OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Felipe Mellizo Cuadrado

Felipe Mellizo Cuadrado (Còrdova, 8 de novembre de 1932-Madrid, 7 de juliol de 2000) va ser un periodista espanyol.

## Trajectòria professional

Després de passar els seus dos primers anys de vida a Còrdova, lloc on estava destinat el seu pare com a enginyer de la Confederació Hidrogràfica del Guadalquivir, arribà a Madrid en 1935. Estudià al Colegio Alemán, i al Colegio Nuestra Señora del Pilar, i es llicencià en Dret a l'Escola Universitària María Cristina, d'El Escorial. Més endavant aconsegueix el títol de periodista per l'Escola Oficial de Periodisme.
Els seus primers passos en el món de la premsa els va donar en els anys seixanta al Diari Pueblo, del qual fou corresponsal al Caire, Viena i Londres.
En 1970 s'incorporà a la revista Índice i en 1976 dirigí les publicacions Noticias Médicas i Internacional, alhora que col·laborava a la revista Triunfo escrivint articles crítics amb el règim franquista.
La seva següent destinació seria l'Agencia EFE, en 1977, per a fer després el salt a la televisió: entre 1981 i 1982 condueix l'espai divulgatiu ¿Un mundo feliz? de Televisió espanyola. Posteriorment, durant 1983 col·laborà al programa de debat de José Luis Balbín La clave.
En gener de 1984 comença a presentar el Telediario de la Segona Cadena, que aconsegueix un alt índex d'acceptació en gran part per la peculiar manera de presentar de Mellizo, pròxima i espontània. El gener de 1985 passa al Telediario de cap de setmana, per a reincorporar-se a l'Agència EFE al juliol d'aquest mateix any, ocupant el càrrec de cap de la Secció Cultural.
En 1988 va ser nomenat director de premsa de la Sociedad del Quinto Centenario. Tres anys després tornà a TVE amb la sèrie científica Longitud-Latitud.
Entre juliol i novembre de 1992 va presentar i va dirigir els Informativos Telecinco del cap de setmana.
El setembre del 1995 va passar a Ràdio Nacional d'Espanya per a conduir el programa informatiu nocturn 24 horas, i va romandre en l'espai fins a juny de 1996. Els seus últims treballs van ser també en RNE com a col·laborador dels programes Lo que es la vida, amb Nieves Herrero, El ojo crítico i La biblioteca de Alejandría.

## Llibres publicats

* Notas alemanas (1962)
* Europa, de papel (1962)
* Los redimidos (premio Leopoldo Alas 1962)
* El lenguaje de los políticos (1968)
* Sir Gawayn y el Caballero Verde (1968)
* Arturo, rey (1976), amb pròleg de Celso Emilio Ferreiro
* Literatura y enfermedad (1979)
* De letras y números (1986)
* Otra manera de cantar el tango (1986)
* Escríticos (1983)
* Mientras agonizo (1991)

## Premis

* Premi Leopoldo Alas 1962 per Los Redimidos.
* Premio Nacional de Periodismo 1984.
* Premi Víctor de la Serna 1984.

## Notes i referències

* ↑ País, Ediciones El «Felipe Mellizo, periodista y escritor» (en castellà). , 08-07-2000 [Consulta: 11 setembre 2018].
* ↑ Ficha IMDb del programa

## Enllaços externs

* Notícies sobre Felipe Mellizo a El País
* El periodista de radio y televisión, Felipe Mellizo, muere a los 68 años en Madrid, víctima de un infarto de miocardio. Diario ABC, 8 de julio de 2000
* Cordobeses ilustres Arxivat 2019-10-21 a Wayback Machine.
# Ivan Silva i Alberola

Ivan Silva i Alberola (Barcelona, 12 de juny de 1982) és un pilot de motociclisme català. Ha corregut per a Ducati com a pilot de proves al Campionat del Món en categoria MotoGP i competeix també en categoria Extreme al Campionat d'Espanya, havent estat enquadrat dins l'equip de Luis D'Antin. El 2011 en guanyà el títol estatal, tot pilotant una Kawasaki.
La temporada de 2012 va tornar al mundial, on competí a la categoria de MotoGP.

## Trajectòria

Silva guanyà el Campionat d'Espanya en la categoria de Supersport l'any 2003. Més tard, feu aparicions ocasionals com a pilot substitut en curses de MotoGP. Després de córrer-hi el 2005, va córrer a Donington Park i a Brno el 2006 amb l'equip D'Antin, atès que el seu pilot habitual, Alex Hofmann, va passar a l'equip oficial de Ducati com a company de Sete Gibernau.
Malgrat haver-se proposat esdevenir oficial de cara al 2007, Silva va romandre com a pilot provador. Competí, però, una altra vegada per a l'equip a Brno substituint un lesionat Hofmann. Aleshores declarà: «Estic content de tenir la possibilitat de córrer en MotoGP una altra vegada, especialment aquest any en què tenim a la nostra disposició els millors pneumàtics i la millor moto del moment». Malauradament, la seva actuació no estigué a l'altura de les expectatives (acabà el darrer als entrenaments i a la qualificació, mentre Casey Stoner ocupava la pole position amb la mateixa moto).
El 2006 competí també en la ronda del Campionat del Món de Superbike de Qatar amb l'equip La Glisse, acabant setè en la cursa que completà.

## Resultats al Mundial de motociclisme

| Any | Categoria | Moto | Curses | Victòries | Podi | Pole | Fast lap | Punts | Posició |
| 1998 | 250cc | Honda | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1999 | 250cc | Honda | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 2001 | 250cc | Honda | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 2004 | 250cc | Aprilia | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 2006 | MotoGP | Ducati | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 2007 | MotoGP | Ducati | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 2012 | MotoGP | BQR-FTR | 16 | 0 | 0 | 0 | 0 | 12 | 23è |
| 2012 | MotoGP | BQR | 16 | 0 | 0 | 0 | 0 | 12 | 23è |
| 2013 | MotoGP | FTR | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| Total | | | 25 | 0 | 0 | 0 | 0 | 12 | |

## Referències

* 1 2 «Ivan Silva» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 14 de desembre 2013. [Consulta: 29 maig 2011].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial Arxivat 2018-03-08 a Wayback Machine. (castellà)
* Vídeo d'Ivan Silva a Brno el 2007
* Imatge d'Ivan Silva a Xerès el 2009
# José Luis Cano García de la Torre

José Luis Cano García de la Torre (Algesires, província de Cadis, 28 de desembre de 1912 - Madrid, 15 de febrer de 1999) fou un poeta i crític literari espanyol.
Se'l considera un dels millors coneixedors de la poesia de la Generació del 27 i de la Generació del 36, de la qual es va erigir en valedor en una època difícil per a la cultura, com va ser la que va seguir a la Guerra Civil espanyola. José Luis Cano va viure al Madrid de la República, i allí va conèixer Cernuda, Aleixandre o Neruda. Després del conflicte, Cano estudia l'obra d'Aleixandre, i publica el seu diari, Los cuadernos de Velintonia. Va escriure les biografies de Federico García Lorca (1962) i Antonio Machado (1975).
El 1946 fou un dels fundadors, i alhora secretari i crític literari de la revista Insula, des d'on divulgà la poesia de la Generació del 27, i de 1983 a 1987 en fou el director. El 1985 va rebre la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya.

## Obres
### Poesia

* Otoño en Málaga y otros poemas (1955)
* Luz del tiempo (1963)
* Poesía 1942-1962 (1964)

### Crítica literària

* Poesía española del siglo XX (1960)
* La poesía de la generación del 27 (1970)
* Heterodoxos y prerrománticos (1975)
* Federico García Lorca (1962)
* Antonio Machado (1976)
* Vicente Aleixandre (1977)

## Referències

* ↑ «José Luis Cano García de la Torre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sanz, Alejandro. Poesía completa, 2001 [Consulta: 23 abril 2011].
* ↑ Gibson, Ian "José Luis Cano" El País Consultat el 28 de maig de 2011
* ↑ "El mundo de la cultura celebra el medio siglo de la revista literaria Ínsula" ABC. Consultat el 28 de maig de 2011

## Enllaços externs

* José Luis Cano
# Jüri Uluots

Jüri Uluots (Lihula, 13 de gener de 1890 - Estocolm, 9 de gener de 1945) fou un polític estonià, advocat, periodista, parlamentari i Primer Ministre d'Estònia entre 1939 i 1940.

## Biografia

Uluots va estudiar dret a la Universitat de Sant Petersburg entre 1910 i 1918, sent professor de dret romà i de legislació estoniana a la Universitat de Tartu fins al 1944. Uluots va ser editor del diari Kaja de 1919 a 1920, i editor en cap del Postimees, del 1937 al 1938.
Uluots va ser elegit diputat al Riigikogu, el parlament d'Estònia, de 1920 a 1926, i del 1929 al 1932. El 1934, va ser nomenat portaveu del Riigivolikogu, cambra baixa, fins a octubre de 1939, sent nomenat Primer Ministre. La invasió de les repúbliques bàltiques el juny de 1940 per les tropes de l'URSS, es va veure forçat a anar a l'exili mentre s'instal·lava un govern titella liderat per Johannes Vares que no va ser reconegut per les potències occidentals. Tant els Estats Units, en aplicació de la doctrina Stimson, com el Regne Unit van considerar il·legal l'annexió d'Estònia.
La detenció i deportació el juliol de 1940, del president d'Estònia Konstantin Päts va convertir Uluots en Cap de l'Estat en funcions segons la Constitució. La invasió per l'Alemanya nazi el 1941, va portar a l'expulsió del govern pro-soviètic i la instauració d'un govern d'ocupació. El gener de 1944, mentre l'avanç de les tropes de l'Exèrcit Roig va portar a l'evacuació de Narva, Jüri Uluots va fer una crida per ràdio a la població per allistar-se a l'exèrcit que va ser respost per prop de 38.000 voluntaris. La Força territorial de Defensa formada va ser reforçada per diversos milers d'estonians procedents de l'exèrcit finlandès, amb l'esperança que la seva oposició a l'avanç soviètic fos considerada com un acte d'independència pels aliats. El setembre de 1944, la retirada dels nazis va permetre a Uluots la formació d'un nou govern presidit per Otto tief, però l'entrada de les tropes soviètiques a Tallinn va forçar la seva expulsió. La major part dels membres del govern va ser arrestada i deportada a Sibèria, mentre que la resta liderats per Uluots van aconseguir refugiar-se a Suècia, on va ser constituït el govern d'Estònia a l'exili, que va tenir continuïtat de 1944 fins al 1992. Uluots afectat d'un càncer, va morir poc temps després de la seva arribada a Estocolm.
# Lecanemab

El Lecanemab (codi de desenvolupament BAN2401) és un fàrmac experimental que es troba en assaigs clínics per al tractament de la malaltia d'Alzheimer. És una versió humanitzada de l'anticòs de ratolí mAb158 que reconeix protofibril·les del pèptid β amiloide i disminueix la deposició d'aquest pèptid en models animals de la malaltia d'Alzheimer.
Al setembre de 2022 es van fer públics els resultats d'un estudi amb 1800 pacients amb malaltia d'Alzheimer en fase inicial, tractats durant 18 mesos amb lecanemab o placebo. Els pacients tractats amb lecanemab van mostrar una progressió més lenta de la malaltia que els tractats amb placebo. El tractament va suposar un avantatge de 0.45 punts sobre el placebo en una escala de 18 punts anomenada Clinical Dementia Rating. Aquest és, fins al moment, el millor resultat d'un fàrmac pel tractament de la malaltia d'Alzheimer basat en la hipòtesi de l'amiloide.

## Referències

* ↑ «A Study to Evaluate Safety, Tolerability, and Efficacy of Lecanemab in Subjects With Early Alzheimer's Disease». clinicaltrials.gov. [Consulta: 28 setembre 2022].
* ↑ Lannfelt, Lars; Möller, Christer; Basun, Hans; Osswald, Gunilla; Sehlin, Dag «Perspectives on future Alzheimer therapies: amyloid-β protofibrils - a new target for immunotherapy with BAN2401 in Alzheimer's disease». Alzheimer's Research & Therapy, 6, 2, 2014, pàg. 16. DOI: 10.1186/alzrt246. ISSN: 1758-9193. PMC: 4054967. PMID: 25031633.
* ↑ Söllvander, Sofia; Nikitidou, Elisabeth; Gallasch, Linn; Zyśk, Marlena; Söderberg, Linda «The Aβ protofibril selective antibody mAb158 prevents accumulation of Aβ in astrocytes and rescues neurons from Aβ-induced cell death». Journal of Neuroinflammation, 15, 1, 28-03-2018, pàg. 98. DOI: 10.1186/s12974-018-1134-4. ISSN: 1742-2094. PMC: 5875007. PMID: 29592816.
* ↑ «Alzheimer's treatment slowed cognitive decline in closely watched clinical trial». https://www.statnews.com/,+27-12-2022.+[Consulta: 28 setembre 2022].
* ↑ «Finally: Big Win on All Outcomes for Lecanemab in Phase 3 Topline Results». Alzforum. [Consulta: 3 octubre 2022].
* ↑ Karran, Eric; De Strooper, Bart «The amyloid hypothesis in Alzheimer disease: new insights from new therapeutics». Nature Reviews. Drug Discovery, 21, 4, 4-2022, pàg. 306–318. DOI: 10.1038/s41573-022-00391-w. ISSN: 1474-1784. PMID: 35177833.
# Tursunzoda

Tursunzoda (en tadjik: Турсунэода) o Tursunzade, del rus: Турсунзаде), antigament coneguda com a Regar, és una ciutat de l'oest del Tadjikistan, situada a 60 quilòmetres a l'est de la capital del país, Dushanbe, i propera a la frontera amb Uzbekistan. És una de les ciutats més poblades del país i la seu del districte de Tursunzoda, format per nou jamoats, que a 2015 tenia 218.755 habitants. La ciutat (i tot el districte) va canviar el seu nom de Regar a Tursunzoda en honor a Mirzo Tursunzoda (1911-1977), un important poeta i polític tajik, avui en dia considerat un heroi nacional a Tajikistan.
La ciutat és coneguda per ser la seu de la fundició d'alumini més gran de l'Àsia central i una de les 10 més grans del món, anomenada TALCO (Acrònim per Tadjik Aluminium Company: Companyia Tadjik d'Alumini). Aquesta instal·lació, propietat de l'estat, consumeix el 30% de l'energia del país i el 2024 n'era una de les principals exportacions nacionals. Un estudi científic publicat l'any 2021 va determinar que la zona patia una notable pol·lució de fluorur i afectacions de fluorosis, com a conseqüència de les emissions gasoses de fluor associades a l'activitat metal·lúrgica de la fàbrica.
La ciutat té un equip de futbol, el Regar-TadAZ Tursunzoda, que és un dels clubs més guardonats del país: ha guanyat la lliga tajik de futbol 7 vegades, la copa tajik de futbol 3 vegades i la copa president de l'AFC 3 vegades més.

## Referències

* ↑ «Jamoat Level Basic Indicators» (en anglès). Nacions Unides. [Consulta: 27 març 2024].
* ↑ «CENTRAL ASIA xv. Modern Literature» (en anglès). Encyclopædia Iranica, 01-01-2000. [Consulta: 27 març 2024].
* ↑ «New aluminum smelter expected to be built in Tajikistan» (en anglès). Asia Plus, 17-11-2017. [Consulta: 25 febrer 2024].
* ↑ «Tayikistán» (en castellà). Ministerio de Exteriores, 2024.
* ↑ Safonov, V., Ermakov, V., & Samburova, M. (2021, November). Environmental Impact of Fluorine Pollution in Tursunzade Manufactured Biogeochemical Province (Tajikistan). In Asia Conference on Environment and Sustainable Development (pp. 384-392). Singapore: Springer Singapore.
* ↑ «General Information for Regar-TadAZ Tursunzoda in 2024» (en anglès). National Football Teams. [Consulta: 27 març 2024].
# Conservative Political Action Conference

La Conservative Political Action Conference, coneguda també amb l'acrònim (CPAC) és una gran cimera política organitzada per la Unió Conservadora Americana, una organització conservadora dels Estats Units d'Amèrica. Aquesta cimera té lloc cada any a la ciutat de Washington DC. S'hi reuneixen fins a 10.000 participants, i s'hi troben les personalitats més importants dels diferents corrents del moviment conservador nord-americà, tant càrrecs electes, com militants de base, o dirigents d'organitzacions, així com diverses personalitats dels mitjans de comunicació. CPAC organitza igualment una votació no formal del personatge més representatiu del moviment, que es sol considerar com un baròmetre per escollir al candidat republicà a les eleccions presidencials nord-americanes. Diversos premis son entregats, un d'ells és el premi Ronald Reagan Award, un altre és el Jeane Kirkpatrick Academic Freedom Award, el Defender of the Constitution Award, el Charlton Heston Courage Under Fire Award, o fins i tot el Blogger of the Year Award.

## Referències

* ↑ «CPAC 2015 Straw Poll: Rand Paul wins again – but Scott Walker is surging» (en anglès). , 28-02-2015.

## Enllaços externs

* Conservative Political Action Conference (anglès)
# Castellbarri

Castellbarri és un emplaçament arqueològic al cim del puig del mateix nom a la Muntanya de Mas Mont al municipi de Calonge al Baix Empordà. Es compon de dues entitats diferents: d'un costat les restes d'un poble ibèric que va ser habitat des del segle vii aC fins al 218 i d'altre costat les restes d'una torre de guaita medieval. El 22 d'abril de 1949 el lloc va ser protegit com a bé cultural d'interès nacional. El primer esment escrit data del 1058 quan pertangué al monestir de Sant Feliu de Guíxols.
L'assentament ibèric va ser descobert per Lluís Barceló i Bou el 1930.

## Descripció

Les restes de la torre es troben a 273,48 m sobre el nivell mitjà del mar.
En comunicació amb la torre de la Creu del Castellar veïna, servia per vigilar la vall del Ruàs i la vall dels Molins, Romanyà fins i tot, en dies clars, el Montseny. Era un edifici rectangular de 10 sobre 7,15 metres amb parets d'un gruix d'1,70 a 1,90 metres, fetes de carreus i pedres unides amb argamassa de calç i sorra granada. Dins de les parets es troben munts de pedres, molts remenades «pels buscadors d'hipotètics tresors». És possible que la torre medieval va construir-se sobre un bassament ibero-romà. Hi ha hagut diverses sessions d'excavacions al poble ibèric vorer. Embrostades per la vegetació abundant, han esdevingut difícils per a entreveure.

## La llegenda de les anelles del Castellbarri

A una de les parets de la torre, hauria hagut grosses anelles de ferro, a les quals s'haurien fixat els vaixells, en temps immemorables, quan el nivell del mar hauria sigut molt superior, o sigui quasi 300 metres, al nivell d'avui. Els anells han desaparegut, i si n'hi hagueren estat un dia, és molt més probable que van servir per a estacar-hi els cavalls dels caçadors o dels vigilants.

## Referències

* 1 2 Pere Caner i Estrany, «Torres de vigilància a Calonge», Annals de l'Institut d'Estudis Gironins, Vol. 22 Any 1974, pàgina 391-392
* ↑ «Torre de la Creu del Castellar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2013].
* ↑ «Castellbarri». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ La Creu, la muntanya de Can Mont, Castellbarri i Ruàs, edició de l'Ajuntament de Calonge, s.d., pàgina 24
* ↑ segons l'Institut Cartogràfic de Catalunya Vissir3, a 298 m segons Pere Caner, op.cit.
* ↑ Pere Caner i Estrany, op.cit., pàgina 392
# Castello Maniace

El Castello Maniace és una ciutadella i castell del sud d'Itàlia, a Siracusa, Sicília. Es troba a l'extrem del promontori de l'illa Ortigia, on va ser construït entre 1232 i 1240 per l'emperador Frederic II. Porta el nom de Jordi Maniaces, el general romà d'Orient que va assetjar i va conquerir la ciutat el 1038. Originalment, només es podia entrar al castell per un pont que abastava un fossat (ara ple). Una característica del castell és el portal decorat. Avui el castell és obert al públic i és una atracció turística local a Siracusa.

## Història

La primera fortificació va ser construïda el 1038 per Jordi Maniaces, un general grec i més tard el Catepan d'Itàlia, després de capturar Siracusa dels àrabs en nom de l'emperador Miquel IV. Frederic II, com a rei de Sicília, va fer que el seu arquitecte Riccardo da Lentini la reconstruís el 1232-1240. El rei Pere el Gran hi va residir amb la seva família el 1288. Del 1305 al 1536 el castell va ser utilitzat com a residència per nombroses reines de Sicília.
Al el castell fou utilitzat com a presó. Al segle següent fou inclòs a la fortificació que defensava el port i la ciutat. Una enorme explosió el va danyar el 1704, després d'aquest desastre es va renovar i es va adaptar a l'ús d'armes.

## Referències

* ↑ Great Britain. Foreign Office. Diplomatic and Consular Reports. Miscellaneous Series, 1888, p. 50–.
* ↑ John Murray (Firm). Sicily, 1890, p. 377–.

## Bibliografia

* Alexander Knaak: Prolegomena zu einem Corpuswerk der Architektur Friedrichs II. von Hohenstaufen im Königreich Sizilien 1220-1250, Marburg 2001. ISBN 3-89445-278-1 (Castello Maniace pp. 47-58)
* Carla Delfino, Château Maniace de Syracuse Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine., "Stupormundi.it".
# Cavitand

Un cavitand és una molècula capaç d'allotjar un àtom o una altra molècula al seu si.
El mot «cavitand» prové del llatí cavĭtas, -ātis, ‘espai buit a l'interior d'un sòlid’ i que fa referència al fet que un cavitand pot allotjar al seu interior altres espècies químiques. Fou un terme encunyat el 1983 pel químic estatunidenc Donald J. Cram (1919–2001), de la Universitat de Califòrnia a Los Àngeles, i Premi Nobel de Química del 1987.

## Referències

* ↑ Cram, Donald J. «Cavitands: Organic Hosts with Enforced Cavities» (en anglès). Science, 219, 4589, 11-03-1983, pàg. 1177–1183. DOI: 10.1126/science.219.4589.1177. ISSN: 0036-8075.
# China Miéville

China Miéville (anglès: China Tom Miéville) (Norwich, 6 de setembre de 1972) és un escriptor anglès de fantasia i ciència-ficció, guionista de còmics, activista polític i acadèmic. Ell mateix descriu la seva obra com a ficció estranya (weird fiction en anglès) i està implicat en el moviment d'escriptors conegut com a New Weird.

## Vida

Va néixer a Norwich i va créixer a Willesden i a Londres. Els seus pares es van separar poc després del seu naixement i es va criar amb la seva germana i la seva mare, traductora, escriptora i mestra. Va triar el nom China obrint un diccionari i buscant una paraula bonica. Te doble nacionalitat anglesa i estatunidenca gràcies a sa mare.
Va estudiar un grau en antropologia social al Clare College de Cambridge, acabant-lo el 1994, i va acabar un màster i doctorat en relacions internacionals el 2001 a la London School of Economics. La seva insatisfacció en veure les teories postmodernes per a explicar la història dels esdeveniments polítics, el va dur abraçar les teories marxistes. La seva tesi doctoral, titulada Between Equal Rights: A Marxist Theory of International Law (Entre drets iguals: una teoria marxista del dret internacional) es va publicar com a llibre el 2005 a Regne Unit i l'any següent als Estats Units.

## Obres publicades
### Ficció
#### Sèrie Bas-Lag

* Perdido Street Station, 2000
* The Scar, 2002
* Iron Council, 2004

#### Novel·les independents

* King Rat, 1998
* Un Lun Dun, 2007
* The City & the City, 2009 [La ciutat i la ciutat, 2019]
* Kraken, 2010
* Embassytown, 2011
* Railsea, 2012

#### Novel·les curtes

* The Tain (2002)
* This Census-Taker (2016)
* The Last Days of New Paris (2016) ISBN 978-0345543998

#### Col·leccions de contes

* Looking for Jake (2005)
* The Apology Chapbook (2013)
* Three Moments of an Explosion: Stories (2015)

#### Llibres per nens

* The Worst Breakfast (2016), cocreat i il·lustrat amb Zak Smith

#### Còmics

* Hellblazer (1988) – Núm. 250 «Holiday Special»: «Snow Had Fallen»
* Justice League (2011) – #23.3 «Dial E #1: Dial Q for Qued»
* Dial H (2012–2013)

### No ficció
#### Llibres

* Between Equal Rights: A Marxist Theory of International Law (2005). ISBN 1-931859-33-7
* Red Planets: Marxism and Science Fiction (2009), with Mark Bould. Middletown, Conn.: Wesleyan University Press.
* Pathfinder Chronicles: Guide to the River Kingdoms (2010), with Elaine Cunningham, Chris Pramas, and Steve Kenson. Paizo Publishing.
* October: The Story of the Russian Revolution (2017). Verso.
* A Spectre Haunting Europe (2019)

#### Assajos

* «London's Overthrow» (2011). Reimprès en una versió més curta com «Oh, London, You Drama Queen», The New York Times Magazine 2012-03-01: 42.
* «Preface to a Book not yet Written nor Disavowed» (2015). China Miéville: Critical Essays, eds. Caroline Edwards i Tony Venezia.

## Referències

* ↑ «Joan Gordon -- Reveling in Genre: An Interview with China Mi�ville». [Consulta: 4 setembre 2018].
* ↑ «La ciutat i la ciutat | maimes.cat». [Consulta: 21 juny 2020].