OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llacuna de Gallocanta

La Llacuna de Gallocanta és una llacuna d'aigua salada de caràcter endorreic situada al centre del Sistema Ibèric, entre la província de Terol i la província de Saragossa. Amb les seves 6.720 hectàrees de superfície, és la llacuna estepària més gran de la península Ibèrica.
La cubeta o conca endorreica està tancada entre les serres de Santa Cruz i de Pardos al nord, la Serra Menera al sud i la Serra del Caldereros a l'est. Es troba a uns 1.000 metres d'altitud, fa 7,7 km de longitud i 2,8 km d'amplada; amb una fondària màxima d'1,5 m, encara que no sempre està del tot plena i pot arribar a assecar-se completament. Com es troba en una zona de clima mediterrani hi ha períodes de pluja i de secada, la zona té una precipitació mitjana d'uns 500 litres.
A la zona s'hi troben llacunes més menudes com les del Guialguerrero, La Zaida, la Lagunica (el Navajo del Prat de la Torre) i altres. El conjunt forma una etapa important per al pas de les aus migratòries. La llacuna està declarada com Refugi de Fauna Silvestre, Zona d'Especial Protecció per a les Aus i apareix al Conveni de Ramsar.
Les localitats que envolten la llacuna són: Gallocanta, Berrueco, Tornos, Bello i Cuerlas.
No hi ha peixos dins la llacuna però sí en els rierols que hi desemboquen. Al segle xvii consta que es pescaven grans quantitats de peixos cosa que fa suposar que la llacuna era molt menys salina que en l'actualitat. Per ser una llacuna salina, té moltes aus, rèptils i amfibis en rierols i basses. També hi ha mamífers en les serralades.
Compta amb unes 220 espècies d'aus, entre elles voltors i àguiles
La llacuna es troba en un ambient d'estepa mediterrània i amb plantes halòfites amb endemismes i espècies sota protecció com la gramínia Puccinellia pungens, el rar Lythrum flexuosum, i orquidiàcies com Orchis palustris.

## Referències

* ↑ Javier Mendivil Navarro, «Laguna de Gallocanta» (castellà) Arxivat 2013-10-15 a Wayback Machine. en Patrimonio Natural Aragonés, 1996-2013

## Enllaços externs

* La laguna de Gallocanta
* Gallocanta on line
* «Gallocanta's Birds List» (anglès), llista dels aus observades a Gallocanta
# Aeroport d'Ulongué

L'aeroport d'Ulongué (codi IATA: -, codi OACI: FQUG) és un aeroport que serveix Ulongué, a la província de Tete a Moçambic.

## Referències

* ↑ Informació de l'aeroport del World Aero Data
* ↑ «Directory of Airports in Mozambique». [Consulta: 25 maig 2014].
* ↑ «Great Circle Mapper». [Consulta: 25 maig 2014].

## Enllaços externs

* Informació de l'Aeroport d'Ulongué a Great Circle Mapper. Font: DAFIF (vàlid a octubre de 2006).
# Abellerol capblau oriental

L'abellerol capblau oriental (Merops muelleri) és una espècie d'ocell de la família dels meròpids (Meropidae) que habita la zona afrotròpica.

## Hàbitat i distribució

Habita boscos clars, vegetació de ribera i terres de conreu de Guinea Equatorial, el Gabon, República del Congo, sud de la República Centreafricana, República Democràtica del Congo i oest de Kenya.

## Taxonomia

Considerat tradicionalment coespecífic de Merops mentalis, actualment i arran moderns estudis han estat separats en dues espècies diferents:

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ Marks, B., J. Weckstein, R. Moyle 2007. Molecular phylogenetics of the bee-eaters (Aves: Meropidae) based on nuclear and mitochondrial DNA sequence data. Molecular Phylogenetics and Evolution, 45, full 23-32
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
# Alberg de Castella

L'Alberg de Castella està situat a La Valletta (Malta) i actualment és la seu del Primer Ministre del país.
Quan els cavallers de Sant Joan van construir la ciutat de La Valletta van construir un alberg o allotjament per a cada una de les llengües de l'orde. Els albergs servien per allotjar els cavallers que no es podien costejar un habitatge a Malta, però també servien com a allotjament per a visitants i en certa manera eren també centres administratius.
L'Alberg de Castella fou la seu de la Llengua de Castella, que comprenia els regnes de Castella i Lleó i Portugal. Aquesta llengua era una de les més fortes i nombroses, i li corresponia el càrrec de Canceller. Els cavallers d'aquesta llengua eren els responsables de la defensa de les fortificacions de La Valletta i s'encarregaven de la vigilància del baluard de Santa Bàrbara. L'alberg està situat en el punt més alt de la ciutat i originalment tenia unes vistes importants, cosa que els donava gran avantatge sobre els enemics i en la defensa de la ciutat davant de les altres llengües.
L'alberg original va ser construït per l'arquitecte maltès Girolamo Cassar el 1574. Però va ser molt remodelat, gairebé reconstruït el 1741, segurament per l'arquitecte Andrea Belli, sota les ordres del Gran Mestre Manuel Pinto da Fonseca. D'aquesta reconstrucció destaca el pòrtic monumental, amb els escuts de Castella i Lleó i Portugal, així com l'escult del Mestre Pinto. L'edifici va ser malmès durant el setge de les forces franceses de 1799-1800 i sobretot durant la II Guerra Mundial (1939-1945).
Després de la marxa dels cavallers, l'Alberg de Castella va servir de quarter general per a les forces d'ocupació napoleòniques fins al 1800 quan va passar a ser el quarter de les forces britàniques. El 1972 va esdevenir l'oficina del primer ministre.

## Monedes

L'Alberg de Castella va ser escollit per ser el motiu d'una moneda commemorativa de 50 euros d'or el 2008. En el revers s'hi pot veure el pòrtic de l'edifici i en l'anvers hi ha l'Escut de Malta.

## Vegeu també

* Alberg d'Aragó

## Referències

* ↑ «The first Auberge de Castille». Arxivat de l'original el 10 març 2016.
* ↑ Bonello, Giovanni (2000). Art in Malta - Discoveries and Recoveries Arxivat 2016-08-28 a Wayback Machine.. Fondazzjoni Patrimonju Malti. p. 41. ISBN 99909-959-7-4. ISBN 99909-959-8-2.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2008-07-05 a Wayback Machine.
# Víctor Elías

Víctor Elías Villagrasa Álvarez (Madrid, 3 de març de 1991) és un actor i cantant espanyol. Cosí de la Reina Letizia.

## Carrera
### Teatre

Amb només quatre anys va començar a formar part d'obres de teatre com La vida breve, El cerco de Numancia o Mariana Pineda. A Fedra, de Juan Mayorga, va compartir cartell amb Ana Belén, Alicia Hermida, Fran Perea, Chema Muñoz i Javier Ruiz de Alegría. També ha participat en la nova versió de Cinco horas con Mario, obra de Miguel Delibes, com a fill del Mario.

### Televisió

Tot i que la seva primera aparició a televisió fou com a fill del personatge de Neus Asensi a Ellas son así (1999), l'èxit li va arribar amb Los Serrano (2003-2008) com a Guille Serrano. Tant abans com després, ha participat en petits papers en altres produccions. El 2009 es va donar a conèixer que formaria part del repartiment de Punta Escarlata, una sèrie que es va emetre durant l'estiu del 2011. També va participar en Aula de castigo, una sèrie d'internet on dona vida al paper d'en Pablo i a la sèrie Isabel de TVE.

### Cinema

Ha participat en pel·lícules com El espinazo del diablo (2001) o El florido pensil (2002).

### Música

Amb alguns companys de Los Serrano va formar el grup Santa Justa Klan amb Natalia Sánchez, Adrián Rodríguez i Andrés de la Cruz el 2005. Posteriorment es va unir al grup Calle Palma, i actualment forma part del grup La Ganga Calé, al teclat.

## Filmografia
### Cinema

* El espinazo del diablo (2001)
* El florido pensil (2002)
* Nuestro pequeño secreto (2004,curtmetratge)
* Héroes de verdad (2004,curtmetratge)
* Volver a subir (2009,curtmetratge)
* El trayecto (2012)

### Televisió

* Hermanas (1998)
* Ellas son así (1999)
* Géminis, venganza de amor (2002)
* Hospital Central (2002)
* Javier ya no vive solo (2003)
* Los Serrano (2003-2008)
* Punta Escarlata (2011)
* Isabel (2011-2012)
* Aula de castigo (2014)
# Abellerol cara-roig

L'abellerol cara-roig (Nyctyornis amictus) és una espècie d'ocell de la família dels meròpids (Meropidae), que habita al sud-est asiàtic.

## Descripció

És un abellerol gros, de colors generals verdosos, amb llarga cua i ales agudes. Coloració vermella a la cara i gola. Magenta al front. Bec llarg i corbat.

## Hàbitat i distribució

Habita la selva, a les terres baixes de la península Malaia, Sumatra i Borneo.

## Biologia

Com altres abellerols, s'alimenta d'insectes, especialment abelles i vespes que capturen al vol, des de talaies ocultes entre el fullatge. Almenys ocasionalment també mengen petits llangardaixos. Caça sols o en parelles.
Com altres abellerols, nien en túnels fets en talussos de sorra, però no formen colònies. Les dades conegudes sobre la cria d'aquesta espècie són limitades.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ Con Foley i Ding Li Yong. 2012. Further notes on the nesting of the Red-bearded Bee-eater Nyctyornis amictus in Peninsular Malaysia. BirdingASIA 18: 44–47
* ↑ Con Foley i Ding Li Yong. 2011. Notes on the nesting of the Red-bearded Beeeater Nyctyornis amictus in Peninsular Malaysia. BirdingASIA 15: 63–67

## Bibliografia

* The Hamlyn photographic guide to birds of the world, foreword by Christopher Perrins; general editor: Andrew Gosler, London : Hamlyn, 1991, ISBN 0-600-57239-0.

## Enllaços externs

* Fotografies d'abellerols cara-roig, de diferent sexe i edat a Oriental BIRD IMAGES Arxivat 2015-09-13 a Wayback Machine. Rev. 25-03-2011.
# Albisaure

L'albisaure (Albisaurus) és un gènere d'arcosaure no dinosaure, antigament es classificava com a tal. Fou descrit per primera vegada per Antonin Fritsch, un paleontòleg txec, l'any 1893, però les restes eren escasses. La validesa de les espècies no es pot provar basant-se en les restes fòssils i sovint es considera un gènere nomen dubium.

## Referències

* 1 2 (alemany) Brinkmann, W. (1988). Zur Fundgeschichte und Systematik der Ornithopoden (Ornithischia, Reptilia) aus der Ober-Kreide von Europa. Documenta Naturae 45:1-157.
* ↑ Glut, D.F.. «Excluded Genera». A: Dinosaurs: The Encyclopedia. McFarland & Company, 1997, p. 1005–1010. ISBN 0-89950-917-7.
# Rochelle Costi

Rochelle Costi (Caxias do Sul, 1961 - São Paulo, 26 de novembre de 2022) fou una artista plàstica i fotògrafa brasilera.
Va estudiar comunicació a la Pontifícia Universitat Catòlica de Río Grande del Sur, on va ingressar el 1981. Després va iniciar professionalment l'exercici de la fotografia i va fer diferents cursos a la Universitat Federal de Minas Gerais. També va estudiar entre 1991 i 1992 a l'escola d'art Central Saint Martins i a Camera Work, a Londres. La seva obra està inclosa en col·leccions de museus de Brasil, Espanya i els Estats Units.

## Obra

* Sem titulo: Untitled: Sense títol (Metalivros, 2005)

### Exposicions individuals

* Toalhas, VI Bienal de La Habana, Fortaleza El Morro, 1997
* Oportunidades Ópticas. Galeria UFF, Niterói, Brasil, 1994
* Pós-Imagem. Programa de Exposições do Centro Cultural, Fundação Bienal de São Paulo, Brasil, 1994
* Ser Um, Galería Arte & Fato, Porto Alegre, Brasil, 1987
* Vi Vendo Re Trato, Museu da Imagem e do Som, Rio de Janeiro, Brasil, 1985
* Vi Vendo Re Trato, Funarte, São Paulo, Brasil, 1985
* Vi Vendo Re Trato, Itaú Galeria. Belo Horizonte, Brasil, 1984
* Tentativa de Vôo. Margs, Porto Alegre, Brasil, 1983

## Premis i reconeixements

* Premi Nacional de Fotografia de la Fundació Nacional de les Arts de Brasil, 1999
* Premi Marc Ferrez de la Fundació Nacional de les Arts de Brasil, 1997

## Referències

* 1 2 «Biografia de Rochelle Costi». Brasil Memória das Artes - Funarte. [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «Foto em pauta - Rochelle Costi». Arxivat de l'original el 2016-03-20. [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «Carbono Galeria - Esplanada - Rochelle Costi». Arxivat de l'original el 2016-10-23. [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ Artrio. «Instalação com 200 corações marca a grande individual de Rochelle Costi no Rio | ArtRio». Arxivat de l'original el 2016-10-23. [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «Curriculum - rochellecosti.com». [Consulta: 22 octubre 2016].
# Wang Yifu

    En aquest nom xinès, el cognom és Wang.
Wang Yifu (en xinès tradicional: 王義夫; xinès simplificat: 王义夫; pinyin: Wáng Yìfū) (Liaoyang, República Popular de la Xina 1962) és un tirador olímpic xinès, ja retirat, guanyador de sis medalles olímpiques.

## Biografia

Va néixer el 4 de desembre de 1962 a la ciutat de Liaoyang, població situada a la província de Liaoning. Està casat amb la tiradora xinesa Zhang Qiuping.

## Carrera esportiva

Especialitzat en les proves de 10 metres en pistola d'aire i 50 metres en pistola lliure, va participar als 23 anys en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la prova de 50 metres en pistola lliure. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) va finalitzar vuitè en la prova dels 50 m. pistola lliure, aconseguint un diploma olímpic, i quinzè en la prova dels 10 m. en pistola d'aire.
Als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) va aconseguir guanyar la medalla d'or en els 10 m. en pistola d'aire i la medalla de plata en els 50 m. en pistola lliure. Gran favorit per repetir l'èxit en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units), en la prova dels 10 m. pistola d'aire aconseguí la medalla de plata i en els 50 m. pistola lliure finalitzà sisè, aconseguint un nou diploma olímpic, uns resultats idèntics que repetí en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney (Austràlia).
En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 realitzats a Atenes (Grècia), i amb 43 anys, aconseguí guanyar novament la medalla d'or en la prova dels 10 metres en pistola d'aire, establint així mateix un nou rècord olímpic amb 591 punts.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat tretze medalles en el Campionat del Món de tir olímpic, entre elles set medalles d'or.
# Aeroport de Ciudad Real

L'Aeroport Central Ciudad Real (codi IATA: CQM, codi OACI: LERL) és un aeroport privat situat al sud de Ciudad Real (Espanya). Va entrar en funcionament l'any 2008.
L'aeroport té una pista d'aterratge de 4.000 m de llargària, 60 d'amplada i una orientació 10/28. Està previst per acollir avions de totes mides, fins i tot l'A380. Situat en l'eix ferroviari d'alta velocitat que uneix Madrid amb Sevilla, l'aeroport Central Ciudad Real serà el primer de l'estat espanyol on hom podrà arribar amb AVE.
La capacitat de l'aeroport és de 2 milions de passatgers a l'any. Això no obstant, el volum de passatgers des de la inauguració ha estat força inferior. L'any 2009 el nombre total de passatgers va ser de 53.000. L'aeroport de Ciudad Real, el primer aeoròdrom de titularitat privada d'Espanya per a grans aeronaus, havia de ser porta per a Castella- La Manxa, així com una alternativa a la congestió de Madrid-Barajas.
Coincidint amb el cinquè aniversari del primer enlairament, l'administració concursal ha posat a la venda la infraestructura (2013), amb un preu mínim de 100 milions d'euros.En el cas que no es vengui en aquesta primera fase, s'obrirà una subhasta amb un preu rebaixat entre 80 i 100 milions. El setembre de 2015 el jutgat de primera instància de Ciudad Real va fer públic que la millor oferta de compra rebuda era per un import de 88 milions d'euros, provinent de la companyia Eca Program Group, especialitzada en avions militars privats.

## Aerolínies i destinacions

Els vols regulars que operen des de l'aeroport de Ciudad Real tenen com a origen i destinació:
* Ryanair: Londres-Stansted
* Vueling: Barcelona
* Vueling: París-Charles de Gaulle

## Referències

* ↑ El Aeropuerto Central Ciudad Real estará operativo a partir de hoy a europapress
* ↑ Marín- Camp, Franc «Ciudad Real treu a la venda el seu aeroport fantasma». , 10-12-2013 [Consulta: 10 desembre 2013].
* ↑ Oferta de 88 millnoes de euros por el Aeropuerto de Villareal, Expansión, 24/09/2015, pàgina 6

## Enllaços externs

* Aeroport de Ciudad Real - Lloc web oficial
# Abellerol d'Etiòpia

L'abellerol d'Etiòpia (Merops lafresnayii) és una espècie d'ocell de la família dels meròpids (Meropidae), que habita praderies, boscos clars, llacs costaners, pantans i canyars, d'Etiòpia, Eritrea, el Sudan del Sud i sud del Sudan.

## Taxonomia

S'ha considerat tradicionalment com una subespècie de Merops variegatus, però actualment figura a modernes classificacions com una espècie de ple dret. També s'ha comentat que podria ser una subespècie de Merops oreobates.

## Referències

* ↑ International Ornithological Congress.World Bird List, VERSION 7.2
* ↑ Josep del Hoyo i J. Nigel. Illustrated checklist of the birds of the world. Vol.1, Non passerines. Lynx Edicions, 2014. ISBN 978-84-96553-94-1
* ↑ D.A.Turner. Merops Oreobates (Sharpe 1892): a Monotypic Species Or Not?. Bulletin of The British Ornithologists' Club 2010 130(3). Fulls: 228-229.
# Alborada del gracioso

L'Alborada del gracioso és una de les obres de Maurice Ravel basades en música espanyola. La seva versió orquestral va ser estrenada el 17 de maig de 1919 a París per part de l'Orquestra Pasdeloup, dirigida per Rhené-Baton.
L'any 1905 Ravel va compondre un conjunt de cinc peces per a piano que va anomenar Miroirs, en les que s'incloïen algunes de les seves primeres obres amb música espanyola. L'Alborada del gracioso va ser una de les peces que després va transcriure per a orquestra.
Alborada significa música del matí. Està relacionada amb l'aubade francesa i amb l'alba del travador que avisa als amants de la sortida del sol. En la tradició espanyola una alborada és simplement quelsevol música interpretada a trenc d'alba, sovint per celebrar una festa o honorar una persona. A l'alborada, Ravel hi afegeix del gracioso, cosa que desemboca en un ball molt animat que comença amb el rasgueig d'una guitarra. L'obra dura uns set minuts.

## Instrumentació

* 3 flautes i flautí
* 2 oboès i corn anglès
* 2 clarinets
* 2 fagots i contrafagot
* 4 trompes
* 2 trompetes
* 3 trombons
* Tuba
* Timbales
* Cròtals
* Triangle
* Pandereta
* Castanyetes
* Caixa
* Plats
* Bombo
* Xilòfon
* 2 arpes
* Violins
* Violes
* Violoncels
* Contrabaixos

## Referències

* ↑ «https://loff.it/the-music/clasica/la-alborada-del-gracioso-306504/». [Consulta: 22 agost 2019].
* ↑ «http://www.hagaselamusica.com/clasica-y-opera/obras-maestras/alborada-del-gracioso/». Arxivat de l'original el 22 d’agost 2019. [Consulta: 22 agost 2019].
* 1 2 «https://conciertoseneldelibes.wordpress.com/2019/06/08/ravel-alborada-del-gracioso/». [Consulta: 22 agost 2019].
* 1 2 «https://cso.org/uploadedFiles/1_Tickets_and_Events/Program_Notes/ProgramNotes_Ravel_Alborada.pdf». Arxivat de l'original el 10 d’agost 2017. [Consulta: 22 agost 2019].
# Aeroport de Garissa

L'Aeroport de Garissa és un aeroport de Kènia.

## Ubicació

L'Aerorport de Garissa (IATA: GAS, ICAO: HKGA) és localitzat a Garissa, a la Província Oriental Del nord, a prop la frontera Internacional amb Somàlia.
La seva ubicació és aproximadament 315 quilòmetres (196 mi), per avió, al nord de l'Aeroport Internacional de Nairobi, l'aeroport de civil més gran del país. Les coordenades geogràfiques d'aquest aeroport són:0° 28' 7.00"N, 39° 38' 58.00"E (Latitud:-0.468610; Longitud:39.649445).

## Descripció

L'Aeroport de Garissa és un aeroport civil petit, dona servei a Garissa i a les comunitats circumdants. Situat a 145 metres (476 ft) per sobre el nivell del mar, l'aeroport té una sola pista d'asfalt 17-35 que mesura 3,937 peus (1,200 m) de llarg.

## Línies aèries i destinacions

Actualment no hi ha cap línia aèria amb servei planificat a Garissa.

## Referències

* ↑ Flight Distance Between Nairobi And Garissa With Map
* ↑ Details About Garissa Airport Runway

## Enllaços externs

* Pàgina web d'Autoritat d'Aeroports de la Kenya
# Abellerol gorjablau

L'abellerol gorjablau (Merops viridis) és una espècie d'ocell de la família dels meròpids (Meropidae), que habita boscos clars i ciutats des del sud de la Xina, cap al sud, a través de Tailàndia i Indoxina, fins a Malaia, Sumatra, Borneo i Java.
Fins fa poc, l'abellerol de les Filipines (Merops americanus) era considerat una subespècie de l'abellerol gorjablau, però actualment es considera una espècie de ple dret, arran recents treballs (Collar 2011b)

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d'Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia
* ↑ N. J. COLLAR i T. P. INSKIPP, Species-level and other changes proposed for Asian birds, 2011. BirdingASIA 18 (2012). Pag 33-43
# Albufera d'Anna

L'Albufera d'Anna, també coneguda com l'Albufereta d'Anna o simplement l'Albufera, és un llac d'aigua dolça situat al terme municipal d'Anna (Canal de Navarrés, País Valencià), a un km del nucli urbà.
Està envoltat d'una frondosa vegetació composta de salzes i xops, que rep l'aigua de distints brolladors, alguns dels quals brollen del seu fons aigües cristal·lines, abundant nombrosos ullals que l'alimenten contínuament, a raó de 24.000 litres per minut i proporciona aigua a les 500 hectàrees de camps de cultiu al seu voltant.
La seua extensió és d'uns 180 metres d'est a oest i 300 metres de nord a sud, sent la seua profunditat de 3 metres aproximadament. Al centre del llac hi ha un xicotet illot anomenat popularment "El Merendero", on fan el seu niu ànecs i oques, i al qual es pot accedir amb alguna de les barques que es lloguen.
Aquest paratge és visitat per 75.000 persones cada any.

## Referències

* 1 2 «La Albufera de Anna» (en castellà). Canaldenavarres.com.
* 1 2 «La albufera y los gorgos de Anna» (en castellà). Escapadarural.com. Arxivat de l'original el 2012-11-03. [Consulta: 22 octubre 2012].
# Rodea

En la mitologia grega, Rodea (en grec antic Ρόδεια) era la major de les oceànides, una nimfa, filla d'Oceà i de Tetis, que Hesíode cita a la seva llista d'oceànides.
Els seus pares van ser els titans Oceà i Tetis, i va tenir moltes germanes, segons Hesíode fins a 3.000, i molts germans, els Oceànits, déus fluvials, que també n'eren 3.000. Els seus avis eren Urà i Gea.
Segons els Himnes homèrics, era una de les companyes de jocs de Persèfone. De vegades es confon amb Rode, la nimfa epònima de illa de Rodes.

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, 351
* ↑ Hesíode. Teogonia, 350-369
* ↑ Himne homèric: Démeter, 451ic