OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Oudenburgs Vaardeken

El canal Oudenburgs Vaardeken o Oudenburgs Vaartje forma la connexió entre el Canal Plassendale-Nieuwpoort i l'Stedenbeek a través dels pòlders al nord de la ciutat d'Oudenburg a la província de Flandes Occidental de Bèlgica. Avui ja no és navegable. Serveix només per desguassar l'aigua de pluja d'Oudenburg. Fa part de la conca de l'IJzer.
El canal va excavar-se al segle xii en profitar un priel de l'Ieperleet pel comerç de teixit de llana, una indústria important de la ciutat d'Oudenburg a l'edat mitjana. Tot i perdre el seu paper econòmic, la zona de borneig encara testimonieja la seva antiga importància. Es troba un vell mas abacial al seu marge. Antigament a la desembocadura al canal de Plassendale hi havia un pont que tenia el nom de Jeneverpiete.
El seu nom prové d'un antic diminutiu del mot neerlandès vaart que significa canal.

## Referències

* ↑ Kurt Despierre, Het bekkenbeheerplan van het IJzerbekken (neerlandès) (Pla de gestió de la conca de l'IJzer), Sint-Andries, Secretariaat IJzerbekken, 2009, 449 pàgines
* 1 2 «Stationsstraat (ID: 5875)(neerlandès)», Inventaris van het bouwkundig erfgoed, (Inventari del patrimoni immobiliari), 2003
# Pamela López Gallardo

Pamela López Gallardo (Sabadell, 14 d'agost de 1981) més coneguda pel nom artístic de Pam López, és una il·lustradora i autora de còmics. Al llarg de la seva carrera ha produït il·lustracions infantils per editorials com Bromera, Azou i Everest. També ha treballat en la il·lustració de llibres de text i de professora a l'escola Joso de Sabadell.

## Biografia

Pam López, va néixer a Sabadell l'any 1981, la primera formació del seu ofici la va fer l'any 2000, amb un curs d'art gràfic a l'escola de dibuix Joso, amb Rebeca Lucciani i Àngel Sauret va fer cursos de color i un curs a la Bonnemaison amb Ignasi Blanch.
Com a professional va participar en una exposició col·lectiva a la Bonnemaison, amb el títol Nenas, brujas y princesas ideada per Ignasi Blanch, L'obra aportada per Pam López es titulava La dieta equilibrada de la princesa del pèsol i estava inspirada en el conte La princesa i el pèsol. Un altre projecte en el qual va participar fou la decoració de l’Hospital de la Vall d’Hebron que tenia l’objectiu d’humanitzar l’hospital a través de la il·lustració i fer més agradable l'estada dels infants en el centre.
A l'estudi d’il·lustració Escletxa que pertany a l'agència de publicitat BUM ubicada a Barcelona i va començar a treballar el 2007 produint il·lustracions infantils per editorials com; Everest, Bromera o Auzou. També ha treballat il·lustrant llibres de text per Anaya i Edebé.
En el camp de l'ensenyament ha fet de professora al taller d’il·lustració i color a l'escola Joso de Sabadell. És membre de l’Associació d’Autores de Còmic (A.A.C.).
Obres amb dedicació artística de l'autora; El pont dels Jueus (2004) al número 1, Visiones del Fin (2019) al número 1, Puro Perú (2019) al número 1, Paper de Ceba (2019) al número 2.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Pam López». Humoristan. Fundación Gin. [Consulta: 9 maig 2022].
* 1 2 «Pamela López Gallardo» (en castellà). Tebeosfera. Asociación Cultural Tebeosfera (ACyT), 2014. [Consulta: 9 maig 2022].
# Panjshir

El Panjshir, Panjsheer o Panjsher (en persa: دره پنجشير - Dara-ye Panjšēr; literalment vall dels cinc lleons, o Panjshir Rud, riu dels cinc lleons) és un riu de l'Afganistan. El riu neix a l'Hindu Kush i corre cap al sud desaiguant al riu Kabul a Sarobi; prop de la desembocadura es va construir vers 1955 un embassament que abasteix d'aigua a Kabul. La vall del riu és un pas tradicional dels nòmades que passen l'hivern al sud cap a Jalalabad (Nangarhar) i l'estiu al nord, al Badakhxan. Li dona nom un poble al peu d'una muntanya on hi ha una rica mina de plata, que fou important a l'edat mitjana i on van encunyar moneda els safàrides, abudawùdides (banidjúrides) i samànides. Des de 1980 fou centre de resistència islamista al govern de Kabul. Avui dia dona nom també a una província de Panjshir de l'Afganistan creada l'abril del 2004 que és a uns 150 km al nord de Kabul a la vora d'una part de l'Hindu Kush. És una zona fèrtil poblada per unes 300.000 persones la majoria tadjiks. El nom li fou donat per la importància que va tenir pels islamistes la vall en la seva lluita contra el règim progressista.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, VIII, 260
# Papamosques turquesa

El papamosques turquesa (Eumyias thalassinus) és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) pròpia del sud-est asiàtic i el subcontinent indi, especialment als contraforts de l'Himàlaia. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Es singularitza entre els papamosques pel fet que s'alimenta per sobre del nivell del dosser i es posa en cables elèctrics o branques exposades de la part superior dels arbres.
Anteriorment l'espècie s'assignava al gènere Muscicapa, fins que es va suggerir que està més a prop dels papamosques de Niltava (Subfamilia Niltavinae).

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «papamosques turquesa». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 697. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Verditer Flycatcher. Eumyias thalassinus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 31 desembre 2021].
* ↑ Lei Xin, Lian Zhen-Min, Lei Fu-Min, Yin Zuo-Hua, Zhao Hong-Feng (2007). Acta Zoologica Sinica. 53(1):95 PDF Arxivat 2016-01-30 a Wayback Machine.
# Cerveses Ibosim

Cerveses Ibosim (oficialment Ibiza Beer Company SL) és una petita empresa de cerveses artesanes fundada en 2013 i situada en Port des Torrent, al municipi de Sant Josep de sa Talaia, a l'illa d'Eivissa. Com altres cerveses artesanes dels Països Catalans els fermentadors de cervesa són visibles des de la zona de bar del mateix local. El context de la seva creació es pot incloure en l'anomenada "revolució craft", que s'inicia a la península a inicis del segle XXI i arriba a Balears poc després. Altres marques de cerveses artesanes a les Balears són Cervesa des Pla, Beer Lovers o Sullerica a Mallorca; o Illa i Graham Pierce a Menorca.

## Història

Com altres marques de cervesa artesana, l'empresa va sorgir a partir del homebrewing i es va anar professionalitzant a la segona dècada del segle XXI. La marca sempre ha estat vinculada a l'illa d'Eivissa. El nom "ibosim" fa referència al topònim púnic que significa ‘illa del déu Bes’.
Les primeres cerveses comercials de la marca van ser IBZ Summer Pale Ale i posteriorment Posidònia Blonde i Garrova Porter, amb garrofa d'Eivissa (feta en col·laboració amb Cerveses Popaire, de Blanes. Al 2014 van fer per primera vegada una Weissbier per encàrrec de la Fira de la Cervesa d'Eivissa, i que és el gèrmen de l'actual Isla Blanca Weissbier. Al 2015 introdueixen una Amber Ale amb romaní i taronges d'inspiració belga, Rosemary Belgian Ale i presenten a la Fira de la Cervesa una cervesa sense gluten. Aquest mateix any produeixen les primeres Indian Pale Ale (IPA) en col·laboració amb Tro Ales, As Cervesa Artesana, Cafè Meke i Popaire, amb noms de déus hindús, la qual cosa va provocar queixes i l'exigència de retirar-les del líder religiós Rajan Zed.
Al 2016 surt una edició especial de la Porter, d'alta graduació i envellida en barrica de roure durant 6 mesos, Imperial Porter. Coincidint amb el tercer aniversari de la marca, s'inaugura el primer "brewpub" d'Eivissa, Ibosim Brewhouse, a Port des Torrent. Al 2017 i 2018 s'introdueixen nous estils, com una American Brown Ale, que evolucionarà a la Revolution Brown Ale (2019), una Tripel (Hoppy Belgian Tripple), i una "IPA amb maduixes" en col·laboració amb els italians Birrificio Emiliano (Bologna) i Birrificio Lambrate (Milà).
Actualment la linea regular (disponible tant a temporada d'estiu com a l'hivern a Eivissa) queda fixada en set cerveses: dos IPA, una Porter, una Weisbier, una Belga, una Blonde i una Pale Ale.

## Vegeu també

* Cervesa

## Referències

* ↑ «Les cerveses artesanes que s'han de conèixer». [Consulta: 13 abril 2020].
* ↑ «Cerveses dels Països Catalans», 13-02-2017. [Consulta: 13 abril 2020].
* ↑ «La esencia de Eivissa en Ibosim». .
* ↑ «Un líder hindú insta a la empresa ibicenca Ibosim a “disculparse y retirar” las cervezas con imágenes de deidades». .
* ↑ «Cerveses Ibosim inaugura la primera ‘brewhouse’ d'Eivissa». .
* ↑ «Untappd» (en anglès). [Consulta: 13 abril 2020].
* ↑ Team, The Untappd. «Untappd» (en anglès). [Consulta: 13 abril 2020].
* ↑ «Untappd», 14-04-2020. [Consulta: 14 abril 2020].
# Charles Allston Collins

Charles Allston Collins (Londres 25 de gener de 1828 – 9 d'abril de 1873) va ser un pintor, l'escriptor i l'il·lustrador britànic associats amb la Fraternitat Prerafaelista.

## Vida i obra
### Primers anys

Collins va néixer a Hampstead, al nord de Londres, era fill del pintor de paisatge i de gènere William Collins. El seu germà gran era el novel·lista Wilkie Collins. Va ser educat al Stonyhurst College de Lancashire.

### Pintor

Collins va conèixer John Everett Millais i va esdevenir influït per les idees del prerafaelitisme, reflectides a la seva pintura Berengaria alarmada el 1850, on representava la muller del rei Ricard Cor de Lleó sorpresa en descobrir la desaparició del seu marit en veure el seu cinturó ofert per un venedor ambulant. El modelatge aplanat, l'èmfasi en la realització dels patronatges i les imatges dels brodats eren trets característics del prerafaelitisme. Millais Va proposar Collins com a membre de la Fraternitat, però Thomas Woolner i William Michael Rossetti es varen oposar, així que mai va esdevenir un membre oficial.
Collins es va enamorar de Maria Rossetti, però ella el va refusar. Esdevingui cada cop més asceta i introspectiu. Aquestes actituds van ser expressades a la seva obra més coneguda, Pensaments de Convent, que descriu una monja en un jardí d'un convent. Des d'aquell moment, Collins va passar a exposar moltes més imatges devocionals.

### Carrera literària

A finals dels anys 1850, tanmateix, va abandonar la pintura per seguir el seu germà en una carrera com a escriptor. La majoria de les seves obres literàries exitoses són assajos humorístics recollits sota el títol L'ull testimoni (1860).

### Darrers anys

Collins es va casar amb la filla de Charles Dickens, Kate el 1860, posteriorment va dissenyar la coberta per a la novel·la inacabada de Dickens, El Misteri d'Edwin Drood. Va morir de càncer el 1873 i està enterrat al cementiri Brompton de Londres.

## Bibliografia

* Stephen, Leslie, ed. (1887). Aquest article incorpora text d'una publicació que es troba actualment al domini públic: «Collins, Charles Allston». A: Leslie Stephen. Dictionary of National Biography. 11. Londres: Smith, Elder & Co, 1887. "Collins, Charles Allston". Diccionari de Biografia Nacional 11. London: Smith, Major & Co. p. 366.

## Referències

* ↑ Lucinda Hawksley, Katey: The Life and Loves of Dickens's Artist Daughter, New York, Doubleday, 2006.

## Enllaços externs

* C Un Collins en línia (ArtCylopedia)
* C Un Collins biografia ("Wilkie Collins' Família")
* Charles Collins' Gravesite
# Cucs (pel·lícula de 1976)

Cucs (títol original: Squirm) és una pel·lícula dels Estats Units dirigida per Jeff Lieberman, estrenada el 1976. Ha estat doblada al català.

## Argument

En un poblet de Geòrgia, milers de cucs surten de terra i devoren moltes persones.

## Repartiment

* Don Scardino: Mick
* Patricia Pearcy: Geri Sanders
* R.A. Dow: Roger Grimes
* Jean Sullivan: Naomi Sanders
* Peter MacLean: Xèrif Jim Reston
* Fran Higgins: Alma Sanders

## Referències

* ↑ esadir.cat. Cucs. esadir.cat.
* ↑ «Squirm». The New York Times.
Viccionari
# Partit del Treball (Turquia)

El Partit del Treball (turc Emek Partisi, EP) és un partit polític de Turquia fundat el 1996 per Abdullah Levent Tüzel. A causa de la seva prohibició pel Tribunal Constitucional de Turquia, es va refundar amb el nom d'Emeğin Partisi (Partit del Treball, EMEP) el mateix any. El 2005 va recuperar el seu antic nom, però va mantenir l'abreviatura d'EMEP.
El partit defineix la seva ideologia com a socialisme científic, en referència al Partit Comunista Revolucionari de Turquia com el partit revolucionari il·legal de la classe obrera. L'EMEP es presenta, per altra banda, com un partit obert dels treballadors. La seva posició ideològica està d'acord amb la línia de la Conferència Internacional de Partits i Organitzacions Marxista-Leninistes (Unitat i Lluita). En el seu programa, l'EMEP identifica el seu objectiu com la creació d'una Turquia independent i democràtica.
El partit publica el diari Evrensel (Universal), identificat com el diari dels treballadors i com una eina principal de la propaganda, l'agitació i l'organització d'activitats.

## Resultats electorals
### Eleccions Generals

| Any | Vots | % | Escons | Notes |
| 1999 | 51.752 | 0,17 | 0 / 550 | |
| 2002 | 1.933.680 | 6,14 | 0 / 550 | Dins del DEHAP, que no va aconseguir cap escó. |
| 2007 | 26.292 | 0,08 | 0 / 550 | |
| 2011 | 32.128 | 0,07 | 0 / 550 | |
| Juny 2015 | - | - | - | No hi van participar. |
| Nov 2015 | - | - | - | No hi van participar. |
| 2018 | - | - | - | No hi van participar. |
| 2023 | 4,800,607 | 8.90 | 2 / 550 | Dins del DEM Parti (61 diputats) i l'Aliança del Treball i la Llibertat, 65 en total. |

### Eleccions locals

| Any | Vots | % | Escons |
| 1999 | 29,499 | 0,09 | 0 |
| 2004 | 15,648 | 0,05 | 0 |
| 2009 | 45,761 | 0,11 | 2 |

## Referències

* ↑ http://www.belgenet.net/ayrinti.php?yil_id=13 Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.belgenet.net/ayrinti.php?yil_id=14 Arxivat 2011-07-23 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.belgenet.net/ayrinti.php?yil_id=15 Arxivat 2013-02-17 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.yerelnet.org.tr/secimler/?tur=&yil=2004 Arxivat 2009-04-28 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.yerelnet.org.tr/secimler/?tur=&yil=1999 Arxivat 2009-04-30 a Wayback Machine.
# Pau Llauger

Pau Llauger (s. XVII - s. XVIII) va ser mestre de capella de l'església parroquial de Canet de Mar i baixonista durant el magisteri de Miquel Oller. Hi ha referències sobre la seva època com a estudiant del baixò en un document de la pròpia capella datat el 16 de maig de 1690.

## Obres

Les seves obres es conserven al fons musical CMar (Fon de l'església parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar).
* Villancico a la Concepción de la Virgen A6 A la niña que el cielo festeja, a 6 veus, de finals del segle xvii, incipit literari: A la niña que el cielo festeja.
* Villancet a la Virgen quando fue assumpta a 6, a 6 veus, de finals del segle xvii, incipit literari: Aprissa, aprissa, afuera.
* Villansico al St St A 6 A las luzes de un amor, a 6 veus, datat l'any 1690, incipit literari: A las luzes de un amor.
* Villancico A la Virgen A 6 El ayre y el fuego A la Concepción, a 6 veus i ampliada a 9 amb un tercer cor alternatiu, de finals del segle xvii, íncipit literari: El ayre y el fuego.
* Villancico A 7 a Clarin, a 7 veus, de finals del segle xvii, incipit literari: Clarin a cuyo son el avere suspende.
* Villancico Para la fiesta de St Pedro a 7, a 7 veus, de finals del segle xvii, incipit literari: Para que es la fiesta.
* Villancico a 7 a la Consepsion, a 7 veus, datat l'any 1699, incipit literari: Quien será vna niña bella.
* Villancico a 10 para la fiesta de St Marçal, a 10 veus, de finals del segle xvii, incipit literari: Mar, sal, cielo y tierra.

## Bibliografia

* BONASTRE I BERTRAN, Francesc; GREGORI I CIFRÉ, Josep Maria; amb la col·laboració d'Andreu GUINART I VERDAGUER. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 2: Fons de l'Església Parroquial de Sant Pere i Sant Pau de Canet de Mar. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura i Mitjans de Comunicació, 2009, ISBN 9788439379676.

## Referències

* ↑ «Obres de Pau LLauger a l'IFMuC».
# Paul Cartledge

Paul Anthony Cartledge (24 de març de 1947) és un acadèmic britànic especialista en història antiga. Del 2008 al 2014 ha estat AG Leventis Professor of Greek Culture a la Universitat de Cambridge. Anteriorment va ser professor d'història de Grècia a Cambridge.

## Vida personal

Cartledge està casat amb Judith Portrait, qui actua com a fideïcomissària de part de l'accionariat de la família Sainsbury.
A l'agost de 2014, Cartledge va ser una de les 200 figures públiques signants d'una carta a The Guardian que es van oposar a la independència escocesa en el període previ al referèndum de setembre d'aquell any.

## Publicacions

* Aristophanes and His Theatre of the Absurd (1989), Duckworth. ISBN 1-85399-114-7
* Nomos: Essays in Athenian Law, Politics and Society (1991), Cambridge University Press. ISBN 0-521-37022-1
* Spartan Reflections, una col·lecció d'assaigs nous i revisats (Duckworth, 2001), ISBN 0-7156-2966-2
* Sparta and Lakonia (2a edició. 2002).
* Hellenistic and Roman Sparta (rev. edns 2002), (amb A. Spawforth).
* The Greeks: A Portrait of Self and Others (2nd edició, 2002), producte de la investigació de l'autodefinició grega.
* Kosmos: essays in Order, Conflict and Community in Classical Athens (coautor Paul Millett; (2002), Cambridge University Press. ISBN 0-521-52593-4
* The Spartans: An Epic History (2na edició, 2003).
* Alexander the Great: The Hunt for a New Past (2004).
* Helots and Their Masters in Laconia and Messenia: Histories, Ideologies, Structures (2004), Center for Hellenic Studies. ISBN 0-674-01223-2
* Thermopylae: The Battle That Changed the World (2006), The Overlook Press. ISBN 1-58567-566-0
* Ancient Greek Political Thought in Practice (2009), Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-45455-1
* Ancient Greece: A History in Eleven Cities, (2009), Oxford University Press. ISBN 978-0-191-57157-2
* Democracy: A Life (2016), Oxford University Press. ISBN 978-0-199-83745-8
* Thebes: The Forgotten City of Ancient Greece (2020), Picador. ISBN 978-1509873166

## Referències

* ↑ «Who's Who 2010.» (en anglès). A & C Black, 2010. [Consulta: 29 agost 2016].
* ↑ «Cambridge University Reporter 11 June 2008» (en anglès). [Consulta: 29 agost 2016].
* ↑ «A Lidl period drama» (en anglès). The Observer, 05-09-2004 [Consulta: 29 agost 2016].
* ↑ «Celebrities' open letter to Scotland – full text and list of signatories | Politics» (en anglès), 07-08-2014. [Consulta: 29 agost 2016].
# Pecilocampins

Els pecilocampins (Poecilocampinae) són una subfamília de lepidòpters ditrisis de la família dels lasiocàmpids (Lasiocampidae).

## Taxonomia

La subfamília Poecilocampinae va ser descrita per l'entomòleg britànic James William Tutt el 1902.

### Gèneres

La subfamília pecilocampins inclou dos gèneres:
* Poecilocampa
* Trichiura

## Galeria

* Poecilocampa populi ous
* Poecilocampa populi larva
* Poecilocampa populi, adult
* Poecilocampa populi, mascle

## Referències

* 1 2 «BioLib - Poecilocampinae» (en anglès). [Consulta: 7 juliol 2024].

## Enllaços externs

* NCBIː Poecilocampinae (en)
# Pere Canals i Cambrisas

Pere Canals i Cambrisas (Cadaqués, 1908 - 1946), àlies Pedro o Julio, fou un militant destacat del PCE a Mallorca i del PSUC a Catalunya durant el període de la guerra del 1936 i els primers anys del franquisme. Arran de l’inici de la guerra del 1936 va ser membre del Comitè Central del PSUC. Retornat de l’exili americà a la postguerra, era el delegat de Jesús Monzón a Catalunya. Malgrat el seu distanciament envers Monzón, va ser assassinat pels seus camarades a principis de 1946, presumptament per guies de muntanya quan el portaven de Barcelona a Tolosa, per exigència de Santiago Carrillo.
No sé sap on, ni quan, ni com va ser executat Pere Canals. Tampoc no se sap on fou enterrat. La seva família ho va reclamar al PSUC sense èxit. Si la mort es va produir durant el viatge a Tolosa se suposa que va ser apunyalat, com León Trilla, per evitar que els trets alertessin als agents d’ordre franquistes o la gendarmeria francesa.

## Referències

* 1 2 3 «L’equip de Passos del PSUC-PCE, una organització paramilitar estalinista», 21-08-2023. [Consulta: 13 agost 2024].
# Pere Gorgoll Noell

Pere Gorgoll Noell (Amer, 17 de novembre de 1962) és un filòleg i escriptor català.

## Biografia

Llicenciat en Filologia Catalana per la Universitat de Girona (UdG), ha publicat els llibres de poemes Desmemòria (Viena, 2003) i Zona zero (Pagès Editors, 2024) , l'assaig George Harrison o la silenciosa mística del «beatle» invisible (Avui, 2002), la novel·la El dia que el món va fer un pet com un aglà (Amsterdam, 2023),les narracions curtes No te'n vagis (Ajuntament d'Organyà, 2019), Res (Cossetània, 2019), Un tren cap a l'enlloc (Ateneu Torrellenc, 2021) i Una collita excel·lent (Salòria, 2023), i un parell de contes infantils per a la revista Cavall Fort. Mestre en Gai Saber als Jocs Florals de Calella, després d'haver guanyat la Flor Natural amb Nuesa (2017), l'Englantina amb Nuesa d'una terra en llibertat (2020) i la Viola amb Memòria d'un camí (2024), ha rebut altres guardons. El 2002 va guanyar el premi de poesia Joan Llacuna d'Igualada; el 2003, el premi de Retrat Literari dels Premis Recvll de Blanes; el 2016, el premi de poesia Vila de Cambrils, amb Quan ja no hi hagi res per recordar; el 2019, el premi Pirineu de narrativa, amb No te’n vagis; ; el 2021, el premi Montseny de poesia, amb Oda a la paraula; i el 2022, el premi de poesia Vila de Gràcia, amb Un dia com avui. El 2023 va rebre el premi Vila de Torelló de narrativa, amb El tercer calaix, i el 14è Premi de Poesia de l’Ametlla de Mar, amb el llibre de poemes Zona Zero; a més del Roc Boronat de novel·la, amb El dia que el món va fer un pet com un aglà.

## Referències

* 1 2 Simon, Lluís. «Pere Gorgoll guanya el premi Roc Boronat de novel·la - 29 març 2023», 06-07-2023. [Consulta: 6 juliol 2023].
* ↑ Llort, Lluís. «Pere Gorgoll: "En l'existència, tot és provisional i fugaç"», 10-09-2023. [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ X.C. «Pere Gorgoll guanya els Jocs Florals de Calella - 27 març 2017», 06-07-2023. [Consulta: 6 juliol 2023].
* ↑ Pirineus, Viure als. «Pere Gorgoll guanya el Premi Pirineu de Narració Literària», 01-09-2019. [Consulta: 6 juliol 2023].
* ↑ Castillón, Xavier. «Pere Gorgoll i Noemí Morral, premiats a l'Ametlla de Mar», 06-07-2023. [Consulta: 6 juliol 2023].