OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi dels Països Baixos del 1980

Resultats del Gran Premi dels Països Baixos de Fórmula 1 de la temporada 1980, disputat al Circuit de Zandvoort, el 31 d'agost del 1980.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 5 | Nelson Piquet | Brabham - Ford | 72 | 1h 38' 13. 83 | 5 | 9 |
| 2 | 16 | René Arnoux | Renault | 72 | + 12.93 s | 1 | 6 |
| 3 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Ford | 72 | + 13.43 s | 6 | 4 |
| 4 | 28 | Carlos Reutemann | Williams - Ford | 72 | + 15.29 s | 3 | 3 |
| 5 | 3 | Jean Pierre Jarier | Tyrrell - Ford | 72 | + 1' 00.02 min. | 17 | 2 |
| 6 | 8 | Alain Prost | McLaren - Ford | 72 | + 1' 22.62 min. | 18 | 1 |
| 7 | 2 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 71 | + 1 Volta | 7 | |
| 8 | 11 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 70 | Sense combustible | 10 | |
| 9 | 1 | Jody Scheckter | Ferrari | 70 | + 2 Voltes | 12 | |
| 10 | 9 | Marc Surer | ATS - Ford | 69 | + 3 Voltes | 20 | |
| 11 | 27 | Alan Jones | Williams - Ford | 69 | + 3 Voltes | 4 | |
| Ret | 4 | Derek Daly | Tyrrell - Ford | 60 | Frens | 23 | |
| Ret | 23 | Bruno Giacomelli | Alfa Romeo | 58 | Accident | 8 | |
| Ret | 31 | Eddie Cheever | Osella - Ford | 38 | Motor | 19 | |
| Ret | 29 | Riccardo Patrese | Arrows - Ford | 29 | Motor | 14 | |
| Ret | 15 | Jean Pierre Jabouille | Renault | 23 | Direcció | 2 | |
| Ret | 22 | Vittorio Brambilla | Alfa Romeo | 21 | Accident | 22 | |
| Ret | 41 | Geoff Lees | Ensign - Ford | 21 | Accident | 24 | |
| Ret | 7 | John Watson | McLaren - Ford | 18 | Motor | 9 | |
| Ret | 20 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 16 | Frens | 21 | |
| Ret | 43 | Nigel Mansell | Lotus - Ford | 15 | Frens | 16 | |
| Ret | 12 | Elio de Angelis | Lotus - Ford | 2 | Accident | 11 | |
| Ret | 25 | Didier Pironi | Ligier - Ford | 2 | Accident | 15 | |
| Ret | 6 | Hector Rebaque | Brabham - Ford | 1 | Caixa canvi | 13 | |
| NVQ | 50 | Rupert Keegan | Williams - Ford | | | | |
| NVQ | 14 | Jan Lammers | Ensign - Ford | | | | |
| NVQ | 30 | Mike Thackwell | Arrows - Ford | | | | |
| NVQ | 21 | Keke Rosberg | Fittipaldi - Ford | | | | |
| NVS | 30 | Jochen Mass | Arrows - Ford | | Pilot amb ferides | | |

## Altres

* Pole: René Arnoux 1' 17. 44
* Volta ràpida: René Arnoux 1' 19. 35 (a la volta 67)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-02-18. [Consulta: 17 abril 2010].
# Vèrica

Vèrica (principis del segle i) fou el rei d'un dels estats client de l'Imperi Romà en l'antiga Britànnia. Va regnar durant els anys previs a la invasió de Claudi l'any 43.
Segons les monedes encunyades durant aquest període, Vèrica apareix com rei de la tribu dels atrèbats, fill de Commi. Va accedir al tron com successor del seu germà gran Epil·lus l'any 15 i fou coronat en la capital del seu poble Calleva Atrebatum, avui en dia Silchester. Fou reconegut com a rex per l'Imperi Romà, amb qui va establir relacions diplomàtiques i comercials.
El territori dels atrèbats estava patint un intent de conquesta per part dels Catuvel·launs, liderats per Epàtic, germà de Cunobelí, qui conquerí Cal·leva aproximadament l'any 25. Un cop mort Epàtic, deu anys més tard, Vèrica va poder reconquerir els territoris perduts, però el fill de Cunobelí, Caratac va contraatacar i va conquerir tot el regne el 40.
Cassi Dió menciona que «Bèricus» (suposadament referint-se a Vèrica) fou expulsat de Britànnia durant una revolta. Suetoni també fa referència en la seva obra, Les vides dels dotze cèsars a les exigències per part dels britons que Roma fes retornar a «certs desertors». Amb el pretext que el rex Vèrica era un aliat de Roma, Claudi va tenir una excusa per iniciar la invasió de Britànnia.
Claudi va enviar al seu general Aule Plauci per dirigir la campanya. Aquest, amb les forces combinades de les seves tropes i els britons simpatitzants i partidaris de Vèrica, derrotaren fàcilment la resistència enemiga.
Després de la invasió, és probable que Vèrica fos restaurat en el tron dels atrèbats, però no existeixen proves arqueològiques o històriques que ho demostrin. En qualsevol cas, aviat hi hagué un nou governant en la regió, Cogidubne, qui potser fou descendent seu.

## Referències

* ↑ Cassi Dió, Historia Romana 60:19
* ↑ Suetoni, Les vides dels dotze cèsars, Vida de Claudi 17
# Cunobelí

Cunobelí o Cinobel·lí (en llatí Cunobelīnus o Cynobellīnus, del britònic Cunobelinos) va ser un dels reis dels britons i segurament dels trinovants de la província de Britànnia durant el regnat de Claudi. La seva capital era Camulodúnum (actual Colchester). Era fill de Tasciovà i va ser el pare de Caratac, Togodumne i Admini.

## Referències

* ↑ Universal-Lexicon der Gegenwart und Vergangenheit, oder Neuestes Wörterbuch der Wissenschaften, Künste und Gewerbe: Choczim-Czwittinger (en alemany). H.A. Pierer, 1841.
* ↑ Smith, William (ed.). «Cynobellinus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ Suetonio; Autors, Diversos. Vides de Calígula, Claudi i Neró. Grupo Planeta Spain, 2010-01-25. ISBN 978-84-297-6607-3.
# Núria Franquet i Font

Núria Franquet i Font (Premià de Mar, 1972) és una professora i escriptora catalana.

## Premis

* Premi Josep Maria Folch i Torres de 2018, per La Liang dins del quadre

## Referències

* ↑ 324cat. «Jordi Cabré guanya el 59è Premi Sant Jordi amb la novel·la 'Digues un desig'», 15-12-2018. [Consulta: 15 desembre 2018].
* ↑ «Premis literaris de la Nit de Santa Llúcia: el joc i la tradició literària, fil invisible entre els guanyadors». [Consulta: 15 desembre 2018].
# Guttenberg

Guttenberg és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 10.601 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Guttenberg tenia 10.807 habitants, 4.493 habitatges, i 2.619 famílies. La densitat de població era de 21.961,1 habitants/km².
Dels 4.493 habitatges en un 27,8% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 40,3% hi vivien parelles casades, en un 13% dones solteres, i en un 41,7% no eren unitats familiars. En el 35,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 10% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,38 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,13.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,2% tenia menys de 18 anys, un 8,7% entre 18 i 24, un 36,9% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 11,8% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 36 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,6 homes.
La renda mediana per habitatge era de 44.515$ i la renda mediana per família de 47.440 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.628 $ mentre que les dones 33.154 $. La renda per capita de la població era de 27.931 $. Aproximadament l'11,1% de les famílies i el 13% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Guttenberg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-10. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Guttenberg». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Weehawken

Weehawken és un municipi de la part nord del comtat de Hudson, a l'estat estatunidenc de Nova Jersey. Es troba tocant al riu Hudson. Segons el cens dels Estats Units del 2020, la població del municipi era de 17.197 habitants, un augment de 4.643 (+37,0%) respecte al recompte del cens del 2010 de 12.554.

## Referències

* ↑ QuickFacts Weehawken township, Hudson County, New Jersey, United States Census Bureau. Accessed January 2, 2023.
* ↑ Total Population: Census 2010 - Census 2020 New Jersey Municipalities, New Jersey Department of Labor and Workforce Development. Accessed December 1, 2022.
* ↑ DP-1 – Profile of General Population and Housing Characteristics: 2010 for Weehawken township, Hudson County, New Jersey Arxivat February 12, 2020, at Archive.is, United States Census Bureau. Accessed January 14, 2012.
* ↑ Table DP-1. Profile of General Demographic Characteristics: 2010 for Weehawken township Arxivat May 20, 2013, a Wayback Machine., New Jersey Department of Labor and Workforce Development. Accessed January 14, 2012.
# Manuel Chueca Pazos

Manuel Chueca Pazos (Arenas de San Pedro, 25 d'abril de 1935) és un enginyer cartogràfic de València que fundà l'Institut Cartogràfic Valencià (ICV) i l'Escola d'Enginyers Tècnics Topògrafs de la Universitat Politècnica de València (UPV) i impulsà la titulació d'enginyer superior en geodèsia i cartografia. El 2006 ingressà a la Real Acadèmia de Cultura Valenciana.

## Referències

* 1 2 G., L. «El ingeniero cartográfico Manuel Chueca ingresa en la Real Academia de Cultura Valenciana». Las Provincias, 2006 [Consulta: 30 juliol 2014].
* ↑ «Manuel Chueca Pazos». racv.es. Real Acadèmia de Cultura Valenciana. Arxivat de l'original el 2 de maig 2015. [Consulta: 30 juliol 2014].

## Enllaços externs

* «Manuel Chueca Pazos | Real Acadèmia de Cultura Valenciana». Arxivat de l'original el 2010-06-23. [Consulta: 15 juny 2010].
# Mausoleu Verd (Bursa)

El Mausoleu Verd (turc: Yesil Türbe) és el mausoleu que conté la tomba del cinqué sultà otomà, Mehmet I, i es troba a Bursa, Turquia. Fou erigit pel fill i successor de Mehmet, Murat II, poc després de la seua mort, el 1421. L'arquitecte Hacı Ivaz Pasha en dissenyà els plans, així com els de la Mesquita Verda, que n'és enfront.

## Arquitectura

Situat enmig de xiprers al cim del turó del barri de Yeşil de Bursa, està construït sobre planta hexagonal i coronat per una cúpula. L'exterior està revestit de taulells verds i blaus i és per això que s'anomena així. La majoria en foren reemplaçats per ceràmica de Kütahya, a conseqüència del terratrèmol de Bursa del 1855. El portal d'entrada està coronat per una semicúpula, té fornícules de mocàrabs sobre seients de marbre a banda i banda de l'entrada. Uns taulells de Nicea (Iznik) amb motius florals en blau, blanc i groc decoren tot el portal.(2)
A dins, passades les portes de fusta tallada, hi ha la sala amb el túmul reial, ricament decorat amb les sagrades escriptures i dissenys florals en taulells vidriats grocs, blancs i blaus, que s'alça sobre una plataforma rodejada d'altres set tombes. La secció inferior de les parets està revestida amb taulells de color verd blavós, també fets servir en els timpans de les finestres de dins. El nínxol de mocàrabs del mihrab sobre la paret de l'alquibla també es troba realçat amb un gran marc de taulells: el mosaic de taulells dins el nínxol representa un jardí de roses, clavells i jacints. La làmpada d'aranya i les vidrieres són afegits posteriors.(2)

## Galeria d'imatges

* Exterior del mausoleu
* Exterior de la tomba
* Façana exterior
* Detall exterior
* Portal d'entrada
* Interior del portal d'entrada
* Interior del mausoleu
* Interior
* Túmul reial de Mehmet I
* El mihrab
* Detall cal·ligràfic

## Referències

* ↑ «Haci Ivaz Pasa». Arxivat de l'original el 2007-03-11. [Consulta: 15 desembre 2024].
2. http://www.metmuseum.org/TOAH/ho/08/waa/hod_1998.246.htm
# Antoni Aguilella i Palasí

Antoni Aguilella i Palasí (1956, Onda, La Plana Baixa) és un botànic valencià.
És professor titular de botànica al Departament de Biologia Vegetal de la Universitat de València. Va ser director del Jardí botànic d'aquesta Universitat entre 2002 i 2010, quan fou rellevat per Isabel Mateu Andrés. És adscrit com investigador de l'Institut "Cavanilles" de Biodiversitat i Biologia Evolutiva.

## Publicacions

Per a una llista de publicacions més extensa, vegeu «Obra de Antoni Aguilella i Palasí» a Dialnet.
* El barranco de la falaguera y el valle de la mosquera. ISSN 1133-3987, Nº. 2007, 2007 (exemplar dedicat a: Scientia y Conocimiento), pp. 276-277
* Recordant Linné i Pau: en l'aniversari del naixement dels dos botànics. A: Revista de difusió de la investigació de la Universitat de València, ISSN 1133-3987, Núm. 54, 2007 (exemplar dedicat a: Les complexes relacions entre ciència i religió), pàg. 3
* La font del Candoig. A: Revista de difusió de la investigació de la Universitat de València, ISSN 1133-3987, Núm. 52, 2007 (Exemplar dedicat a: Endèmics: l'encís de la raresa), pàgs. 154-155
* La selva antrópica de Estubeny. ISSN 1133-3987, Núm. 2006, 2006, pp. 248-250
* El barranc d'Asnar. A: Revista de difusió de la investigació de la Universitat de València, ISSN 1133-3987, Núm. 48, 2006, pp. 128-129
* El barranc de la Falaguera i la Vall de Mosquera. A: Revista de difusió de la investigació de la Universitat de València, ISSN 1133-3987, Núm. 51, 2006, pp. 138-139
* País endins: L'alta muntanya valenciana. En: Revista de difusió de la investigació de la Universitat de València, ISSN 1133-3987, Nº. 44, 2005, pp. 122-123
* El salt del cavall. En: Revista de difusió de la investigació de la Universitat de València, ISSN 1133-3987, Nº. 45, 2005, pp. 122-123
* Bosques, sotos y herbazales: quintaesencia de la ribera. Segundo Ríos Jiménez, Antoni Aguilella. ISSN 1133-3987, Nº. 2004, 2004, pp. 92-101
* Caminos de plata. ISSN 1133-3987, Nº. 2004, 2004, pàgs. 91-92
* Boscos, bardisses i herbassars: quinta essència de la ribera. Antoni Aguilella, Segundo Ríos Ruiz. En: Revista de difusió de la investigació de la Universitat de València, ISSN 1133-3987, Núm. 38, 2003, pp. 40-51
* Mateo Sanz, Gonzalo; Aguilella, Antoni; Mansanet, J. «Novedades florísticas valencianas, IV» (en castellà). Lazaroa, vol. 5, 1983, pàg. 325-327. ISSN: 0210-9778.

## Referències

* ↑ «Botànic del mes: Antoni Aguilella». Espores: La veu del Botànic. Universitat de València, 16-05-2018. [Consulta: 29 maig 2021].
* ↑ «Isabel Mateu es la nueva directora del Jardín Botánico de la Universita de València» (en castellà). Las Provincias, 15-09-2010. [Consulta: 30 maig 2021].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* «Pàgina personal». Universitat de València.
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
# Julius von Raatz-Brockmann

Julius von Raatz-Brockmann (Hamburg (Boques de l'Elba), 29 d'abril, 1870 - Perleberg (estat de Brandenburg), 7 de desembre, 1944), va ser un cantant de concert (baríton) i professor de cant alemany.

## Biografia

Raatz-Brockmann va estudiar inicialment dret a Bonn i Innsbruck, però després va començar la formació de cant, que el va portar a Berlín i Milà. Tot i que de tant en tant va sortir a l'escenari (per exemple el 1905 al "Dessau Court Theatre" en el paper principal a Hans Heiling de Heinrich Marschner), va tenir els seus majors èxits a la sala de concerts -com a solista d'oratoris i música sacra, com a cantant de cançons i balades i sobretot com a intèrpret de Bach. També va tenir èxits significatius fora d'Alemanya: a Viena (1912), a Copenhaguen (1922), a Torí i Oslo (1923), en una gira per Holanda (1923), a Zuric (1923), a Riga i Reval (1925), a Basilea (1925) i a Estocolm i Göteborg (1925–26). A finals de la dècada de 1920 va quedar cec.
A partir de 1907 va viure a Berlín, on també va treballar com a professor de cant molt sol·licitat. El 1923 va ser nomenat professor al Col·legi Acadèmic de Música de Berlín-Charlottenburg. Entre els seus alumnes hi havia Leonor Engelhard, Emmy Hagemann, Rolf Heide, Jan Heytekker, Otto Hopf, Paul Kötter, Konstanze Nettesheim, Hans Hermann Nissen, Paula Salomon-Lindberg, Arno Schellenberg, Else Schürhoff, Frithjof Sentpaul i Henny Wolff.

## Enregistraments

* Records at Anker (Berlín 1910) i Odeon (Berlín 1910, balades de Loewe i 1913, fragments de "Winterreise") de Schubert.

## Bibliografia

* K. J. Kutsch, Leo Riemens: lèxic dels grans cantants. Edició sense canvis. K. G. Saur, Berna, 1993, segon volum M–Z, Sp 2388, ISBN 3-907820-70-3
* Enciclopèdia biogràfica alemanya, 2a edició, volum 8, ISBN 3598250304, p. 135
* Eva Folz: Raatz-Brockmann i la pedagogia del cant: al mestre en el seu 60è aniversari el 29 d'abril de 1930. Wölbing-Verlag, Berlín, 1930
* Rainer E. Lotz, Axel Weggen i Christian Zwarg: Discografia d'enregistraments vocals alemanys Volum 3, Birgit Lotz Verlag, Bonn 2001, ISBN 3-9805808-6-5
# Marie Louise Mignot

Marie Louise Mignot (francès: Marie-Louise Mignot) (París, 12 de febrer de 1712 - París, 10 d'agost de 1790) va ser una figura literària francesa.

## Biografia

Era filla de la germana de Voltaire, Catherine Arouet (1686–1726) i Pierre-François Mignot, el seu marit (m. 1737). Després de la mort del seu pare, ja vidu, el 1737, Voltaire li va proporcionar un dot i ella es va casar amb l'oficial de subministrament de l'exèrcit, Nicolas-Charles Denis, donant lloc al seu nom de casada, Madame Denis. Després de la mort prematura del seu marit el 1744, va ser acollida per Voltaire, el seu oncle, i es va convertir en la seva mestressa, hostessa i companya. També va adoptar la seva protegida Reine Philiberte de Varicourt quan el matrimoni d'aquest últim amb Charles, marquès de Villette va caure en la seva homosexualitat.
No va seguir a Voltaire a la cort de Frederic II de Prússia, sinó que es va traslladar amb ell a Les Délices a Ginebra i després a Ferney, on van viure com a parella (tot i que Voltaire estava enamorat d'ella, no es van casar mai) fins a la mort de Voltaire el 1778, en què va heretar la majoria dels seus béns. Malgrat això, preferint la societat de París, va vendre el castell per tornar a París.
El Museu d'Art i d'Història de Ginebra conserva un retrat pastel de Marie-Louise Mignot fet per la seva germana després d'una pintura a l'oli atribuïda primer a Charles André van Loo després a François-Hubert Drouais.

## Referències

* ↑ Pearson, Roger, 2005. Voltaire Almighty: a life in pursuit of freedom. Bloomsbury. ISBN 978-1-58234-630-4. p. 186
* ↑ «Marie-Louise MIGNOT». [Consulta: 18 maig 2019].
* ↑ «Voltaire and Madame Denis» (en anglès). People in Voltaire's Life. Arxivat de l'original el 2009-04-12. [Consulta: 31 juliol 2024].
* ↑ «Portrait de Marie-Louise Denis née Mignot, dite Madame Denis (1712-1790), soeur de l'artiste». [Consulta: 1r juny 2021].
# Jean Chrétien

Jean Chrétien (Shawinigan, Quebec 1934) és un polític quebequès, Primer ministre del Canadà del 1993 al 2003.
El 1958 es graduà en dret. Ingressà al Partit Liberal i fou diputat al parlament canadenc del 1963 al 1986. Sota el mandat de Pierre Elliott Trudeau (1968-84), presidí diversos ministeris, i en el referèndum del 1980 sobre la independència del Quebec destacà la seva campanya pel vot negatiu. El 1984 disputà sense èxit el lideratge del partit a John Napier Turner, càrrec que aconseguí el 1990, en què retornà novament al parlament.
Fou nomenat primer ministre després de les eleccions federals del Canadà de 1993, quan derrotà amb el 49% del vot popular la conservadora Kim Campbell, i revalidà el càrrec per majoria absoluta als comicis de 1997 i el 2000. Durant el seu mandat es va constituir la nova província de Nunavut (1999), primera amb majoria de població indígena, i se celebrà un segon referèndum al Quebec (1995), que guanyaren els contraris al sobiranisme per un escàs marge de vots. Per això el 2000 presentà la introduí la Clarity Bill, per la qual s'obre al control federal qualsevol futur referèndum sobre l'estatus del Quebec. El 2003 fou substituït, abans d'acabar-se la legislatura, pel ministre de finances Paul Martin.

## Referències

* ↑ Palmowski, Jan. Historia Universal del siglo XX (en castellà). Madrid: Complutense, 1998, p. 196. ISBN 9788489784574.
* ↑ Simpson, Jeffrey. «Are we witnessing the strange death of Liberal Canada?» (en anglès). The Globe and Mail, 27-06-2015. [Consulta: 19 febrer 2025].
* ↑ Turnbull, Lori. «The Bloc and the Beau Rêve of 1993» (en anglès). Policy, 30-09-2024. [Consulta: 27 gener 2025].
# Himnari

Un himnari és un recull o col·lecció d'himnes o cançons religioses, normalment en forma de llibre. Els primers himnaris escrits a mà coneguts provenen de l'edat mitjana, en el context de la cristiandat europea. La reforma en el segle xvi juntament amb el descobriment dels nous himnaris ràpidament impresos a una característica estàndard en el culte cristià de totes les principals denominacions de l'Europa occidental i central.

## Referències

* ↑ Seguí i Trobat, Gabriel. Iniciación a las fuentes de la liturgia romana: Los libros litúrgicos romanos anteriores al concilio de Trento. Barcelona: Centre de Pastoral Litúrgica de Barcelona, 2014, p. 74-76 (Cuadernos Phase, 222). ISBN 978-84-9805-724-9.

## Enllaços externs

* «Himnari». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Aeròmetre

Un Aeròmetre és un instrument dissenyat per a mesurar la densitat (o altres paràmetres) de l'aire i d'alguns gasos.
El terme aeròmetre (o Ärometer, del grec clàssic ἀήρ -aer "aire" i μέτρον -métron "mesura, escala") es refereix a diversos tipus de dispositius per a la definició o mesura dels gasos. Els instruments designats amb aquest nom poden servir per trobar: la densitat, el flux, la quantitat o algun altre paràmetre, de l'aire o d'un gas determinat.
Un altre instrument anomenat areòmetre (del grec antic ἀραιός -araiós "lleuger" i μέτρον -métron "mesura"), també conegut com a hidròmetre, que s'utilitza per mesurar la densitat dels líquids, sovint es confon amb el terme aeròmetre definit en el present article.

## Referències

* 1 2 3 Marshall Hall: Description of an Aerometer for making the necessary Corrections in Pneumatic Experiments, for reducing the Volumes of the Gases to a given Standard. The Journal of science and the arts, Band 5, J. Eastburn & Co., 1818, Seite 52 Online bei Google Books
* ↑ «Aeròmetre». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Mechanics' Magazine, No. 655, 27. Februar 1836. Online bei Google Books
* ↑ Gresley, William Stukeley: A glossary of terms used in coal mining, E. & F.N. Spon London, New York 1883, Seite 273, Volltext auf archive.org
* ↑ Thomas John Taylor, On the progressive application of machinery to mining purposes. In: Proceedings, Institution of Mechanical Engineers, Birmingham 1859, Seite 32 Online auf Google Books und in The Civil engineer and architect's journal, Band 22, 1859, Seite 279 Google Books
* ↑ A. Scheurer: Aerometer zur Bestimmung der in Dampfbottichen vorhandenen Luftmenge. Zeitschrift der Deutschen Gesellschaft für Mechanik und Optik, Deutsche Gesellschaft für Mechanik und Optik, J. Springer., 1900, Seite 86
* ↑ Ronald J. Baken, Robert F. Orlikoff: Clinical measurement of speech and voice Speech Science. Cengage Learning, 2000, Seite 351. ISBN 1565938690 Online bei Google Books
* ↑ S. Smith: The electro aerometer. In: Speech, Pathology and Therapy, 1960, Band 3, Seite 27–33. ISSN 0584-8687
* ↑ Phonation types. In Phonetics, Working Papers. (1987). WPP, No. 67: Studies of Phonation Types. UC Los Angeles: Department of Linguistics, UCLA, Seite 31. Online
* ↑ Børge Frøkjær-Jensen, Medizinunternehmen: Online
# Yuan Jiang

    Avís: Yuan Jiang o Yuanjiang pot fer referència a un riu.
Yuan Jiang (en xinès: 袁江; en pinyin: Yuán Jiāng), conegut també com a Wen Tao, fou un pintor xinès que va viure sota la dinastia Qing. No es coneixen les dates exactes del seu naixement ni de la seva mort. Com a pintor fou actiu entre 180-1740. Era originari de Yangzhou, província de Jiangsu. De família d'artistes, va ser pintor de la cort.
Va ser un artista paisatgista, amb colors blaus i verdosos, i pintor d'edificis (relacionat amb la denominada, en història de l'art, “pintura arquitectural”). Altres temes van ser flors i ocells. Es va inspirar, pintant paisatges, en les obres del període Song del Sud, encara que ho feia en una escala més gran i de manera més complexa. Entre les seves obres destaca, entre d'altres, “Amarrant de nit al salze de la riba”.

## Bibliografia

* The Art Book of Chinese Paintings. Editorial Long River Press.
* Drawing Boundaries: Architectural Images in Qing China d'Anita Chung. University of Hawai's Press.

## Enllaços externs

* http://arts.cultural-china.com/en/77Arts7008.html Arxivat 2015-09-30 a Wayback Machine.
* http://www.china-on-site.com/pages/painter/1138.php Arxivat 2014-05-19 a Wayback Machine.
* http://www.metmuseum.org/toah/works-of-art/1982.125