OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gaston Compère

Gaston Compère (Conjoux, prop de Ciney al Condroz, 27 de novembre de 1924 - Ukkel, 14 de juliol de 2008) va ser un escriptor, filòleg, poeta i dramaturg de Valònia i de Bèlgica i un músic aficionat de Johann Sebastian Bach.
Gaston Compère va morir a Ukkel a l'edat de 83 anys.

## Biografia

Va estudiar la filologia romànica a la Universitat de Lieja i obtenir-hi el doctorat sobre Maurice Maeterlinck. Després va esdevenir professor a l'ateneum d'Elsene als afores de Brussel·les.
La seva carrera literària només va començar als anys setanta del segle XX i va practicar tots els gèneres: assaig, poesia, novel·la i teatre. Els seus orígens a la regió rural del Condroz van marcar la temàtica de certes de les seves obres, sense fer-ne un autor regional. Els personatges i les històries queden universals. Tot i ser talentós, la seva obra no és gaire coneguda fora de la Bèlgica francòfona.

## Premis

* 1975: Premi Jean Ray per a La femme de Putiphar
* 1978: El Premi Rossel per a la seva novel·la Portrait d'un roi dépossédé (Retrat d'un rei desposseït)
* 1988,Grand Prix international d'expression française de la Federació Internacional dels Escriptors en Llengua Francesa, per la seva obra.

## Obres destacades

Per a una bibliografia completa, vegeu Jacques Lefèbvre, op.cit.
* 1969 – Géométrie de l'absence
* 1974 – Sept machines à rêver
* 1975 – La Femme de Putiphar
* 1976 – Écrits de la caverne
* 1978 – Portrait d'un roi dépossédé
* 1979 – L'Office des ténèbres
* 1980 – Jean-Sébastien Bach
* 1981 – Les Griffes de l'ange
* 1983 – Lieux de l'extase
* 1983 – La Constellation du serpent
* 1983 – Profération de la parole perdue
* 1985 – Je soussigné Charles le Téméraire
* 1985 – Les Eaux de l'Achéron
* 1986 – Robinson 86
* 1987 – De l'art de parler en public pour ne rien dire
* 1988 – Anne de Chantraine ou La naissance d'une ombre
* 1990 – Maurice Maeterlinck
* 1991 – Bloemardinne ou Du séraphique amour
* 1992 – Cimmérie – Divagation à travers un paysage
* 1995 – Nuit de ma nuit
* 1997 – Le Serpent irisé
* 1998 – In Dracula memoriam – Chronique vampirique vénitienne, parisienne et condruzienne
* 2000 – Une enfance en Condroz
* 2003 – La musique énigmatique
* 2004 – Lux Mea, anthologie poétique et arbitraire
* 2005 – Je soussigné Louis XI
* 2006 – Caroline et Monsieur Ingres

## Referències

* ↑ Jean-Claude Vantroyen & Jacques De Decker, «Gaston Compère est mort»(francès), Le Soir, 14 de juliol de 2008
* 1 2 Jacques Lefèbrve, Gaston Compère Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., Dossier Litérature Française de Belgique, 1995, pàgines 5 ss.

## Enllaços externs

* «Belgische schrijver Gaston Compère overleden»(neerlandès), De Morgen, 14 de juliol del 2008 (Ha mort l'escriptor belga Gaston Compère)
# Manuel Silva Acevedo

Manuel Silva Acevedo (Santiago de Xile, 10 de febrer de 1942) és un poeta xilè de l'anomenada generació literària de 1960 o generació dispersa. El 2016 va ser guardonat amb el Premi Nacional de Literatura de Xile.
Va néixer en el carrer Ejército i la seva infància i primera adolescència van transcórrer al barri República. Va anar a l'escola parroquial del carrer Vergara i va realitzar els seus estudis secundaris en l'Institut Nacional on va començar a escriure als 15 anys i on, el 1959, va ser president de la seva Acadèmia de Lletres, i els superiors en l'Institut Pedagògic i l'Escola de Periodisme de la Universitat de Xile.
El 1967, va publicar el seu primer poemari, Perturbaciones, als 25 anys. Va escriure el seu segon llibre el 1972, Lobos y ovejas, publicat per la galeria de Paulina Waugh quatre anys més tard, en 1976, en una plaquette. Però el tom va desaparèixer aquest mateix any en un incendi. Va treballar durant 25 anys com a publicitari.
El 1990 va començar la seva col·laboració amb l'Editorial Universitària, on, entre altres coses, va realitzar edicions de poetes xilens com Ángel Cruchaga Santa María i Max Jara. El 2014, Cara de hereje (2000) va ser traduït al grec per Jaime Svart i Anna Kapara i Lobos y ovejas va aparèixer a Buenos Aires en versió bilingüe amb traducció a l'anglès de Daniel Borzutzky.

## Premis

* Premi Luis Oyarzún amb Lobos y ovejas, atorgat per la revista Trilce i la Universitat Austral (1972)
* Llibre d'Or per al seu llibre Mester de bastardia (1997)
* Premi Eduardo Anguita de l'Editorial Universitària (1997)
* Premi del Cercle de Crítics de Valparaíso per Dia quinto (2003)
* Premi Jorge Teillier, Universitat de la Frontera (2012)
* Premi Nacional de Literatura de Xile (2016)

## Referències

* ↑ «En 200 palabras. Lobos y ovejas» (en castellà). El Mercurio, 15-02-2009. [Consulta: 29 abril 2017].
* ↑ «Poeta Manuel Silva Acevedo obtiene el Premio Nacional de Literatura 2016» (en castellà). Emol, 23-08-2016 [Consulta: 23 agost 2016].
* ↑ Presentación de Lazos de sangre, página de la editorial Camino del Ciego, s/f; acceso 02.01.2016
* ↑ El poeta está en peligro de extinción, presentación de Silva Acevedo en el portal Memoria Chilena; consulta 26-6-2011
* ↑ «Valeria de los Ríos.». Arxivat de l'original el 2014-01-30. [Consulta: 29 abril 2017].
* ↑ Biografía de Silva Acevedo en el portal del Premio Altazor; consulta 26-06-2011
* ↑ Romina de la Sotta Donoso.
* ↑ Grito a lo sagrado Arxivat 2014-01-30 a Wayback Machine., El Mercurio, 01-08-1997; Letras.s5; consulta 26-6-2011
* ↑ Íñigo Díaz.

## Enllaços externs

* Manuel Silva Acevedo a «Memoria Chilena» (castellà)
* Silva Acevedo Arxivat 2012-01-28 a Wayback Machine.
* Poemes de Manuel Silva Acevedo Arxivat 2012-11-03 a Wayback Machine.
* Vídeo (2007) Manuel Silva Acevedo
# Glacera de Talèfre

La glacera de Talèfre és una glacera del Massís del Mont Blanc al departament de l'Alta Savoia, França. En la Petita Edat de Gel, confluïa amb la glacera de Leschaux, formant, amb la glacera del Tacul, la Mer de Glace. Però avui està separada d'aquest complex glacial i acaba cap als 2.300 metres d'altitud, a sota del refugi del Couvercle. Al centre del circ es troba un illot rocós, el Jardí de Talèfre, una autèntica illa vegetal tancada entre dues glaceres. Aquest pulmó verd enmig de l'auster entorn de gel i pedra de gran altitud ens mostra la voluntat de vida de prosperar en els entorns més hostils. Situat a més de 3.000 metres d'altitud, acull una vegetació única que ha après a sobreviure a les condicions extremes imposades per l'alta muntanya. Amb el pas del temps, les plantes han trobat maneres d'aprofitar el mínim raig de sol o la mínima gota d'aigua.

## Referències

* ↑ «Google Earth». [Consulta: 12 octubre 2020].
* ↑ «Glacier de Talèfre» (en castellà). [Consulta: 12 octubre 2020].
* ↑ «Glaciares de los Alpes en extinción» (en castellà), 04-08-2020. [Consulta: 12 octubre 2020].
* ↑ «France : Refuge du Couvercle et glacier de Talèfre» (en francès). [Consulta: 12 octubre 2020].
* ↑ «Le jardin de Talèfre» (en francès). [Consulta: 12 octubre 2020].
# Gastrotheca chrysosticta

Gastrotheca chrysosticta és una espècie de granota de la família del hemipràctids. Va ser descrit per Raymond F. Laurent el 1976. El nom específic prové del grec antic χρυσός (chrysos, «or») i στικτός (stiktos, «clapat»), per la gran quantitat de claps groguencs i rodons.
Els adults es troben de forma arborícola en capçades d'arbres, bromeliàcies epífites dels boscos andins de Iunga. Crien a final d'hivern i la primavera. Els mascles criden des d'arbres i arbustos a l'agost-novembre, i s'han trobat femelles gràvidas al setembre i octubre. Durant l'amplexus, els mascles col·loquen els ous a la bossa marsupial a l'esquena de la femella. Els ous s'hi baden i les larves s'hi desenvolupen. Posteriorment, les femelles posen les larves en petites basses al sòl del bosc on es produeix la metamorfosi.
A la Llista Vermella de la UICN és catalogat en perill d'extincio. No se'n coneix la capacitat d'adaptació a la pertorbació de l'hàbitat.
Viu a la part septentrional de les serres subandines a la província de Salta, al nord de l'Argentina; probablement s'estén al departament adjacent de Tarija a Bolívia.

## Referències

* ↑ Laurent, Raymond F. «Nuevas notas sobre el genero Gastrotheca Fitzinger» (pdf) (en castellà). Acta zoologica lilloana, 32, 1976, pàg. 58-64. ISSN: 0065-1729.
* ↑ Pabón S. de Urbina, José M.; Reglà i Jiménez, Vicenç; et alii. «στικτός, χρυσός». A: Diccionari manual grec clàssic-català, 2011, p. 545 & 648. ISBN 978-84-7153-909-0.
* ↑ Laurent, 1976, p. 61.
* 1 2 SSC Amphibian Specialist Group «Baritú’s Marsupial Frog Gastrotheca chrysosticta» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2020. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2020-3.RLTS.T55328A176391065.en.
* ↑ Frost, Darrel R. «Gastrotheca chrysosticta Laurent, 1976» (en anglès). Amphibian Species of the World: an Online Reference, 2022. DOI: 10.5531/db.vz.0001.
# Maria Jesús Yago Casas

Maria Jesús Yago Casas (Catarroja, Horta de València, 3 d'abril del 1964) és una poetessa valenciana.
Doctorada en Filologia Clàssica, és professora de secundària i professora de la UNED a València. Ha treballat també com a traductora del llatí i el grec, amb les obres: Lluís Vives, De lingua llatina exercitatio, i Relats verídics o històries vertaderes, de Llucià de Samosata (2014-2018). Pel que fa a la creació literària, ha publicat alguns reculls de poesia i ha rebut diversos premis.

## Premis literaris

* Ciutat de Benetússer, 1981: La gavina
* Ciutat de Benicarló.1991: L'espill del fang.
* Vila de Puçol de narrativa, 1992: relats, Toca-la altra vegada, Sam! -inèdit.

## Llibres publicats
### Poesia

* D'escuma ferida, Alzira: Germania, 1993
* L'espill del fang, Benicarló: Ajuntament, 1997
* Relats verídics de Llucià de Samósata, Traducció i adaptació. Neopàtria, 2014

## Referències

* 1 2 Qui és qui de les lletres catalanes Arxivat 2005-02-28 a Wayback Machine. Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació, Generalitat de Catalunya.
* 1 2 3 «María Jesús Yago Casas». Ajuntament de Catarroja. [Consulta: febrer 2024].
* ↑ «Poetes catalanes (186): Maria Jesús Yago Casas - Emigdi Subirats i Sebastià», 25-11-2020. [Consulta: 5 febrer 2024].
# Martin Butler

Martin Butler és un director, productor i cineasta australià, conegut per la seva feina a First Footprints (2013), Tanna (2015) i A Sense of Self (2016). Per Tanna va estar nominat a l'Oscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa a la 89ena edició.

## Filmografia

* A Sense of Self (director, productor) (2016)
* Tanna (director, productor i guionista) (2015)
* First Footprints (director, productor i guionista) (2013)

## Premis

| Premi | Categoria | Nominat(s) | Resultat |
| Premis AACTA | Millor Pel·lícula | Martin Butler, Bentley Dean i Carolyn Johnson | Nominat |
| Premis AACTA | Millor Direcció | Martin Butler i Bentley Dean | Nominat |
| Premis AACTA | Millor Cinematografia | Bentley Dean | Nominat |
| Premis AACTA | Millor Banda Sonora | Antony Partos | Guanyador |
| Premis AACTA | Millor So | James Ashton, Emma Bortignon i Martin Butler | Nominat |
| Oscars | Millor pel·lícula de parla no anglesa | Martin Butler i Bentley Dean | Pendent |
| African-American Film Critics Association | Millor Pel·lícula Estrangera | Tanna | Guanyador |

## Referències

* ↑ «Here Are the 2017 Oscar Nominations». Time, 24-01-2017. [Consulta: 24 gener 2017].
* ↑ Frater, Patrick. «Australia Selects ‘Tanna’ as Foreign-Language Oscar Contender». Variety, 23-08-2016. [Consulta: 23 agost 2016].
* ↑ «Hacksaw Ridge leads with 13 AACTA nominations». Sky News, 27-10-2016. Arxivat de l'original el 28 de novembre 2020. [Consulta: 1r novembre 2016].
* ↑ Nordyke, Kimberly. «Oscars: 'La La Land' Ties Record With 14 Nominations». The Hollywood Reporter, 24-01-2017. [Consulta: 24 gener 2017].
* ↑ «Oscar Nominations: Complete List». Variety, 24-01-2017. [Consulta: 24 gener 2017].
* ↑ Nordyke, Kimberly. «'Moonlight' Named Best Picture by the African American Film Critics Association». The Hollywood Reporter, 12-12-2016. [Consulta: 12 desembre 2016].

## Enllaços externs

* Martin Butler - Lloc web oficial
# Saltangará

Saltangarà [ˈsaltaŋgaɹɔa] és una localitat de l'illa d'Eysturoy, a les illes Fèroe. Forma part del municipi de Runavík. L'1 de gener de 2021 tenia 1069 habitants.
El poble es troba a la costa oriental del fiord anomenat Skalafjordur, entre les poblacions de Glyvrar i Runavík. Conforma una gran aglomeració urbana contínua de 10 km d'extensió al llarg de la costa amb els pobles següents: Runavík, Rituvík, Skipanes, Søldarfjørður, Glyvrar, Lamba i Lambareiði. Actualment, aquesta àrea s'ha desenvolupat per acabar concentrant la majoria de botigues de queviures, mobles i roba de l'illa d'Eysturoy, juntament amb bancs, botigues de licors, oficines de correus i, fins i tot, un centre d'art.
Com a port natural més gran i segur de les Fèroe, el fiord de Skálafjørður té una gran activitat dins dels serveis de pesca, piscicultura i subministrament de la indústria petroliera del mar del Nord. El port esportiu també és un port popular per als creuers.
Saltangará va ser fundada el 1846. El nom deriva de tres paraules: angar prové del nòrdic antic angr, que significa fiord o badia; á significa un corrent; i la salt té el mateix significat en feroès, islandès i anglès i significa sal.

## Referències

* ↑ «Statistical Database» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-07-06. [Consulta: 19 agost 2021]. «Base de dades estadística de les Illes Fèroe»
* ↑ «Saltangará» (en anglès). faroeislands.dk. [Consulta: 21 novembre 2019].
* 1 2 «Saltangará» (en anglès). Visit Runavík. [Consulta: 27 octubre 2019].
* ↑ Brandt, Don. More Stamps and Story of the Faroe Islands (en anglès). Tórshavn: Postverk Føroya, 2006, p. 35. ISBN 99918-3-191-6..

## Vegeu també

* Llista de municipis de les Illes Fèroe.

## Enllaços externs

* Web de l'Ajuntament de Runavík.
# Província de Nagato

Nagato (japonès: 長門国, Nagato no kuni), se solia anomenar com a Chōshū (長州, Chōshū), era una província del Japó. Es troba a l'extrem més occidental de l'illa de Honshū, a l'àrea que avui ocupa la prefectura de Yamaguchi. Nagato limitava amb els províncies d'Iwami i de Suō.
Tot i que antiga capital de la província era Shimonoseki, Hagi solia ser la seu del han (feu). Nagato estava governada pel clan Mōri abans i després de la batalla de Sekigahara.
El 1871, amb l'abolició del sistema han i l'establiment de les prefecturas (Haihan Chiken) després de la Restauració Meiji, els províncies de Nagato i Suō es van unir per formar la prefectura de Yamaguchi.
Històricament, l'oligarquia que va pujar el poder després de la Restauració Meiji de 1868 va tenir una forta representació de la província de Chōshū, Itō Hirobumi, Yamagata Aritomo i Kido Koin (també coneguda com a Katsura Kogoro) eren d'allà. Altres natius famosos pel seu paper a la restauració són, entre d'altres, Yoshida Shōin, Takasugi Shinsaku i Kusaka Genzui.
# Gaussia princeps

Gaussia princeps (palma de serra), de la família Arecaceae, és endèmica a Cuba. És exclusiva dels pujols calcaris de la província de Pinar del Río, a la serra de los Órganos, a l'oest de Cuba. Aquesta espècie és exclusiva dels pujols calcaris de la província de Pinar del Río, a la serra de los Órganos, a l'oest de Cuba.
Gaussia princeps arriba als 8 metres d'alçada o més; té el tronc recte, elegant, poc anellat, dilatat a la base i més prim cap amunt. Té 30 cm de diàmetre a la part ampla. Les fulles són poc nombroses (3-6), pinnades amb folíols punxeguts de color verd clar. Té inflorescència molt ramificada, erecta, per sobre de les fulles. Fruits ataronjats-rogencs, d'1 cm de llarg i 7 mm de diàmetre, amb d'una a tres llavors. Una espècie del mateix gènere, Gaussia Spirituana, es troba també en formacions calcàries semblants, al nord de la província de Sancti Spíritus i de Ciego de Ávila.

## Taxonomia

Gaussia princeps la descrigué Hermann Wendland en Nachrichten von der Königlichen Gesellschaft der Wissenschaften und von der Georg-Augusts-Universität, 1865(14): 328–329. 1865.

### Etimologia

Gaussia: nom genèric donat en honor del matemàtic alemany Karl Friedrich Gauss (1777–1855).
princeps: epítet llatí que significa 'distingit'.

### Sinònims

* Chamaedorea ventricosa Hook.f. (1884).

## Referències

* 1 2 3 4 ; Gloria Galeano; Rodrigo Bernal Field Guide to the Palms of the Americas. Princeton University Press, 1995. ISBN 0-691-08537-4.
* ↑ Cuba y sus Palmas. Editorial Gente Nueva, 2001. ISBN 959-08-0339-3.
* ↑ «Gaussia princeps». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: l'1 abril 2014].
* ↑ J. Dransfield, N. Uhl, C. Asmussen, W. J. Baker, M. Harley and C. Lewis. 2008.
* ↑ En Epítets botànics.
* ↑ «Gaussia princeps». Royal Botanic Gardens, Kew: World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 6 agost 2009].
# Martí Llorens

Martí Llorens (Barcelona, 1962), és un fotògraf català. Es va llicenciar en Belles Arts, en l'especialitat imatge en la Universitat de Barcelona al 1987. La seva especialitat fotogràfica es basa a realitzar fotografies als processos constructius d'arquitectura i enginyeria. Amb la sèrie “Poblenou” va guanyar el segon premi de l'European Photography Award de 1991. També realitza cursos com a professor de fotografia.
La seva obra s'ha pogut veure exposada en diverses ocasions tant en galeries d'art com en museus. Actualment el Museu Nacional d'Art de Catalunya exposa obra seva en la seva col·lecció permanent de fotografia. Més concretament es tracta de la sèrie "Nau industrial i xemeneia de Folch".
Ha documentat les grans transformacions urbanístiques de Barcelona, com la construcció de la Vila Olímpica (1987-1992) o la transformació del front litoral del barcelonés de Llevant amb motiu del Fórum de les Cultures (2000-2004). Al 2010 va crear l'empresa Tempus Fugit Visual Projects S.L., especialitzada en la realització i gestió de treballs documentals d'aquest caire.
La seva obra fotogràfica personal es desenvolupa al voltant de dos eixos. Per una banda, el temps, el territori i la memòria, materialitzant-se en projectes com Nanterre–La Défènse a París (1992), Berlín-Potsdamer Platz a Berlín (1994) i Port de Barcelona (1989) Sèrie Poblenou (1987-1989) a Barcelona. Al 2013 realitza Estratos, un encàrrec realitzat pel Fondo Fotográfico de la Universidad de Navarra inclòs en el seu projecte Tender Puentes.
La sèrie Poblenou, que tracta les demolicions preolímpiques que va haver a Barcelona, va obtenir el segon premi en l'European Photography Award ', celebrat a Berlín l'any 1991. Les seves fotografies es troben en el fons fotogràfic del MNAC de Barcelona, Museo de Teruel i a la Fototeca Nacional del INAH de Pachuca, Hidalgo, Mèxic. Ha rebut les beques; Photo Press, (1999), Artes Plásticas Fundación Endesa (2002) Arte y Derecho (2008) Recerca i Creació CONCA (2010).
La resta de la seva producció inicideix en la construcció de la memòria i els records a partir de la fotografia, on es narren històries que exploren la frontera de l'inversemblant i l'imaginari. Entre altres, els projectes Memorias Revolucionarias (1997), una sèrie de suposats retrats de milicians obtinguts durant els primers dies de la Guerra Civil espanyola (1936 -1939) i Canard Déchaîné (2004) desenvolupat a partir de la novel·la L´Espoir d'André Malraux.
Des del seu inici al 2008 fins al seu tancament al 2012, va ser membre fundador de l'associació cultural AtelieRetaguardia. Heliografía Contemporània, grup de treball barceloní dedicat a l'estudi i a la pràctica artística mitjançant procediments fotogràfics històrics. Actualment investiga i treballa amb la tècnica del negatiu de paper encerat, un procediment ideat al 1850 pel fotògraf francès Gustave Le Gray, el qual va ser especialment reconegut per fotografiar temes d'arquitectura i paisatge.

## Referències

* ↑ Arts Santa Mònica. . Arts Santa Mònica, 2011 [Consulta: 27 gener 2013].
* ↑ Biografia a gencat.cat
* ↑ Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya.pàgina 362. Editat pel MNAC, 2004. ISBN 84-8043-136-9
# Gran Premi de Mònaco del 1982

Resultats del Gran Premi de Mònaco de Fórmula 1 de la temporada 1982, disputat al circuit urbà de Montecarlo el 23 de maig del 1982.

## Crònica

A la volta 74, a dues del final, Alain Prost liderava la cursa i va sortir-se col·lidint i abandonant. A la volta 75, Riccardo Patrese va fer una virolla i a l'última volta Didier Pironi es va quedar sense combustible dintre del túnel i Andrea de Cesaris el va seguir quedant-se també sense combustible, llavors Derek Daly va tenir també un accident.
Després de tot això, Riccardo Patrese va guanyar la cursa!

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retir. | Pos. de sort. | Punts |
| 1 | 2 | Riccardo Patrese | Brabham - Ford | 76 | 1h 54' 11. 2 | 2 | 9 |
| 2 | 28 | Didier Pironi | Ferrari | 75 | Sense combustible | 5 | 6 |
| 3 | 22 | Andrea de Cesaris | Alfa Romeo | 75 | Sense combustible | 7 | 4 |
| 4 | 12 | Nigel Mansell | Lotus - Ford | 75 | + 1 Volta | 11 | 3 |
| 5 | 11 | Elio de Angelis | Lotus - Ford | 75 | + 1 Volta | 15 | 2 |
| 6 | 5 | Derek Daly | Williams - Ford | 74 | Accident | 8 | 1 |
| 7 | 15 | Alain Prost | Renault | 74 | Virolla | | |
| 8 | 4 | Brian Henton | Tyrrell - Ford | | + 4 Voltes | | |
| 9 | 29 | Marc Surer | Arrows - Ford | | + 6 Voltes | | |
| 10 | 3 | Michele Alboreto | Tyrrell - Ford | | Suspensions | | |
| Ret | 6 | Keke Rosberg | Williams - Ford | | Col·lisió | | |
| Ret | 8 | Niki Lauda | McLaren - Ford | | Motor | | |
| Ret | 1 | Nelson Piquet | Brabham - BMW | | Turbo | | |
| Ret | 7 | John Watson | McLaren - Ford | | Part elèctrica | | |
| Ret | 9 | Manfred Winkelhock | ATS - Ford | | Diferencial | | |
| Ret | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | | Prob. conducció | | |
| Ret | 25 | Eddie Cheever | Ligier - Matra | | Pèrdua d'oli | | |
| Ret | 10 | Eliseo Salazar | ATS - Ford | | Part mecànica | | |
| Ret | 16 | René Arnoux | Renault | | Virolla | | |
| Ret | 23 | Bruno Giacomelli | Alfa Romeo | | Palier | | |
| NVQ | 30 | Mauro Baldi | Arrows - Ford | | | | |
| NVQ | 33 | Jan Lammers | Theodore - Ford | | | | |
| NVQ | 17 | Jochen Mass | March - Ford | | | | |
| NVQ | 35 | Derek Warwick | Toleman - Hart | | | | |
| NVQ | 31 | Jean Pierre Jarier | Osella - Ford | | | | |
| NVQ | 14 | Roberto Guerrero | Ensign - Ford | | | | |
| NVQ | 36 | Teo Fabi | Toleman - Hart | | | | |
| NVQ | 32 | Riccardo Paletti | Osella - Ford | | | | |
| NVQ | 18 | Raul Boesel | March - Ford | | | | |
| NVQ | 20 | Chico Serra | Fittipaldi - Ford | | | | |
| NVQ | 19 | Emilio de Villota | March - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: René Arnoux 1' 23. 281
* Volta ràpida: Riccardo Patrese 1' 26. 354 (a la volta 69)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-04. [Consulta: 18 abril 2010].