OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# American League of Professional Football

L'American League of Professional Football (ALPF) fou una competició futbolística professional disputada per clubs dels Estats Units que estigué activa durant una única temporada el 1984. Fou la primera competició professional de futbol als Estats Units. Fou creada per la National League of Professional Baseball Clubs, que tenien necessitat de fer ús dels seus estadis durant els mesos d'hivern. Aquest mateix any fou creada l'American Football Association, que creà les seves pròpies competicions. La lliga va col·lapsar el 20 d'octubre de 1894 a causa de molts factors, incloses les dificultats financeres, la poca assistència i problemes de programació a causa la competència amb la resta de lligues locals.

## Classificació

Fonts:
| Place | Team | PJ | PG | PP | PE | GF | GC | Punts |
| 1 | Brooklyn Bridegrooms | 6 | 5 | 1 | 0 | 20 | 6 | 10 |
| 2 | Baltimore Orioles | 4 | 4 | 0 | 0 | 24 | 3 | 8 |
| 3 | Boston Beaneaters | 5 | 4 | 1 | 0 | 15 | 12 | 8 |
| 4 | New York Giants | 6 | 2 | 4 | 0 | 16 | 13 | 4 |
| 5 | Philadelphia Phillies | 9 | 2 | 7 | 0 | 15 | 37 | 4 |
| 6 | Washington Senators | 6 | 1 | 5 | 0 | 7 | 26 | 2 |

## Referències

* ↑ Baseball Reference - 1894
* ↑ September 18, 1894 New York Times
* 1 2 «American League of Professional Football». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
* ↑ «History of the ALPF by American soccer historian Steve Holroyd». Arxivat de l'original el 2009-03-02. [Consulta: 28 març 2019].
* ↑ «USA - List of League Champions (leaguewise)». RSSSF. [Consulta: 9 febrer 2019].
# Llista de muntanyes d'Andorra

El pic més alt d'Andorra és el Comapedrosa amb 2.946 m d'altitud. A més, hi ha més d'una cinquantena de muntanyes que sobrepassen els 2.000 m. Per ordre alfabètic són les següents:
| Muntanya | Altitud (msnm) | Parròquia | Detalls |
| les Abelletes | 2.596 | Encamp |
| l'Àliga | 2.782 | Encamp |
| Roca Entravessada | 2.927 | La Massana |
| Alt del Cubill | 2.833 | Encamp |
| l'Anrodat | 2.730 | Canillo |
| d'Arcalís | 2.776 | Ordino |
| dels Aspres | 2.562 | la Massana |
| Baix del Cubill | 2.705 | Encamp |
| Besalí | 2.639 | Ordino | |
| Bony de les Neres | 2.211 | Ordino |
| de la Burna | 2.656 | la Massana |
| la Cabaneta | 2.863 | Canillo | La més alta de Canillo |
| Carroi | 2.334 | la Massana |
| Casamanya | 2.740 | Ordino |
| Cataperdís | 2.805 | Ordino |
| Clot del Cavall | 2.586 | la Massana |
| Coll Pla | 2.289 | Andorra la Vella |
| Coma de Varilles | 2.760 | Canillo |
| Comapedrosa | 2.942 | la Massana | La més alta d'Andorra i de la Massana |
| Creussans | 2.679 | Ordino |
| Cubil | 2.350 | la Massana |
| d'Encampadana | 2.491 | Canillo |
| d'Enclar | 2.383 | Andorra la Vella | La més alta d'Andorra la Vella |
| d'Envalira | 2.822 | Encamp |
| d'Escobes | 2.641 | Canillo |
| l'Estanyó | 2.915 | Ordino | La més alta d'Ordino |
| dels Estanyons | 2.836 | Escaldes-Engordany |
| del Feixar | 2.722 | Escaldes-Engordany |
| Font Blanca | 2.906 | Ordino |
| Fontargent | 2.593 | Canillo |
| les Fonts | 2.758 | La Massana |
| l'Hortell | 2.562 | Ordino |
| Llacs | 2.562 | la Massana |
| Maià | 2.614 | Canillo |
| Maiana | 2.521 | Escaldes-Engordany |
| Maians | 2.466 | Canillo |
| Medacorba | 2.914 | la Massana |
| Menera | 2.774 | Encamp |
| Montmalús | 2.781 | Encamp |
| Monturull | 2.754 | Sant Julià de Lòria | La més alta de Sant Julià de Lòria |
| Negre | 2.432 | la Massana |
| Negre | 2.605 | Canillo |
| Noè | 2.705 | Canillo |
| Pala Alta | 2.683 | Canillo |
| Percanela | 2.495 | Ordino |
| Pic dels Pessons | 2.850 | Encamp | |
| Alt del Griu | 2.874 | Encamp | La més alta d'Encamp |
| Pic del Pla de l'Estany | 2.859 | la Massana |
| Portella | 2.905 | Escaldes-Engordany | La més alta d'Escaldes-Engordany |
| Racofred | 2.837 | la Massana |
| Racononada de la Maiana | 2.719 | Escaldes-Engordany |
| Sanfons | 2.888 | la Massana |
| Serra Mitjana | 2.275 | Escaldes-Engordany |
| Serra Seca | 2.777 | Encamp |
| de Setut | 2.867 | Escaldes-Engordany |
| Serrera | 2.913 | Ordino |
| Torredella | 2.545 | Canillo |
| Tristaina | 2.878 | Ordino |

## Vegeu també

* Llista de muntanyes de Catalunya
* Llista de muntanyes de Mallorca
* Llista de muntanyes del País Valencià
* Llista de tresmils dels Pirineus
# Antic alfabet uigur

L'antic alfabet uigur fou l'alfabet usat per representar l'antic uigur, una varietat de l'antic turc parlat a Turfan i Gansu, que és l'antecessor de l'uigur modern. El terme "antic uigur" referit a aquest alfabet és enganyós, ja que el regne de Qocho, regne dels tocari-uigur creat el 843, utilitzava originàriament l'antic alfabet turquès. Els uigurs van adaptar aquest sistema d'escriptura dels habitants de la zona quan van emigrar al Turfan després del 840. Era una adaptació de l'alfabet arameu usat en textos amb continguts budistes, maniqueus i cristians dels anys 700-800 al Turfan. Els últims manuscrits coneguts daten del segle xviii. Va ser l'antecedent de l'alfabet mongol i l'alfabet manxú. L'antic alfabet uigur va ser portat a Mongòlia per Tata-tonga.

## Galeria

* Inscripció budista de la dinastia Yuan Buddhist escrita en antic uigur al mur oest de la Plataforma dels núvols al pas de Juyong
* Inscripció budista de la dinastia Yuan Buddhist escrita en antic uigur al mur est de la Plataforma dels núvols al pas de Juyong
* Escriptura d'esclavatge
* Escriptura de tributs

## Vegeu també

* Alfabet aràbic uigur
* Uigur (llengua)
* Uigurs (grup humà)

## Referències

* ↑ Sinor, D. «Chapter 13 - Language situation and scripts». A: History of Civilisations of Central Asia. 4 part II. UNESCO Publishing, 1998, p. 333. ISBN 81-208-1596-3.
Tipus de sistemes d'escriptura :
Tipus :
Abugida :
Alfabets :
Logograma :
Semisil·labaris :
Plantilla:Braille :
# Acadèmia Tahitiana

L'Acadèmia Tahitiana (o Fare Vāna'a en tahitià o Académie Tahitienne en francès) és la institució oficialment reconeguda que fixa i regula les normes de la llengua tahitiana a la Polinèsia francesa.
L'acadèmia es creà el 2 d'agost de 1972 per la iniciativa de John Martin i Martial Iorss, després que comencessin les gestions el 1965, en el si d'una línia per part d'algunes forces polítiques i socials de recuperació de la llengua i cultura tahitianes. El primer president de la institució fou Samuel Raapoto, que s'encarregà de la redacció i aprovació per part de l'acadèmia d'uns estatuts i d'un nom en tahitià. S'escollí Fare Vāna'a, que era el lloc on la gent gran instruïa la joventut a base de llegendes o genealogies dels capitosts.
Una de les primeres accions de Fare Vāna'a fou la de crear el 1976 una comissió encarregada de redactar una gramàtica del tahitià. Yves Lemaitre, Paul Prevost, Alexandre Holozet, Samuel Raapoto, Raymond Pietri, Roland Sue i John Martin formaren aquesta comissió. El 1986 sortí publicada la gramàtica. L'acompanyaren als anys successius uns cursos de tahitià (Ta'u puta reo Tahiti) per a l'educació primària i uns altres per a l'educació secundària (Hei pua ri'i). L'any 1999 sortí publicat un diccionari tahitià-francès. Actualment l'acadèmia treballa en un diccionari francès-tahitià.

## Enllaços externs

* Acadèmia Tahitiana (Fare Vāna'a) (francès) (tahitià)
# Aeroport de Ponta do Ouro

L'aeroport de Ponta do Ouro (codi IATA: PDD, codi OACI: FQPO) és un aeroport que serveix Ponta do Ouro, al sud de la província de Maputo a Moçambic.

## Referències

* ↑ Informació de l'Aeroport de Ponta do Ouro a Great Circle Mapper.
* ↑ «Directory of Airports in Mozambique». [Consulta: 25 maig 2014].
* ↑ «Great Circle Mapper». [Consulta: 25 maig 2014].

## Enllaços externs

* Historial d'accidents de l'Aeroport de Ponta do Ouro a Aviation Safety Network (anglès)
# Arxiprestat d'Àngels - Llémena

L'arxiprestat d'Àngels-Llémena és un dels 13 arxiprestats en què està organitzat el bisbat de Girona. Aquest està compost per 31 parròquies distribuïdes en 16 municipis de les comarques de la Garrotxa i el Gironès.

## Llistat de parròquies
### Garrotxa

* Sant Andreu (Sant Aniol de Finestres - La Barroca)
* Sant Aniol de Finestres (Sant Aniol de Finestres)
* Sant Esteve de Llémena (Sant Aniol de Finestres - Sant Esteve de Llémena)
* Sant Maria de Finestres (Sant Aniol de Finestres - Santa Maria de Finestres)

### Gironès

* Sant Esteve (Bordils)
* Sant Llorenç (Canet d'Adri - Adri)
* Sant Martí (Canet d'Adri - Biert)
* Sant Vicenç (Canet d'Adri)
* Santa Cecília (Canet d'Adri - Montcal)
* Sant Feliu (Celrà)
* Sant Genís (Cervià de Ter)
* Sant Cebrià (Flaçà)
* Sant Feliu (Girona - Domeny)
* Sant Pere (Juià)
* Sant Esteve (Madremanya)
* Sant Feliu (Sant Gregori - Cartellà)
* Santa maria (Sant Gregori - Ginestar)
* Sant Narcís (Sant Gregori - Taialà)
* Sant Gregori (Sant Gregori)
* Sant Medir (Sant Gregori)
* Sant Joan de Mollet (Sant Joan de Mollet)
* Sant Jordi Desvalls (Sant Jordi Desvalls)
* Sant Sadurní (Sant Julià de Ramis - Medinyà)
* Sant Julià i santa Basilissa (Sant Julià de Ramis)
* L'Assumpció de la Mare de Déu (Sant Martí de Llémena - Granollers de Rocacorba)
* Sant Pere (Sant Martí de Llémena - Llorà)
* Sant Martí de Llémena (Sant Martí de Llémena)
* Santa Cecília (Sant Martí de Llémena - Les Serres)
* Sant Martí (Sant Martí Vell)
* Sant Martí (Viladasens - Fellines)
* Sant Vicenç (Viladasens)

## Referències

* ↑ «Web del Bisbat de Girona, amb el llistat d'arxiprestats i parròquies.». Bisbat de Girona. [Consulta: 14 gener 2014].
* ↑ «Referència a les parròquies de Sant Aniol, dins de la fitxa del municipi a la Gran Enciclopèdia Catalana.». Gran Enciclipèdia Catalana. [Consulta: 22 gener 2014].
* ↑ «Fitxa de la parròquia dins de la web de l'ajuntament de Flaçà.». Ajuntament de Flaçà. [Consulta: 22 gener 2014].
* ↑ «Llistat de parròquies i centres de culte dins de la web de l'ajuntament de Sant Martí de Llémena.». Ajuntament de Sant Martí de Llémena. [Consulta: 22 gener 2014].
# Josep Blanc i Benet

Josep Blanc i Benet (Barcelona, 1856 - La Canonja, 1923) fou un metge internista, pediatre i higienista català.
Es llicencià en medicina a la Universitat de Barcelona i es doctorà a Madrid el 1881. Fou director del dispensari per a infants pobres a l'hospital del Sagrat Cor, que defensava l'acció en la línia de la “pediatria social”.
Ingressà a l'Acadèmia de Medicina de Catalunya el 1909 amb un discurs sobre Balance higiénico de los modernos sistemas de moral.
Vivament interessat per l'higienisme, era membre de la junta directiva de la Lliga Barcelonina d'Higiene Escolar. Dins la línia higienista proposà la protecció de les obreres embarassades i contribuí a l'establiment de menjadors socials per a elles i els seus fills.
Fou vocal de la Junta provincial per a la Protecció de la Infància de Barcelona.
Fou l'ànima i la coordinació de la revista El sentido católico de las ciencias médicas, vinculada a la Societat Mèdico-Farmacèutica dels Sants Cosme i Damià, de la qual era membre fundador. Entitat que, enfront del sector mèdic laïcista, defensava la compatibilitat entre ciència i cristianisme.
Es posicionà, a través d'articles en la premsa, sobre qüestions deontològiques i morals. Diverses monografies seves participen dels intensos debats educatius coetanis des del punt de vista del sector més ortodox i conservador del catolicisme com ara Ensayo crítico sobre la coeducación de los sexos o bé Asuetos y diversiones. Així mateix, són nombrosos els articles de divulgació de l'higienisme a la premsa barcelonina com ara La Veu de Catalunya.
Des del seu catalanisme participà activament en els Congres de Metges de Llengua Catalana de Barcelona, Tarragona i Girona.
Morí al mas Vidal de La Canonja l'estiu de 1923.

## Publicacions

* Datos para una bibliografia quirúrgica española. Barcelona: Casa Povincial de Caritat, 1885
* La moral del joven. Barcelona: Librería y Tipografía Católica, 1909.
* Ensayo crítico sobre la coeducación de los sexos. Barcelona: P. Santmartí, 1912?
* Asuetos y diversiones. Barcelona: Elzeviriana, 1916.
* La procacidad infantil. Causas de adquirirla, sus consecuencias, medios para evitarla. Barcelona: Impremta. i Llibreria de V. F. Perelló, [post. a 1916]

## Referències

* ↑ Massons, Josep Maria «Relaciones entre la Real Academia de Medicina de Barcelona y la Hermandad de San Cosme y San Damián. II. El Dr. José Blanc y Benet». Anales de medicina y cirugía, Vol. 51, Núm. 224, 1971, p. 149 - 160.
* ↑ MBC «Josep Maria Blanc i Bonet». Galeria de Metges Catalans http://www.galeriametges.cat/galeria-fitxa.php?icod=IJD.
# Amfiteatre de Pula

L'amfiteatre de Pula, també anomenat Arena segons la denominació veneciana per la sorra que cobria l'espai interior, ocupa un turó que s'alça per sobre del port de la ciutat de Pula, a Croàcia. Data del segle i i és un dels més ben conservats i el sisè més gran dels que han arribat fins als nostres dies.
De 132 x 105 m, el mur que l'envolta presenta tres nivells de voltes i un quart amb finestres quadrades; tot plegat arriba als 32,5 m d'alçada. Per a la paret exterior s'utilitzava pedra calcària. El camp per als jocs feia 68 x 42 m i tenia un total de 15 portes. En la construcció original hi havia subterranis des dels quals els animals i els gladiadors s'alçaven amunt a través d'aparells elevadors. Sota la graderia, amb una capacitat per a 25.000 persones i de la qual se'n conserven diverses fileres, hi havia les provisions i botigues. Cada torre tenia dos dipòsits que alimentaven una font amb aigua perfumada. Com a originalitat, compta amb quatre torres exteriors d'accés.
Es va construir en el moment en què la ciutat de Pula es convertia en un centre regional sota domini romà, l'anomenada Pietas Julia. L'amfiteatre es va fer primer de fusta durant el regnat d'August (2-14). La construcció de la versió de pedra començava probablement sota el regnat de Claudi, i fou acabat sota el de Titus (fins a 81). Aquesta hipòtesi ha estat confirmada pel descobriment d'una moneda vespasiana a l'interior.
Sant Germà hi va ser martiritzat l'any 284. L'amfiteatre es va utilitzar fins al segle v, quan l'emperador Honori prohibia els jocs sagnants i els combats de gladiadors. Les baralles contra animals salvatges, tanmateix, no foren prohibides fins al 681: fins a aquesta data, l'espectacle podia ser realitzat per condemnats a mort. De tota manera, a partir del segle v l'amfiteatre començava a ser desmantellat i les seves pedres utilitzades pels ciutadans per a construir les seves pròpies cases. Al segle xiii, el patriarca d'Aquileia prohibia qualsevol trasllat de pedres des de l'Arena. És probable que la construcció romangués bastant intacta fins al segle següent.
A l'edat mitjana l'interior era utilitzat per a fires i torneigs dels cavallers de l'orde de Sant Joan de Jerusalem. El 1583 el Senat Venecià proposava desmuntar peça a peça l'Arena per reconstruir-la exactament dins de Venècia, però finalment es va desestimar. L'última operació de desmantellament és de l'any 1709, en què els seus carreus s'utilitzaren per als fonaments del campanar de la catedral de la ciutat.
El 1816 l'Arena era restaurada per l'arquitecte de Ticino Pietro Nobile, per encàrrec de l'emperador Francesc I d'Àustria.
Avui s'utilitza com a teatre de concerts i és la seu del festival de cinema.

## Referències

* ↑ Džin, Kristina. Mirko Žužić. ViMG d.o.o. Remetinečka cesta 81. Arena Pula (en croat), p. 7. ISBN 978-953-7422-15-8.
# Antic convent dels Pares Carmelites Descalços

L'Antic convent dels Pares Carmelites Descalços és una obra barroca de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici té planta baixa, dos més d'alçada i una golfa. A la façana del carrer del Carme es veu l'escut de l'ordre del Carmel.

## Referències

* ↑ «Antic convent dels Pares Carmelites Descalços». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 24 agost 2021].
# Acadèmia de Ciències d'Albània

L'Acadèmia de Ciències d'Albània (en albanès Akademia e Shkencave e Shqiperise), fundada el 1972, és la institució científica més important d'Albània. La institució inclou els més distingits científics, també anomenats "acadèmics", implicats en centres de recerca i altres organismes tant dins com fora d'Albània. L'acadèmia disposa de 28 membres, 11 membres associats, i 26 membres d'honor
L'Acadèmia està formada per dues seccions:
* Ciències Socials i Secció Albanològica
* Secció de Ciències Naturals i Tècniques
També inclou les següents unitats:
* Projectes de Desenvolupament Tecnològic i d'Innovació
* Branca de relacions públiques i estrangeres
* Biblioteca
* Publicacions
La secció Lingüística és l'encarregada de la regulació de la llengua albanesa.

## Notes i referències

* ↑ «Anëtarë të rregullt të akademisë së shkencave të shqipërisë». akad.edu.al. Arxivat de l'original el 20 d’agost 2011. [Consulta: 31 desembre 2015].
* 1 2 «Anëtarë të Asociuar të akademisë së shkencave të shqipërisë». akad.edu.al. Arxivat de l'original el 20 d’agost 2011. [Consulta: 31 desembre 2015].
* ↑ «Biblioteka Shkencore». akad.edu.al. Arxivat de l'original el 16 de febrer 2010. [Consulta: 31 desembre 2015].

## Enllaços externs

* http://www.akad.edu.al/ Arxivat 2010-02-13 a Wayback Machine. (albanès)
# Aeroport de Príncipe

L'Aeroport de Príncipe (en portuguès: Aeroporto Príncipe) (codi IATA: PCP, codi OACI: FPPR) és un aeroport a l'illa de Príncipe, situat a 3 kilòmetres (2 milles) al nord de Santo António, capital de l'illa. És l'únic aeroport a Príncipe i un dels tres aeroports que serveixen a l'estat africà de São Tomé i Príncipe.

## Aerolínies i destins

| Aerolínies | Destinacions |
| STP Airways operava per la connexió de STP d'Àfrica | São Tomé |

## Facilitats

L'aeroport es troba a una elevació de 180 metres sobre el nivell mitjà del mar. Té una pista d'aterratge designada 18/36 amb una superfície d'asfalt que fa 1.320 x 30 metres.

## Vegeu també

* Llista d'aeroports de São Tomé i Príncipe

## Referències

* 1 2 Airport information for FPPR Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. del DAFIF (efectiu octubre 2006)
* ↑ Informació de l'Aeroport de Príncipe a Great Circle Mapper. Font: DAFIF (vàlid a octubre de 2006).
* ↑ «Información sobre el sitio» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 17 novembre 2015].
* ↑ Becker, Kathleen. São Tomé and Príncipe (en anglès). Bradt Travel Guides, 26 de juny de 2014. ISBN 9781841624860 [Consulta: 17 novembre 2015].
* ↑ Fund, International Monetary. República Democrática de São Tomé e Príncipe: Solicitação de Acordo Trienal ao Abrigo da Facilidade de Crédito Alargado (en anglès). International Monetary Fund, 10 d'agost de 2012. ISBN 9781475591729 [Consulta: 17 novembre 2015].
* ↑ Fund, International Monetary. Democratic Republic of São Tomé and Príncipe: Request for a Three-Year Arrangement Under the Extended Credit Facility (en anglès). International Monetary Fund, 2 d'agost de 2012. ISBN 9781475537932 [Consulta: 17 novembre 2015].
* ↑ Africa's Connection STP official website

## Enllaços externs

* Historial d'accidents de l'Aeroport de Príncipe a Aviation Safety Network (anglès)
# Arxiprestat de la Selva

L'arxiprestat de la Selva és un dels tretze arxiprestats en què està organitzat el bisbat de Girona. Aquest està compost per dotze parròquies distribuïdes en vuit municipis de les comarques del Gironès i la Selva.

## Llistat de parròquies
### Gironès

* Sant Quirze i Santa Julita (Campllong)
* Sant Martí de Tours (Cassà de la Selva)
* Sant Feliu (Llagostera)
* Sant Cristòfol (Llambilles)
* Sant Martí (Quart - Castellar de la Selva)
* Sant Mateu (Quart - Montnegre)
* Santa Margarida (Quart)
* Sant Andreu Salou (Sant Andreu Salou)

### Selva

* Sant Esteve (Caldes de Malavella)
* Sant Mateu (Cales de Malavella - Franciac)
* Santa Seclina (Caldes de Malavella - Santa Seclina)
* Sant Esteve (Riudellots de la Selva)

## Referències

* 1 2 «Web del Bisbat de Girona». Bisbat de Girona. Arxivat de l'original el 2017-12-11. [Consulta: 30 abril 2014].
# Amfiteatre romà d'Amiternum

L'amfiteatre romà d'Amiternum era el principal amfiteatre de l'antiga ciutat sabina d'Amiternum. Les seus restes arqueològiques estan situades a prop de la localitat de Sant Vittorino, al territori comunal de L'Aquila (Itàlia).

## Característiques i història

Va ser declarat monument nacional en 1902. L'estructura es remunta al segle I i és posterior al teatre romà. A diferència d'aquest últim, l'amfiteatre es troba a l'extrem meridional de la ciutat, lluny del fòrum. La càvea, que s'eleva sobre la via Amiternina entre el turó de San Marco i el riu Aterno, té diàmetres de 68 i 53 metres mesurats respectivament sobre les directrius est-oest (costat paral·lel a l'escena del teatre) i nord-sud. Compta amb 48 arcades que sostenen les grades, hui pràcticament desaparegudes, i que originàriament estaven disposades en dos plantes i revestides de maó; s'estima que comptava amb una capacitat per a 6000 espectadors. De l'amfiteatre, hui dia encara es visible de forma completa el passadís exterior amb la columnata de maons i l'estructura de la càvea amb els seus murs i el revestiment de maó. L'ingrés a l'arena es realitzava per l'entrada situada sobre l'eix major est-oest, anomenada Porta Triumphalis.
Se suposa que el monument va ser renovat al segle subsegüent a la seua construcció i abandonat després de la decadència d'Amiternum. La càvea va quedar sempre visible, i d'això queda constància en els arxius cadastrals, però l'estructura va sorgir de nou a la llum amb les excavacions arqueològiques de 1880, mentre que els treballs de consolidació i restauració es remunten a 1996.
Altres excavacions, efectuades en la segona meitat del segle xx, han tret a la llum les restes d'una domus tardorromana de la qual encara avui és ben visible la planimetria articulada sobre un pati central porticat al que donaven la resta d'habitacions; s'han descobert la sala d'entrada (atrium), la sala per a la recollida d'aigua de pluja (impluvium) i una sala de recepció (tablinium), totes riques en mosaics i frescos. El lloc és part d'una vasta àrea arqueològica que comprén també el teatre romà i les catacumbes de San Vittorino.

## Referències

* ↑ Elenco degli edifizi Monumentali in Italia. Roma: Ministero della Pubblica Istruzione, 1902.
* 1 2 3 Touring Club Italiano, L'Italia - Abruzzo e Molise, Milano, Touring Editore, 2005, pag.127
* 1 2 3 Romano Impero. «Amiternum». [Consulta: 20 setembre 2011].
* ↑ Rimangono parzialmente solo la prima e la seconda fila
* ↑ Soprintendenza per i Beni Archeologici dell'Abruzzo. «Amiternum». Arxivat de l'original el 2021-01-10. [Consulta: 20 setembre 2011].
* 1 2 Soprintendenza per i Beni Archeologici dell'Abruzzo. «Amiternum: la visita». [Consulta: 20 setembre 2011].
* ↑ Soprintendenza per i Beni Archeologici dell'Abruzzo. «Amiternum: la storia». Arxivat de l'original el 2021-01-08. [Consulta: 20 setembre 2011].
# Antic forn de pa de Castellet

L'Antic forn de pa de Castellet i la Gornal és una obra de Castellet i la Gornal (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'antic forn de pa de Castellet i la Gornal es troba a l'immoble situat al carrer del Forn, 7 que data de 1900, segons la fitxa cadastral.
El forn de llenya està adossat al mur de llevant. La cambra de cocció del forn es de rajols refractaris i té un diàmetre interior de 4.3m. La boca del forn té una porta antifum de guillotina de ferro amb una palanca de seguretat amb contrapès a l'extrem que permetia mantenir la porta en qualsevol posició. Aixa no calia obrir la porta totalment i s'evitava la perdua d'escalfor. A la porta hi ha la inscripció "TALLERES BELART" formant un semicercle i a sota posa "SABADELL". A nivell de sòl hi ha dues obertures separades uns dos metres entre si en forma de túnel de 4.2m de longitud. 0.56m d'alçada i 0.42 m d'amplada, on caurien les brases i cendres produïdes per la combustió de la llenya a la cambra del forn.
A la mateixa estança es conserva la pastera de fusta que servia per barrejar la farina amb l'aigua, la sal i el llevat.
El combustible era la llenya. Es feia la brasa i en aquest cas queia per uns orificis a les dues galeries que hi ha sota la cambra de cocció. Es netejava la superficie del forn i es posaven els pans a coure

## Referències

* 1 2 3 4 «Antic forn de pa de Castellet i la Gornal». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 22 octubre 2017].