OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ashley Benson

Ashley Victoria Benson (Anaheim, 18 de desembre de 1989) és una model i actriu de cinema i televisió estatunidenca.

## Biografia

Benson va néixer a Long Beach, a l'estat de Califòrnia. Quan encara era nena, es va mudar a San Diego. Quan tenia 3 anys, Benson va començar a practicar i estudiar ballet, jazz, hip-hop i cant. Als 4 anys va començar a participar en cors infantils, arribant a cantar davant 2.500 persones en una església durant les celebracions de Nadal. Als 8 anys, va començar la carrera com a model infantil, signant amb l'agència Ford Models i apareixent en diverses imatges i vídeos musicals. El 1999 Benson va començar la seva carrera com a actriu actuant en diversos comercials, encara que ràpidament va fer el seu salt al cinema i la televisió. L'abril de 2005 va signar un contracte per 5 anys amb la sèrie de televisió Days of our Lives. En aquesta sèrie va interpretar a Abigail "Abby" Deveraux, la filla gran dels personatges Jack Deveraux i Jennifer Horton. També va actuar en la pel·lícula 13 Going on 30.
El 2008 va actuar en la pel·lícula Fab Five: The Texas Cheerleader Scandal, en la qual va interpretar a Brooke Tippit. Aquesta pel·lícula està basada en una història real que va passar en una escola de Texas (McKinney North High School).
Actualment, interpreta Hanna Marin en la reeixida sèrie d'ABC Family Pretty Little Liars. Ashley també ha participat en les gravacions de la pel·lícula Ex-mas Carol, al costat de Chad Michael Murray i Christina Milian, que s'estrenarà aviat.
Va tenir una relació amb la també model i actriu Cara Delevingne, la parella va trencar la seva relació el juny de 2020.

## Filmografia

Film :
| Any | Títol | Rol | Notes |
| 2004 | 13 Going on 30 | Six Chick | |
| 2005 | Neighbors | Mindy | |
| 2007 | Bring It On: In It to Win It | Carson | |
| 2008 | Fab Five: The Texas Cheerleader Scandal | Brooke Tippit | |
| 2008 | Bart Got a Room | Alice | |
| 2010 | Christmas Cupid | Caitlin Quinn | ABC Family Original Movie |
| 2011 | The Hate List | Jessica Campbell | Paper principal |
| 2011 | Ten Year | Anna | |
| Televisió ||||
| Any | Sèrie | Rol | Notes |
| 2002 | Nikki | Dancer | 1 episodi |
| 2002 | The District | Melissa Howell | 1 episodi |
| 2002 | The West Wing | Girl | 1 episodi |
| 2004 | Strong Medicine | April | 1 episodi |
| 2004–2007 | Days of our Lives | Abigail Deveraux | 175 episodis |
| 2005 | 7th Heaven | Margot | 2 episodis |
| 2005 | Zoey 101 | Candice | 1 episodi |
| 2006 | The O.C. | Riley | 1 episodi |
| 2008 | Supernatural | Tracy Davis | 1 episodi |
| 2008 | CSI: Miami | Amy Beck | 1 episodi |
| 2009–2010 | Eastwick | Mia Torcoletti | 13 episodis |
| 2010–present | Pretty Little Liars | Hanna Marin | ABC Family Original Series |

## Referències

* ↑ «Ashley Benson». The New York Times.
* ↑ imdb. Ashley Benson (en anglès). imdb.
* ↑ «Cara Delevingne and Ashley Benson Are Not Married». E! Online.
* ↑ «'Because It Is Pride.' Cara Delevingne Discusses Her Relationship With Ashley Benson». TIME.
* ↑ «filmografia de Ashley Benson». The New York Times.
# Josep Anton Soldevila

Josep Anton Soldevila, nascut a Barcelona l'any 1948, és un escriptor, principalment de poesia, que ha publicat diverses obres en català i castellà. És llicenciat en Ciències Econòmiques i Màster en Desenvolupament de Recursos Humans. Ha estat vicepresident Cercle Artístic de Sant Lluc i de l'Academia Iberoamericana de Poesía. Del 2011 al 2019, ha estat vocal de CEDRO, membre de la seva comissió d'ajudes i president de la comissió d'estatuts. Entre el 2010 i el 2018 ha estat tresorer de l'Associació Col·legial d'Escriptors de Catalunya (ACEC), de la qual actualment n'és vicepresident. Pertany al grup poètic Laberint d'Ariadna gairebé des dels seus inicis. Ha exercit la crítica d'arts plàstiques i ha fet col·laboracions periodístiques i radiofòniques. En poesia audiovisual ha produït videoarts.
Ha obtingut el premi Viola d'Argent dels Jocs Florals de Barcelona de l'any 2000, el premi Octubre Vicenç Andrés Estellés de 2012, la Gran Medalla dels Jocs Florals de Roselló de 2002 i el Guillem Viladot del 2009.

## Guardons destacats

* Premi Viola d'Argent dels Jocs Florals de Barcelona, de l'any 2000.
* Premi Octubre Vicenç Andrés Estellés, de 2012.
* Gran Medalla dels Jocs Florals de Roselló, de 2002.
* Premi Guillem Viladot, del 2009.
* Finalista del Premi Carles Riba, de 1990.
* Finalista del XLIII Premi Ausiàs March, de 2006.

## Obres
### Poesia

* La Frontera de Cristal (1977 Ed. La Hormiga de Oro, 1999 Ed. Seuba i 2015 Parnass)
* Les Paraules que no has après a Dir (1985 Ed. Impal)
* Un Vast Naufragi de Somnis (1989 Ed. Impal)
* Cendres Blanques (1991, Ed. Columna. Llibre finalista del Premi Carles Riba de 1990)
* Les Aus de Maig (1995 Ed. Columna)
* Últim Refugi (2002. Ed. P.P.U. Premi Viola d'argent dels Jocs Florals de Barcelona de l'any 2000)
* L'Antologia Poesia Recollida 1985-2000 (2004. Ed. Compte D'Aure)
* El Llibre dels Adéus (2007 Ed. La Busca. Llibre finalista del XLIII Premi Ausiàs March)
* Des del desert (2012 Ed. In-Verso)
* El mur de Planck (Premi Vicent Andrés Estellés de poesia, 2012)
* Josep Anton Soldevila. Antología poética bilingüe catalán-castellano (1985-2015) (2015 Ed. Playa de Ákaba)
* La Falsa Flor (2017 Ed. Parnass, Col·lecció Poetikas)
* L'adéu, el desert i el mur (2021 Ed. In-Verso)
* Soldat de Nit (2022 Ed. Trémenos)

### Narrativa

* El Nudo, novel·la, (2001 Ed. P.P.U. i 2004 Ed. Compte d'Aure)
* No serà tan fàcil, llibre de contes, (2008 Ed. La Busca)
* Un altre adéu més enllà d'aquest, novel·la (2010 Ed. La Busca)

### Teatre

* La Piràmide i l'Avinguda, musical escrit en col·laboració amb el compositor Josep Alonso

## Referències

* ↑ http://www.josepanton-soldevila.com/ Arxivat 2012-10-31 a Wayback Machine.
* http://www.josepanton-soldevila.com/ Arxivat 2012-10-31 a Wayback Machine.
# Josep Gironès Descarrega

Josep Gironès Descarrega (La Fatarella, Terra Alta, 14 d'abril de 1954), és un escriptor català. Es va iniciar en el camp literari amb estudis locals com Fets, anècdotes i contalles de la Fatarella, Vila-seca... (1996) i reculls de relats com De viu en viu (1998). Des d'aleshores ha guanyat diversos premis. També col·labora i publica articles a diverses revistes locals i tècniques, i als diaris El País, Diari de Tarragona i El Punt.

## Obres
### Novel·la i narrativa

* Presidi major, Lleida: Pagès, 2015
* Viure sense el meu fill, Barcelona: Meteora, 2011
* El major tresor, Barcelona: Escua, 2010
* Cròniques de morts, vius i delicats, Andorra la Vella: Banca Internacional - Banca Mora, 2009
* La cabana, Valls: Cossetània, 2008
* Planys de figuera blanca, Tarragona: Arola, 2006
* De viu en viu, Premià de Mar: El Clavell, 1998
* Contalles de cafè (que acaben més o menys bé). Piolet, 2018
* Luxúria & Co. Piolet, 2019
* La doble mort d'un anarquista, Lleida, Pagès editor 2021
* Fugida pel camí dels Morts. Tarragona. Silva editorial. 2022

### No ficció

* El Catllar: vivències personals, Tarragona: Silva, 2007
* Via verda de la Terra Alta i Via verda del Baix Ebre - Via verda de la Val de Zafan, Barcelona, 2006
* L'arquitectura àuria dels templers - Terra Alta i Ribera d'Ebre, Tarragona: Diputació de Tarragona, 2005
* La cuina més senzilla d'una dona del terròs, Valls: Cossetània, 2005
* L'art de la pedra en sec a les comarques de Tarragona, Tarragona: Diputació de Tarragona,1999
* Paratges d'encís i gent de bona mena, Barcelona: Columna, 1999
* Fets, anècdotes i contalles de la Fatarella, Vila-seca..., Vila-seca, 1996
* Els camins ramaders de la Fatarella, Barcelona: Piolet 2015
* La Fatarella, pedres amb història. Barcelona: Piolet 2018
* Terres de l'Ebre.15 rutes de senderisme per a persones grans i actives. Barcelona. Piolet 2022
* Camp de Tarragona. 15 rutes de senderisme per a persones grans i actives. Barcelona. Piolet 2022

## Premis i reconeixements

* Premi Fiter i Rossell, 2014 - Presidi Major
* Premi Sant Carles Borromeu de contes del Cercle de les Arts i les Lletres d'Andorra, 2008 - Cròniques de morts, vius i delicats
* Premi Literari Vila d'Ascó, 2007 - La cabana
* Premi Rovira i Virgili de memòries, 2005 - Planys de figuera blanca

## Referències

* ↑ Josep Gironès al Qui és qui
* ↑ «L'escriptor Josep Gironès reclama un homenatge a les víctimes dels 'fets de la Fatarella'». Reusdigital.cat, 04-05-2008. [Consulta: 15 gener 2016].

## Bibliografia

* Garcia, Xavier. Homenots del sud. Tercera sèrie. 1a (en català). Arola editors, 2013, p. P. 70 a 75. ISBN 9788494191923.

## Enllaços externs

* Web de l'autor
# Elisabeth Andreassen

Elisabeth Andreassen (Göteborg, Suècia; 28 de març de 1958) és una cantant suec-noruega.

## Biografia

Al llarg de la seva carrera musical va formar part de nombroses bandes, entre les quals es compten KEB Special, Xips, Bobbysocks i d'altres.
Amb el grup Xips va acudir al Melodifestivalen suec en 1981 quedant segona. Tornaren a presentar-se a l'any següent i guanyaren, així representaren a Suècia en el Festival d'Eurovisió d'aquell mateix any.
Dos anys més tard de nou es presenta al Melodi Grand Prix, s'uneix a Hanne Krogh formant el popular duo Bobbysocks, acudeixen al Festival d'Eurovisió a Göteborg i guanyen amb la cançó La det swinge representant a Noruega.
Va tornar al Melodi suec en 1990. Quatre anys més tard coneix a Jan Werner, formant un duo amb el qual la cantant sueca, encara que nacionalitzada noruega, torna a acudir a Eurovisió per a quedar sisena amb la cançó Duett.
Al 1996 és seleccionada de nou a la final nacional noruega per a anar a l'eurofestival, aquesta vegada en solitari amb la cançó I Evighet, quedant segona a Oslo.
Elisabeth va prosseguir la seva carrera amb diversos èxits, mentre que va continuar participant tant al Melodifestivalen com al Melodi Gran Prix en diferents formacions musicals.
A la dècada dels 90 va protagonitzar diversos musicals a Noruega, com ara Sophie´s World, Chess, The Phantom of the Opera i un llarg etcètera.
Està casada i té dues filles.

## Discografia

* Angel of the Morning (1981)
* I'm a Woman (1983)
* Elisabeth Andreasson (1985)
* Greatest Hits Vol. 2 (1985)
* Greatest Hits (1986)
* Älskar, älskar ej (1988)
* Elisabeth (1990)
* Stemninger (1992 to 1994)
* Julestemninger (1993)
* Elisabeth Andreassens bästa 1981-1995 (1995)
* Eternity (1996)
* Bettans jul (1996)
* Så skimrande var aldrig havet (1997)
* 20 bästa (1998)
* Kjærlighetsviser (2001)
* A Couple of Days in Larsville (2004)
* Short Stories (2005)

## Referències

* ↑ Pardo, José Ramón. El libro de los grandes éxitos del Festival de Eurovisión (en castellà). Cyanuro, p. 64-65. ISBN 84-607-4162-1.
* ↑ Pardo, José Ramón. El libro de los grandes éxitos del Festival de Eurovisión (en castellà). Cyanuro, p. 70-71. ISBN 84-607-4162-1.
* ↑ Pardo, José Ramón. El libro de los grandes éxitos del Festival de Eurovisión (en castellà). Cyanuro, p. 78-79. ISBN 84-607-4162-1.
* ↑ Pardo, José Ramón. El libro de los grandes éxitos del Festival de Eurovisión (en castellà). Cyanuro, p. 82-83. ISBN 84-607-4162-1.

## Vegeu també

* Festival de la Cançó d'Eurovisió 1982
* Festival de la Cançó d'Eurovisió 1985
* Festival de la Cançó d'Eurovisió 1994
* Festival de la Cançó d'Eurovisió 1996
# Ulrikke Brandstorp

Ulrikke Brandstorp (Sarpsborg, 13 de juliol del 1995) és una cantant noruega.

## Biografia

El 2013 Brandstorp va participar en la versió noruega d'Idols i dos anys després a The Voice. El 2017 va participar per primera vegada a Melodi Grand Prix, la preselecció noruega del Festival de la Cançó d'Eurovisió. Va acabar en quarte lloc amb la cançó Places. El 2019, va jugar el paper de Liesl a la musical The Sound of Music. El 2020 va guanyar Melodi Grand Prix amb la cançó Attention. Hauria representat Noruega al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2020, que s'hauria celebrat a la ciutat neerlandesa de Rotterdam en cas de no haver sigut cancel·lat per la pandèmia per coronavirus de 2019-2020.

## Referències

* ↑ «Attention! Ulrikke to represent Norway in 2020» (en anglès). Eurovision.tv, 15-02-2020. [Consulta: 24 febrer 2020].
# José Luis Aliaga Jiménez

José Luis Aliaga Jiménez (Pamplona, 1966) és professor titular d'universitat al Departament de Lingüística General i Hispànica de la Universitat de Saragossa. Ha estat, a més, professor visitant a la Universitat Nacional de San Luis (Argentina) i ha impartit cursos i conferències en diverses universitats espanyoles i estrangeres. La seva trajectòria investigadora l'ha portat fins avui en dues vessants, principalment. D'una part s'ha ocupat de les relacions entre la llengua i el gènere (crítica feminista del llenguatge o lingüística feminista). D'una altra s'ha endinsat en la teoria i història de la lexicografia i en la historiografia lingüística, àmbits en els quals ha dedicat especial atenció a l'espai lingüístic aragonès.

## Obres

* El léxico aragonés en el Diccionario de Autoridades (Real Academia Española), Zaragoza, Institución «Fernando el Católico», 1994.
* Textos lexicográficos aragoneses de Benito Coll (1902-1903) presentados al Estudio de Filología de Aragón. Edición y estudio, Zaragoza, Libros Pórtico, 1999 (en coautoría con M.ª Luisa Arnal Purroy).
* Aspectos de lexicografía española. El léxico aragonés en las ediciones del diccionario académico, Zaragoza, Institución «Fernando el Católico», 2000.
* Delia Esther Suardiaz, El sexismo en la lengua española, Zaragoza, Libros Pórtico, 2002. Edición y traducción de José Luis Aliaga Jiménez. Estudio preliminar de Elvira Burgos Díaz y José Luis Aliaga Jiménez.
* La lexicografía hispánica ante el siglo XXI. Balance y perspectivas, Zaragoza, Gobierno de Aragón-Institución «Fernando el Católico», 2003. Edición de M.ª Antonia Martín Zorraquino y José Luis Aliaga Jiménez.
* Juan Moneva y Puyol, Vocabulario de Aragón, Zaragoza, Xordica-Prensas Universitarias de Zaragoza-Institución «Fernando el Católico», 2004. Edición y estudio de José Luis Aliaga Jiménez.
* José Siesso de Bolea, Borrador de un diccionario de voces aragonesas, Zaragoza, Gara d'Edizions-Prensas Universitarias de Zaragoza-Institución «Fernando el Católico», 2008. Edición y estudio de José Luis Aliaga Jiménez.
* El Estudio de Filología de Aragón. Historia de una institución y de una época, Zaragoza, Institución «Fernando el Católico», 2011 (en coautoría con María Pilar Benítez Marco).
* Las lenguas de Aragón en el primer tercio del siglo veinte. Vol. 1. Inéditos, rarezas y caras B, Zaragoza, Gara d'Edizions-Prensas Universitarias de Zaragoza-Institución «Fernando el Católico», 2012.
* Refranes del Aragón que se fue. Fraseología popular aragonesa de tradición oral, Zaragoza, Gara d'Edizions-Prensas Universitarias de Zaragoza-Institución «Fernando el Católico», 2012.
* Refranes de Aragón, Zaragoza, Gara d'Edizions-El Periódico de Aragón, 2013.
* María Antonia Martín Zorraquino. Filología, gramática, discurso. Artículos escogidos, Zaragoza, Institución «Fernando el Católico»-Dpto. de Lingüística General e Hispánica-Universidad de Zaragoza, 2014. Edición de José Luis Aliaga Jiménez et alii.

## Referències

* ↑ «José Luis Aliaga Jiménez». Universidad de Zaragoza. Arxivat de l'original el 2015-09-13. [Consulta: 9 novembre 2015].
* ↑ «José Luis Aliaga Jiménez». dialnet.
# Maria Arimany i Almirón

Maria Arimany i Almirón (Llerona, 1990) és una educadora social i escriptora catalana. El 2020 va guanyar el primer premi al concurs de narrativa curta d'El 9 Nou amb el conte «Mar de formigues». Posteriorment, el 2023, va guanyar el 43è Premi Documenta de narrativa amb el que seria el seu debut literari, Al bosc s'hi ha d'anar quan encara és fosc, un recull de contes que inclou una novel·la curta al centre.

## Referències

* ↑ «La lleronina Maria Arimany guanya el Premi Documenta 2023». Som Granollers, 24 noc 2023. [Consulta: 29 novembre 2023].
* ↑ «Maria Arimany guanya el premi Documenta amb 'Al bosc s'hi ha d'anar quan encara és fosc'». Ara, 24-11-2023. [Consulta: 29 novembre 2023].
# Nina de Callias

Anne-Marie Gaillard, Nina de Villard de Callias, Nina de Callias o Nina de Villard (Lió, 12 de juliol de 1843 - Vanves, 22 de juliol de 1884) va ser una escriptora, compositora, pianista, model pictòrica i salonnière francesa.
Filla d'un ric advocat de Lió, es va casar el 1864 amb Hector de Callias, escriptor i periodista a Le Figaro i un dels més grans intel·lectuals del Saló de París. Infeliç en aquest matrimoni, va demanar la separació quatre anys després i va prendre el pseudònim Nina de Villard, a partir del cognom de la seva mare Ursule-Emilie Villard.
Va ser durant una dècada (1867-1877) l'amant de Charles Cros, que per ella es va batre en duel amb Anatole France, i a qui va inspirar la seva Coffret de santal (Capseta de sàndal); ella va regalar poemes seus a Le Parnasse contemporain (segona col·lecció, 1869-71): La Jalousie du jeune Dieu i Tristan et Iseult, i va compondre obres per a piano i veu.
Sostingué un saló durant gairebé vint anys. Entre els convidats al seu saló, que era un dels més ben valorats de París a finals del segle xix, hi havia, entre d'altres, Hector Berlioz, Edgar Degas, Anatole France, Augusta Holmes, Judith Gautier, Jeanne Samary, Olympe Audouard, Leconte de Lisle, Stéphane Mallarmé, Manet, Arthur Rimbaud, Augusta Holmès, Camille Flammarion o Richard Wagner. Cap a 1869 acollia joves poetes a la recerca de noves formes d'expressió, col·lectivament coneguts com els parnassians. La seu del saló es va anar traslladant del número 17 de la rue de Chaptal, la rue de Londres, la rue de Turin i també va estar en un petit hotel al número 82 de la rue des Moines. A partir de 1882, estigué al 58, de la rue Notre-Dame-de-Lorette.
Els esdeveniments de 1870 la van fer fugir amb la seva mare i es va refugiar a Ginebra, on va viure tres anys. Va tornar a la seva vida parisenca, contribuint a l'antologia col·lectiva Dixains Réalistes, i entrant en els cercles artístics dissoluts coneguts com els Hidropates, considerats una baula crucial en el desenvolupament del simbolisme. Va morir el 1884 en una clínica de Vanves, atrotinada per «l'alcohol de les seves nits sense dormir».
Se la recorda sobretot per ser la model de la Dama dels ventalls, d'Édouard Manet, una obra de 1873, empeltada de la influència japonista, conservada al Museu d'Orsay.

## Obra

* La Duchesse Diane, sainet en vers, 1882
* Feuillets parisiens, poesies, 1885 en línia
* Poèmes publicats a Le Parnasse contemporain, 1869-71: La Jalousie du jeune Dieu et Tristan et Iseult en wikisource

## Referències

* 1 2 3 Hersent, Nathalie. «Nina de Villard, une indépendance de salon» (en francès). Liberation, 05-01-2022. [Consulta: 26 maig 2023].
* 1 2 «Nina de Villard» (en francès). Salons français, 13-04-2009. Arxivat de l'original el 2009-04-13. [Consulta: 26 maig 2023].
* 1 2 «La Dame aux éventails - Edouard Manet» (en francès). Musée d'Orsay. [Consulta: 26 maig 2023].
# San Antonio de los Baños

San Antonio de los Baños és un municipi i ciutat de la província d'Artemisa, Cuba. Està localitzat 26 km de la ciutat de l'Havana i el riu Ariguanabo passa a través d'ell. La ciutat va ser fundada el 1802.
Hi ha 39 escoles en la ciutat, emprant més de 600 mestres, que inclouen una acadèmia d'arts plàstiques, una escola de formació de mestres d'art, i l'Escuela Internacional de Cine y Televisión, establerta el 1986. La biblioteca de la ciutat va ser fundada el 1975 i té una col·lecció de més de 32.000 llibres. Hi ha també el Museu Municipal San Antonio de los Baños.
L'aeròdrom San Antonio de los Baños, a prop la ciutat, va ser construït durant la Segona Guerra Mundial pels Estats Units, i va tenir importància durant la Crisi dels míssils de Cuba.
El municipi està dividit en els barris de: Este Urbano, Centro urbano i Oeste urbano així com La Ceiba, Encrucijada, Mi Rancho, San Paul, Govea, Pueblo Textil i La Base.
El 2004, el municipi de San Antonio de los Baños tenia 46.300. Amb una àrea total tenia una densitat de població de 364.6/km².

## Referències

* ↑ Falta indicar la publicació . ISSN: 1092-7441.
* ↑ «Cuban Air Force Arxivat 2006-05-18 a Wayback Machine.». Scramble. [Consulta: 19 juny 2006].
* ↑ Guije.com. «San Antonio de los Baños». [Consulta: 7 octubre 2007].
* ↑ Atenas.cu. «2004 Population trends, by Province and Municipality Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.». [Consulta: 7 octubre 2007].
* ↑ Statoids. «Municipios of Cuba», July 2003. [Consulta: 7 octubre 2007].

## Enllaços externs

* "San Antonio de los Baños".Diversos autors. Encyclopædia Britannica. A Dictionary of Arts, Sciences, Literature, and General information (en anglès). 11a ed.. Encyclopædia Britannica, Inc., 1910-1911 (actualment de domini públic) [Consulta: 2 març 2009]. (11è ed.). 1911.
* "San Antonio de los Baños". «San Antonio de los Baños». A: New International Encyclopedia, 1905. «San Antonio de los Baños». A: New International Encyclopedia, 1905. 1905.
# Airas Nunes

Airas Nunes (regne de Galícia, 1230 $^{(Gregorià)}$ - 1305) o Ayras Nunez de Santiago va ser un clergue i trobador del segle xiii, nascut probablement a Galícia, més concretament a Santiago de Compostel·la.

## Vida i obra

Va estar al servei d'un bisbe i més tard, entre 1284 i 1289, va ser poeta en la cort de Sanç IV de Castella. Es conserven quinze composicions seves, de les quals hi ha set cantigas de amor, tres cantigas de amigo, quatre d'escarnio, dues balades i una pastorel·la. En les seves cantigues apareixen de vegades cites d'altres autors, com Don Denís, Alfons X de Castella, Xohán Zorro i Nuno Fernandes Torneol. Es pensa que va poder haver col·laborat en la composició de les Cantigas de Santa María, d'Alfons X el Savi.
Va conrear tots els gèneres de la lírica medieval. Des de la pastorel·la, plena de reminiscències populars, fins a la balada o dansa i les raons d'amor al gust provençal. Característiques de la seva poesia són la flexibilitat i l'harmonia, esveltesa i gràcia, que contribueixen al fet que encara avui es pugui llegir amb gust per l'espontani i fresc de la seva inspiració. La seva més coneguda i bella cantiga és sens dubte una supèrbia balada o dansa construïda segons els motlles de la cançó paral·lelística i calcada d'un tema ja tradicional: "Ballem nós já totes três, ai amigues...!" L'argument de la composició es relaciona amb els costums primitius de la vida pagesa, en què les mosses núbils ballaven davant els pretendents, a l'ombra de les avellanedes en les festes de l'aldea o en els cementiris de les esglésies en les romeries.
Se li atribueix el primer romanç en llengua gallega, que data del segle XIII.

## Referències

* ↑ «Airas Nunes».
* ↑ NETTMANN, Walter, "Cantigas de Santa María, Volumen 1", Editorial Castalia, 1986. ISBN 84-7039-441-X, 9788470394416
* ↑ Francisco Fernández del Riego, Historia da literatura. Gijón: Galaxia, 1982, pp. 30-31.
* ↑ «Gaiferos de Mormaltán».

## Bibliografia

* TAVANI, Giuseppe, Le poesie di Ayras Nunez, Milán, UgoMerendi Editore, 1964.
* TAVANI, Giuseppe, A poesía de Airas Nunez, Vigo, Editorial Galaxia, 1992.