OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Unió pel Judaisme Reformista

La Unió pel Judaisme Reformista (en anglès: Union for Reform Judaism) (URJ) (fins a 2003: Union of American Hebrew Congregations) és el braç congregacional del judaisme reformista a Amèrica del Nord, l'organització va ser fundada en 1873 pel rabí Isaac Mayer Wise. La unió està afiliada amb la Conferència Central de Rabins Americans. El president actual és el rabí Richard Jacobs.

## Afiliació

La URJ té una afiliació aproximada d'uns 880.000 membres registrats adults, repartits en prop de 900 congregacions. Afirma representar a 2,2 milions de membres, gairebé un terç de la població adulta jueva nord-americana, incloent a molts jueus que no són membres actius de la sinagoga, però que es consideren propers al moviment reformista, fent d'ella la major denominació jueva no ortodoxa. La URJ va ser un membre fundador de la Unió pel Judaisme Progressista, de la qual la URJ és part fundacional i constituent.

## Organització juvenil

La Federació Nord-Americana de la Joventut del Temple (en anglès nord-americà: North American Federation of Temple Youth) (NFTY) és el moviment juvenil del judaisme reformista, existeix per organitzar i donar suport als grups juvenils a les sinagogues reformistes. Prop de 750 grups locals de joves estan afiliats amb l'organització, incloent un total de 8.500 joves membres. L'associació progressista d'escoles de dia reformades, està afiliada amb la URJ. En 2014, hi havia 14 escoles de dia jueves que formaven part de l'associació, dues al Canadà, una a Israel, i la resta als Estats Units.

## Campaments

Els programes i els campaments de la URJ, són el major sistema de campaments jueus dels Estats Units,amb 13 campaments d'estiu repartits pels EUA, incloent entre ells un campament esportiu, un institut de lideratge per als adolescents, i programes pels joves amb necessitats especials. Alguns campaments han ofert als alumnes d'institut, l'oportunitat de viatjar a Israel durant l'estiu. La URJ ofereix diversos programes per viatjar a Israel a membres de seminaris i estudiants.

## Referències

* ↑ www.urj.org/
* ↑ «About NFTY».[Consulta: gener 9, 2012].
* ↑ «PARDeS Member Schools». Arxivat de l'original el 2015-09-02. [Consulta: 24 febrer 2018].
* ↑ «URJ Camp & Israel Programs».
* ↑ «URJ 6 Points Sports Academy Arxivat 2012-01-15 a Wayback Machine.». [Consulta: gener 9, 2012].
* ↑ «Kutz: NFTY's Campus for Reform Jewish Teens Arxivat 2015-11-14 a Wayback Machine.». [Consulta: gener 9, 2012].
* ↑ «URJ Camp & Israel Programs Special Needs Programs Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.». [Consulta: gener 9, 2012].

## Enllaços externs

* Pàgina web (anglès)
# Aitex

L'Institut Tecnològic Tèxtil AITEX, és un centre tecnològic dedicat a la investigació dels àmbits de coneixement de la ciència i la tecnologia que tinguen aplicació en la indústria tèxtil.
És una associació privada sense ànim de lucre, integrada per empreses tèxtils i afins, l'objectiu principal de la qual és millorar la competitivitat del sector i oferir a la societat solucions de base tèxtil que contribuïsquen a millorar el benestar, la salut i la qualitat de vida de les persones.
La denominació comunament utilitzada és AITEX per ser l'acrònim d'Associació d'Investigació de la Indústria Tèxtil. Es constituïx el 1985 per iniciativa de la Generalitat Valenciana, a través de l'Institut de la Xicoteta i Mitjana Indústria Valenciana (IMPIVA). El seu President fundador va ser D. Ricardo Salvador Cardona que va exercir fins a 1992. Va ser Conseller d'Honor D. Rafael Terol Aznar des de 1992 fins a 2009.
La seua seu central s'emplaça a Alcoi, ciutat valenciana de tradició industrial i tèxtil, però disposa, a més, de dos Unitats Tècniques, una d'elles en el Parc Tecnològic de València, i l'altra a Ontinyent des d'on s'oferix suport a estes àrees industrials. En el pla internacional, també disposa de delegacions a la Xina, Índia i Pakistan.
L'Institut treballa en diverses àrees de coneixement, entre les quals destaquen els tèxtils intel·ligents i funcionals, el confort tèxtil, les aplicacions de la biotecnologia en els processos tèxtils i la nanotecnologia aplicada al desenrotllament de materials tèxtils, nous processos tèxtils, solucions tèxtils per a àrees com la salut, la protecció personal i la seguretat.
AITEX edita des de 2000 una publicació denominada AITEX Review, una publicació quadrimestral que arreplega les innovacions i l'actualitat tècnica i científica que s'apliquen en el sector tèxtil. Va crear en 2005 el segell 'Made in Green', una certificació que garanteix que els productes no tenen substàncies nocives per a la salut i que en la seua elaboració s'ha respectat el medi ambient i els drets universals dels treballadors.

## Referències en premsa

* El País, 2007 Alcoi desarrolla textiles capaces de regenerar tejidos humanos en heridas e implantes
* El Mundo, 2009 Las sábanas que protegen de los microbios
* Las Provincias, 2009 El sello de calidad del textil valenciano viaja al exterior
* ABC, 2010 made in Green cumple si quinto aniversario como marca que certifica la calidad textil
* El País, 2011 Una alfombra de altos vuelos

## Enllaços externs

* Web AITEX Arxivat 2011-12-25 a Wayback Machine.
# Aixafacaps

L'aixafacaps és un instrument de tortura aplicat a l'edat mitjana, destinat a rebentar els ossos del crani.
La barbeta de la víctima es col·locava a la barra inferior de l'instrument, i el casquet era empès cap avall pel cargol. Els efectes d'aquest procés són evidents: primer, es destrossen els alvèols dentaris, després les mandíbules, i, finalment, el cervell s'escorre entre les conques dels ulls i entre els fragments de crani.
Existeixen uns instruments semblants anomenats "trencacranis", que, com el seu nom indica, la seva finalitat està a trencar el crani de la víctima.

## Referències

* 1 2 Muñoz, Luis. «La tortura con el Aplasta cabezas». A: Origen, historia criminal y juicio de la iglesia catolica r.. Palibrio, 2013, p.241-242. ISBN 9781463359966 [Consulta: 17 març 2014].
# Aixecador

L'aixecador o acotxador és el casteller que ocupa el penúltim pis d'un castell. També és conegut amb el nom de cassola o cassoleta, sent aquestes dues darreres denominacions pròpies del Penedès. La seva posició al castell és acotxada (d'aquí el nom d'acotxador en algunes zones), amb els peus sobre una espatlla de cada dos i agafant-se a un braç diferent amb cada mà. Tot i que aquesta no era la seva funció originària, actualment es considera que dona seguretat a l'enxaneta en el moment de culminar el castell i fer l'aleta. En els primers castells, tal com encara fan les moixigangues valencianes, l'aixecador era l'encarregat d'aixecar-se dret amb l'enxaneta sobre les seves espatlles.
Juntament amb els dosos i l'enxaneta formen el pom de dalt. Actualment l'aixecador és un nen o nena de 5 a 10 anys i és el més menut de l'estructura del castell. En un castell d'estructura de 5, pugen dos aixecadors, un per l'estructura del 3 i un altre per l'estructura del 2. En els pilars es considera que no hi ha aixecadors, atès que cap casteller adopta la posició pròpia d'aquest pis. Per això, el nom del penúltim casteller d'un pilar correspon al de l'alçada on es troba, com passa en tots els pisos del tronc. Per exemple, quart, en un pilar de cinc.

## La justificació de la seva presència

Actualment s'acostuma a argumentar que és un punt de suport per a l'enxaneta en el moment de fer l'aleta, però la posició actual de l'aixecador té el seu origen en les primeres construccions castelleres del segle xviii, i aquest no era el seu paper. Fins a la segona meitat del segle xix l'aixecador aixecava, i d'aquí en ve el nom, l'enxaneta, que s'havia posat dret sobre la seva esquena.
A banda de la confusió o l'excessiva generositat que l'aixecador aporta a l'hora de comptar els pisos d'alçada dels actuals castells, hi ha reconeguts castellers que, a més, consideren incòmoda i perillosa la presència de l'aixecador a la part culminant del castell. És d'aquest parer Josep Sala, que afegeix a la seva llarga trajectòria castellera la seva pròpia experiència infantil com a enxaneta en els inicis dels Castellers de Vilafranca. Sala adverteix que una de les caigudes amb més risc per a la canalla és el despenjament d'aixecador i enxaneta, sovint provocada per la dificultat de la seva posició i els moviments amb molt poc espai sobre les espatlles dels dosos.

## Referències

* ↑ «El Casteller.cat». Arxivat de l'original el 2015-05-29. [Consulta: 29 maig 2015].
* 1 2 Bofarull, Joan. «L'origen dels castells».
* ↑ «l'ala de l'àngel, a propòsit del mot enxaneta (revista Castells.cat)».
* ↑ Món Casteller, p. 103 i 165.

## Vegeu també

* Pom de dalt
* Dosos
* Enxaneta
# Ramon Ferrerons

Ramon Ferrerons Ruiz (nom de ploma: Ramon Ferrerons), nat a Barcelona el 24 d’octubre de 1951, és escriptor i historiador de formació autodidacta.
Va publicar els seus dos primers llibres el 1981: una biografia i una novel·la curta, que ja prefiguraven els dos eixos principals al voltant dels quals giraria la seva tasca en endavant: la literatura –narrativa, poesia...– i la història en el seu doble vessant de divulgació i recerca. Se’l coneix també com a lexicògraf, en especial per la redacció del Primer Diccionari General i Etimològic de la Llengua de Signes Catalana.
Reparteix el temps de què disposa entre tasques pròpies de creació i la publicació al seu blog Les lletres i la vida, actiu des de desembre de 2011, de posts, entre informatius, didàctics i humorístics, que tracten d’assumptes compresos en els mateixos camps temàtics. És membre de l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.

## Obres

Història (assaig i biografia)
* 1981. El Esquinazau. Perfil de un luchador. (Coautor. En castellà.) ISBN 9788485656226
* 1991. Huesca: la bolsa de Bielsa. (Coautor. En castellà.) ISBN 9788486978860
* 1995. Juan Pablo Bonet. I. Su tierra y su gente (1573-1607). (Coautor. En castellà.) ISBN 9788478202386
* 2014. La nena que no deia hola. (Coautor.) ISBN 9788461693306
* 2017. La niña que no decía hola. (Traducció al castellà.) ISBN 9788469774977
* 2018. Els treballs i els dies del mestre Gardeñes. ISBN 9781729364222
* 2019. Cants de balena per a sords. ISBN 9781703253580
* 2019. Clio fa unes cervesetes. Cròniques modernes de l’Edat Antiga. ISBN 9781070508054
* 2023. Clotet i les persones sordes. (Coautor.) ISBN 9788491365273
Novel·la
* 1981. La belada. (En castellà.) ISBN 9788401370939
* 1998. La destral i l’arrel. ISBN 9788483300091
Lingüística
* 2001. Els futbolistes del Barça i el seu àlies gestual. 100 anys de rebatejos per la comunitat sorda catalana. (Coautor. Inèdit)
* 2011. Primer Diccionari General i Etimològic de la Llengua de Signes Catalana, 2 vols. ISBN 9788499841137 (obra completa)
* 2017. 53 males maneres de riure's d'algú o posar-lo a parir en Llengua de Signes Catalana. (Coautor.) ISBN 9788461795611

## Premis

* 1975: II certamen literari Sagrera (primer premi de poesia) per Poemes a preu fet. (Inèdit.)
* 1981: Premi d'assaig Joaquín Costa. Unión Aragonesa del Libro (coautor. Finalista) per El Esquinazau. Perfil de un luchador
* 1981: I premi Treball de narrativa en castellà (primer premi) per La belada
* 2004: Primer premi Fundació Illescat per la identificació del dibuix de Francisco de Goya Las cifras de la mano
* 2018: XXII Premi de poesia Alella a Maria Oleart (menció especial) pel recull Vent que no xiula. (Inèdit.)

## Referències

* ↑ 3Cat «L'escriptor Ramon Ferrerons publica el 'Primer diccionari general i etimològic de la Llengua de Signes Catalana'». Notícies 3/24, 22-12-2011.
* ↑ Broch, Àlex «Primer premi Treball de narrativa». Avui, 09-07-1981, p. 25.
* ↑ Aragay, Ignasi «L'Any Goya ha obviat la sordesa del pintor». Avui, 16-03-1997, p. 52.
# Pál Csernai

Pál Csernai (21 d'octubre de 1932 - 1 de setembre de 2013) va ser un jugador de futbol i entrenador hongarès.

## Carrera
### Carrera com a jugador

Nascut a Pilis, Regne d'Hongria, Csernai va jugar a futbol de clubs a Hongria, Alemanya i Suïssa al Budapesti Postás, Csepeli Vasas, Karlsruher SC, La Chaux-de-Fonds i Stuttgarter Kickers.
També va jugar dos partits per Hongria el 1955.

### Carrera com a entrenador

Després de retirar-se com a jugador, Csernai va dirigir clubs a Alemanya, Bèlgica, Grècia, Portugal, Turquia, Suïssa i Hongria.
A principis de la dècada de 1990, va col·laborar amb la selecció de Corea del Nord. El juny de 1991, va signar un contracte de sis mesos amb l'PRKFA, actuant com a assessor tècnic del gerent Hong Hyon-chol. Durant aquest temps, Corea del Nord va vèncer els Estats Units per 2-1 en un partit amistós. Després de l'acomiadament de Hong l'octubre de 1993, la PRKFA va recórrer a Csernai per convertir-se en l'entrenador de la selecció nacional. L'equip va marxar cap a Qatar per participar en la ronda final de les eliminatòries asiàtiques per a la Copa del Món de la FIFA de 1994. Van començar positivament, amb una victòria per 3-2 sobre l'Iraq, però van perdre els altres quatre partits, i el final va ser una derrota per 3-0 davant el seu rival Corea del Sud. Malgrat la insistència de les autoritats nord-coreanes perquè continués com a entrenador, Csernai va tornar a Hongria, preocupat pels seus esforços per aconseguir la ciutadania.
Conegut per portar la seva marca bufanda de seda, se'l considera l'inventor de l'anomenat "sistema Pal", una combinació de les defenses home a home i en zona.
Csernai va morir l'1 de setembre de 2013, després d'una llarga malaltia.

## Referències

* ↑ Pál Csernai Arxivat 16 March 2017$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. at nela.hu
* ↑ Pál Csernai a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Goff, Steven. «U.S. AND NORTH KOREA GET THE BALL ROLLING». The Washington Post, 18-10-1991. [Consulta: 12 desembre 2017].
* ↑ Gorondi, Pablo. «Hungary's Pal Csernai recalls 1990s stint as North Korea's soccer coach». Star Tribune, 21-05-2010. Arxivat de l'original el 27 de juliol 2019. [Consulta: 5 d’agost 2022].
* ↑ Bondy, Flip. «SOCCER; North Korea Sprints Past United States». The New York Times, 20-10-1991. [Consulta: 12 desembre 2017].
* ↑ «Pal Csernai: Title-winning coach of Bayern Munich». The Independent, 26-09-2013. [Consulta: 12 desembre 2017].
* ↑ (en alemany) , 02-09-2013 [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ «Früherer Bayern-Trainer: Pal Csernai ist tot» (en alemany). Der Spiegel, 02-09-2013. [Consulta: 2 setembre 2013].
# Clodi Glabre

Clodi Glabre (en llatí Clodius Glaber o potser Caius Claudius Glaber) va ser pretor romà l'any 73 aC. Intentà aturà a Espàrtac i el seu exèrcit d'esclaus durant la Tercera Guerra Servil. Les forces de Glabre (una milícia formada per uns 3000 homes) assetjaren als esclaus prop del Vesuvi, bloquejant l'únic camí conegut que baixava de la muntanya, però fracassaren a l'intent.

## Referències

* ↑ Broughton 109

## Bibliografia

* Broughton, T. Robert S. Magistrates of the Roman Republic, vol. 2. Cleveland: Case Western University Press, 1968, p. 109 &115 n. 1.
* Bradley, Keith. Slavery and Rebellion in the Roman World. Bloomington: Indiana University Press, 1989, pp. 93–94. ISBN 0253312590
# Santa Llúcia de Claverol

Santa Llúcia de Claverol és una ermita prop del poble de Claverol, pertanyent al terme municipal de Conca de Dalt, a la comarca del Pallars Jussà. Fins al 1969 formava part del terme municipal de Claverol. Les restes d'aquesta ermita són al sud de Claverol, al peu del Camí Vell. És un edifici petit, d'una sola nau sense absis aparent. És, molt probablement, d'època moderna, i no té cap detall que la faci arquitectònicament particular.

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
# Ajuntament Vell de Collbató

L'Ajuntament Vell de Collbató és un edifici del municipi de Collbató (Baix Llobregat) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres, alt i estret, amb un clar predomini de la línia vertical per damunt de l'horitzontal. La finca ocupa un solar d'uns 100 m². Consta d'un soterrani amb volta de pedra, de planta baixa amb un porxo posterior que dona a un pati descobert, la primera planta està separada en dues sales per l'escala i per acabar, hi ha les golfes que tenen una alçada considerable. Els materials constructius són de pedra, la tàpia, el maó i l'arrebossat de morter de calç. Els sostres són fets de bigues de fusta disposades ortogonalment a la línia de màxima pendent sobre la qual hi ha llates que suporten teules àrabs col·locades en sec.

## Història

És una casa tradicional típica de la zona de Collbató. Inicialment era destinada a habitatge, amb dependències per a les tasques agrícoles, però després es va reconvertir en edifici d'equipaments. Durant el segle XX ha acollit primer l'ajuntament i després la biblioteca i el casal d'avis. Conserva encara força elements arquitectònics tradicionals, com el paviment, les finestres, l'arc de pedra de l'entrada o el soterrani, molt típic de Collbató. Es proposa destinar la casa, ara abandonada, a equipament social o cultural.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament Vell de Collbató». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 març 2016].
# Youssef Salem a du succès

Youssef Salem a du succès és una pel·lícula de comèdia francesa dirigida per Baya Kasmi i estrenada el 2022. Ha estat subtitulada al català.

## Argument

Youssef Salem, de 45 anys, d'una família d'immigrants algerians en un barri obrer de Lo Pòrt de Boc, viu a París on es dedica a escriure. Després dels contratemps, va decidir escriure una novel·la en part autobiogràfica, inspirada en la seva joventut i, en particular, en els tabús que envolten la sexualitat a l'entorn on va créixer, titulada El xoc tòxic. El llibre provoca un apassionat debat públic, però també tensió dins la seva família, que haurà de mantenir unida com pugui.

## Repartiment

* Ramzy Bedia : Youssef Salem
* Noémie Lvovsky : Lise, l'editora de Youssef
* Melha Bedia : Bouchra, la germana de Youssef
* Caroline Guiela Nguyen : Loubna, la germana de Youssef
* Oussama Kheddam : Moustapha dit « Mouss », el germà de Youssef
* Abbes Zahmani : Omar Salem, el pare de Youssef
* Tassadit Mandi : Fatima Salem, la mare de Youssef
* Lyes Salem : Rachid, el candidat del programa de televisió Ko Laboa
* Vimala Pons: Léna, la doctora
* Chryssa Florou: Chrissa, la dona de Loubna
* Édouard Sulpice: Édouard, ajudant de la Lise
* Augustin Trapenard: ell mateix, presentador d'un programa literari
* Arnaud Viviant: el presentador del debat televisiu
* Michel Leclerc: Paul Goldstein
* Stéphane Foenkinos: Pierre de Choudens
* Sofia Aouine: la propietària del bar
* Ilian Benomar Iza: Youssef als 13 anys a la novel·la
* Paloma Gatto Gest: Léna als 13 anys a la novel·la
* Baya Kasmi: la mare de Youssef a la novel·la
* Zakariya Gouram: el pare de Youssef a la novel·la
* Wassim Gasmi: Djibril, germà de Youssef a la novel·la
* Anis Cherki: Hakim, el germà de Youssef a la novel·la
* Maxence: Boris, el xicot de Hakim a la novel·la
* Norbert Ferrer: un agent literari (sense acreditar)

### Distinció

Premi a la millor pel·lícula al Festival du film de société de Royan.

## Recepció

A França la pel·lícula va vendre 157.777 entrades en sis setmanes, el que suposa una recaptació de 999.559 dòlars.

## Notes i referències

* ↑ Youssef Salem a du succès a goitaquefanara.cat
* ↑ Baya Kasmi rueda Youssef Salem a du succès, Cineuropa, 20 de setembre de 2021
* ↑ «Youssef Salem a du succès». JPbox-office.com.

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Laila Lalami

Laila Lalami (àrab: ليلى العلمي, Laylà al-ʿAlamī) (Rabat, Marroc, 24 de febrer de 1968) és una novel·lista, assagista, lingüista i professora d'escriptura creativa marroquina naturalitzada estatunidenca. També ha treballat de periodista i comentadora.
Va començar a publicar els seus escrits el 1996, en anglès. La seva primera novel·la, composta d’històries vinculades, es va publicar el 2005. El 2015 va ser finalista del Premi Pulitzer de ficció per la seva novel·la The Moor's Account (2014), sobre Estevanico, que va rebre elogis de la crítica i va guanyar diversos premis.

## Referències

* ↑ UCR Arxivat 2018-05-19 a Wayback Machine. UCR Creative Writing
* ↑ Laila Lalami, "So to Speak" (essay), World Literature Today, September 2009.
* ↑ Interview, Writers & Books, 2008.
* ↑ Pulitzer Citation The Pulitzer Prizes
# Ajuntament Vell de la Bisbal d'Empordà

L'Ajuntament Vell de la Bisbal d'Empordà és una obra del municipi de la Bisbal d'Empordà inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici de l'antic ajuntament està situat al carrer de les Mesures i fa cantonada amb el carrer Ample. Té planta rectangular i consta de planta baixa, pis i golfes. La planta baixa presenta obertures rectangulars en ambdues façanes: la porta d'accés, al carrer de les Mesures, es troba emmarcada per una motllura ceràmica molt treballada. Al primer pis hi ha balcons d'obertura rectangular amb motllura ceràmica llisa i baranes de forja; tots ells són individuals, llevat dels angles, que presenten un voladís arrodonit a l'angle. El balcó situat a la part superior de la porta té al damunt un plafó amb l'escut de la Bisbal. Les obertures del segon pis són òculs emmarcats per ceràmica, amb incisions a la motllura exterior. El coronament de l'edifici és també de ceràmica, que simula entaulament i cornisa.

## Història

L'ajuntament Vell és un edifici bastit durant el segle xvi i remodelat en diverses ocasions. Durant el segle passat s'hi van fer intervencions el 1835 i el 1894 (en aquest moment es van decorar els salons amb grans pintures de Bartomeu Ribó i Ferrés), i el segle xx va tenir lloc la darrera reforma a conseqüència de la necessitat creixent d'espai de l'ajuntament i dels Jutjats, institucions que hostatjava l'antic casal. Va ser bastit un nou edifici com a Casa Consistorial i es deixà l'antic com a Jutjat i Arxiu Notarial. L'arquitecte municipal Pelai Martínez va ser l'encarregat de l'obra, realitzada l'any 1928 en estil noucentista.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament Vell de la Bisbal d'Empordà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].