OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anthony Davidson

Anthony Davidson (nascut el 18 d'abril de 1979 a Hemel Hempstead, Anglaterra) és pilot de curses automobilístiques de velocitat.
Va debutar al Gran Premi d'Hongria del 2002, amb l'escuderia Minardi, on va córrer també el G.P. següent, el Gran Premi de Bèlgica. Després ha estat pilot provador durant diversos anys de l'equip BAR-Honda, que actualment rep el nom d'Honda F1. Amb aquesta escuderia va fer només una carrera, el Gran Premi de Malàisia substituint a Takuma Sato, que estava malalt. Va haver d'abandonar a la tercera volta per problemes amb el motor. Durant el 2007 i el 2008, Davidson veu recompensats els seus esforços i torna a ser company d'equip de Takuma Sato, però aquest cop amb la modesta escuderia japonesa Super Aguri, que es va retirar de la competició per problemes econòmics i Davidson va tornar a Honda com a pilot de proves fins que aquesta també va deixar la competició per motius econòmics, sent comprat per Ross Brawn per formar Brawn GP, per qui Davidson va signar com a pilot de proves. En 2009, Mercedes va comprar l'escuderia i va seguir com a pilot de proves i simulació, feina que va continuar fins al 2013, combinant amb comentarista de Fórmula 1 per Sky Sports i després va dedicar-se a pilotar en el Campionat del Món de resistència (FIA). Va tenir un greu accident a les 24 hores de Le Mans de 2012.

## Referències

* ↑ Weaver, Paul. «Anthony Davidson 'happy to be alive' after horror crash at Le Mans» (en anglès). The Guardian, 17-06-2012. [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ Taylor, Simon. «Brunch with... Anthony Davidson» (en anglès). Motorsport Magazine, 01-07-2013. [Consulta: 7 abril 2020].

## Enllaços externs

* Anthony Davidson - Lloc web oficial
Equips i pilots participants a la Temporada 2012 de Fórmula 1 :
R. Bull
McLaren
Ferrari
Mercedes
Lotus
F India
Sauber
Toro Rosso
Williams
Caterham
HRC F1
Marussia
1 Vettel 2 Webber
3 Button 4 Hamilton
5 Alonso 6 Massa
7 Schumacher 8 Rosberg
9 Raikkonen 10 Grosjean
11 Di Resta 12 Hülkenberg
14 Kobayashi 15 Pérez
16 Ricciardo 17 Vergne
18 Maldonado 19 Senna
20 Kovalainen 21 Petrov
22 Pedro de la Rosa 23 Karthikeyan
24 Glock 25 Pic :
# Arthur Aron

Arthur Aron (2 de juliol de 1945) és un professor de psicologia a l'Stony Brook University. És conegut sobretot pel seu treball sobre la intimitat en les relacions interpersonals i el desenvolupament del model d'autoexpansió de la motivació en les relacions properes. Aron està casat amb la psicòloga Elaine Aron.

## Biografia

Aron es va llicenciar en Psicologia i Filosofia el 1967 i va cursar un màster en Psicologia Social el 1968 a la Universitat de Califòrnia a Berkeley. Es va doctorar en aquesta darrera especialitat a la Universitat de Toronto el 1970.
El treball d'Aron s'ha centrat en el paper, la creació i el manteniment de l'amistat i la intimitat en les relacions interpersonals, i va desenvolupar el model d'autoexpansió de les relacions properes. Postula que una de les motivacions que tenen els humans per formar relacions estretes és l'autoexpansió, és a dir, «l'expansió del jo», o el creixement i desenvolupament personal.

## Referències

* ↑ «Hablamos sobre el amor y la amistad con Arthur Aron, autor de las 36 preguntas para enamorarse» (en castellà), 28-01-2015. [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ WebMD, Elaine N. Aron, PhD biography
* ↑ «Art». psychology.psy.sunysb.edu. [Consulta: 5 juliol 2020].
* ↑ «Les 36 preguntes que poden fer que t'enamoris d'un desconegut | Canal Digital», 19-02-2015. Arxivat de l'original el 2017-10-11. [Consulta: 2 març 2021].
# Arthur Fry

Arthur Fry (Minnesota, 19 d'agost de 1931) és un inventor jubilat i científic nord-americà. És reconegut com el cocreador del Post-it (papereta adhesiva), un element de material d'oficina fabricat per 3M. L'any 2006, la nota adhesiva es venia en més de cent països.
El 1953, mentre que encara assistia a l'escola de pregrau, Fry va començar a treballar a 3M (llavors Minnesota Mining and Manufacturing Company) com a investigador de desenvolupament de nous productes. Va treballar en el desenvolupament de nous productes al llarg de la seva carrera a 3M fins a la seva jubilació en la dècada de 1990.
Post-it, el producte pel qual és més conegut, va néixer el 1974. Fry va assistir a un seminari impartit per un altre científic de 3M, Spencer Silver, que havia desenvolupat un adhesiu únic el 1968. Aquest adhesiu tenia una estructura molecular inusual, donant prou força com per aferrar-se als objectes, però era prou feble com per permetre una unió temporal. Silver buscava un ús comercial per a la seva invenció. Fry va utilitzar alguns dels seus experiments per escriure notes al seu cap. Aquest ús el va portar a ampliar la seva idea original en el concepte que es finalment va esdevenir el Post-it. Els pòstits són petits fulls de paper autoadhesiu de diverses dimensions, formes i colors. S'usen per a escriure notes recordatòries per a enganxar-les després en qualsevol tipus de superfície. És una marca registrada, propietat de la companyia 3M.
Se'n fabriquen de diverses dimensions, formes i colors, encara que la grandària típica és un quadrat de 7,6 cm de costat, de color groc. A la part del darrere tenen una franja adhesiva que permet enganxar i desenganxar-los sobre qualsevol classe de suport sense deteriorar-lo.

## Referències

* ↑ «Arthur Fry biography, list of Arthur Fry inventions» (en anglès). [Consulta: 25 febrer 2019].

## Enllaços externs

* 3M: un segle d'innovació
# Ayça Ayşin Turan

Ayça Ayşin Turan (pronúncia: [ɑjˈtʃɑ ajʃin tuɾɑn]; Sinope, Turquia, 25 d'octubre de 1992) és una actriu i model turca. És coneguda pels seus rols de Meryem a Meryem, de Leyla Sancak a la sèrie de Netflix el Protector i com a Haziran Sedefli Özgür a la sèrie de Star TV Ada Masali.

## Biografia

Ayça Ayşin Turan va néixer el 25 d'octubre de 1992 a Sinope, ciutat on també nasqué sa mare mentre que el seu pare, professor, és de Kastamonu. Ẻs la més jove dels set infants de la família. Ayça, que es va graduar al departament de ràdio, televisió i cinema de la Universitat d'Istanbul, va debutar com a actriu el 2007 a la sèrie Affedilmeyen. Aquell mateix any va aparèixer a la sèrie Hayal ve Gerçek i alguns anys després, entre 2011 i 2012, va tenir un rol més destacat, el de Gülfem a la sèrie Dinle Sevgili del canal turc Fox.

## Referències

* ↑ «Ayça Ayşin Turan - Biography, Height & Life Story», 25-09-2019. [Consulta: 25 setembre 2019].
* ↑ «Ayça Ayşin Turan kimdir? Ayça Ayşin Turan nereli ve kaç yaşında?» (en turc).
# Aziza Brahim

Aziza Brahim (àrab: عزيزة إبراهيم, ʿAzīza Ibrāhīm) (camps de Tindouf, Algèria, 9 de juny de 1976) és una artista sahrauí, música i cantant, resident a Catalunya des de 2011. És neta de la poetessa Ljadra Mint Mabruk, anomenada la poeta del fusell.
Va néixer i es va criar en els camps de refugiats sahrauís de Tindouf, a Algèria, on la seva família es va instal·lar a finals de 1975, fugint de l'ocupació marroquina del Sàhara occidental. En les dures condicions dels camps del desert, Aziza va descobrir la música com una via per expressar les seves emocions i pensaments de resistència.
Als 11 anys va viatjar a Cuba per ampliar els seus estudis. Un cop graduada, va veure com li denegaven la sol·licitud d'una beca de música. Decebuda però no desanimada, va tornar a Algèria i va començar el seu propi camí musical, unint-se al Grup Nacional de Música Sahrauí.
L'any 2000 es va instal·lar a l'Estat espanyol on, després de diverses col·laboracions interculturals, va crear la seva pròpia banda, Gulili Mankoo. El 2014 el seu tercer disc, Soutak, gravat en directe a Barcelona i on unia la música sahrauí amb la maliana, va ser editat pel guardonat segell alemany de músiques del món Glitterbeat Records, que editaria també els seus següents discs, Abbar el Hamada i Sahari, presentat a Badalona el 2021, dins del festival Blues & Ritmes.
El 2011 va participar com a actriu en el film Wilaya, per al qual també va escriure i interpretar la banda sonora.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* 2008 Mi Canto EP
* 2011 OST Wilaya
* 2012 Mabruk
* 2014 Soutak
* 2016 Abbar el Hamada
* 2019 Sahari
* 2024 Mawja

### Col·laboracions

* 1998 A pesar de las heridas – Cantos de las Mujeres Saharauis
* 2003 Nar
* 2009 Interrapcion – Crisol 09
* 2010 Listen to the Banned

## Referències

* ↑ Cruz, Nando. «Aziza Brahim: "Lo que hace Marruecos con nosotros es un genocidio en toda regla"» (en castellà). El Periódico, 25-03-2021. [Consulta: 25 abril 2021].
* ↑ «Sahara Occidental. Ljadra Mint Mabruk: Soy del desierto del Sahara nacional, a pesar de todos los cobardes» (en castellà). Resumen latinoamericano, 27-03-2017. [Consulta: 25 abril 2021].
* ↑ «20 empreses catalanes participen en la 21a edició de Womex, la fira més important de músiques del món». web. Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 17 octubre 2015].
* ↑ «AZIZA BRAHIM». Teatre Zorrilla de Badalona, 26-03-2021. Arxivat de l'original el 2021-04-26. [Consulta: 25 abril 2021].
* 1 2 «Aziza Brahim» (en castellà). Centro de Cultura Contemporanea Conde Duque, 2016. [Consulta: 25 abril 2021].
* ↑ Castillón, Xavier. «Aziza Brahim, la veu del desert». El Punt-Avui, 26-03-2021. [Consulta: 25 abril 2021].

## Enllaços externs

* Stefan Simanowitz «Aziza Brahim, Queen Elizabeth Hall, London – Review». The Independent, 21-09-2009.
# L'ora di punta

L'ora di punta és una pel·lícula dramàtica de ficció criminal italiana del 2007 escrita i dirigida per Vincenzo Marra. Va entrar a la competició a la 64a Mostra Internacional de Cinema de Venècia.

## Argument

Filippo Costa és un agent de la Guardia di Finanza. Inicialment semblava que volia fer carrera a l'interior del cos, però quan es va tractar d'un cas de corrupció va començar a ocupar-se d'assumptes financers.

## Repartiment

* Fanny Ardant: Caterina
* Michele Lastella:Filippo Costa
* Giulia Bevilacqua: Francesca
* Augusto Zucchi: comandante Salvi
* Antonio Gerardi: Donati
* Giacomo Piperno: Rizzi

## Premis

Va participar en la secció oficial de la XXIX edició de la Mostra de València, en la que va guanyar la Palmera de bronze a la millor pel·lícula.

## Referències

* ↑ Franco Montini «Tra mafia e furbetti del quartierino». , 06-09-2007 [Consulta: 25 febrer 2014].
* ↑ William Hope «Directors Rising: A look at some of the new, notable filmmakers out of Italy». [Consulta: 25 febrer 2014]. Arxivat 2 de maig 2016 a Wayback Machine.
* ↑ La película israelí Los 7 días gana la Palmera de Oro en la Mostra de Valencia, Diario de Mallorca, 22 d'octubre de 2008

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a Dailymotion
# Aiguanaf

L'aiguanaf és aigua aromàtica destil·lada obtinguda a partir de flors de taronger fresques i d'altres cítrics, que s'empra com a antiespasmòdic, en perfumeria i per a donar gust a coques (com la coca de Sant Joan o el tortell de reis, per exemple), postres (com els bunyols de vent de la quaresma) i altres preparacions gastronòmiques, especialment dolces. És un dels destil·lats a partir d'herbes aromàtiques més antics de Catalunya. S'usa a la cuina catalana i a la cuina del Magrib, entre d'altres.
L'aiguanaf compost és una barreja d'aiguanaf amb vi ranci.

## Referències

* 1 2 «aiguanaf». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 13 novembre 2022].
* ↑ «Agua de Azahar» (en castellà). Gastronomía&Cía. [Consulta: 13 novembre 2022].
* ↑ «Aiguanaf». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 13 novembre 2022].

## Vegeu també

* Aigua-ros o aigua de roses
* Aiguamel
# Acantiza de Nova Guinea

L'acantiza de Nova Guinea (Acanthiza murina) és una espècie d'ocell de la família dels acantízids (Acanthizidae) que habita els boscos molsosos de les muntanyes del centre i est de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Acantiza de Nova Guinea». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# La primera carga al machete

La primera carga al machete és una pel·lícula cubana de ficció dirigida per Manuel Octavio Gómez el 1969 i produïda per l'ICAIC.

## Argument

A l'octubre de 1868 s'inicia la guerra contra la dominació espanyola. Carlos Manuel de Céspedes ocupa Bayamo un capità espanyol envia dues fortes columnes. Aquestes són delmades per les tropes de Máximo Gómez, que utilitzen per primera vegada el matxet com a arma de guerra.

## Repartiment

* José Antonio Rodríguez
* Adolfo Llauradó
* Idalia Anreus
* Omar Valdés
* Eduardo Moure
* Raúl Pomares
* Pablo Milanés

## Producció

Fou rodada a l'estil d'un reportatge, amb entrevistes als personatges històrics, càmera a la mà i contrastada fotografia, a imatge i semblança de les pel·lícules primitives.

## Premis

Fou inclosa en la Selecció Anual de la Crítica a l'Havana el 1969. Va participar en la 30a Mostra Internacional de Cinema de Venècia, on va rebre el Premi Luis Buñuel, i va rebre el Premi del Jurat Belga del Festival de Lovaina el 1969.

## Referències

* ↑ La primera carga al machete a cinelatino.org
* ↑ La primera carga al machete, endac.org

## Enllaços externs

* La primera carga al machete a YouTube
* La primera carga al machete a Ecured
# Rafael Pérez del Álamo

Rafael Pérez del Álamo (Loja, Granada, 1829 - Arcos de la Frontera, Cadis, 1911) va ser un veterinari i anarcosindicalista andalús.
Va ser el principal dirigent de la revolta de Loja de juliol de 1861, a la que va intentar imprimir un caràcter republicà-democràtic i de la qual ha deixat escrita la seva pròpia versió dels fets. Després del seu fracàs, va aconseguir amagar-se, fins que més tard va ser amnistiat i confinat a Arcos de la Frontera, on va fundar el Centre Obrer i la societat Fraternitat Obrera, a través de la qual els obrers en atur es van dedicar a la construcció d'edificis ruïnosos per sortejar-los entre ells o vendre'ls i repartir el seu import. El Centre Obrer va ser l'única seguretat per a l'obrer andalús occidental de finals del segle xix i principis del XX. Les idees revolucionàries que havien esclatat amb infiltracions anarquistes, com La Mano Negra, només van poder apaivagar-se amb germanors de treballadors com la que va organitzar Pérez del Álamo.
La seva col·laboració, juntament amb altres revolucionaris, per enviar tota classe d'informació a Pablo Iglesias va ser decisiva en la fundació del Partit Socialista Obrer Espanyol. Igualment en els últims anys de la seva vida es va cartejar amb Benito Pérez Galdós, qui va incloure la gesta de Pérez del Álamo en els seus famosos Episodios Nacionales:
Home extraordinari va ser realment, dotat de facultats precioses per organitzar la plebe, i portar-la per dret a ocupar un lloc en la ciutadania governant. Tosc i sense el que diem il·lustració, va demostrar natural agudesa i un subtil coneixement de l'art de les revolucions; art negatiu si es vol, però que en realitat no va mai sol, doncs té per l'altra cara les qualitats de l'home de govern. Va representar una idea que en el seu temps es va tenir per deliri. Uns altres temps portarien la raó d'aquella desraó.

## Bibliografia

* Pérez del Álamo, R. Historia de dos Revoluciones Andaluzas. Sevilla, Editoriales Andaluzas Unidas, 1986.
* Barragán, A., González, M. y Sevilla, E., Las revueltas campesinas andaluzas (1820-1939), Ed. Infomaciones y Revistas, HISTORIA 16. 1985.

## Enllaços externs

* Biografia al bloc Universo andalucista
# Le dernier tournant

Le dernier tournant és una pel·lícula de producció francesa, dirigida el 1939 per Pierre Chenal, i protagonitzada per Michel Simon, Corinne Luchaire i Fernand Gravey. Està basada en la novel·la El carter sempre truca dues vegades de James M. Cain, i va ser la primera adaptació de la mateixa i, per tant, anterior a Obsessió de Visconti, El carter sempre truca dues vegades de Garnett i El carter sempre truca dues vegades de Rafelson. Als Estats Units fou titulada The Last Turning, no existint doblatge al català.
Pierre Chenal era un director francès, però nascut a Bèlgica, connectat amb el realisme poètic, i després de llegir la novel·la de Cain en anglès, no va esperar la traducció i va voler adaptar-la. Encara que el projecte fou proposat a altres directors com Renoir i Carné, finalment fou Chanel qui el va rodar.
Pel repartiment s'havia parlat de Jean Gabin, Viviane Romance i Michel Simon, però finalment només l'últim d'ells va participar en la producció, assolint una memorable actuació com Nick, el marit víctima de l'assassinat. Els altres rols protagonistes van ser per Corinne Luchaire com l'esposa de Nick i Fernand Gravey com l'amant acabat d'arrivar.
Chenal no va fer massa canvis en la història, només adaptant-la a una localització francesa. Però ell emfatitza més que les altres versions el paper del marit, generant més simpatia que en altres versions, encara que també el va dotar d'una ambigüetat que dona a entendre que ell participa del trio "infenal" i no només és una víctima.
La pel·lícula combina les escenes interiors nocturnes amb filmacions a l'aire lliure, anticipant-se a les altres versions també en aquest sentit. També cal destacar l'ús de moviments de càmera molt controlats i de tomes més llargues de l'habitual.

## Referències

* ↑ Legrand, 1992, p. 748.
* 1 2 3 4 5 Cameron, 1992, p. 58.
* ↑ Buss, 1994, p. 8.
* ↑ «Le Dernier Tournant (1939)» (en castellà). CineFania. [Consulta: 12 juliol 2024].

## Bibliografia

* Buss, Robin. French film noir (en anglès). Londres - Nova York: M. Boyars, 1994, p. 8-9. ISBN 071452963X.
* Cameron, Ian Alexander. The Movie book of film noir (en anglès). Londres: Studio Vista, 1992, p. 51-52, 58, 286. ISBN 028980048X.
* Legrand, Jacques. Chronique du cinéma (en francès). Boulogne-Billancourt: Editions Chronique, 1992, p. 346, 748, 920. ISBN 9782905969552.
# Blanqueta de la taperera

La blanqueta de la taperera (Colotis evagore) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels pièrids (Pieridae) present als Països Catalans. Es troba les parts seques de l'Àfrica tropical, Àfrica del nord, sud d'Espanya, i sud-oest d'Aràbia.
Fa 28-35 mm d'envergadura alar en els mascles i 28-38 mm en les femelles. Els adults volen de febrer a agost, depenent de la seva àrea d'ubicació.
La larva s'alimenta d'espècies de Maerua, Capparis i Cadaba.

## Subespècies

Les següents subespècies són reconegudes:
* Colotis evagore evagore Klug, 1829 (Aràbia Saudita, Iemen)
* Colotis evagore nouna Lucas, 1849 (Espanya, nord-oest d'Àfrica)
* Colotis evagore antigone Boisduval, 1836 (Àfrica subsahariana, incloent Senegal, Gàmbia, Guinea, Mali, Burkina Faso, Ghana, Togo, Benín, Nigèria, Níger, Kenya, Zàmbia, Namíbia, Botswana, Zimbàbue, Moçambic, Sud-àfrica, Eswatini)
* Colotis evagore niveus Butler, 1881 (Socotra)

## Referències

* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ «Colotis evagore - Museu de Ciències Naturals de Granollers». [Consulta: 24 febrer 2025].
* 1 2 Colotis, Funet
* 1 2 Woodhall, S. Field Guide to Butterflies of South Africa, Cape Town:Struik Publishers, 2005.

## Enllaços externs

* Biodiversidad Virtual: Colotis evagore (castellà)
* Moths and Butterflies of Europe and North Africa: Colotis evagore (anglès)
* European Butterflies and Moths: Colotis evagore (castellà)
# Aiguille du Jardin

L'Aiguille du Jardin és una muntanya de 4.035 metres que es troba a la regió de l'Alta Savoia a França.

## Referències

* ↑ «Llista dels 4.000 UIAA» (pdf). UIAA.

## Enllaços externs

* «Camptocamp.org». [Consulta: 25 agost 2011].
Quatremils dels Alps :
Alps
Quatremils
categoria :
# Accident ferroviari de Lac-Mégantic

L'accident ferroviari de Lac-Mégantic del 2013 fou una catàstrofe que tingué lloc la matinada del dissabte 6 de juliol de 2013 al sud del Quebec (Canadà), a la ciutat de Lac-Mégantic. Un tren que transportava petroli va descarrilar al centre del poble i va causar una gran explosió que arrasà diversos habitatges.
El tren estava format per cinc locomotores i seixanta-dos vagons-cisternes de petroli brut provinent de la formació de Bakken, a Dakota del Nord (Estats Units), destinats a la refineria de petroli d'Irving Oil a Saint John (Nova Brunswick). Circulava sobre les vies de la línia ferroviària Montreal-Maine-Atlantic Railway, una línia secundària que uneix Mont-real amb la costa atlàntica de Maine, i des d'allà, cap a les províncies marítimes del Canadà.
El comboi estava compost de vagons-cisternes de model DOT-111, utilitzat des de feia anys a Amèrica del Nord per transportar diferents líquids. Aquests vagons no pertanyien a la línia Montreal-Maine-Atlantic. cada vagó-cisterna contenia 113.000 litres de petroli net. Encara que la circulació d'aquests vagons-cisterna sigui encara permesa pels reglaments americà i canadenc, la seva seguretat es va posar en dubte en un informe del National Transportation Safety Board (NTSB) dels Estats Units el 1991, que va descriure aquest model com "inadequat per resistir el xoc d'un descarrilament". Des del 2011 el govern canadenc exigeix que les companyies ferroviàries escullin models de parets més gruixudes, per permetre l'ús dels estocs existents de vagons més antics.

## Referències

* ↑ «Press Release: Derailment in Lac-Megantic, Quebec». Montreal, Maine and Atlantic Railway, 06-07-2013. Arxivat de l'original el 8 de juliol 2013. [Consulta: 6 juliol 2013].
* ↑ «1 dead after Quebec train blasts». CBC, 06-07-2013 [Consulta: 6 juliol 2013].
* ↑ «Runaway train carrying crude oil explodes near Maine border; Quebec town center in ruins, at least 1 dead». Bangor Daily News, 06-07-2013. [Consulta: 6 juliol 2013].
* ↑ «Leaking oil from Lac-Mégantic disaster affects nearby towns». CBC, 07-07-2013 [Consulta: 7 juliol 2013].
* ↑ Greenpeace (6 juliol 2013). "Train explosion in Lac-Mégantic: Greenpeace shows solidarity with victims". Nota de premsa. Consulta: 8 juliol 2013. Arxivat 16 October 2013$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-10-16. [Consulta: 21 gener 2022].

## Enllaços externs

* Lives lost: Remembering Lac-Mégantic’s victims Arxivat 2017-04-26 a Wayback Machine., biographical sketches of those killed in the derailment, at the Montreal Gazette
* Lac-Mégantic runaway train and derailment investigation (summary version of the TSB report)
* Railway Investigation Report (long version of the TSB report)
* Lac-Mégantic MMA Train Accident - 6 July 2013. Video from TSB Canada documenting findings from the TSB investigation of the Lac-Mégantic derailment.
# Bellesa mortal

Bellesa mortal (títol original: Fatal Beauty) és una pel·lícula estatunidenca de Tom Holland, estrenada el 1987 i doblada al català

## Argument

Rita Rizzoli és un agent de policia de la brigada d'estupefaents de Los Angeles, amb grans habilitats per camuflar-se encarregada de seguir la pista d'una cocaïna de mala qualitat (Bellesa mortal), que mata els seus consumidors. Fent el paper d'una prostituta, localitza aviat dos petits brètols que, a força d'homicidis, intenten fer-se un lloc en la púrria local. En principi, la cantant i actriu Cher havia d'interpretar el paper de Rita Rizzoli.

## Repartiment

* Whoopi Goldberg: Rita Rizzoli
* Sam Elliott: Mike Marshak
* Rubén Blades: Carl Jimenez
* Harris Yulin: Conrad Kroll
* John P. Ryan: tinent Kellerman
* Jennifer Warren: 'Cecile Jaeger
* Brad Dourif: Leo Nova
* Charles Hallahan: diputat Getz
* James LeGros: Zack Jaeger
* Mark Pellegrino: Frankenstein

## Referències

* ↑ Bellesa mortal
* ↑ «Fatal Beauty» (en anglès). The New York Times.