OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Enicur de la Sonda

L'enicur de la Sonda (Enicurus velatus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Es endèmic de les selves muntanyoses de Java i Sumatra, a Indonèsia. Sol frequentar les zones humides i els cursos d'aigua. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «enicur de la Sonda». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 6 maig 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 705. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Sunda Forktail. Enicurus velatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 5 maig 2022].
# Efecte Zenó quàntic

L'efecte Zenó quàntic és un fenomen quàntic que consisteix en l'absència d'evolució temporal d'un sistema físic, descrit per les lleis de la mecànica quàntica, causat per la mesura continuada d'aquest sistema. El nom prové de la paradoxa de la sageta de Zenó.

## Història

L'efecte Zenó quàntic va ser descrit per primera vegada el 1977 per George Sudarshan i Baidyanaith Misra de la Universitat de Texas, que en van fer una predicció exclusivament teòrica. Posteriorment, en 1989, David Wineland del National Institute of Standards and Technology va observar experimentalment l'efecte Zenó quàntic per a dos nivells atòmics en ions de beril·li. No va ser fins a 2001 que Mark G. Raizen i el seu equip de la Universitat de Texas van observar l'efecte Zenó quàntc directament; és a dir, experimentalment van veure com l'evolució d'un sistema inestable s'aturava completament en observar-lo de forma contínua.

## Referències

* ↑ Misra, B.; Sudarshan, E. C. G. «The Zeno’s paradox in quantum theory». Journal of Mathematical Physics, 18, 4, 01-04-1977, pàg. 756–763. DOI: 10.1063/1.523304. ISSN: 0022-2488.
# Anèmia megaloblàstica

L'anèmia megaloblàstica és una anèmia macrocítica que resulta de la inhibició de la síntesi de l'ADN en la producció dels glòbuls vermells. L'anèmia megaloblàstica té una aparició bastant lenta, sobretot si es compara amb la d'altres anèmies.
El defecte en la síntesi d'ADN de glòbuls vermells es deu més sovint a una deficiència de vitamina B₁₂ o deficiència de folat. Quan hi ha una prolongada deficiència de tiamina, pot derivar en el beri-beri. A banda, la pèrdua de micronutrients també pot ser una causa. S'ha trobat també en la deficiència de coure. També pot ser causat per antimetabòlits que enverinen directament la producció d'ADN per alguns agents quimioterapèutics o antimicrobians (per exemple azatioprina o trimetoprim).

## Fisiopatologia

Quan la síntesi d'ADN es veu deteriorada, el cicle cel·lular no pot progressar des de l'etapa de creixement de l'estadi G2 fins a la mitosi (M). Això condueix al creixement cel·lular continu sense divisió, que es presenta com a macrocitosi.

## Causes

* Deficiència de vitamina B₁₂
* Deficiència de folat
* Deficiència combinada

## Diagnòstic
### Troballes sanguínies

Es caracteritza per:
* Eritroblastes molts grans (megaloblastes) immadurs i disfuncionals.
* Neutròfils hipersegmentats o multisegmentats.

## Referències

* ↑ «Diccionari Enciclopèdic de Medicina». [Consulta: 17 novembre 2018].
# Audiència Provincial d'Alacant

L'Audiència Provincial d'Alacant és l'audiència provincial a la província d'Alacant.
Està composta per 10 seccions: 5 de penals (1, 2, 3, 7 i 10) i 5 de civils (4, 5, 6, 8 i 9). Té la seua seu a la plaça de l'Ajuntament d'Alacant, encara que dues de les seues seccions (la 7a penal i la 9a civil) estan ubicades a Elx. Des del desembre de 2016, el seu president és el magistrat Juan Carlos Cerón Hernández.

## Presidència

* Juan Carlos Cerón Hernández (2016 - actualitat)
* Vicente Magro Servet (2001 - 2016)
* Faustino de Urquía Gómez (1988 - 1998)

## Vegeu també

* Explosió Armeria El Gato en Alacant

## Referències

* ↑ Consell General Poder Judicial - Audiència Provincial Alacant
* ↑ «Juzgados, Tribunales, Fiscalías y Oficinas de Alicante» (en castellà). MJusticia.gob.es. [Consulta: 18 desembre 2019].
* ↑ «Juzgados, Tribunales, Fiscalías y Oficinas de Elche» (en castellà). MJusticia.gob.es. [Consulta: 18 desembre 2019].
* 1 2 «Juan Carlos Cerón, nuevo presidente de la Audiencia de Alicante» (en castellà). ABC.es, 20-12-2016. [Consulta: 18 desembre 2019].
* ↑ Berbell, Carlos. «Vicente Magro, nuevo magistrado de la Sala de lo Penal del Supremo» (en castellà). Confilegal.com, 25-01-2008. [Consulta: 18 desembre 2019].
* ↑ Martínez, J.A. «El magistrado alicantino Faustino de Urquía, consejero del Consell Jurídic» (en castellà), 21-10-2016. [Consulta: 18 desembre 2019].
* ↑ «Faustino de Urquía, nuevo consejero del Consell Jurídic Consultiu» (en castellà), 21-10-2016. [Consulta: 18 desembre 2019].
# Infraphulia illimani

Infraphulia illimani és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels pièrids (Pieridae) . Va ser descrita originalment amb el nom de Phulia Illimani, per Gustav Weymer, el 1890, a partir d'exemplars procedents de Bolívia.

## Distribució

Infraphulia Illimani té una distribució restringida a la zona neotropical i ha estat reportada a Bolívia i el Perú.

## Plantes nutrícies

Les larves d'Infraphulia Illimani s'alimenten de plantes de la família de les brassicàcies.

## Referències

* ↑ Weymer (1890) Lepidopteren gesammelt auf einer Reise NA:98,125, pl 4, f 12
* ↑ G. Lamas (2008) Checklist of Pieridae of the World, provided by J. Mallet in The Taxome Project Home Page (Accessed: March 2013)
* ↑ Markku Savela (1999-2013) Lepidoptera and some other life forms. (Consultado: Diciembre de 2012)
* ↑ Lamas, G., C. Callaghan, M. M. Casagrande, O. Mielke, T. Pyrcz, R. Robbins and A. Viloria (2004) Checklist: Part 4A, Hesperioidea -- Papilionoidea, en Atlas of Neotropical Lepidoptera. Association for Tropical Lepidoptera/Scientific Publishers, Gainesville, Florida.
* ↑ ICMI collection, ICMI; ENT collection, HYO; Entomology collection, MZLU; Collection Générale Rhopalocera collection, Royal Belgian Institute of natural Sciences; Global Butterfly Information System (GloBIS) collection, MfN; accessed through GBIF data portal Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine. on 2013-07-26
* ↑ Braby MF, Trueman JWH (2006) Evolution of larval host plant associations and adaptive radiation in pierid butterflies. J Evol Biol. 19: 1677–1690.
* ↑ Shapiro, AM, M.L. Forister and J.A. Fordyce (2007) Extreme high-altitude Asian and Andean pierid butterflies are not each others' closest relatives. Arctic, antarctic and alpine Research. 39(1): 137-142, 3 figs., 3 tabs.
# Enicur petit

L'enicur petit (Enicurus scouleri) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Es distribueix a través d'Afganistan, Bangladesh, Bhutan, Xina, l'Índia, Kazakhstan, Myanmar, Nepal, el Pakistan, Taiwan, Tadjikistan i Vietnam. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «enicur petit». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 6 maig 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 705. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Little Forktail. Enicurus scouleri» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 5 maig 2022].
# Aní gros

L'aní gros (Crotophaga major) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita boscos a prop de pantans i aiguamolls des de l'est de Panamà, nord de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat, Guaiana i nord del Brasil, cap al sud, fins al nord de l'Argentina.

## Referències

* ↑ Aní gros al TERMCAT Rev. 05/06/2012
# Richard Wilson (director)

Richard Wilson (McKeesport, Pennsilvània, 25 de desembre de 1915 - Santa Monica, 22 d'agost de 1991) va ser un productor, director, escriptor i actor estatunidenc.
Com a productor va tenir una bona relació amb Orson Welles i el Mercury Theatre.
Com a actor, va participar en l'emissió radiofònica del programa La guerra dels mons, produïda pel mateix Welles.

## Filmografia
### Director

* 1955 : El pistoler (Man with the Gun)
* 1957 : The Big Boodle
* 1958 : Raw Wind in Eden
* 1959 : Al Capone
* 1960 : Pay or Die
* 1963 : Wall of Noise
* 1964 : Invitació a un pistoler (Invitation to a Gunfighter)
* 1968 : Three in the Attic
* 1993 : It's All True: Based on an Unfinished Film by Orson Welles (documental)

### Productor

* 1938 : Too Much Johnson
* 1947 : La dama de Xangai (The Lady from Shanghai)
* 1948 : Macbeth
* 1953 : The Golden Blade
* 1954 : Ma and Pa Kettle at Home
* 1954 : Ricochet Romance
* 1956 : The Kettles in the Ozarks
* 1960 : Pay or Die
* 1964 : Invitació a un pistoler (Invitation to a Gunfighter)
* 1968 : Three in the Attic
* 1993 : It's All True: Based on an Unfinished Film by Orson Welles (documental)

## Referències

* ↑ «Richard Wilson». mubi.com. [Consulta: 6 maig 2024].
* ↑ Burt Folkart, "Richard Wilson; Director, Writer and Actor" Los Angeles Times 24 August 1991 accessed 20 April 2014
* ↑ «Richard Wilson Biography». Richard Wilson – Orson Welles Papers 1930–2000 (bulk 1930–1991), University of Michigan. [Consulta: 30 octubre 2014].
# Enicurus borneensis

L'enicur de Borneo (Enicurus borneensis) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) enèmica de l'illa de Borneo. Sol frequentar els cursos d'aigua.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.1, gener 2022) aquest tàxon té la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), el consideren una subespècie de l'enicur de Leschenault (Enicurus leschenaulti borneensis).

## Referències

* 1 2 «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 12.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2022. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 705. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Aorist

L'aorist (del grec: ἀόριστος / 'no limitat') és un temps verbal i un aspecte que es troba en certes llengües indoeuropees com el sànscrit, el serbi, el croat, el búlgar, el txec antic o el grec antic (i modern). No existeix tal temps en llatí, tot i que el perfet llatí prové de l'aorist. És de l'indoeuropeu d'on prové l'aorist: és de fet un dels tres temes morfològics fonamentals d'aquesta llengua i de les seves descendents més arcaiques (el grec antic i el sànscrit). Al principi, l'aorist no denotava cap valor temporal, sinó un aspecte anomenat «zero» (o «perfectiu»), és a dir, que el procés verbal (l'«acció») és representat sense referència a la seva durada. S'oposa, doncs, directament a l'imperfectiu (present i imperfet) i, en grec antic, a l'estàtic, que presenta el procés com un resultat present d'una acció passada (temes de perfet i de plusquamperfet). L'aorist, tanmateix, ha anat adquirint un valor temporal acabat (passat), això es constata bé al grec antic, on és el cas al mode indicatiu només. Llavors, l'aorist esdevé un aspecte. En sànscrit també denota un procés acabat a més del seu valor de constatació d'un fet.

## Vegeu també

* Declinacions del grec antic
# Aue (Rebbe)

L'Aue també anomenat Rennen és un rierol a Einbeck a l'Estat de Baixa Saxònia a Alemanya. Neix al nucli de Rotenkirchen a una altitud de 164 metres damunt el nivell mitjà del mar i desemboca 4 km més avall al Rebbe a Odagsen, un nucli d'Einbeck. Desguassa via l'Ilme, el Leine i el Weser al Mar del Nord. Rega Rotenkirchen i Odagsen, dos nuclis rurals de la ciutat d'Einbeck.

## Galeria

* Aue al centre del poble
* La vall de l'Aue
* Un rierol font de l'Aue

## Referències

* ↑ Mapa: Naturpark Solliing-Vogler, Hannover, Landesvermessung und Geobasisinformation Niedersachen, 1995
# Rolando Blackman

Rolando "Ro" Antonio Blackman és un exjugador de bàsquet panameny-estatunidenc, la carrera professional del qual va transcórrer durant la dècada dels 80. Va néixer el 26 de febrer de 1959 a la ciutat de Panamà. Mesurava 1,98 m i jugava en la posició de base. En l'actualitat és el Director de desenvolupament de jugadors dels Dallas Mavericks.

## Carrera esportiva
### Universitat

Va créixer a Brooklyn, Nova York, i posteriorment va assistir a la Universitat de Kansas State, sent el jugador més destacat del seu equip. El 1980 va ser nomenat jugador de l'any de la seva conferència, i triat All-America, llista que designa els millors universitaris del país. Va anotar, en les seves 4 temporades, 1844 punts, la segona anotació més alta de la història de la seva universitat. Les seves estadístiques mitjanes van ser de 15,2 punts i 5 rebots per partit.
Finalment, abans de començar la seva última temporada, va ser elegit per representar els Estats Units en els Jocs Olímpics de Moscou 1980, però l'equip nord-americà no hi va participar finalment pel boicot del seu país.

### NBA

Va ser triat en la novena posició del Draft de l'NBA del 1981 pels Dallas Mavericks, equip en el qual romandria durant 11 temporades, als quals portaria als play-offs en 6 ocasions, sent triat 4 vegades per participar en l'All-Star Game. Excepte en els seus dues primeres temporades, la seva mitjana d'anotació va rondar sempre els 20 punts per partit.
El 1992, amb 33 anys, va ser traspassat als New York Knicks, on va jugar dos anys més, amb un rendiment notablement inferior al de la seva carrera a Dallas.

### Europa

Va decidir estendre la seva carrera anant a jugar a Europa, fitxant per l'equip de la lliga grega de l'AEK Atenes BC, la temporada 1994-95. A l'any següent la seva destinació seria la Lega italiana, en concret l'Olimpia Milano, amb el qual guanyaria la lliga i la copa.

#### Equips

Jugador
* Dallas Mavericks (1981-1992)
* New York Knicks (1992-1994)
* AEK Atenes (Lliga Grega) (1994-1995)
* Olimpia Milano (Lliga Italiana) (1995-1996)
* CSP Llemotges (Lliga francesa) (1996-1997)
Entrenador
* Dallas Mavericks (2000-2007), (Assist.)
* Alemanya (2001-2003), (Assist.)
* Turquia (2010), (Assist.)

## Assoliments personals

* Va participar en l'All-Star Game en 4 ocasions.
* Campió de la lliga italiana el 1996.
* El número 22 que lluïa als Mavericks va ser retirat l'any 2000.

## Enllaços externs

* Estadístiques de Rolando Blackman
# Artritis psoriàsica

L'artritis psoriàsica (o, artropatia psoriàsica) és un tipus d'artritis inflamatòria que afecta a persones que pateixen la psoriasi. L'artritis psoriàsica es diu que és una espondiloartropatia seronegativa. Més del 80% dels pacients amb artritis psoriàsica tindrà lesions psoriàsiques en les ungles puntejades caracteritzades per petits clotets o depressions punctiformes, o més extrema, la pèrdua de l'ungla en si (onicòlisi).
Es creu que la genètica està fortament implicada en el desenvolupament de l'artritis psoriàsica. Es creu que l'obesitat i certes formes de psoriasi augmenten el risc.
El tractament de l'artritis psoriàsica és similar a la de l'artritis reumatoide.
L'artritis psoriàsica afecta fins a un 30% de les persones amb psoriasi i es produeix tant en nens com en adults. L'artritis psoriàsica pot desenvolupar-se a qualsevol edat, no obstant això, de mitjana, tendeix a aparèixer al voltant de 10 anys després dels primers símptomes de la psoriasi. Per a la majoria de la gent això és entre les edats de 30 i 50, però també pot afectar els nens. En aproximadament un de cada set casos, els símptomes de l'artritis pot ocórrer abans de qualsevol afectació de la pell. Aproximadament el 40-50% dels individus amb artritis psoriàsica tenen el genotip HLA-B27. La malaltia és menys freqüent en persones d'ascendència asiàtica o africana i afecta per igual homes i dones.

## Referències

* ↑ Freedberg, Irwin M.. Fitzpatrick's dermatology in general medicine. 6th. Nova York: McGraw-Hill, 2003, p. 427–436. ISBN 978-0-07-138076-8.
* ↑ James, William. Andrews' Diseases of the Skin: Clinical Dermatology. 10th. Saunders, 2005, p. 194. ISBN 978-0-7216-2921-6.
* 1 2 3 4 5 Ritchlin, CT; Colbert, RA; Gladman, DD «Psoriatic Arthritis». New England Journal of Medicine, vol. 376, 10, 3-2017, pàg. 957–70. DOI: 10.1056/NEJMra1505557. PMID: 28273019.
# Enlairament

L'enlairament és la fase inicial i essencial d'un vol, que s'aconsegueix després de realitzar la carrera d'enlairament sobre una pista d'enlairament i aterratge d'un aeroport o en una superfície extensa d'aigua, amb la qual s'aconsegueix l'efecte aerodinàmic de la sustentació, que és provocat pel flux a una determinada velocitat de l'aire sobre les ales. Per aconseguir un enlairament, es consideren tres factors: el del costat terra, el del costat aparell i el del costat aire.
El primer, el factor terra, es basa en el fet que cal carretejar o rodar cap a la pista fent servir les vies de rodatge amb l'autorització i guia de l'ATC, comptar amb una superfície apta per enlairar-se, demanar al MTC el permís d'enlairament i iniciar amb el factor aparell, en el qual influeixen totes les parts de l'avió, s'alliberen els frens, es manté l'avió centrat a la pista, i s'accelera, finalment, a màxima potència la planta motriu de l'aeronau per assolir durant la carrera d'enlairament la velocitat requerida per obtenir sustentació.
Llavors comença el factor aire: a través d'efectes aerodinàmics sobre l'ala, el fuselatge i la resta de les parts i de les superfícies de control de l'avió, s'arriba a la sustentació suficient per aixecar l'aeronau del sòl, per a això cal que les condicions atmosfèriques prèvies siguin convenients per aconseguir un enlairament segur.
Finalment, es manté la potència màxima en els motors de l'aparell, es mouen els elevadors o timons de profunditat i part dels flaps i es provoca que s'aixequi el morro i, després de la separació de les rodes dels trens d'aterratge del sòl, l'avió iniciï el vol.
L'enlairament es considerarà finalitzat una vegada que els trens d'aterratge hagin quedat guardats.
L'enlairament es regeix per la llei física de Daniel Bernoulli, continguda en l'equació:
$L=\left({\frac {1}{2}}\rho \right)C_{L}SV^{2}$
on la força d'aixecament (L) és igual al producte d'un mitjà de la densitat de l'aire (1/2 ρ) multiplicat pel coeficient de sustentació de l'ala (C$_L$) multiplicat per la superfície alar (S) i pel quadrat de la velocitat d'enlairament (V²).
# Apalaí

L'apalaí és una llengua carib parlada al Brasil. El 1993 la parlaven aproximadament 450 persones de l'ètnia aparaí. És una llengua aglutinant que destaca per utilitzar un rar ordre de paraules objecte-verb-subjecte.

## Vocabulari

Vocabulari aparaí:
| Glossa | Apalaí |
| aigua | tuná |
| banana | parurú |
| gos | kaikutí |
| daina blanca | kariakó |
| pecarí | papirá |
| cuatá | arimí |
| foc | potó |
| gall | kurakiri |
| gallina | kuvakirí |
| jacamim | mamiçarí |
| jaguar | kaikutí tamurú |
| lluna | nonó |
| mico | mikó |
| paca | kurimahú |
| colom | katapurú |
| pedra | çaipé |
| ratolí | unpó |
| rem | opukuitá |
| sal | çautú |
| taiaçu | ponokó |
| tucunaré | matauare |

## Referències

* ↑ «Apalai Indian Language (Aparai)». [Consulta: 21 febrer 2016].
* ↑ Mense, Frei Hugo, O.F.M. Língua mundurucú. Vocabulários especiais. Vocabulários apalaí, uiabói e maué. Arquivos do Museu Paranaense, v. VI, 1947, p. 144. (Vocabulários e dicionários de línguas indígenas brasileiras.)

## Bibliografia

* Koehn, Edward H.; Sharp Koehn, Sally. «Fonologia da língua apalaí». A: Estudos sôbre línguas e culturas indígenas. Instituto Lingüístico de Verano, 1971, p. 17-28.
* Koehn, Edward H.; Sharp Koehn, Sally. «Apalaí». A: Handbook of Amazonian languages. Mouton de Gruyter, 1986, p. 33-127.
* Koehn, Edward H.; Sharp Koehn, Sally. Vocabulário Básico, Apalaí-Português, Dicionário da Língua Apalaí. Sociedade Internacional de Linguística, 1995.
* Fany Pantaleoni Ricardo, Indigenous Peoples in Brazil website, Socioambiental, 1997-2012
* Lev, Michael; Stark, Tammy; Chang, Will. The South American Phonological Inventory Database. version 1.1.3. Berkeley: University of California: Survey of California and Other Indian Languages Digital Resource, 2012. «Phonological inventory of Apalaí»
# Campionat d'Espanya de motociclisme de velocitat 2015

La temporada de 2015 del CEV, denominat oficialment FIM CEV Repsol, fou la 66a edició d'aquest campionat, organitzat per la RFME (en col·laboració amb la FIM i Dorna Sports). El calendari oficial constava de 12 proves puntuables. 4 de les proves programades es disputaren als Països Catalans: Circuit de Barcelona-Catalunya a Montmeló (dos dies) i Circuit Ricardo Tormo a Xest (dos dies).

## Classificació final
### Moto3

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Nicolo Bulega | KTM | 189 |
| 2 | Albert Arenas | Husqvarna | 185 |
| 3 | Aron Canet | Honda | 176 |
| 4 | Joan Mir | KTM | 153 |
| 5 | Jaume Masià | Honda | 107 |
| 6 | Khairul Idham Pawi | TSR Honda | 99 |
| 7 | Bo Bendsneyder | Honda | 93 |
| 8 | Stefano Valtulini | KTM | 81 |
| 9 | Lorenzo Dalla Porta | Husqvarna | 78 |
| 10 | Sena Yamada | Honda | 77 |

### Moto2

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Edgar Pons | Kalex | 237 |
| 2 | Xavi Vierge | Tech3 | 226 |
| 3 | Alan Techer | Tech3 | 133 |
| 4 | Steven Odendaal | Kalex | 119 |
| 5 | Luca Marini | Kalex | 115 |
| 6 | Eric Granado | Kalex | 114 |
| 7 | Tetsuta Nagashima | Kalex | 107 |
| 8 | Alejandro Medina | Ariane | 67 |
| 9 | Federico Fuligni | Suter | 57 |
| 10 | Thibaut Bertin | Suter | 45 |

### SBK

| Posició | Pilot | Motocicleta | Punts |
| 1 | Carmelo Morales | Yamaha | 249 |
| 2 | Adrián Bonastre | BMW | 141 |
| 3 | Robertino Pietri Chiossone | Yamaha | 128 |
| 4 | Ivan Silva | BMW | 107 |
| 5 | Eeki Kuparinen | BMW | 94 |
| 6 | Pierre Texier | Kawasaki | 85 |
| 7 | Maximilian Scheib Kruger | BMW Motorrad | 80 |
| 8 | Axel Maurin | Kawasaki | 71 |
| 9 | Miguel Angel Poyatos | BMW | 64 |
| 10 | Kenny Noyes | Kawasaki | 61 |

## Categories inferiors

| Categoria | Campió | Motocicleta | Punts |
| SBK-Pri | Eeki Kuparinen | BMW | 165 |
| Stck600 | Marcos Ramírez | Yamaha | 175 |
| Kawasaki Z Cup | Joan Sardanyons | Kawasaki | 121 |

## Classificació per marques
### Moto3

| Posició | Marca | Punts |
| 1 | Honda | 262 |
| 2 | KTM | 209 |
| 3 | Husqvarna | 197 |
| 4 | Mahindra | 62 |
| 5 | IODA-Honda | 32 |
| 6 | TSR Honda | 7 |
| 7 | Suter | 5 |

### Moto2

| Posició | Marca | Punts |
| 1 | Tech3 | 242 |
| 2 | Kalex | 241 |
| 3 | Suter | 92 |
| 4 | Ariane | 76 |
| 5 | FTR | 38 |
| 6 | Inmotec | 32 |
| 7 | Transfiormes | 16 |
| 8 | MIR Racing | 12 |
| 9 | H43 | 12 |
| 10 | MVR | 10 |

### Stck600

| Posició | Marca | Punts |
| 1 | Yamaha | 266 |
| 2 | Kawasaki | 57 |
| 3 | Honda | 38 |

### SBK

| Posició | Marca | Punts |
| 1 | Yamaha | 258 |
| 2 | BMW | 211 |
| 3 | Kawasaki | 153 |
| 4 | Ducati | 24 |
| 5 | Aprilia | 8 |

## Referències

* «FIM CEV Repsol 2015 - Championship Standings-Revised» (PDF) (en anglès). fedemoto.info. RFME, 15-11-2015. Arxivat de l'original el 23 d’agost 2020. [Consulta: 1r gener 2016].