OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ludwig Mond

Dr Ludwig Mond (7 de març de 1839 - 11 de desembre de 1909), va ser un químic alemany i home de negocis que va acabar nacionalitzant-se britànic.

## Biografia

Ludwig Mond era d'origen jueui nasqué a Kassel, Alemanya. Estudià química a la Universitat de Marburg sota Hermann Kolbe i a la Universitat de Heidelberg sota Robert Bunsen però mai va obtenir el grau universitari. Treballà a fàbriques químiques d'Alemanya i els Països Baixos fins a treballar a la fàbrica d'Anglaterra de John Hutchinson & Co a Widnes el 1862. Es va associar amb John Hutchinson i desenvolupà un mètode per recuperar el sofre com a subproductedel Procés Leblanc, el qual es feia servir per a fabricar carbonat de sodi (soda).
El 1872 Mond entrà en contacte amb l'industrial belga Ernest Solvay qui havia desenvolupat un procés millor per obtenir la soda (el Procés Solvay). Mond l'any 1880 aconseguí fer aquest procés plenament comercial i en 20 anys que les empreses amb què treballava fossin els principals productores de soda del món.
Mond descobrí també el compost químic carbonil de níquel que servia per produir níquel a partir de la mena a través del Procés Mond. Va ser escollit membre de la Royal Society l'any 1891 i rebé molts altres honors i distincions.

## Referències

* ↑ Weintraub, Bob (2003). "Ludwig Mond: Great Chemist-Industrialist; Alfred Mond (Lord Melchett): Great Zionist Leader" Arxivat 2012-03-15 a Wayback Machine., Bulletin of the Israel Chemical Society, Vol. 14, December, 2003, pp. 26-31. Online version retrieved December 13, 2006.
* ↑ Greenaway, Frank, (2004) 'Mond family (per. 1867–1973)', Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press; «Enllaç». Retrieved on March 9, 2007.
* ↑ Ludwig Mond, Carl Langer, Friedrich Quincke «Action of carbon monoxide on nickel». Journal of the Chemical Society, 57, 1890, p. 749–753. DOI: 10.1039/CT8905700749.

## Bibliografia

* Cohen, J. M.. The Life of Ludwig Mond. London: Methuen, 1956.
# Alfabet maltès

L'alfabet maltès (maltès: l-Alfabett Malti) és l'alfabet emprat per escriure la llengua maltesa. És l'únic exemple d'un alfabet llatí utilitzat oficialment per escriure una llengua semítica. Per això té, a més de les lletres de l'alfabet llatí, lletres diacrítiques que l'enriqueixen, per tal d'expressar els fonemes, sons i entonacions semítiques.
Calgué prop de dos segles i més de dotze versions diferents perquè l'alfabet actual fos fixat oficialment l'1 de gener de 1934. La creació d'aquest alfabet era imprescindible per permetre a la llengua maltesa ser una llengua escrita, i no només parlada.
Aquest alfabet es topà amb tot de dificultats: d'ordre tècnic, per adaptar l'alfabet llatí a una llengua semítica; d'ordre polític, perquè sobre aquest terreny de l'escriptura s'enfrontaven els independentistes maltesos, els partidaris de l'irredentisme italià i els ocupants anglesos; i finalment d'ordre religiós i tradicional, que també s'oposaven en aquest afer, atès que no volien reconèixer l'origen àrab d'aquesta llengua.
L'alfabet finalment comprèn 25 lletres que componen 30 grafemes:
Alfabet maltès :
| A | B | Ċ | D | E | F | Ġ | G | GĦ | H | Ħ | I | IE | J | K | L | M | N | O | P | Q | R | S | T | U | V | W | X | Z | Ż |
| a | b | ċ | d | e | f | ġ | g | għ | h | ħ | i | ie | j | k | l | m | n | o | p | q | r | s | t | u | v | w | x | z | ż |

## Creació de l'alfabet 1750-1934

El maltès fou durant molt de temps una llengua únicament parlada; la població es comunicava en maltès però els lletrats feien servir el sicilià per a tots els escrits. De fet, la transició del sícul-àrab al maltès, l'idioma parlat i l'escrit, seguiran a l'arxipèlag maltès una evolució paral·lela a la que ocorregué a Sicília, però aquesta anà del sícul-àrab al sicilià.
Es poden datar els orígens del maltès cap al segle xi, però no és fins al segle xv que apareixen en escriptures notarials les primeres traces escrites del maltès. Aquestes actes estan redactades en sicilià, però els noms de persona i de llocs són escrits sovint en maltès amb una transcripció fonològica o fonètica. En no estar adaptat l'alfabet, aquesta transcripció era aleatòria, i en molts casos a un fonema maltès li corresponien diversos diferents sicilians.
No se sap si el maltès, abans del segle xv, pogué haver estat escrit amb alfabet àrab, car no hi ha cap text que ho demostri.
El 1920 es fundà l'Aliança dels escriptors del maltès que desenvolupà l'ortografia moderna del maltès i finalment el 1924 l'Aliança edità el llibre Informació sobre l'escriptura maltesa, obra escrita principalment per Ninu Cremona i Ġanni Vassallo, que fixà l'alfabet del maltès i les regles ortogràfiques. L'1 de gener de 1934 el govern maltès feu oficial l'alfabet i l'ortografia desenvolupades per l'Aliança.
L'ortografia del maltès fou actualitzada als anys 1984, 1992 i 2008.
# Antílop reial

L'antílop reial (Neotragus pygmaeus) és un antílop que viu a l'Àfrica Occidental. Amb una alçada de només 25–30 cm (10–12 inches) i un pes de només 3,2–3,6 kg, és l'antílop més petit. Les cries són prou petites per cabre a la mà oberta d'una persona. Té un color marró clar, amb el ventre més pàl·lid i el cap i els flancs més foscos. El mascle té unes petites banyes semblants a pues que mesuren 2,5 cm de llarg.

## Referències

Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Arquer olímpic

L'Arquer olímpic és una escultura obra de l'artista Rosa Serra i Puigvert, que la Unió de Federacions Esportives de Catalunya va donar al Museu Olímpic i de l'Esport amb motiu del vintè aniversari dels Jocs Olímpics de Barcelona 1992. Representa a l'arquer paralímpic Antonio Rebollo en el moment de llançar la sageta de foc al pebeter olímpic de l'Estadi Olímpic Lluis Companys, acte que va ser el senyal d'inauguració dels Jocs. Va ser inaugurada el 25 de juliol de 2012, després d'un recorregut de la torxa olímpica des de la plaça de Sant Jaume fins a la porta del Museu Olímpic i de l'Esport.
L'escultura està situada davant del museu apuntant al pebeter de l'estadi. És de bronze, mesura 2,5 metres d'alçada i pesa 1.350 quilograms.
La història de l'Arquer olímpic es remunta al 13 de juny de 1992, quan la Flama Olímpica, procedent d'Olímpia (Grècia) va arribar a bord d'un llaüt al Moll grec d'Empúries, ciutat fundada pels foceus cap el 580 aC que acull l’estàtua del Lampadòfor, monument erigit aquell mateix any per la mateixa Rosa Serra, evocant el desembarcament del foc olímpic.

## Referències

* 1 2 «Art Públic». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «El foc olímpic torna a recórrer la ciutat». Betevé, 25-07-2012.
* ↑ «Barcelona celebra els vint anys dels Jocs Olímpics amb un relleu de torxes». Federació Catalana de Voleibol.
# Astràgal (arquitectura)

L'astràgal (mot provinent del Llatí astragalus, i aquest del grec αστράγαλος, "os del peu") és un element decoratiu, una combinació de tres motllures petites: apòfige, filet i bordó. Marca l'inici del capitell en tots els ordres clàssics. També apareix per a marcar un fris en els pedestals jònic, corinti i compost.
Consistent en dos discos units per mitjà d'un element similar a l'osset del tars posterior de les cabres i les ovelles. Per extensió, també és una motllura de secció semicircular convexa, decorada amb discos de perfil separats per formes ovoides, perles o ovals, situada en la part superior del fust, sobre la qual s'assenteixi el capitell.
Segons Vitruvi, motllura o anell que decora la columna en la basa i el capitell. Característic de l'ordre jònic, apareix en el dòric a partir de l'època romana.
Els astràgals es designen amb el nom de rosari quan en comptes de ser isolats formen una sèrie de peces de forma rodona o oblongada. Es diu igualment astràgal la motllura que es corre en la vora superior dels graons.

## Referències

* ↑ Léxico de arte. Madrid - España: Akal, 1990, p. 24. ISBN 978-84-460-0924-5.
* ↑ Diccionario enciclopédico popular ilustrado Salvat (1906-1914)
# Luigi Mapelli

Luigi Mapelli (Bellinzago Lombardo, 10 d'octubre de 1855 - Milà, 23 d'octubre de 1913) fou un compositor, director d'orquestra i professor italià.

## Biografia

Nascut a Bellinzago Lombardo, fill del campaner de l'església local, el 1872 es va inscriure al Conservatori de Milà, on va tenir entre els seus professors Polibio Fumagalli, Angelo Panzini, Franco Faccio i Antonio Bazzini. Aquí en el Conservatori va interpretar les seves primeres composicions: una obertura, una serenata per a orgue i, com a assaig de diploma, el 23 d'agost de 1879, una simfonia .
El 1884 va guanyar el primer Concurs de Sonzogno per a actes únics de compositors per primera vegada amb Anna i Gualberto, basat en un llibret de Ferdinando Fontana, ex aequo amb Guglielmo Zuelli (La fada del nord). Les dues òperes es van representar al teatre Manzoni (Milà) el 4 de maig d'aquell any.
Després de guanyar el Concurs de Sonzogno, a partir de 1885, Mapelli es dedicà sobretot a la docència, cobrint les dues cadires d'harmonia i contrapunt i fuga (aquesta última com a suplent i des de 1887 com a professor) al Conservatori de Milà. Entre els seus alumnes, hi havia Federico Caudana. Franco da Venezia i molts d'altres.
Les seves melodies sacress van ser publicades per Bertarelli, a Milà, editada per Lorenzo Perosi. Alguns dels seus motets han estat interpretats per la capella de la catedral de Milà des de l'època de la direcció de Luciano Migliavacca, que va ser un gran admirador d'aquesta.

## Pers la seva obra

* Luigi Mapelli

## Referències

* Andrea Sessa, El melodrama italià 1861-1900. Diccionari bio-bibliogràfic de compositors, Florència, Olschki, 2003, pp. 295–6 - ISBN 88-222-5213-6
# Alfabet nabateu

L'alfabet nabateu és un alfabet consonàntic (abjad) que va ser usat pels nabateus al segle ii aC. Se'n troben inscripcions importants a Petra, Jordània. L'alfabet és descendent de l'alfabet arameu via l'alfabet siríac. Una forma cursiva es va convertir en l'alfabet àrab el segle iv, i per això les formes de les lletres són intermèdies entre les escriptures semites més septentrionals (com ara l'hebreu) i l'àrab.
| Nom | Alfabet àrab | Alfabet siríac | Alfabet hebreu |
| Àlef | ا/ء | ܐ | א |
| Bet | ب | ܒ | ב |
| Guímel | ج | ܓ | ג |
| Dal | ﺩ | ܕ | ד |
| He | ه | ܗ | ה |
| Waw | ﻭ | ܘ | ו |
| Zain | ﺯ | ܙ | ז |
| Ḥā | ح | ܚ | ח |
| Taa | ﻁ | ܛ | ט |
| Yaa | ي | ܝ | י |
| Kaf | ﻛ/ك | ܟܟ | כ |
| Lam | ل | ܠ | ל |
| Mim | م | ܡ | מ |
| Nun | ن | ܢܢ | נ |
| Simkath | س | ܣ | ס |
| ʿAyn | ع | ܥ | ע |
| Fa | ف | ܦ | פ |
| Sad | ص | ܨ | צ |
| Qaf | ﻕ | ܩ | ק |
| Ra | ﺭ | ܪ | ר |
| Xin | ش | ܫ | ש |
| Taw | ﺕ | ܬ | ת |

## Referències

* 1 2 «Nabataean abjad» (en anglès). [Consulta: 26 gener 2013].
# Unión Deportiva Villa de Santa Brígida

La Unión Deportiva Villa de Santa Brígida és un club de futbol amb seu a Santa Brígida, a la comunitat autònoma de les Illes Canàries. Fundat l'any 2004, juga a Tercera Federació, i celebra els partits a casa a l'Estadio de los Olivos, amb una capacitat de 600 localitats.

## Història

La Unión Deportiva Villa Santa Brígida es va fundar l'any 2004, després de la fusió entre el Club Deportivo Santa Brígida i la Sociedad Deportiva Santa Brígida . Primer va arribar a la tercera divisió tres anys després, amb una durada de dues temporades a la categoria. El juny de 2019 Israel Quintana es va convertir en el nou entrenador en cap del club.

### Fons del club

Club Deportivo Santa Brígida - (1984–2004) → ↓
                         Unión Deportiva Villa Santa Brígida - (2004–)
Societat Deportiva Santa Brígida - (1965–2004) → ↑

## Temporada a temporada

| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc | Copa del Rei |
| 2004–05 | 4 | 3a | 5è | |
| 2005–06 | 4 | 3a | 5è | |
| 2006–07 | 4 | 3a | 3r | |
| 2007–08 | 3 | 2a B | 16è | |
| 2008–09 | 3 | 2a B | 20è | |
| 2009–10 | 4 | 3a | 7è | |
| 2010–11 | 4 | 3a | 5è | |
| 2011–12 | 4 | 3a | 8è | |
| 2012–13 | 4 | 3a | 10è | |
| 2013–14 | 4 | 3a | 6è | |
| 2014–15 | 4 | 3a | 6è | |
| 2015–16 | 4 | 3a | 1r | |
| 2016–17 | 4 | 3a | 3r | Primera ronda |
| 2017–18 | 4 | 3a | 8è | |
| 2018–19 | 4 | 3a | 7è | |
| 2019–20 | 4 | 3a | 20è | |
| 2020–21 | 4 | 3a | 9è / 4t | |
| 2021–22 | 5 | 3a RFEF | 5è | |
| 2022–23 | 5 | 3a Fed. | 5è | |
| 2023–24 | 5 | 3a Fed. | 9è | |
| Temporada | Nivell | Divisió | Lloc | Copa del Rei |
| 2024–25 | 5 | 3a Fed. | | |
* 2 temporades a Segona Divisió B
* 15 temporades a Tercera Divisió
* 4 temporades a Tercera Federación /Tercera División RFEF

## Palmarès

* Tercera Divisió: 2015–16

## Jugadors destacats

* Héctor Figueroa
* José María Ojeda
* Antonio Robaina
* Jerónimo Santana

## Referències

* ↑ «Instalaciones deportivas del UD Villa Santa Brigida . Como llegar.». www.uniondeportivavilladesantabrigida.es. [Consulta: 29 novembre 2019].
* ↑ «Israel Quintana cierra ciclo en el Santa Brígida» (en castellà). www.tintaamarilla.es. [Consulta: 29 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Web oficial (en castellà)
* Perfil de l'equip Futbolme (en castellà)
* Història del club (en castellà)
# Agró de Bennu

L'agró de Bennu (Ardea bennuides) és un ardèid extint i molt gran de la zona on ara són els Emirats Àrabs Units. Es creu que aquest ocell podria haver estat la inspiració de la deïtat Bennu a la mitologia egípcia, d’aquí el seu nom científic.

## Descripció

Les restes de l'agró de Bennu foren trobades l'any 1977 en el jaciment arqueològic d'Umm al-Nar, al golf Pèrsic. S'han datat entre el 2700 i el 1800 aC.
Era molt gran i, a partir de restes descobertes, és possible que fes aproximadament 2 m d' alçada i fins a 2,7 metres envergadura. Per tant, supera la mida de l'agró goliat, l'espècie viva més gran de la família dels ardèids.

## Referències

* 1 2 (1977) "" a Fourth International Conference of the Association of South Asian Archaeologists in Western Europe.
* ↑ Potts, D.T.. «Before the Emirates: an Archaeological and Historical Account of Developments in the Region c. 5000 BC to 676 AD». A: Al Abed. The United Arab Emirates: A New Perspective. London, UK: Trident Press, 2001. ISBN 978-1-900724-47-0.
* ↑ Callahan, D.. A History of Birdwatching in 100 Objects. Bloomsbury Publishing Plc, 2014, p. 15. ISBN 978-1408-1-8618-3.
# Antónov An-124

L'Antónov An-124 Ruslan (ucraïnès i rus: Антонов Ан-124 «Руслан», designació OTAN: Condor) és un avió de reacció de càrrega dissenyat per l'empresa soviètica Antónov Design Bureau. És l'avió més gran del món fabricat en sèrie i el segon avió de càrrega operatiu més gran. Durant el desenvolupament es coneixia com a Izdeliye 400 i An-40 a l'oest. Va volar per primer cop el 1982, i va rebre el certificat civil el 30 de desembre de 1992. N'hi ha al voltant de quaranta actualment en servei, 26 dels quals en servei en aerolínies.
Externament, l'An-124 s'assembla a l'americà Lockheed C-5 Galaxy, però és més gran i en lloc de la cua en forma de T del Galaxy, l'An-124 té una cua convencional, similar a la del Boeing 747. S'han utilitzat An-124 per portar locomotores, iots, fuselatges d'avions i càrregues de grans dimensions. Es poden carregar fins a 150 tones de càrrega en un An-124 militar; també pot portar 88 passatgers en una coberta superior. El compartiment de càrrega d'un An-124 fa 36 m x 6,4 m x 4,4 m, lleugerament més gran que el compartiment de càrrega del C-5 Galaxy, que fa 36,91 m x 5,79 m x 4,09 m. Tanmateix, a causa de pressurització limitada al compartiment principal de càrrega, rarament transporta paracaigudistes.

## Especificacions

Dades de antonov.com
Característiques generals
* Tripulació: 6
* Capacitat: 88 passatgers
* Càrrega útil: 150.000 kg
* Longitud: 68,96 m
* Envergadura: 73,3 m
* Alçada: 20,78 m
* Superfície de l'ala 628 m²
* Pes buit: 175.000 kg
* Pes carregat: 405.000 kg
* Càrrega útil: 230.000 kg
* Pes màxim d'enlairament: 405.000 kg
* Motor: 4× motors turboventilador Ivchenko Progress D-18T , 229,5 kN cada un
Rendiment
* Velocitat màxima: 865 km/h
* Velocitat de creuer: 800-850 km/h
* Abast: 5.400 km
* Sostre de servei: 12.000 m
* Càrrega alar: 365 kg/m²
* Impuls/pes: 0,23

## Referències

* ↑ Website "Antonov": News. antonov.com
* ↑ El primer és l'Antónov An-225, del qual només se n'ha completat un.
* ↑ E. Gordon, Antonov's Heavy Transports, Midland Publishing.
* ↑ Antonov's Heavy Transports. Midland Publishing
* ↑ Phillips, CPT W. Scott. «Fixed-Wing Aircraft». Federation of American Scientists Military Analysis Network, 31-08-1999.
* ↑ «www.antonov.com». Official Antonov website.

## Vegeu també

* Llista de les aeronaus més grans
* Antónov An-225
* C-5 Galaxy

## Enllaços externs

* Pàgina de l'Antónov An-124 al web d'Antónov
# Tyto furcata

Tyto furcata (sin.: Tyto alba furcata): és una espècie d'ocell rapinyaire nocturn de la família dels titònids (Tytonidae), a vegades considerat una subespècie de l'òliba comuna. Habita al continent americà, des del sud de Canadà, fins a la Terra del Foc.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, juliol 2022) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie i tindria fins a 12 subespècies. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren que T. furcata, a les Amèriques, T. javanica, a l'Índia, el Sud-est Asiàtic i Australàsia', i T. deroepstorffi, a les illes Andaman', són, subespècies de l'òliba comuna, present a Europa, Àfrica i Orient Pròxim. Segons aquest altre criteri, al ser els 4 tàxons coespecífics, aleshores Tyto Alba (lato sensu) seria una espècie d'abast mundial.

## Referències

* 1 2 «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 gener 2022].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 247. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Arqueta d'Hixam II

L'arqueta d'Hixam II és una arqueta del segle x conservada al Museu del Tresor de la Catedral de Girona. Fou un regal del califa Al-Hakam II al seu fill Hixam II probablement pel seu nomenament com a hereu al Califat de Còrdova, cap al 976.
Es creu que correspon a la peça que apareix a l'inventari de 1470 del tresoreria de la Catedral, cita com a restes àrabs «dos relicaris del altar major; un d’ells ab inscripció cúfica, atanyent al califa Alhakem II Almostansir Bil-láh», que possiblement va arribar a Girona quan Còrdova fou saquejada el 1010 perquè Hixem no podia pagar als mercenaris catalans que van participar en la Fitna de l'Àndalus. És realitzada en argent daurat i ornamentada amb motius vegetals amb semblança a l'art califal cordovès. Està signada, sota la tanca, per l'orfebre hebreu Judà ben Boçla.

## Referències

* ↑ «Arqueta d’Hixam II». Visitmuseum. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 3 de març 2024. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ Labarta, Ana «La arqueta de Hišām:su epigrafía» (en castellà). SVMMA. Revista de cultures medievals, 6, 2015, pàg. 2. ISSN: 2014-7023.
* ↑ Labarta, Ana «La arqueta de Hišām:su epigrafía» (en castellà). SVMMA. Revista de cultures medievals, 6, 2015, pàg. 6. ISSN: 2014-7023.
* ↑ Luque, Joan Carles «El saqueig català de Còrdova». Sàpiens, 40, 2-2006.
# Asturià

L'asturià (asturianu en asturià, també rep el nom de bable, nom que avui en dia es considera pejoratiu i que no representa la llengua) és la denominació (glotònim) que rep l'asturlleonès al Principat d'Astúries.
Existeixen tres varietats predominants d'asturià a Astúries: l'oriental, la central i l'occidental, que és la varietat majoritària a Lleó i Zamora (on es coneix com a lleonès). L'estàndard de l'asturià es basa en el dialecte central. A Cantàbria l'asturià es coneix tradicionalment com a montañés o càntabre.
L'asturià està reglat per l'Academia de la Llingua Asturiana, que en defineix la gramàtica, una ortografia i n'edita un diccionari.

## Referències

* ↑ L'article 1 de la Llei de Promoción y Usu del Asturianu afirma: "El bable/asturianu, como llingua tradicional d'Asturies, gociará de proteición. El Principáu d'Asturies promoverá'l so usu, difusión ya enseñu"
* ↑ «Gramática de la llingua asturiana» (PDF). Academia de la llingua asturiana, 25-05-2011. Arxivat de l'original el 2011-05-25. [Consulta: 12 gener 2022].
* ↑ «Normes ortográfiques 6º edición» (PDF). Academia de la llingua asturiana, 23-03-2013. Arxivat de l'original el 2013-03-23. [Consulta: 12 gener 2022].
* ↑ «L’Academia – Academia de la Llingua Asturiana» (en espanyol europeu). [Consulta: 12 gener 2022].

## Vegeu també

* Moviment per l'oficialitat de la llengua asturiana
* Alfabet asturià

## Enllaços externs

* Academia de la Llingua Asturiana (asturià)
Llengües romàniques :
Llengües romàniques occidentals :
Llengües romàniques orientals :
Llengües romàniques insulars :
# Alfabet osage

L'alfabet osage és un nou alfabet creat el 2006 per a la llengua osage. A diferència de les anteriors ortografies per l'osage, que emprava l'alfabet llatí, la nova escriptura osage té diferents formes de lletres, tot i que la derivació del llatí és evident. És usat al lloc web del departament de llengua de la Nació Osage.
L'osage és un alfabet no fonològic, que des d'una perspectiva tècnica es diu alfabet defectiu, perquè no distingeix el mode d'articulació, que és fonamental per a la fonologia osage.
Al febrer 2014 va celebrar una conferència pel creador de l'alfabet, Herman Mongrain Lookout, i el personal al Departament de Llengua de la Nació Osage, juntament amb l'expert d'UCS Michael Everson. Estableix una representació més detallada dels sons en osage i representa i documenta canvis en l'idioma osage. El resultat de la conferència va ser una reforma de l'escriptura; això incloïa la introducció de minúscules, supressió de dues lligadures, i l'addició d'almenys un nou caràcter.

## Lletres

Per a la pronunciació de les lletres de l'alfabet, vegi Osage#Fonètica o en els enllaços següents.
Les vocals són els següents:
No és clar que és la vocal "ə", ja que no és fonèmica en osage, però pot aparèixer nasalitzada (no es mostra). L'a ve del llatí ⟨A⟩ (sense el travesser, com en el logo NΛSΛ), e del llatí ⟨a⟩ (cursiva, la lletra anglesa a es pronuncia com l'osage e). La font d'i és fosca, encara que en llatí ⟨I⟩ apareix en el diftong ai.
Les consonants són les següents:
L'alfabet no distingeix ejectiva, fortis, i la sèrie lenis d'obstruents. Les sèries aspirades s'escriuen com a seqüències tx i kš. L'ús de ky i hy no és clar.
La font de p és llatí ⟨P⟩, la de t és llatí ⟨D⟩ (una transcripció alternativa de l'osage t), č és per ⟨Ch⟩', 'k de ⟨K⟩. C és de ⟨T⟩ i l'osage s. S i z són les meitats superiors de ⟨S⟩ i ⟨Z⟩; S i z es deriva de l'addició d'una cua a les lletres plenes, igual que el llatí ⟨ʒ⟩. Br, st, sk són lligadures d'aquestes lletres m, n, i l semblen en cursiva, i ð és una lligadura de ⟨th⟩, que és com sovint es transcriu. W és una parcial ⟨w⟩. X podria ser una ⟨x⟩ cursiva; h és obscura.

## Puntuació

Les paraules estan separades per un espai, les síl·labes per un punt final.

## Referències

* ↑ «Osage Nation Language Department». Arxivat de l'original el 2011-11-20. [Consulta: 15 octubre 2014].
* ↑ Michael Everson, Herman Mongrain Lookout, Cameron Pratt. «Preliminary proposal to encode the Osage script in the UCS» ( PDF) (en anglès), 20-02-2014. Arxivat de l'original el 2015-01-04. [Consulta: 15 octubre 2014].

## Enllaços externs

* 2014 Language Presentation at Osage Nation Arxivat 2011-09-29 a Wayback Machine., inclou sons no nadius d'algunes lletres
* Presentation at Native-languages.org
* Osage font download Arxivat 2011-09-29 a Wayback Machine.
* Typeface adapts Osage language for Unicode
Tipus de sistemes d'escriptura :
Tipus :
Abugida :
Alfabets :
Logograma :
Semisil·labaris :
Plantilla:Braille :