OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# La Banda del Panda

La Banda del Panda és un grup de música dels barris del Coll i del Carmel de Barcelona amb influències de la rumba catalana, aires flamencs, reggae, cúmbia, hip hop i punk.
Després d'una maqueta i un perimer disc, l'any 2015 treuen el seu darrer disc VIU, un treball que vol plasmar tota la seva vitalitat del directe en dotze cançons, enregistrades als estudis Wasabi de Cardedeu. En aquest disc es distancien de la rumba catalana del primer disc, per abraçar ritmes i estils tan diversos com el reggae o la cúmbia. L'any 2018, treuen el seu darrer disc Rumba Bastarda. La Rumba bastarda, mestissa, de carrer, per ballar, per cantar i també per reivindicar vides dignes, no és una rumba catalana clàssica sino que és un mestissatge de rumba, cúmbia, hip hop o punk.

## Discografia

* La Banda del Panda (2010) va ser el primer disc, amb la maqueta a Hace Color i gravació a Kasba Music.
* A la Fresca (2013) es va nregistrar a Wasabi Estudis, masteritzat a Euridia Estudios de Bilbao i editat per Kasba Music.
* Viu (2015) fou gravat i mesclat a Wasabi Estudis de Cardedeu per Carles Puntí i Juanpe Barroso, masteritzat a Euridia Estudios per Ibon Larruzea i distribuït per Kasba Music.
* Rumba Bastarda (2018) es va gravar a Kasba Music. Algunes de les canços es van gravar amb Che Sudaka), Oriol Barri, Las Migas, Gosto BCN i Xeic!.

## Referències

* ↑ «Ben trobats - La Banda del Panda». [Consulta: 17 març 2019].
* ↑ Novetats Discogràfiques - Revista Enderrock - 21/05/2013 [Consulta 15/04/2014]
* ↑ «Revista Enderrock nº 73». [Consulta: 4 juliol 2015].
* ↑ ««Rumba bastarda» és la nova cançó de La Banda del Panda». Enderrock. [Consulta: 13 novembre 2018].
* ↑ «La Banda del Panda, “la rumba bastarda” dels turons barcelonins». Ara.cat.
* ↑ Regió7. «La Banda del Panda estrena videoclip rodat al Berguedà». [Consulta: 17 març 2019].
* ↑ «La Banda del Panda estrena 'Rumba bastarda' / Àrtic», 10-10-2018. [Consulta: 17 març 2019].

## Enllaços externs

* Entrevista a la Cadena SER, 11 de juny de 2015
# Başka Dünya

Başka Dünya (en turc, Un altre món) és una òpera composta per Selman Ada sobre un llibret de Tarık Günersel. Es va estrenar al teatre històric de Süreyya a Kadıköy, Istanbul, el 21 de novembre de 2015, sota la direcció de Yekta Kara.

## Argument

L'òpera apel·la la humanitat a la «Responsabilitat». Tracta dels sobirans que, irresponsablement i pels seus interessos, espatllen el món i s'escapen cap a «un altre món». S'emporten amb ells un científic al qual li havien dificultat la feina en aquest món. Allà on van es troben els déus grecs que també havien marxat d'aquest món, ja que els homes no els feien cas. Comença un enamorament entre Zeus i la filla del científic.

## Referències

* ↑ http://kultursanat.kadikoy.bel.tr/tr/kadikoyde-kultur-sanat/baska-dunya-21-11-15
* ↑ http://www.taraf.com.tr/operada-bir-distopya-baska-dunya/ Arxivat 2015-12-22 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.haberler.com/baska-dunya-operasi-dunya-promiyerini-yapti-7898053-haberi/
* ↑ http://www.birgun.net/haber-detay/onyarginin-terk-edilmesi-anlamina-gelmelidir-baska-dunya-operada-acik-bicim-96790.html

## Enllaços externs

* Presentacions 2015-16 Arxivat 2016-08-20 a Wayback Machine. (turc)
# Grossmünster

El Grossmünster (de l'alemany: Gran Monestir) és un temple d'estil romànic situat a Zúric (Suïssa) el qual va tenir un paper molt important durant la Reforma Protestant. És una de les tres esglésies principals de Zuric (les altres dues són la Fraumünster i la Peterskirche). L'església esta bastida a la vora del riu Limmat sobre un altre temple d'origin carolingi. L'edifici actual data dels segles xii i xiii. Les obres de construcció van començar al voltant de l'any 1100. El temple va ser consagrada el 1220.
El Grossmünster era una església-monestir. Segons la llegenda Carlemany la va fundar i l'emperador s'hi va agenollar davant les tombes dels patrons de Züric, Sant Felix i Santa Regula. Les excavacions arqueològiques confirmen que hi havia un cementiri de l'època romana.

## Significat històric

Huldrych Zwingli, el 1520 va iniciar la Reforma religiosa suïssa des del púlpit de Grossmünster. Zwingli i els seus seguidors eren iconoclastes i, per tant, retiraren l'orgue i cremaren totes les imatges de l'església.

## Estil

Els campanars bessons del Grossmünter són possiblement el monument més famós de Züric. Grossmüunster és un temple romànic amb elements gòtics. Les dues torres van ser bastides entre 1487 i 1492. En origen les seves agulles eren de fusta, però un incendi les destruí l'any 1781. Aleshores s'hi afegiren els capitells barrocs. Les seves vidreres són recents, 1932 i són obra d'August Giacometti. Les portes de bronze de les façanes sud i nord són obra d'Otto Münch (1935 i 1950).
Actualment a l'església s'hi celebra el cult protestant i hostatja un Museu de la Reforma al claustre. L'antic monestir ha estat transformat en la Facultat de Teologia de la Universitat de Zúric.

## Galeria d'imatges

* Grossmünster
* Grossmünster
* Vista nocturna
* Relleu de Heinrich Bullinger a la façana sud
* Carlemany a una de les portes
* Façada de l'antic monestir
* Carlemany a la torre sud
* Plànol antic amb les agulles de fusta

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* Gravatantic de üric Arxivat 2019-08-27 a Wayback Machine.
# Laterita

La laterita és el sòl propi de les regions càlides, caracteritzat per la pobresa a sílice i el seu elevat tenor a ferro i alúmina.
A les regions equatorials i humides, l'aigua tèbia i una mica àcida altera els feldespats i allibera l'alúmina i els òxids de ferro, que romanen a la capa superficial, mentre que la sílice i els òxids alcalins són arrossegats per les aigües infiltrades. Es forma així una terra vermella, solta i fèrtil: la ferralita. Ara bé, en altres regions tropicals, l'existència d'estacions seques provoca un altre fenomen: la lateritizació o transformació d'aquestes terres aluminoferruginoses en una crosta ferralítica o closca, dura i espessa, que constitueix la laterita. Certs sòls laterítics consisteixen en bauxita, que és una mena d'alumini, i en caolinita, hematita i altres minerals. A més, moltes laterites contenen quars. Els òxids de ferro, la goethita i l'hematita li impregnen a les laterites el seu característic color bru vermellós.
La laterita desagregada pels agents de l'erosió, transportada per les aigües corrents i de rierols, i dipositada en el fons de les valls, constitueix l'anomenada laterita aluvional.
A l'Àfrica la laterita és considerada com la representació física de la deïtat Esu. L'orisha de la discòrdia i les cruïlles.

## Bibliografia

* Aleve, G.J.J. (compilador) (1994): laterita. Concepts, Geology, Morphology and Chemistry 169 pp. ISRIC, Wageningen, Països Baixos, ISBN 90-6672-053-0
* Bardossy, G. i Aleve, G.J.J. (1990): Lateritic bauxita . 624 pp. Developments in Economic Geology 27, ELSEVIER, ISBN 0-444-98811-4
* Golightly, J.P. (1981): Nickeliferous laterita Deposits . Economic Geology 75, 710-735
* Schellmann, W. (1983): Geochemical principles of lateritic nickel ore formation. Proceedings of the 2nd International Seminar on Lateritisation Processes , Sao Paulo, 119-135

## Enllaços externs

* Introducció a la laterita (anglès)
# Juan Gris

José Victoriano González-Pérez conegut com a Juan Gris (Madrid, 23 de març de 1887 - Boulogne-Sur-Seine, 11 de maig de 1927) fou un pintor espanyol que va desenvolupar la seva activitat principalment en París, i és considerat com un dels mestres del cubisme.

## Biografia

El seu vertader nom era José Victoriano González Pérez. Va nàixer a Madrid el 23 de març de 1887, i va estudiar a l'Escola d'Arts i Oficis de la seva ciutat natal. Va treballar per a diverses publicacions com Blanco y Negro i Madrid Cómico.
L'any 1906 es va traslladar a París (Illa de França, França), on va conèixer Pablo Picasso i Georges Braque. Els primers anys es va guanyar la vida dibuixant per a les revistes L'Assiette au Beurre i Charivari.
Durant la Primera Guerra Mundial (1914-1918) va treballar a París, on va realitzar la seva primera exposició individual el 1919.
Durant la dècada de 1920 va empitjorar seriosament la seva salut i va morir, tot just complerts els quaranta anys, a Boulogne-Sur-Seine l'11 de maig de 1927.

## Obra

Les seues primeres obres cubistes daten de 1912, any en què va exposar al Saló dels Independents de Barcelona el seu "Homenatge a Picasso" i va signar un contracte en exclusiva amb el marxant Henry Kahnweiler, mort l'any 1914. L'any següent va passar l'estiu amb Picasso a Ceret, període en què va començar a desenvolupar la tècnica del papier collé (formes retallades en paper i colpides al llenç).
Entre 1922 i 1924 va fer escenografies per a dos ballets de Serguei Diàguilev, Les tentations de la Bergère (Les temptacions de la pastora) i La Colombe (La coloma), alhora que continuava pintant.
Després de 1925 va utilitzar sobretot el guaix i l'aquarel·la i va realitzar algunes il·lustracions per a llibres. Les seues teories pictòriques es troben recollides en nombrosos articles i conferències.
Part de les seues pintures cubistes són natures mortes, entre les quals s'inclouen Guitarra i botella (1917, Museu d'Art de Filadèlfia), El tauler d'escacs (1917, Museu d'Art Modern de Nova York) i Botella i fruiter (1919, Museu Thyssen-Bornemisza, Madrid). També va tractar altres temes, com mostra en El fumador (1913, Museu Thyssen-Bornemisza). Un exemple de la seua tècnica de papier collé és Gots i periòdic (1914, Museu d'Art del Smith College, Northampton, Massachusetts).

## Galeria d'obres

* ....., 1914, Tate Gallery, Londres.
* Guitarra i mandolina, 1919, Galerie Beyeler, Basel
* Stilleben mit Gitarre, Buch und Zeitung, 1919, Kunstmuseum, Basel.
* El fumador (Frank Haviland), 1913. Museu Thyssen Bornemisza.
* Bodegó, 1913. Museu Thyssen Bornemisza.
* Dona asseguda, 1917. Col·lecció Carmen Thyssen Bornemisza.
* Botella i fruiter, 1919. Museu Thyssen Bornemisza.

## Vegeu també

* Pere Ynglada
* María Blanchard

## Enllaços externs

* Biografia de Juan Gris Arxivat 2012-10-12 a Wayback Machine. (en castellà)
* Ampolla Anís del Mono - Google Art Proyect, Museo Reina Sofía, obres de Gris) (anglès)
* Biografia de Juan Gris Arxivat 2012-07-01 a Wayback Machine. (en turc)
# Polinomis d'Hermite

Els polinomis d'Hermite són un exemple de polinomis ortogonals que troben el seu principal àmbit d'aplicacions en mecànica quàntica, sobretot en l'estudi de l'oscil·lador harmònic unidimensional. Són nomenats així en honor de Charles Hermite.

## Definició

Els polinomis d'Hermite:
   $H_{n}(x)=(-1)^{n}e^{x^{2}/2}{\frac {d^{n}}{dx^{n}}}e^{-x^{2}/2}\,\!$
es defineixen com els polinomis d'Hermite probabilístics o, de vegades, com els polinomis d'Hermite físics:
   $H_{n}^{\mathrm {Phys} }(x)=(-1)^{n}e^{x^{2}}{\frac {d^{n}}{dx^{n}}}e^{-x^{2}}\,\!$
Aquestes dues definicions no són exactament equivalents, una és un reescalat trivial de l'altra:
   $H_{n}^{\mathrm {Phys} }(x)=2^{n/2}H_{n}^{\mathrm {prob} }({\sqrt {2}}\,x)\,\!$.
Els polinomis físics poden expressar-se com:
   $H_{n}^{\mathrm {Phys} }(x)=(2x)^{n}-{\frac {n(n-1)}{1!}}(2x)^{n-2}+{\frac {n(n-1)(n-2)(n-3)}{2!}}(2x)^{n-4}-\dots$

## Propietats
### Ortogonalitat

$\displaystyle {H_{n}}$és un polinomi de grau n, amb n = 0, 1, 2, 3,... Aquests polinomis són ortogonals respecte de la funció pes (mesura):
   $e^{-x^{2}/2}\,\!$ (probabilista)
o
   $e^{-x^{2}}\,\!$ (física)
és a dir,
   $\int _{-\infty }^{\infty }H_{n}(x)H_{m}(x)\,e^{-x^{2}/2}\,dx$
   $=n!{\sqrt {2\pi }}~\delta _{\mathit {nm}}$ (probabilista)
o
   $\int _{-\infty }^{\infty }H_{n}(x)H_{m}(x)\,e^{-x^{2}}\,dx={n!2^{n}}{\sqrt {\pi }}~\delta _{\mathit {nm}}$ (física)
on δ $_{ij}$ és la delta de Kronecker, que val la unitat quan n = m i zero en un altre cas. Els polinomis probabilístics són ortogonals respecte de la funció de densitat de probabilitat normal.

### Funció generadora

   $e^{2tx-t^{2}}=\sum _{n=0}^{\infty }{\frac {H_{n}^{\mathrm {Phys} }(x)t^{n}}{n!}}$

### Fórmules de recurrència

Els polinomis d'Hermite (en la seva forma "física") satisfan les següents relacions de recurrència:
   $H_{n+1}^{\mathrm {Phys} }(x)=2xH_{n}^{\mathrm {Phys} }(x)-2nH_{n-1}^{\mathrm {Phys} }(x)$
   ${H'}_{n}^{\mathrm {Phys} }(x)=2nH_{n-1}^{\mathrm {Phys} }(x)$

### Descomposició en sèrie de funcions

Tota funció f contínua pot expressar-se com sèrie infinita en termes de polinomis d'Hermite:
   $f(x)=\sum _{n=0}^{\infty }a_{n}H_{n}(x)=A_{0}H_{0}(x)+A_{1}H_{1}(x)+A_{2}H_{2}(x)+\ldots$
On les constants de l'anterior sèrie venen donades per:
   $A_{k}={\frac {1}{2^{k}k!{\sqrt {\pi }}}}\int _{-\infty }^{+\infty }e^{-x^{2}}f(x)H_{k}(x)\ dx$

### Altres resultats

    $H_{n}(-x)=(-1)^{n}H_{n}(x)\,$
    $H_{2n-1}(0)=0\,$
    $H_{2n}^{\mathrm {Phys} }(0)=(-1)^{n}2^{n}(1\cdot 3\cdot 5\cdot \dots \cdot (2n-1))$

## Equació diferencial d'Hermite

Els polinomis d'Hermite són solucions de l'equació diferencial d'Hermite:
   ${\frac {d^{2}y}{dx^{2}}}-2x{\frac {dy}{dx}}+2ny=0$
que en forma canònica es pot escriure com:
   ${\frac {1}{y^{-x^{2}}}}{\frac {d}{dx}}\left(y^{-x^{2}}{\frac {dy}{dx}}\right)+2ny=0$

## Referències

* ↑ Spiegel & Abellanas, 1992, p.158.

## Bibliografia

* Spiegel, Murray R.; Abellanas, Lorenzo. McGraw-Hill. Fórmules i taules de matemàtica aplicada, 1992. ISBN 84-7615-197-7.

## Vegeu també

* Esquema d'Askey
# Paranauchenia

Paranauchenia és un gènere extint de mamífers placentaris de la família Macraucheniidae, pertanyent a l'ordre Litopterna dels meridiungulats. És exclusiu de l'Argentina.

## Referències

* ↑ Ameghino, F. 1904a. «Nuevas especies de mamíferos Cretáceos y Terciarios de la República Argentina». Anales de la Sociedad Científica Argentina 16: 193-208; 17: 162-175, 182-192, 225-240, 241-291.
# Oxiodonteri

Els oxiodonteris (Oxyodontherium) són un gènere extint de mamífers litopterns de la família dels macrauquènids que visqueren a Sud-amèrica des del Miocè superior fins al Plistocè superior, fa entre 11.700 anys i 8 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a les províncies argentines de Buenos Aires, Entre Ríos i San Luis. Eren de constitució més esvelta que els seus parents propers, els scalabriniteris. Tenien les primeres dents premolars inferiors concentrades en un espai relativament petit. El nom genèric Oxyodontherium significa ‘bèstia de dents afilades’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Oxyodontherium» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 28 juny 2024].
* ↑ Ameghino, 1889, p. 543.
* ↑ Palmer, 1904, p. 492.

## Bibliografia

* Ameghino, F. «Contribución al conocimiento de los mamíferos fósiles de la República Argentina» (en castellà). Anales de la Academia Nacional de Ciencias, 5, 1989, pàg. 1-1.027.
* Palmer, T. S. Index Generum Mammalium: A List of the Genera and Families of Mammals (en anglès). Departament d'Agricultura dels Estats Units, 1904.
# Promacrauchenia

Promacrauchenia és un gènere extint de mamífers litopterns de la família dels macrauquènids que visqueren a Sud-amèrica durant el Pliocè, fa entre 3 i 5,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina i Bolívia. Tenien una probòscide un xic més desenvolupada que en l'scalabriniteri, un parent proper seu. És possible que fossin els avantpassats directes de gèneres com Macrauchenia i Windhausenia. El nom genèric Promacrauchenia significa ‘abans de Macrauchenia’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Promacrauchenia» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 29 octubre 2024].
* ↑ Thenius, 1969, p. 517.
* ↑ «Exceptional skull of Huayqueriana (Mammalia, Litopterna, Macraucheniidae) from the late Miocene of Argentina: anatomy, systematics, and paleobiological implications» (en anglès). Bulletin of the American Museum of Natural History, vol. 404, 2016, pàg. 1–76. DOI: 10.1206/0003-0090-404.1.1.

## Bibliografia

* Thenius, E. Phylogenie der Mammalia: Stammesgeschichte der Säugetiere (einschließlich der Hominiden) (en alemany). Walter de Gruyter & Co., 1969. DOI 10.1515/9783111646824. ISBN 9783111646824.
# Mahmud Haydar

Khwaja Mahmud Haydar fou un visir al servei de Rustem ibn Umar Shaykh de Isfahan i més tard de Sultan Muhammad ibn Baysunghur, governador timúrida del nord de Pèrsia. Junt amb Nur al-Din Kamal, Mahmud Haydar era una de les persones que podia prendre decisions a Isfahan i segurament formaven part del diwan provincial com a membres del consell de la ciutat; tenia fortes connexions amb el diwan que havia estat cridat a Herat per pagar les taxes endarrerides i va acceptar recaptar diners de la població d'Isfahan; aquest diwan no va aconseguir els diners que esperava de la població i no va poder complir les seves promeses. Llavors van decidir demanar ajut a Sultan Muhammad ibn Baysunghur i desafiar a Xah Rukh. Mahmud Haydar fou considerat el cap del moviment i fou un dels que Xah Rukh va fer empresonar el 1447. A la mort de Xah Rukh el mateix 1447, Sultan Muhammad el va alliberar i el va enviar a Isfahan amb altres oficials per preparar la seva arribada i el va nomenar per una alta posició al diwan. Quan Sultan Muhammad va controlar Khurasan, Mahmud Haydar fou un dels membres del govern encarregats dels afers de govern del territori. Quan Sultan Muhammad fou derrotat i mort el 1452, Mahmud es va posar al servei del vencedor, el seu germà Abu l-Kasim Babur i altre cop va servir a Isfahan on fou enviat per organitzar la rebuda de Babur. Però Mahmud era lleial a Isfahan abans que a Babur i la ciutat li va refusar l'entrada al príncep, decisió en la qual va participar activament. Quan els kara koyunlu van ocupar Isfahan va conservar la seva influència i fou nomenat pel càrrec de sadr o sardar.

## Bibliografia

* Power, Politics and Religion in Timurid Iran, per Beatrice F. Manz, Cambridge University Press, 2007, ISBN 978-0-511-26931-8
# Hugo von Mohl

Hugo von Mohl (Stuttgart, 8 d'abril de 1805 – Tubingen, 1 d'abril de 1872), era un botànic alemany.
Era fill del polític de Württemberg, Benjamin Ferdinand von Mohl (1766–1845). Va estudiar medicina a la universitat de Tübingen. L'any 1832 va ser nomenat professor de botànica a la mateixa universitat. Va ser membre de la Royal Society des de 1868.
El 1846, va encunyar el terme «protoplasma» per designar el contingut viu de la cèl·lula. Va fer la primera explicació científica sobre els diferents tipus d'escorça i també sobre l'obertura i tancament dels estomes (1850). Va atribuir el creixement secundari del gruix dels arbres al fet que l'anell de càmbium sorgeix directament del meristema, una teoria que, després d'una llarga controvèrsia científica, només va confirmar S. Kostytschew per a la majoria d'arbres el 1922. Va estudiar les palmeres cicadàcies i les falgueres arborescents. Va fer un treball sobre el gènere Isoetes (1840).
També entenia construir microscopis; sabia polir i muntar lents. El 1843 va fundar junt amb D. v. Schlechtendal la revista "Botanische Zeitung" i va ser-ne coeditor fins al 1872 L'any 1843 començà a editar el setmanari botànic Botanische Zeitung en cooperació amb Diederich von Schlechtendal.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Mohl, Hugo von». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 248. ISBN 8429270043.
* 1 2 Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
* 1 2 3 4 Mägdefrau, 1994.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Bibliografia

* Julius von Sachs. History of Botany (1530-1860). Oxford, Clarendon Press and Biodiversity Heritage Library, 1890, p. 292.
* de Bary, Anton «Hugo von Mohl». Botanische Zeitung, 30, 31, 1872, pàg. 561–580.
* de Bary, Anton. «Mohl, Hugo von». A: Duncker & Humblot. Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). (en alemany). 22, 1885.
* Mägdefrau, Karl. « Mohl, Hugo von». A: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 17, Duncker & Humblot (en alemany), 1994, p. 690ss. ISBN 3-428-00198-2.
# Xlet

Un xlet, també conegut com una aplicació MHP o una aplicació DVB-J, és un programa escrit en llenguatge Java que serà interpretat per una màquina virtual Java implementada en un televisor digital o en un analògic amb un STB incorporat.
Els xlets han de compartir la superfície de la pantalla amb els continguts multimèdia, amb els quals s'han d'entremesclar i ensolapar. Així, és possible visualitzar dades que poden sincronitzar-se amb els continguts audiovisuals tradicionals i fer-ne factible llur interacció amb l'espectador. Fins i tot, els xlets fan possible que el receptor es comuniqui amb l'emissor o proveïdor de continguts en cas de disposar de canal de retorn.
Els xlets són semblants als applets, ja que ambdós s'executen sobre una aplicació externa (el navegador en el cas dels applets) que permet iniciar, parar i controlar els xlets o bé els applets. I a més tots dos comparteixen que n'hi pot haver varis executant-se simultàniament, però tan sols un xlet pot ser visualitzat en la pantalla TV degut a les restriccions de hardware. Un xlet té un cicle de vida propi consistent en la seva càrrega, l'inici, la pausa i, finalment, la destrucció del xlet, accions que són controlades per l'aplicació externa.

## Referències

* ↑ Darder Negre, Sebastià. «El joc del TERCETI : una unitat didàctica multimèdia sobre GNU/LINUX amb suport DVB-MHP i SCORM.». TFC. Universitat Oberta de Catalunya. [Consulta: 6 gener 2015].
# Carles Cortés i Martínez

Carles Cortés i Martínez (Tarragona, agost 1975) és un periodista esportiu català que s'ha especialitzat en comunicació del fet casteller, ja sigui per mitjà de la presentació de programes de televisió com Dosos amunt o a través de la retransmissió en directe de les principals diades castelleres.

## Referències

* ↑ «El 'fair play' marca el derbi Nàstic-Reus de les ones», 28-04-2017. [Consulta: 31 agost 2024].
* ↑ Castellví Roca, Albert. «La Xarxa estrena un programa de castells i transmetrà nou diades». Ara, 13-06-2014. [Consulta: 31 agost 2024].
* ↑ Díaz, Marta. «El món casteller són totes les colles i tots els castellers». Ara, 16-09-2015. [Consulta: 30 agost 2024].
* ↑ Garcia, Efren. «Tornen els castells a La Xarxa de Televisions locals». Ara, 22-06-2016. [Consulta: 31 agost 2024].

## Enllaços externs

* Entrevista a Carles Cortés - Ràdio Ciutat de Tarragona (2024) a YouTube
* «Els valors dels castells» - Carles Cortés - TEDxTarragona (2024) a YouTube