OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pseudoromicia rendalli

Pseudoromicia rendalli és una espècie de ratpenat de la família dels vespertiliònids. Viu a Benín, Botswana, Burkina Faso, el Camerun, la República Centreafricana, el Txad, el Congo, la República Democràtica del Congo, Gàmbia, Ghana, Kenya, Malawi, Mali, Moçambic, Niger, Nigèria, Ruanda, el Senegal, Sierra Leone, Somàlia, Sud-àfrica, el Sudan, el Sudan del Sud, Tanzània, Togo, Uganda i Zàmbia. Els seus hàbitats naturals són les sabanes seques i humides, els matollars tropicals secs i humits, i zones desforestades que anteriorment albergaven boscos tropicals humits de plana. És una espècie en risc mínim, és a dir, no sembla que hi hagi cap amenaça significativa per a la seva supervivència.
El nom específic rendalli li fou donat en honor del zoòleg Percy Rendall, conegut especialment pel seu treball ictiològic.

## Referències

* ↑ Jacobs, D.; Cotterill, F. P. D.; Taylor, P. J. Pipistrellus rendalli. UICN 2008. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2008, consultada el 6 juliol 2014.
* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 338-339. ISBN 978-0801893049.
Espècies vivents de vespertiliònids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Vespertilionoidea :
Subfamília Antrozoinae :
Subfamília Kerivoulinae :
Subfamília Murininae :
Subfamília Myotinae :
Subfamília Vespertilioninae :
# Ancyromonas

Ancyromonas és un gènere d'Apusozoa. És flagel·lat. Inclou l'espècie Ancyromonas sigmoides.
Planomonas s'ha descrit com un sinònim més modern d'Ancyromonas.

## Referències

* ↑ Scheckenbach F, Wylezich C, Mylnikov AP, Weitere M, Arndt H «Molecular Comparisons of Freshwater and Marine Isolates of the Same Morphospecies of Heterotrophic Flagellates». Appl. Environ. Microbiol., 72, 10, 10-2006, pàg. 6638-43. DOI: 10.1128/AEM.02547-05. PMC: 1610283. PMID: 17021215.
* ↑ Cavalier-Smith T, Chao EE, Stechmann A, Oates B, Nikolaev S «Planomonadida ord. nov. (Apusozoa): ultrastructural affinity with Micronuclearia podoventralis and deep divergences within Planomonas gen. nov». Protist, 159, 4, 10-2008, pàg. 535–62. DOI: 10.1016/j.protis.2008.06.002. PMID: 18723395.
* ↑ Heiss AA, Walker G, Simpson AG «Clarifying the taxonomic identity of a phylogenetically important group of eukaryotes: Planomonas is a junior synonym of Ancyromonas». J. Eukaryot. Microbiol., 57, 3, 5-2010, pàg. 285–93. DOI: 10.1111/j.1550-7408.2010.00477.x. PMID: 20384907.
# Serp bruna anellada

La serp bruna anellada (Pseudonaja modesta) és una espècie de serp elàpida verinosa endèmica d'una àmplia franja de l'interior d'Austràlia, des de l'oest de Nova Gal·les del Sud i Queensland fins a Austràlia Occidental.

## Taxonomia

Albert Günther la va descriure per primer cop com a Cacophis modesta el 1872, a partir d'exemplars trobats al nord-oest d'Austràlia. El nom específic modesta és l'adjectiu llatí "sense pretensions", "ordenat" o "ben comportat". Tot i ser una serp verionisa, el toxicòleg Struan Sutherland la va considerar com a no perillosa, ja que generalment no mossega a les persones. Mentrestant, Charles Walter De Vis la va anomenar Brachysoma sutherlandi, quan la va trovar al riu Norman al nord-oest de Queensland el 1884, i William Macleay com a Furina ramsayi, en honor a Edward Pierson Ramsay, el 1885 a partir d'uns exemplars a Milparinka al nord-oest de Nova Gal·les del Sud. Tots tres són la mateixa espècie.

## Descripció

Pot arribar a fer fins a 50 cm de llarg, aquesta serp té la part superior de color gris-marró a vermell-marró amb el cap i el coll negra dividits per una banda de color crema, així com de quatre a set bandes negres amb marges de color crema a intervals regulars. Les seves parts inferiors són de color crema a groc amb taques de taronja. Les bandes fosques superiors poden esvair-se notablement amb l'edat. El seu color i marques, especialment el seu cap negre i la banda del coll, s'assemblen a la juvenil de la serp bruna oriental.
La serp bruna anellada es troba a les regions àrides de l'interior d'Austràlia (excepte a Victòria). Viu en arbustos o prats àrids, on s'amaga en triodia o sota fusta caiguda.
Una nena va ser mossegada per aquesta espècie l'any 1987, va patir símptomes sistèmics lleus. No es va registrar cap coagulopatia.

## Referències

* 1 2 Australian Biological Resources Study. «Species Pseudonaja modesta (Günther, 1872)». Australian Faunal Directory. Canberra, Australian Capital Territory: Department of the Environment, Water, Heritage and the Arts, Australian Government, 26-08-2013. [Consulta: 6 octubre 2017].
* ↑ Günther, Albert «Seventh account of new species of snakes in the collection of the British Museum». Annals and Magazine of Natural History, vol. 4, 9, 1872, pàg. 13–37 [35].
* ↑ Simpson, D.P.. Cassell's Latin Dictionary. 5. London: Cassell Ltd., 1979, p. 371. ISBN 0-304-52257-0.
* 1 2 3 Sutherland, Struan K.; Tibballs, James. Australian Animal Toxins. 2nd. South Melbourne, Victoria: Oxford University Press, 2001, p. 124–25. ISBN 0-19-550643-X.
* ↑ De Vis, C.W. «Descriptions of a new snake with a synopsis of the genus Hoplocephalus». Proceedings of the Royal Society of Queensland, vol. 1, 1884, pàg. 138-40 [139].
* ↑ Macleay, William «On a new snake from the Barrier Ranges». Proceedings of the Linnean Society of New South Wales, vol. 10, 1885, pàg. 61–62. DOI: 10.5962/bhl.part.17897.
* 1 2 Cogger, Harold G. Reptiles and Amphibians of Australia. 7th. Melbourne, Victoria: CSIRO Publishing, 2014, p. 927. ISBN 9780643100350.
# Aino Ackté

Aino Ackté (originalment Achte, Hèlsinki, 23 d'abril de 1876 – Vihti, 8 d'agost de 1944) fou una soprano finlandesa. Fou la primera estrella internacional de l'òpera finlandesa després d'Alma Fohström.
Els pares d'Ackté eren la mezzosoprano Emmy Achte i el compositor i director Lorenz Nikolai Achte. Aino Ackté es casà amb el doctor Heikki Renvall el 1901 amb qui tingué una filla, Glòria Leppänen. Mies Reenkola, el seu fill, naixeria el 1908.
La jove Ackté estudiava cant sota la tutela de la seva mare fins al 1894 quan ingressà al Conservatori de París (Edmond Duvernoy i Alfred Girodet). El seu debut reeixit a la Grand Opéra de París succeïa el 1897 amb Faust, de Gounod. El resultat fou la signatura d'un contracte per sis anys.
El 1904 Ackté va signar amb la Metropolitan Opera de Nova York on romania fins al 1906. El 1907 creava el paper protagonista de Salomé, de Richard Strauss, a Leipzig i el 1910 a Londres. L'estrena al Covent Garden fou un èxit enorme i el mateix Strauss proclamava Ackté com a "l'única Salomé".
Jean Sibelius li dedicà el seu poema simfònic Luonnotar quan l'estrenà el 10 de setembre de 1913 al Festival de Gloucester a Anglaterra. Ackté va acabar els seus viatges internacionals aquell mateix any i retornava a Finlàndia, on feia la seva darrera actuació el 1920. Les seves últimes actuacions en públic tenien lloc al Festival d'òpera de Savonlinna el 1930.
El 1911, Ackté, Oskar Merikanto, i Edvard Fazer fundaven la Kotimainen Ooppera, un predecessor a l'Òpera Nacional Finlandesa (rebatejat el 1914 Òpera Finlandesa i més tard el 1956 Òpera Nacional Finlandesa). En va ser la directora del 1938 al 1939. Després de prendre camins separats amb l'Òpera Nacional, Ackté organitzà el Savonlinna Opera Festival, que començava el 3 de juliol de 1912 i que es mantenia durant els anys 1912-14, 1916 i 1930.
Entre les seves amistats s'hi comptava Albert Edelfelt, que pintà un famós retrat d'Ackté el 1901.
Moria a Nummela, Vihti, l'agost de 1944.
Té un passeig dedicat prop de l'Olavinlinna, a Savonlinna, i un altre carrer a Hèlsinki, Finlàndia. La seva casa estival, Villa Aino Ackté, localitzada prop de Hèlsinki, es lloga per a activitats culturals i reunions.
Ackté és la model original més probable per al personatge d'òpera Bianca Castafiore, dels llibres de còmics Les aventures de Tintín, del belga Hergé.

## Referències

* ↑ Rescigno, Eduardo. Vivaverdi: dalla A alla Z Giuseppe Verdi e la sua opera (en italià). Bur, 2012-11-07. ISBN 978-88-586-3902-3.
* ↑ Severi Nygård: Tintti Suomessa (Tintin in Finland), Helsingin Sanomat, Kuukausiliite, October 2008.

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Aino Ackté
* Villa Aino Ackté
# Amelanchier alnifolia

Amelanchier alnifolia és un arbust de fruit comestible. És una planta nativa d'Amèrica del Nord

## Descripció

Arbust que arriba a fer 8 metres d'alt. Les fulles són ovals o pràcticament circulars de 5 cm de llargada i 4,5 cm d'amplada
El fruit és en forma de pom de color porpra de 5 a 15 mm de diàmetre, maduren a principi d'estiu o a finals d'estiu segons el lloc. Els fruits són un ingredient del pemmican, una preparació de carn assecada. També se'n fan pastissos i confitures.

## Referències

* 1 2 Germplasm Resources Information Network: Amelanchier alnifolia
* ↑ «Amelanchier alnifolia». Jepson Flor.
* ↑ Dyrness, C. T.; Acker, S. A. «Ecology of Common Understory Plants in Northwestern Oregon and Southwestern Washington Forests» (pdf). H.J. Andrews Experimental Forest, Oregon State University, 1993-94.
* ↑ Jacobson, Arthur Lee. North American Landscape Trees. Berkeley, CA USA: Ten Speed Press, 1996, p. 74. ISBN 0-89815-813-3. «Records: 42' x 3'3" x 43', Beacon Rock State Park, WA (1993); 27' x 3'9" x 22', Douglas County, OR (1975)»
* ↑ Mazza, G. «Compositional and Functional Properties of Saskatoon Berry and Blueberry». International Journal of Fruit Science, 5, 3, 2005, pàg. 101–120. DOI: 10.1300/J492v05n03_10. ISSN: 1553-8362.
* ↑ Mazza G, Davidson CG. Saskatoon berry: A fruit crop for the prairies. p. 516-519. In: J. Janick and J.E. Simon (editors), New crops. Wiley, New York, 1993.
* ↑ «Government of Manitoba - Ministry of Agriculture: Saskatoon Berries». Arxivat de l'original el 2005-03-01. [Consulta: 29 juny 2017].
# Blanca Busquets i Oliu

Blanca Busquets i Oliu (Barcelona, 20 de març de 1961) és una escriptora, filòloga i guionista catalana.

## Biografia

Nascuda a Barcelona, i molt arrelada a Cantonigròs, de seguida va anar a viure a Pamplona, on el seu pare treballava; i s'hi va estar fins a l'any 1972. A Pamplona va estudiar en una escola francesa i va aprendre a llegir i a escriure en francès primer i en castellà, després; alhora que llegia música. Després van tornar a Catalunya i es van instal·lar a Barcelona, on continuà els estudis musicals. Va formar part de diversos cors i va tocar durant deu anys a l'Orquestra Joventut Percussionista de Catalunya. De menuda ja va ser introduïda en la dansa clàssica i va ballar fins als vint-i-cinc anys. Va treballar de voluntària al Centre Penitenciari Can Brians, on va dirigir el cor SiFaSol del 2001 al 2003.
La seva formació musical l'ha conduïda a treballar de locutora al programa Hidrogen, del Canal 33, i —durant set anys— de redactora del programa de música clàssica de la Televisió de Catalunya.
És una de les fundadores del Festival Internacional de Música de Cantonigròs i continua essent-ne membre del comitè organitzador. Treballa des de 1986 a les emissores de Catalunya Ràdio, com a realitzadora i guionista, tot tocant diferents aspectes del panorama radiofònic. També escriu periòdicament al diari digital Osona.com.
A banda de participar en clubs de lectura, ha fet xerrades, presentacions i conferències arreu de Catalunya, a diversos llocs de l'estat espanyol, i a ciutats com l'Alguer, Moscou, Leipzig, Berlín i Cracòvia. Formà part de la delegació d'escriptors catalans a la Fira del Llibre de Varsòvia 2016.
Ha guanyat el premi Llibreter 2011 per La nevada del cucut; i el Premio Alghero Donna de literatura i periodisme 2015, per la traducció a l'italià de La casa del silenci.

## Obres publicades

* Presó de neu. Barcelona: Proa, 2003.
* El jersei. Barcelona: Rosa dels Vents, 2006.
* Tren a Puigcerdà. Barcelona: Rosa dels Vents, 2007.
* Vés a saber on és el cel. Barcelona: Rosa dels Vents, 2009.
* La nevada del cucut. Barcelona: Rosa dels Vents, 2010.
* La casa del silenci. Barcelona: Rosa dels Vents, 2013.
* Paraules a mitges. Barcelona: Rosa dels Vents, 2014.
* Jardí a l'obaga. Barcelona: Proa, 2016.
* La fugitiva. Barcelona: Proa, 2018.
* El crit. Barcelona: Proa, 2019.
* Constel·lacions. Barcelona: Proa, 2022.
* Els dies robats. Barcelona: Proa, 2024.

## Referències

* ↑ «Blanca Busquets i Oliu». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Llort, Lluís «Blanca Busquets: "Si no amaguen res, els ulls no parlen"». Cultura (El Punt Avui), 31-10-2014, p. 5.
* ↑ «Blanca Busquets». AELC. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 17 setembre 2014].
* ↑ «La represa literària arriba plena de novetats». [Consulta: 26 agost 2019].
* ↑ «Blanca Busquets publica ‘Els dies robats', un llibre que explora com les situacions límit remouen les relacions humanes». La República, 23-01-2024. [Consulta: 23 gener 2024].

## Enllaços externs

* Blanca Busquets i Oliu - Lloc web oficial
# COLT Technology Services

COLT Techology Services és una empresa de telecomunicacions amb seu al Regne Unit activa a tretze estats d'Europa. Antigament es deia City of London Telecommunications, denominació de la qual va mantenir l'acrònim.
Proveeix serveis de telecomunicacions a empreses a grans zones metropolitans. El grup és llistat a la borsa de Londres i forma part de l'índex FTSE 250. L'empresa subministra serveis de veu, dades i serveis gestionats a uns 50.000 pimes, grans empreses i clients a l'engròs de tots els sectors. La companyia disposa de xarxa de fibra òptica integrada de 20.000 kilòmetres que connecta uns 10.000 edificis a 32 ciutats europees de tretze països i tretze centres de solucions Internet. Disposa de dos centres de càlcul a Espanya: Madrid i Barcelona. És present a València tot i no tenir-hi cap centre de dades.

## Referències

* ↑ LSE COLT
# Mango

«Mango» té aquests significats:
* Animals:
** Mango de les Antilles o Anthracothorax dominicus, ocell que viu a Jamaica
** Mango de Jamaica o Anthracothorax mango, ocell que viu a Hispaniola, Puerto Rico i les illes Verges
** Mango de Veraguas o Anthracothorax veraguensis, ocell que viu en zones de Costa Rica i el Panamà
** Mango golaverd o Anthracothorax viridigula, ocell que viu a l'est de Veneçuela, Trinitat, Guaiana i nord-est de Brasil
** Mango pitverd o Anthracothorax prevostii, ocell que viu a Mèxic
** Mango verd o Anthracothorax viridis, ocell que viu a Puerto Rico
* Vegetals:
** Mango comú, espècie de mango
** Mangifera gènere d'espècies vegetals
** Mango (fruita) és la fruita del mango comú
* Moda:
** Mango Fashion Awards, certamen de moda
** Mango (moda), empresa catalana
* Música: Mango (cantant) nom artístic del cantant Giuseppe Mango (1954-2014)
Viccionari
# David Salom Fuentes

David Salom Fuentes (Palma, 16 d'octubre de 1984) és un pilot de motociclisme mallorquí especialitzat en competicions de Supersport, havent estat Campió d'Espanya de velocitat en aquesta categoria -així com de resistència- el 2006.
    A 1 de gener de 2011

## Trajectòria internacional

Debutà al Campionat del Món de Supersport l'any 2007, contractat per l'equip de Yamaha Espanya, per al qual pilotà una Yamaha YZF-R6, tenint-hi per company David Forner. El seu millor resultat fou un cinquè lloc a Assen, acabant la temporada en vint-i-unena posició final, amb 34 punts.
El 2008 romangué al mateix equip, aquesta amb Josep Pedró de company, essent el seu millor resultat un vuitè lloc a Qatar, acabant la temporada en vint-i-novena posició final, amb 9 punts.
El 2009 passà a competir al Mundial de Superbikes, pilotant la Kawasaki ZX-10R de l'equip Pedercini, amb Luca Scasso de company. El seu millor resultat fou un tretzè a la primera cursa a Portimão, acabant la temporada al lloc 36, amb 5 punts.
El 2010 tornà al Campionat de Supersport, pilotant la Triumph Daytona 675 de l'equip ParkinGO BE1, amb Jason Di Salvo de company. El millor resultat obtingut foren dos quarts llocs (a Phillip Island i a Xest), finalitzant la temporada en sisè lloc final, amb 99 punts.
De cara al 2011 ha canviat a l'equip Motocard.com, per al qual pilotarà la Kawasaki ZX-6R, amb Broc Parkes de company. De moment, ha obtingut una pole position a Phillip Island.

## Referències

* ↑ «David Salom» (en anglès). worldsbk.com. Arxivat de l'original el 15 de març 2012. [Consulta: 5 juny 2011].

## Enllaços externs

* Vídeo de Salom al CEV del 2006 (castellà)
# Jardins de Sant Pau del Camp

Els jardins de Sant Pau del Camp són un espai públic d'una hectàrea al voltant del monestir que porta el mateix nom, al Raval de Barcelona.

## Història

Es van inaugurar l'any 1992, en un espai antigament ocupat per habitatges i diverses fàbriques, entre les quals destaca la fàbrica Santaló, la xemeneia de la qual es conserva com a testimoni del passat industrial de la zona.

## Descripció

El jardí està format per uns amplis parterres de gespa que formen un petit turó artificial per tal de salvar el desnivell ocasionat per un aparcament subterrani. Circumval·len el monestir romànic i el disnivell del petit turó permet que el monument es pugui contemplar des del capdamunt de l'elevació que corona l'espai. Entre els parterres hi ha camins semicirculars excavats entre murs de mitja alçària amb pedrissos dissenyats per a l'estada i gaudi.
Els arbres que dominen l'espai són les moreres (Morus alba), les tipuanes (Tipuana tipu) i els pollancres (Populus alba). El turó culmina en una placeta flanquejada per tipuanes. Just a nivell de carrer, al costat del monestir hi ha esplanada de sauló protegida per arbres d'ombra. Al costat d'aquesta esplanada podem trobar diferents àrees recreatives que alberga els jardins: una pista de botxes, una àrea de jocs infantils i uns horts urbans. L'espai és tancat per un mur cobert de buganvílies.

## Vegeu també

* Casa-fàbrica Torruella-Tous
* Casa-fàbrica Dardé, Cabañes i Oliveras

## Referències

* ↑ «Pla d'acció per aconseguir que els Jardins de Sant Pau del Camp s'utilitzin més». betevé, 23-07-2017.
* ↑ La Conquesta del verd: els parcs i els jardins de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona. Regidoria d'edicions i Publicacions, 1995. ISBN 84-7609-727-1.
* 1 2 «Jardins de Sant Pau del Camp». barcelona.cat. Ajuntament de Barcelona.

## Enllaços externs

* «Jardins de Sant Pau del Camp». barcelona.cat. Ajuntament de Barcelona.
# Paavo Arhinmäki

Paavo Erkki Arhinmäki (Hèlsinki, 13 de desembre de 1976) és un polític finlandès i tinent d'alcalde de Cultura i Oci de Hèlsinki des de 2021. Va ser membre de l'Eduskunta del 2007 al 2021 en representació de l'Aliança d'Esquerra, un partit del qual en va ser líder del 2009 al 2016.

## Trajectòria

Arhinmäki és regidor de l'Ajuntament de Hèlsinki des de l'any 2001. Va encapçalar les Vasemmistonuoret, les joventuts del partit', del 2001 al 2005. Més endavant, va ser elegit per primera vegada al Parlament finlandès a les eleccions parlamentàries de 2007 i reelegit el 2011. És conegut per haver proposat l'aturada dels projectes d'energia nuclear a Finlàndia arran del terratrèmol de Kobe.
Després de les eleccions de 2011, l'Aliança d'Esquerra es va convertir en soci del gabinet de coalició de sis partits liderat per Jyrki Katainen. Com aficionat al futbol, Arhinmäki es va convertir en ministre de Cultura i Esport. La decisió d'incorporar-se al govern va provocar una escissió al partit, que va provocar l'expulsió de dos diputats del grup parlamentari. El 2014, l'Aliança d'Esquerra va abandonar el gabinet en oposició a un paquet de retallades de despesa i increment d'impostos.
El 2012, Arhinmäki va ser candidat de l'Aliança d'Esquerra a les eleccions presidencials finlandeses, i va quedar sisè amb el 5,5% del total de vots a la primera ronda de votacions.
L'abril de 2016, Arhinmäki va anunciar que no es proposaria per a un altre mandat com a líder del partit. L'11 de juny de 2016 el va rellevar Li Andersson.

## Referències

* ↑ «Arhinmäki apologises for his conduct: "Party got out of hand"».
* ↑ «Left Alliance leaves government».
* ↑ «Puheenjohtajuuden jättävä Arhinmäki Ylellä: Enemmän aikaa perheelle». Iltalehti, 30-04-2016. [Consulta: 7 juny 2016].
* ↑ «Li Andersson kruunattiin virallisesti puheenjohtajaksi». Iltalehti, 11-06-2016. [Consulta: 11 juny 2016].
# Epidermis (botànica)

El teixit epidèrmic vegetal és el teixit protector viu que recobreix la superfície de tota la planta quan aquesta posseeix estructura primària. Només es considera que falta l'epidermis a la caliptra de l'arrel i en els meristemes apicals. A part de la seva funció protectora també actua mecànicament, contribuint en part al sosteniment, a causa de la compacitat de les seves cèl·lules. El seu precursor meristemàtic és la protodermis del meristema apical caulinar a la plàntula, i a les arrels, del meristema apical radical.
És una capa impermeable i gruixuda, i normalment està formada per una sola capa heterogènia de cèl·lules aplanades, la funció és protegir les cèl·lules interiors, limitar la transpiració, secretar algunes substàncies, emmagatzemar altres, i intercanviar gasos amb el medi ambient. L'epidermis es conserva en aquelles plantes que tenen òrgans únicament amb creixement primari, en canvi els òrgans amb creixement secundari l'eliminen, formant la periderma.
Les seves cèl·lules estan recobertes per una cutícula formada per cutina i en certes plantes per cutana, microfibril·les de polisacàrids i ceres, constituïda per una barreja de polièsters. Aquesta capa restringeix tant la transpiració com l'entrada de diòxid de carboni, pel que són els estomes els responsables d'aquesta activitat.

## Referències

* ↑ Valla, Juan J. Botánica. Morfología de las plantas superiores. (en castellà). 1a ed. 20a reimp.. Buenos Aires: Hemisferio sur, 2007, p. 352. ISBN 950-504-378-3.
* ↑ «Epidermis | plant tissue | Britannica» (en anglès). [Consulta: 21 febrer 2025].
* ↑ «Epidermis (botànica)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Kolattukudy, P.E. «Biosynthetic pathways of cutin and waxes, and their sensitivity to environmental stresses». A: G. Kerstiens (ed.). Plant Cuticles (en anglès). Oxford: BIOS Scientific publishers, 1996, p. 83-108.
* ↑ Tegelaar, EW; et alii «Scope and limitations of several pyrolysis methods in the structural elucidation of a macromolecular plant constituent in the leaf cuticle of Agave americana L.» (en anglès). Journal of Analytical and Applied Pyrolysis, 15, 1989, pàg. 29-54.
# Fàbrica Batlló

«Fàbrica Batlló» té aquests significats:
* Can Batlló (Urgell), actual Escola Industrial
* Can Batlló (la Bordeta)
* Casa-fàbrica Batlló-Llenas