OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Arxiu central de Gaza

L'Arxiu central de Gaza (en àrab الأرشيف المركزي في غزة) ubicat a la ciutat palestina de Gaza fou la institució encarregada de preservar la documentació històrica de la ciutat i la seva història. Fou bombardejat per l'exèrcit israelià el 29 de novembre de 2023 i acabà sent cremat totalment el 6 de desembre de 2023. La notícia de la seva destrucció va ser publicada per la Universitat de Birzeit la qual mostrà imatges de danys greus en l'edifici, amb papers i documents escampats, afirmant que s'havien eliminat milers de documents, arrasant amb la memòria de la ciutat i amb documentació històrica centenària. El bombardeig de l'arxiu i el seu posterior incendi formaven part de la campanya militar israeliana contra els serveis i instal·lacions civils palestines en la Guerra entre Israel i Gaza de 2023. La destrucció de l'arxiu que suposà una violació del dret internacional humanitari, i la desaparició de documentació clau del desenvolupament urbà de la ciutat, incloent-hi estudis d'enginyeria cartogràfica de les xarxes d'aigua i clavegueram. Tant l'Associació de Professionals de l’Arxivística i la Gestió de Documents de Catalunya i el Consell Internacional d'Arxius (ICA) expressaren la seva profunda preocupació pel futur del patrimoni arxivístic de la ciutat de Gaza i feren una crida a tots els actors de la regió, i especialment als poders públics i als responsables de les accions militars, a no perjudicar cap professional del patrimoni documental o cultural que quedés a les zones afectades pel conflicte armat, abstenint-se de destruir el patrimoni documental i cultural en compliment de la Convenció de 1954 per a la protecció dels béns culturals en cas de conflicte armat, ja que tal com deia la declaració "els arxius i els registres són crucials per a la defensa dels drets humans i per a la reconstrucció de la societat després del conflicte i han de ser protegits per totes les parts".

## Referències

* ↑ «#shorts | مبنى الأرشيف المركزي في غزة يتحول إلى ركام». [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ «الجزيرة ترصد آثار تدمير الاحتلال مبنى الأرشيف المركزي في غزة» (en àrab). [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ «Israel-Palestine war: Israeli forces destroy central archive of Gaza city» (en anglès). [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ Attiah, Karen «Opinion | Destroying Gaza’s cultural heritage is a crime against humanity» (en anglès). Washington Post, 01-12-2023. ISSN: 0190-8286.
* ↑ «Gaza Municipality: Israel’s bombing of Central Archive destroys thousands of historical documents», 29-11-2023. [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ Crean, Rosabel. «Gaza heritage at threat as Israel bombs municipal buildings» (en anglès), 30-11-2023. [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ «Comunicat de l’AAC amb relació a la destrucció d’arxius a Gaza», 09-12-2023. [Consulta: 14 desembre 2023].
* ↑ «Statement of the International Council on Archives on the Destruction of the Central Archives of the Municipality of Gaza | International Council on Archives». [Consulta: 14 desembre 2023].
# Amazona d'ales taronja

L'amazona d'ales taronja o lloro d'ales taronges (Amazona amazonica) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids amplament emprat com a ocell de gàbia.

## Morfologia

* Fa una llargària d'uns 33 cm. I un pes de 340 gr.
* És un lloro verd, com tots els del gènere Amazona, amb plomes blaves a la part superior del cap i grogues a la inferior, que varien en funció dels diferents individus. Plomes ataronjades a les ales i la cua, visibles en vol.
* La mandíbula inferior del bec és color banya i la superior del mateix color en la base i gris fosc la resta.
* Sense dimorfisme sexual evident.

## Distribució i hàbitat

Habita la selva, boscos, sabanes, manglars i terres de conreu des del nord i est de Colòmbia, Veneçuela, Trinitat, Tobago i Guaiana, est de l'Equador i del Perú, nord de Bolívia, Amazònia del Brasil i Brasil oriental. Emprat profusament com ocell de gàbia ha fugit a la natura en diferents països, com ara a Catalunya.

## Referències

* ↑ el lloro d'ales taronges al SIOC (català) Ref. 17/10/2011
* ↑ David Alderton (2003). The Ultimate Encyclopedia of Caged and Aviary Birds. London, England: Hermes House. p. 230. ISBN 184309164X. (anglès)
* ↑ Distribució del lloro d'ales taronges a INFONATURA Arxivat 2008-06-11 a Wayback Machine. (anglès) Rev. 17/10/2011
* ↑ Llista d'ocells del Delta del Llobregat on s'inclou el lloro d'ales taronges Arxivat 2012-03-11 a Wayback Machine. (català) Rev. 17/10/2011
# Josep González i Sala

Josep González i Sala (Llimiana, 1945) és un empresari català, que exercí de president de la patronal de les pimes catalanes durant més de 30 anys. En concret, va ser president de Sefes de 1990 a 1997 fins que Sefes es va fusionar amb PIMEC passant a ser president de PIMEC-Sefes. A l'any 2006 l'organització patronal va adoptar la marca única PIMEC i va continuar sent el president fins al 2021
Fou director i accionista majoritari de l'empresa Furas, fins que part d'ella fou venuda l'any 2007 a l'empresa alemanya Leoni. A partir de 2007 adquirí l'empresa Naus Piera.
A nivell patronal, fou president de Sefes, organització empresarial del Baix Llobregat creada el 1976, fins que es fusionà amb Pimec l'any 2007. La nova entitat, que s'anomenà inicialment Pimec-Sefes, esdevingué referencial entre les micro, petites i mitjanes empreses. Des de la seva creació, en fou el seu president, càrrec per al qual fou reelegit successivament. Entre d'altres distincions, fou guardonat amb la Creu de Sant Jordi l'any 2019 "per la seva contribució a l'enfortiment del teixit empresarial català". El 2 de febrer de 2021, un any abans que acabés el mandat, anuncià que renunciava al càrrec amb caràcter «immediat i irremeiable», després de prendre la decisió de forma «meditada», i passava el relleu a Antoni Cañete, fins llavors secretari general de la patronal.
Actualment és president de la Fundació PIMEC, càrrec que ocupa des de l'any 2018. Durant l'Assemblea General de PIMEC celebrada el 27 d'abril de 2021, fou distingit president d'honor de PIMEC. A més, González es president d'honor de Conpymes i ha estat vicepresident d'SME United, la patronal europea de les pimes, durant 8 anys

## Referències

* 1 2 «El pallarès Josep González deixa la presidència de PIMEC». Pallars Digital, 02-02-2021. [Consulta: 3 febrer 2021].
* 1 2 «Josep González i Sala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Govern distingeix amb la Creu de Sant Jordi 29 personalitats i 15 entitats». Web oficial de la Generalitat de Catalunya, 30-04-2019. [Consulta: 30 abril 2019].
* ↑ Serrano, Martín. «Hombre del día: Antoni Cañete, presidente de Pimec para 2022» (en castellà). Forbes.es, 16-07-2020. [Consulta: 3 febrer 2021].
# Edifici de la Rellotgeria Freixas

L'Edifici de la Rellotgeria Freixas, és un edifici del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Situat al carrer de Llovera número 9, és un edifici de planta baixa i quatre pisos. A la planta baixa hi ha dues entrades de construcció simètrica, una que serveix d'entrada de veïns, que ocupa només la meitat de l'obertura, i l'altra meitat és aparador, i al seu costat una altra obertura d'accés al comerç de la planta baixa. Als tres primers pisos trobem dues obertures disposades de forma regular amb balcons amb barana de ferro forjat força simple. Les obertures estan remarcades amb marcs de pedra motllurats i la llinda presenta relleus vegetals. L'últim pis té també dues obertures però són de menors dimensions i la façana, en lloc de ser arrebossada imitant l'encoixinat com la resta, dibuixa unes línies i prou. Enmig de les dues finestres de l'últim pis hi ha un esgrafiat amb motius vegetals. Remata l'edifici un ràfec de pedra.
L'última planta, la quarta, no pertany a la construcció original. Es tracta d'un afegit posterior, fet en un moment indeterminat durant el primer quart del segle xx. Aleshores es va eliminar el frontó de tipus modernista força ornamentat que tenia la casa per afegir un pis més.
El nom li ve donat per un antic comerç, ara desaparegut, que va ser en aquest lloc des d'inicis del segle xx.

## Referències

* ↑ «Edifici Rellotgeria Freixas». PatMapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26-VII-2025].
# Amazona de Bouquet

L'amazona de Bouquet (Amazona arausiaca) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita els boscos de les muntanyes de Dominica, a les Antilles.

## Referències

* ↑ IUCN «Amazona arausiaca» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species. BirdLife International, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22686395a93109808.en.
# Oi voskoi

Oi voskoi (Οι βοσκοί), estrenada a França com Les Pâtres du désordre és una pel·lícula franco-grega de Nikos Papatakis estrenada el març de 1968.
Prohibit a Grècia per la dictadura dels coronels, no es va estrenar en aquell país fins al 1974.

## Argument

Thanos, un pastor, torna d'Alemanya on no va trobar feina. Somia amb marxar de nou, cap a Austràlia. Un dels seus amics de la infància mata els seus animals per obligar-lo a quedar-se fins que acabi el servei militar. La mare de la Katina vol mantenir-lo a prop i per això intenta arreglar el seu matrimoni amb Despina. Però el pare de Despina, Vlahopoulos, el cap de Thanos, es nega a donar la seva filla a Thanos. Vol una família més rica per a la seva filla. Thanos llavors es rebel·la contra la societat rural provincial i s'emporta Despina amb ell. Els amants són atrapats i assassinats.

## Repartiment

* Olga Karlatos : Despoina
* George Dialegmenos : Thanos Zekos
* Lambros Tsangas : Yankos
* Elli Xanthaki : Katina
* Tzavalás Karoúsos : Vlahopoulos
* Dimos Starenios : Karavidas
* Yannis Argyris : Haralambos
* Nikiforos Naneris : Pericles
* Maria Konstadarou : Loula
* Joly Garbi : Sra. Vlahopoulos
* Nassos Kedrakas : Papadimas

## Notes i referències

* ↑ Les Pâtres du désordre a unifrance.org
* ↑ ENTRETIEN AVEC NICO PAPATAKIS LES PATRES DU DÉSORDRE, c'est la quête d'une destruction, Le Monde, 12 de març de 1968
* ↑ Les pâtres du desordre a legrandaction.com

## Bibliografia

* Michel Duvigneau, « Les pâtres du désordre », Téléciné numéro 141, Paris, Fédération des Loisirs et Culture Cinématographique (FLECC), avril 1968, p. 26, ISSN 0049-3287
* (francès) Michel Demopoulos (dir.), Le Cinéma grec, Cinéma/Pluriel, Centre Georges Pompidou, 1995. ISBN 2858508135
* Karalis, Vrasidas. A History of Greek Cinema. New York et Londres: Continuum, 2012, p. 318. ISBN 978-1-4411-9447-3.

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Anáhuac

«Anáhuac» té aquests significats:
* Anáhuac (del náhuatl ā[tl] ‘aigua’, i nāhuac ‘prop de’, ‘al costat de’, per la qual cosa significaria ‘[el situat] entre les aigües') pot referir-se a:
* Cem Ānáhuac, nom donat per la civilització mexica al món conegut per aquesta fins abans de la invasió i conquesta de Mèxic a mans d'Hernán Cortés i l'arribada dels europeus a Amèrica.
* El Congrés d'Anáhuac, el primer cos legislatiu de la història mexicana.
* La vall del Anáhuac, un altre nom de la vall de Mèxic.
* L'altiplà del Anáhuac, un altre nom de l'altiplà central mexicà o altiplà mexicà (també anomenat planell mexicà).
* Estat d'Anáhuac, proposta per convertir al Districte Federal mexicà en un dels estats mexicans.
* Anáhuac, municipi de l'estat de Nuevo León (Mèxic), a la frontera amb els Estats Units.
* Anáhuac, ciutat capçalera del municipi fronterer anterior.
* Anáhuac o Colònia Anáhuac; localitat agrícola del municipi de Cuauhtémoc, al centre de l'estat de Chihuahua (Mèxic).
* Anáhuac, ciutat del comtat de Chambers, a l'estat de Texas (Estats Units).
* Universitat Anáhuac, una institució educativa privada de nivell superior a Mèxic.
# Edifici de la recepció de visitants del castell

L'Edifici de la recepció de visitants del castell és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici de planta trapezial constituït per planta baixa i una planta alta que no ocupa la totalitat de la superfície, la qual és fruit d'una reforma executada a finals del segle xx. L'immoble aprofita la roca natural del turó del Castell, la qual és visible a l'interior. La coberta, que no és l'original, és d'una vessant. Adossat hi ha un edifici de nova planta. Formant part de la mateixa finca hi ha un altre edifici, també rehabilitat, de planta trapezial, format per planta baixa i una planta alta, amb coberta d'una vessant que no és l'original.
# Arára de Pará

L'arára és una llengua carib de Pará, Brasil. El parlen els arára i potser altres grups relacionats.
L'arára forma part del clúster dialectal Kampot juntament amb l'ikpeng, apiaká de Tocantins, parirí i yarumá

## Fonologia
### Consonants

| | | Bilabial | Alveolar | Post- Alveolar | Palatal | Velar | Glotal |
| Oclusiva | sorda | p | t | | | k | |
| Oclusiva | sonora | b | d | | | ɡ | |
| Africada | Africada | | | tʃ | | | |
| Nasal | Nasal | m | n | | | ŋ | |
| Vibrant | Vibrant | (ʙ̥) | | | | | |
| Bategant | Bategant | | ɾ | | | | |
| Fricativa | Fricativa | | | | | | (h) |
| Aproximant | Aproximant | w | l | | j | | |
Dues de les setze consonants, /ʙ̥, h/ es produeixen amb poca freqüència. /ʙ̥/ només apareix en paraules expressives, o abans de la vocal /u/. /h/ només es produeix després d’una consonant coronal, com /a/ o /u/. També hi ha una ocurrència particularment rara de dues consonants implosives, /ɓ/ i /ɗ/.

### Vocals

| | Frontal | Central | Posterior | Posterior |
| Alta | i | | ɯ | u |
| Mitjana | ɛ | | ɔ | ɔ |
| Baixa | | a | | |

## Àrea

La llengua la parla un poble que inclou grups que encara no estan contactats. Viuen principalment a tres llogarets: Cachoeira Seca, Laranjal i Maia. No obstant això, els nadius d'aquest últim han canviat al portuguès brasiler, mentre que 85 parlants encara romanen a Cachoeira Seca i 250 a Laranjal.

## Parla amb animals

El lingüista Isaac Costa de Souza va estudiar la llengua i va concloure que algunes paraules es van modificar quan es feien servir per parlar amb diferents animals. La taula següent mostra algunes paraules modificades s'utilitza quan es parla amb un cebins.
| - | Paraula normal | Paraula cebina |
| ɔɛt | ɔɛgɛt | arbre de cautxú |
| aɛ | aɛge | vespa |
| ikpa | ikpaga | fang |
| kuɾi | kuligi | perla |
| kɔk | kɔgɔk | nit |
| nu | nugu | tumor |
| paɾu | palugu | aigua |
S'utilitzen diferents modificacions segons l'espècie d'animal que es tracti. La paraula "ikpa", per exemple, es pot modificar com a "tɔkpa" quan es dirigeix a un gos o com "ĩkpã" quan es dirigeix a un aluata. Es poden utilitzar modificacions específiques quan es parla amb picots, tortugues i coatis, entre altres animals.

## Referéncies

* ↑ Carvalho, Fernando O. de (2020). Tocantins Apiaká, Parirí and Yarumá as Members of the Pekodian Branch (Cariban). Revista Brasileira de Línguas Indígenas - RBLI. Macapá, v. 3, n. 1, p. 85-93, 2020.
* 1 2 Isaac Costa de Souza, 2010, A Phonological Description of "Pet Talk" in Arara Arxivat 2013-10-12 a Wayback Machine., M.A. thesis, University of North Dakota.

## Enllaços externs

* Lev, Michael; Stark, Tammy; Chang, Will. The South American Phonological Inventory Database. version 1.1.3. Berkeley: University of California: Survey of California and Other Indian Languages Digital Resource, 2012. «Phonological inventory of Arára, Pará»
# Amazona de Dufresne

L'amazona de Dufresne (Amazona dufresniana) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita la selva humida de les muntanyes del sud-est de Veneçuela i Guaiana.
# Azendohsaure

L'azendohsaure (Azendohsaurus, 'rèptil d'Azendoh') és un gènere representat per una única espècie d'arcosauromorf, que visqué a la fi del període Triàsic, fa aproximadament 223 milions d'anys, en el Carnià, en el que és avui el Marroc. L'azendohsaure feia d'1,8 metres de llarg i 0,6 d'alt, pesant 50 quilograms. Fou un herbívor totalment bípede amb llarg coll i cua.
L'azendohsaure fou trobat en la Formació Argana, en els Muntis Atles, al Marroc. Els primers ossos fòssils consten d'una mandíbula parcial amb dents, després s'ha trobat material post cranial, com a vèrtebres presacras, elements de la cintura pectoral i parts dels membres prop del material del crani. El seu nom de gènere es deu a la vila d'Azendoh, propera al lloc de la troballa.
Basat solament en les restes cranials, fou considerat al principi proper al fabrosaure, ràpidament l'hi col·loca dins dels sauropodomorfs basals i probablement en els prosauròpodes, inclusivament en una família juntament amb el tecodontosaure. Es postulà que fos un nexe entre ornitisquis] i els sauropodomorfs, cosa que fou ràpidament refutada per nous descobriments, que fins i tot feien dubtar que es tractés d'un dinosaure. Entre aquests caràcters es troba la posició de l'articulació del fèmur amb l'acetàbul, l'ílion no perforat, la cambra trocante molt en proximal i l'absència de la fossa breu en l'ílion. Per poder esclarir aquesta situació es necessitaria un exemplar articulat.
# Pilar Acosta Martínez

Pilar Acosta Martínez (Tíjola, Almeria, 21 de febrer de 1938 - Sevilla, 27 d'octubre de 2006) va ser una prehistoriadora i arqueòloga espanyola especialitzada en art rupestre esquemàtic, en les religions a la prehistòria i en els processos de neolitització del sud de la Península Ibèrica.

## Trajectòria

Va néixer a la família formada per José Acosta i Presenta Martínez, dos mestres d'escola nacional. Va començar a estudiar a Tíjola, la seva localitat natal i després va anar a estudiar la formació secundària a Almeria, Madrid i Granada.
El 1960 es va llicenciar el Filosofia i Lletres per la Universitat de Granada, obtenint un premi especial de fi de carrera. El 1961 va finalitzar els seus estudis de Magisteri a l'Escola Normal de Granada i a partir d'aleshores va impartir classes de Geografia i Història a Tíjola i Granada. Entre 1960 i 1962 va treballar com a professora ajudant a la Universitat de Granada.
El 1966 va obtenir el doctorat amb la tesi La pintura rupestre esquemática hispana, dirigida per Manuel Pellicer Catalán. Entre 1968 i 1975 va consolidar la seva carrera docent i de recerca a la Universitat de La Laguna (Santa Cruz de Tenerife) i a la Universitat de Granada, on va treballar com a professora de Prehistòria.
El 1975 es va traslladar a a la Universitat de Sevilla en obtenir una plaça de professora agregada numerària d'Etnologia i Prehistòria. Va ocupar aquesta plaça fins al 1981, quan va obtenir la càtedra en Prehistòria, esdevenint la segona dona de la història d'Espanya en obtenir la posició en aquesta àrea de coneixement.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Berengueras, Berta. «Acosta Martínez, Pilar» (en castellà), 18-05-2023. [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «Pilar Acosta Martínez (1938-2006)» (PDF) (en castellà). UADivulga. [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ Proyectos, HI Iberia Ingeniería y. «Historia Hispánica» (en castellà). [Consulta: 11 febrer 2025].
* 1 2 3 Pozo Oller, Gonzalo. «Biografia | Pilar Acosta Martínez» (en castellà). Diccionario Biográfico de Almería. [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «Persona - Acosta Martínez, Pilar (1938-2006)» (en castellà). PARES | Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ Acosta Martínez, Pilar. La pintura rupestre esquemática en España. Universidad de Salamanca, 1968.
* ↑ «Departamento de Prehistoria y Arqueología | Pilar Acosta Martínez (1938-2006)». [Consulta: 11 febrer 2025].
# Anèmia sideroblàstica

L'anèmia sideroblàstica és una anèmia en què la medul·la òssia produeix sideroblastes en anell. Generalment forma part de la síndrome mielodisplàstica, que pot derivar a neoplàsies hematològiques (especialment a un leucèmia aguda mieloide). L'organisme té ferro però no el pot incorporar a l'hemoglobina.
Els sideroblastes són eritròcits nucleats amb grànuls de ferro al seu citoplasma.

## Causes

Les anèmies sideroblàstiques poden ser:
* Congènites: En el cromosoma X
* Adquirides: Que poden ser tan idiopàtiques com secundàries (ja sigui per dèficit de la vitamina B6 o per intoxicació per plom).

## Símptomes

Els símptomes d'aquesta anèmia inclouen: pell pàl·lida, fatiga, malalties del cor, dany al fetge i la insuficiència renal que pot ser el resultat de l'acumulació de ferro en aquests òrgans.

## Referències

* ↑ Sideroblastic Anemias: Anemias Caused by Deficient Erythropoiesis at Merck Manual of Diagnosis and Therapy Professional Edition
* ↑ medical-dictionary
* ↑ X-linked sideroblastic anemia en la NLM Genetics Home Reference
* ↑ Genetics Home Reference: Genetic Conditions > X-linked sideroblastic anemia Reviewed October 2006. Retrieved on 5 Mars, 2009
# Edifici de les Escoles i l'Ajuntament

L'Edifici de les Escoles i l'Ajuntament és un conjunt noucentista de Serinyà (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici aïllat de planta quadrangular i coberta de teula àrab a dues vessants. Es desenvolupa en planta baixa i pis. Interiorment s'estructura en tres crugies paral·leles perpendiculars a la façana principal. L'escala d'accés al pis se situa en el centre de la planta i presenta il·luminació zenital. Les parets exteriors són arrebossades amb elements ornamentals de totxo i pedra a les obertures i el ràfec de la façana principal. L'arrebossat de la façana principal imita els carreus. L'acabat superior d'aquesta i els elements ornamentals són de caràcter modernista.

## Història

L'edifici va ser construït l'any 1919 i se sap, gràcies una memòria de l'època, que el cost de la construcció va pujar a 32.000 pessetes. Va ser concebut per a complir simultàniament les funcions d'ajuntament i d'escola pública. A la planta baixa s'ubicaren les aules de l'escola, separades per gènere, mentre que la primera planta allotjava les oficines de l'ajuntament i el jutjat de pau, i la part posterior fou adaptada com a presó. Actualment la planta baixa està destinada als locals del parvulari i l'escola, i la primera planta s'ha remodelat per a donar cabuda a les dependències de l'ajuntament.

## Referències

* 1 2
# Asarona

L'asarona és un èter fenòlic cristal·lí, trobat en olis essencials de plantes com l'altimira i el càlam. Com a fragància, l'oli volàtil s'utilitza com a plaguicida i bactericida. L'asarona és una possible precursora de la fenetilamina TMA-2. També s'empra per donar aroma als vermuts. Aquest compost està associat a la depressió, augment de líquids a l'abdomen i problemes cardíacs i hepàtics. També se l'ha associat amb tumors en investigacions de laboratori amb rates. Està prohibit el seu ús en alguns països, com en els Estats Units. Hi ha dos tipus principals d'asarona: el tipus alfa (el més usat) i el tipus beta.

## Usos

La α-asarona es troba en gran quantitat en l'oli essencial del càlam (Acorus calamus), obtingut del rizoma d'aquesta planta, i que s'utilitzava com a aromatitzant en algunes begudes alcohòliques. Aquest oli de càlam conté al voltant del 5% d'aquesta substància, però el d'algunes altres varietats índies pot arribar al 80%. La α-asarona és un potencial cancerigen, i conseqüentment la utilització de l'oli de càlam com a aromatitzant s'ha prohibit en força països. Al contrari, l'arrel en pols s'ha popularitzat com a ingredient de "medicines naturistes".

## Productes amb asarona

L'èxtasi vegetal és un estimulant del sistema nerviós a causa de la presència de cafeïna i d'anàlegs anfetamínics, com l'efedrina de l'Efedra o l'asarona del càlam.

## Toxicitat

L'asarona és altament tòxica: produeix sensació de coïssor sobre la llengua, esternuts, irritació de la mucosa gàstrica i pot resultar narcòtica i abortiva. A dosis elevades pot produir astènia, taquicàrdia, convulsions, midriasi, fotofòbia, dispnea, i fins i tot coma i mort per paràlisi respiratòria.

## Referències

* ↑ Allen, Gary. The Herbalist in the Kitchen (en anglès). University of Illinois Press, 2007, p.76. ISBN 0252031628.
# Amazona de Jamaica becfosca

L'amazona de Jamaica becfosca (Amazona agilis) és una espècie d'ocell de la família dels psitàcids que habita boscos de les muntanyes occidentals de Jamaica.

## Referències

* ↑ IUCN «Amazona agilis» (en anglès). The IUCN Red List of Threatened Species. BirdLife International, 03-08-2020. DOI: 10.2305/iucn.uk.2020-3.rlts.t22686231a180748265.en.