament d'aquesta informació són per Internet (dgt.es) i Infovia, telèfon i autotext (900123505), videotext, teletext de Televisió Espanyola, radiofonia, la premsa, connexions amb les cadenes de televisió tant públiques com privades i els pals SOS.
El servei de telefonia empra les terminals Audiotex per a redirigir la trucada a un operador quan totes les línies automàtiques estan ocupades.

## Història

El servei d'informació mitjançant Internet, Infovia i el teletext s'establiren el 1997. Foren una fita important. El sistema de Teletext va ser el primer a nivell mundial en difondre informació de trànsit en temps real. El servei d'Internet es posà en funcionament el 26 de febrer.

## Referències

* 1 2 Pérez de Lama, 1998, p. 258.
* 1 2 3 4 5 Pérez de Lama, 1998, p. 259.

## Bibliografia

* Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998. ISBN 84-930048-0-4.
# Manu González Márquez

Manu González Márquez (L'Hospitalet de Llobregat, 1974) és un periodista, crític i divulgador cultural català. És expert en còmic, música electrònica, literatura fantàstica i de ciència-ficció.

## Biografia

Els primers còmics que va llegir en la infantesa foren exemplars de Mortadelo, Zipi i Zape i demés còmics pertanyents a l'escola Bruguera. Pel que fa al primer còmic de supeherois, el va marcar especialment el còmic de Spider-Man Nothing can stop the Juggernaut! (1982), en la seva versió publicada per Forum, amb guió de Roger Stern i dibuix de John Romita Jr.
Professionalment, va mantenir una estable relació amb la revista Go Mag, de la qual fou redactor en cap al llarg de dotze anys, fins a la seva desaparició el 2013. També, ha col·laborat amb altres publicacions com Qué Leer, El Periódico, l'Ara o El País de las Tentaciones, entre moltes altres.
És autor de nombrosos llibres de divulgació, sobre còmic, superherois, fantasia i ciència-ficció.

## Obra (selecció)

* Dioses, héroes y superhéroes: Los superhéroes, la religión, la mitología y las leyendas (en castellà). Redbook, 2016. ISBN 978-8494596148.
* Cómics de los 80: La década que lo cambió todo (en castellà). Look, 2018. ISBN 978-8494826863.
* Ciudades fantásticas y dónde encontrarlas (en castellà). Robinbook, 2018. ISBN 978-8494826818.
* Criaturas fantásticas (en castellà). Look, 2018. ISBN 978-8494826849.
* Villanos Fantásticos: Los Personajes más viles de la historia en la literatura, el cine y los cómics (en castellà). Look, 2019. ISBN 978-8412081282.
* Cómics de los 90: Una nueva generación (en castellà). Look, 2021. ISBN 978-8418703171.
* Steampunk - Fantasía y ciencia ficción retrofuturista (en castellà). Redbook, 2022. ISBN 978-8418703423.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'autor (català)
* Fitxa d'autor a Tebeosfera (castellà)

## Referències

* 1 2 3 «Manu González». Barcelona: barcelona.cat, 08-11-2023. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ Rodrigo Pérez, Miguel. «Entrevista a Manu González, autor del libro Dioses, heroes y superheroes» (en castellà). La Comicteca, 19-03-2017. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ Ortiz, Francisco J. «Veinte años de viñetas inolvidables» (en castellà). Villena: El Periódico de Villena, 09-11-2021. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ Ruiz, Luis Manuel. «Enciclopedia del otro mundo» (en castellà). Sevilla: Diario de Sevilla, 24-03-2019. [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ Jiménez, Jesús. «Los mejores villanos del cine, la literatura y el cómic» (en castellà). Barcelona: RTVE.es, 08-01-2020.
* ↑ TX. «Cómics de los 90: Una nueva generación, de Manu González» (en castellà). Es La Hora De Las Tortas (ELHDLT), 11-02-2022. [Consulta: 23 febrer 2025].
# Toni Matas i Dalmau

Toni Matas i Dalmau (Barcelona, 1968 - Barcelona, 5 de juliol de 2024) va ser un emprenedor informàtic, editor i divulgador cultural català.
Llicenciat en Informàtica per la UPC i MBA per Esade, el 1994 va crear l'editorial Barcelona Multimèdia amb la voluntat que el català tingués una presència destacada en les noves tecnologies. Amb les imatges del seu amic Josep Lluís Martínez i Picañol, va publicar els CD-Rom Otijocs, basats en el personatge d'Ot el bruixot. En aquesta etapa, també va crear jocs a partir de clàssics com Ulisses, personatges com Antoni Gaudí i Salvador Dalí, i productes per divulgar la Bíblia i la cultura cristiana com La Bíblia dels Nens, del 2011, en una cinquantena de llengües i set milions de descàrregues.
El 2019 va reorientar la seva trajectòria vers la intel·ligència artificial aplicada al sector del màrqueting i la comunicació, amb la creació de les empreses Persualia, de xatbots, i Superalia, d'intel·ligència artificial per a comunicadors.
Va morir el 5 de juliol del 2024 d'un infart, a l’edat de 56 anys.

## Referències

* 1 2 3 4 Llisterri, Jordi. «Mor l’emprenedor i divulgador bíblic Toni Matas». Catalunya Religió, 05-07-2024. [Consulta: 5 juliol 2024].
* 1 2 3 Simon, Lluís. «Mor Toni Matas Dalmau, fundador de l'editorial Barcelona Multimedia». El Punt Avui. [Consulta: 5 juliol 2024].
* 1 2 Maresma Matas, Assumpció. «Toni Matas: “No tingueu por de la intel·ligència artificial”». Vilaweb, 01-05-2024. [Consulta: 5 juliol 2024].
* 1 2 «S'ha mort Toni Matas, pioner del multimèdia a Catalunya i gran innovador digital». Vilaweb. [Consulta: 5 juliol 2024].
* ↑ laura.mor. «Picanyol, l’home que va dibuixar Déu». Catalunya Religió, 21-03-2021. [Consulta: 5 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Entrevista al programa l'Internauta
# Abadia de Sant Jaume

L'abadia de sant Jaume anomenada més tard Sant Jaume de Jocu (Saint -Jacques de Joucou) fou un monestir i abadia testimoniat al segle ix (fundat a finals del VIII o començament del IX), situat a la vora del rierol Rabenti (Rébenty), al país de Sault que era part del comtat de Rasès, al municipi de Jocon. El nom Jocu (Joucou en francès) es suposa tradicionalment que deriva del llatí jocundus (agradable) sent una deformació de Monasterium Santi Jacobi e Jocundo.
El primer testimoni és del 873: l'arquebisbe Sigebud de Narbona va consagrar el 17 de setembre del 873 l'església de Nostra Senyora de Formiguera, al comtat de Rasès (al Capcir) que els comtes Miró el Vell i el seu germà Guifré i els comtes Oliba II de Carcassona i el seu germà Acfred I de Carcassona havien fet construir per la salvació de les seves ànimes i les dels seus pares i de la que van fer donació tot seguit a l'abat Gulfaric del monestir de Sant Jaume que estava present.
El priorat de Nostra Senyora de Formiguera va dependre de l'abadia almenys fins al segle xi. L'abadia tenia dependències a Donasà al Capcir com l'assenyala Nostra Senyora o Santa Maria de Formigueres, Sant Salvador dels Àngels i altres, i algunes força llunyanes al monestir central; a la rodalia d'aquesta controlava les parròquies de la vall del Rébenty i del petit altiplà (Marsa, Gébets, Mérial, Niort, La Fajole, Mazuby, Galinagues, Aunat, Bessede…). El monestir fou benedictí fins que el 1317 el papa Joan XXII el va unir al nou bisbat d'Alet passant la jurisdicció de Narbona a l'Alet. El 1459, ja en declivi, fou unit a la col·legiata de Sant Pau de Fenolleda. Es coneixen, des de 873, fins a 21 abats.
Actualment ja només resten les ruïnes de l'absis de l'església abacial prolongant-se al jardí del presbiteri.

## Referències

* 1 2 3 4 Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).

## Enllaços externs

* Fotos de les restes
# Manuel Alonso y Pérez

Manuel Alonso y Pérez (El Ronquillo, c. 1827 - valor desconegut) va ser un pintor andalús.
Va néixer a El Ronquillo vers 1827, fill de José Alonso i de María Pérez. Va ser pintor de professió i especialitzat en pintura d'història. Deixeble de l'Escola de Belles Arts de Sevilla, va participar en l'Exposició Nacional de Belles Arts de 1858 amb l'obra Una ànima justa conduïda al cel per un àngel i els retrats de les seves mare i germana. Va concórrer també a l'exposició celebrada a Cadis el 1856 amb diversos retrats, que van ser del gust del públic. En l'àmbit personal, es va casar el 30 d'octubre de 1882 amb Elisa Fernández y Brunenque, natural de Cadis, i vídua d'Antonio Barrero y Rodríguez.

## Referències

* 1 2 Fernández García, Matías. Parroquia madrileña de San Sebastián: algunos personajes de su archivo (en castellà). Madrid: Caparrós, 1995, p. 134.
* ↑ Ossorio y Bernard, Manuel. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX (en castellà). Madrid: Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 25.
# Balança de molles

Una balança de molles o balança de-amb molla és un joc infantil que es troba en parcs i jardins i es basa en un ressort sobre el qual s'asseu el nen i es balanceja.
La balança de molla, com a variant moderna del cavall balancí tradicional està compost per una molla de grans dimensions, un seient, una figura decorativa i una estructura amb nanses metàl·liques a les quals s'agafen els infants. Les balances de molles són recomanades per experimentar amb l'equilibri i el joc del balanceig. Així mateix, permeten de fomentar la sociabilitat col·locant diverses unitats en una mateixa zona. En general, la figura està fabricada de contraxapat antihumitat o de polietilè. Tenen la forma d'animals o vehicles (ovelles, cavalls, granotes, ocells, motocicletes, avions, etc.), i així els usuaris poden fer com si cavalquessin o conduïssin.
La primera balança de molles va ser creada per l'escultor danès Tom Lindhart Wils (1935-2007) l'any 1972. Havia creat unes escultures plenes de coloraines per tal d'alegrar els barris socials. Va constatar que els nens preferien escalar les seves obres en lloc de només admirar-les, la qual cosa li va donar la inspiració de crear jocs artístics. El 1970 va associar-se amb Hans Mogen Frederiksen en Multikunst Legepladser (Espais de joc multiart) a fi de portar jocs acolorits als barris de pisos grisos. La primera balança tenia la forma d'una gallina. Lindhardt i Frederiksen són considerats com els inventors dels jocs amb molles. La gallina va ser coronada el mateix any amb el Jeppe Design Award. El grup va canviar el nom a Kompan (danès per a 'company') i va evolucionar vers una empresa multinacional de producció de jocs i de concepció d'espais de jocs que cotitzava en borsa del 1986 al 2005. L'empresa té la seu d'explotació de la península Ibèrica a Mataró.

## Variacions

* Balança de dues places: alçaprem la frontissa central de la qual està reemplaçada per una molla o una balança amb dues molles juxtaposades (vegeu imatge).
* Balança de quatre places. El seu avantatge rau en la possibilitat que els usuaris puguin moure's en totes les direccions.

## Referències

* 1 2 «Kompan» in The Play and Playground Encyclopaedia.
* ↑ Tommy Byrne, «Legebarn og forretningsmand»(danès) In memoriam sobre Tom Lindhart en Fyens Stiftstidende, el 27 de desembre 2007
* ↑ «El grupo Kompan» (en castellà). Arxivat de l'original el 2012-03-07. [Consulta: 12 març 2022].
* ↑ «Historie» Arxivat 2015-02-19 a Wayback Machine., història de l'empresa al web alemany de Kompan
* ↑ Lluís Martínez, «Mataró instal·la al nou parc Central una zona de jocs interactius pioners a l'Estat», en El Punt Avui, 23 de juliol de 2009, pàgina 9

## Enllaços externs

* Recull dels «Jocs amb molles»». Institut de Tecnologia de la Construcció.
# Abadia de Sant Tiberi

L'abadia de Sant Tiberi (Saint-Thibéry en francès) és una abadia del segle viii, situada al municipi de Sant Tibèri (Llenguadoc-Rosselló, França), inscrita com a monument històric.
Fou un antic monestir occità a uns 25 km del monestir d'Aniana. Aquesta proximitat originà a la creença que Attilió, a qui sant Benet d'Aniana consultava sovint, era el mateix abat Attilió que va fundar el monestir i el va governar en temps de Carlemany. Però Attilió només en seria el restaurador doncs el monestir ja existiria anteriorment, havent estat destruït pel sarraïns (com la major part dels monestirs de Septimània). El lloc ja era famós per contenir les tombes dels sants Tiberi, Modest i Florenci que havien sofert martiri sota emperadors pagans. El lloc s'anomenava al segle iv Cesarea (segons els Itineraris) i va agafar el nom del primer dels tres màrtirs. Va formar part de la diòcesi d'Agde. La vila que va sorgir a la rodalia, Sant Tibèri, es va crear a la vora del rierol de Tongue prop del lloc on desaigua al riu Erau (Herault).

## Referències

* ↑ Referència n. PA34000052, a la base de dades Mérimée, del Ministeri de Cultura francès.
* ↑ Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).

## Vegeu també

* Monestir de Sant Volusià.
# Teatre Parroquial Nostra Llar

El Teatre Parroquial Nostra Llar del Poble Nou és un teatre de Manresa situat al carrer de Sant Josep número 40. Es va inaugurar el Nadal de 1942. S'hi va representar la versió en castellà, d’Els Pastorets d'Antoni Molins i Gelada protagonitzats per Bato i Borrego.
A partir de 1944, el Grup del Teatre Parroquial ja va posar en escena Els Pastorets de Folch i Torres, que s’hi han representat fins a l’actualitat. El teatre i la sala d’actes es van traslladar a la planta baixa del mateix edifici el 1948, per tornar a canviar d’espai el 1983, aquest cop per instal·lar-se a l’altra banda del carrer Sant Josep, als baixos dels nous locals parroquials i la nova església. Va ser llavors, el 1983, quan el col·lectiu va agafar el nom de Grup Escènic Nostra Llar del Casal Parroquial de Sant Josep del Poble Nou.
Entre els anys 1950 i 1960 a part de les representacions teatrals, els diumenges a la tarda i en períodes de catequesi, el local acollia sessions de cinema per a infants. Durant aquest període, els dissabtes d’estiu al vespre també s’hi projectaven pel·lícules per a tots els públics a l’aire lliure i, en cas de pluja, a la sala d’actes. Des dels orígens i fins a l’actualitat, s’hi han fet centenars d’obres de teatre, festivals musicals, sarsueles, cant coral, pallassos, innocentades, cinema... Els primers anys les representacions teatrals no permetien barrejar homes i dones, de manera que les feien o bé només homes, o bé només dones.
Algunes de les produccions del Grup Escènic Nostra Llar s’han representat en escenaris d'altres poblacions o de la mateixa ciutat. És el cas de les produccions de L’Hostal de la Glòria (2017) i Flor de Nit (2019-2020), que es van poder veure a la sala petita del Teatre Kursaal.

## Referències

* ↑ SAEZ, G.; SOLER, JM.; BALLÚS, G.. El patrimoni festiu de Manresa (5). Els Pastorets. Farell Editors, Ajuntament de Manresa i Casal Familiar Recreatiu., 2010, p. 37,46, 47, 67-69. ISBN 978-84-92811-18-2.
* 1 2 3 Plans, Josep Camprubí i «Teatres manresans». Dovella, 15-01-1998, pàg. 23–30. ISSN: 2385-3417.
* ↑ GASOL, J.M.. Els Espectacles” A DD.AA.: Història de la ciutat de Manresa 1900-1950, vol. III.. Caixa de Manresa, p. 377-401. ISBN 84 - 606 - 0279 6.
* ↑ «Regió7: El Grup Escènic Nostra Llar torna a fer «Flor de nit» onze anys després».