OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sebastián Junyent Rodríguez

Sebastián Junyent Rodríguez (Madrid, 11 de juny de 1948 - Villanueva de la Cañada, Madrid, 13 de juny de 2005) va ser un autor, director i actor teatral.

## Biografia

Va començar treballant com a actor (després del seu pas per la Real Escola d'Art Dramàtic) en les companyies d'Antonio Garisa o Paco Martínez Soria. Els seus primer passos com a autor es remunten a l'àmbit del cafè teatre, però el reconeixement li arriba en els vuitanta en guanyar el premi Lope de Vega per amb Hay que deshacer la casa (1983), un èxit que es va convertir en pel·lícula i que va traspassar fronteres arribant a estrenar-se en les principals capitals europees i americanes. Altres obres seves són Señora de..., (1987) Gracias abuela (1990), Sólo, sólo para mujeres (1993), Pa siempre, etc.
També va destacar en l'àmbit de l'adaptació d'obres teatrals com Las amargas lágrimas de Petra Von Kant (1986) i Trato carnal (1995).
Sebastián Junyent va dedicar gran part de la seva trajectòria al món de la televisió on va dirigir programes d'èxit com Telecupón, Queridísimos, Hugolandia, Miss España o Cine de barrio. Els seus més grans assoliments en aquest terreny li van arribar com a director i guionista de sèries de televisió tan aclamades com Hostal Royal Manzanares o Academia de baile Gloria protagonitzades per Lina Morgan, a la que també va dirigir en la sèrie Una de dos.

## Referències

* ↑ Muere Sebastián Junyent, autor de la obra «Hay que deshacer la casa», ABC, 15 de juny de 2005
* ↑ Sebastián Junyent al Diccionario Akal de Teatro
* ↑ Sebastián Junyent, director de 'Cine de barrio', El País, 15 de juny de 2005
# Aeroport de Rotterdam-La Haia

L'Aeroport de Rotterdam-La Haia, anteriorment Aeroport de Rotterdam (en neerlandès: Vliegveld Zestienhoven), (codi IATA: RTM, codi OACI: EHRD) està situat a 5 km al nord-oest de Rotterdam, i és el tercer més gran dels Països Baixos per nombre de passatgers després de l'Aeroport d'Eindhoven. En 2014 va atendre a 1.590.144 passatgers.

## Història

Després de la Segona Guerra Mundial el govern neerlandès va decidir que era necessari un segon aeroport al costat de Schiphol. La ciutat de Rotterdam tenia un aeroport abans del conflicte, l'aeroport Waalhaven, que va ser destruït per prevenir el seu ús pel Tercer Reich. La reconstrucció d'aquest aeroport era inviable, així que calia buscar un nou emplaçament per a l'aeroport.
Es va trobar una nova localització a la depressió sota el nivell del mar de Zestienhoven. La construcció de l'aeroport va començar a l'agost de 1955 i va ser oficialment obert l'octubre de 1956. Poc després de la inauguració algunes de les grans aerolínies internacionals com Swissair, Lufthansa i Air France van començar a operar en Róterdam. No obstant això, els plans dels anys 1970, de moure o tancar l'aeroport per fer lloc als habitatges i l'incert futur va provocar un estancament del creixement de l'aeroport i que molts operadors deixessin d'efectuar vols a est. Durant trenta anys semblava tancat, però el creixement econòmic en els 90 va provocar nous creixements de passatgers i en 2001 es va decidir que l'actual situació de l'aeroport seria mantinguda, durant almenys un segle.
* Alguns avions petits que es diuen Piper PA-28 Cherokee en la neu en l'aeroport de Rotterdam

## Referències

* ↑ EHRD - Rotterdam. AIP from AIS the Netherlands, effective 7 Jan 2016
* 1 2 «History - Rotterdam The Hague Airport» (en anglès). Rotterdam The Hague Airport. Arxivat 2018-06-22 a Wayback Machine.
# Arxipèlag Chinijo

L'Arxipèlag Chinijo és un arxipèlag d'illes i illots situat al nord de Lanzarote. Està format per les illes: Montaña Clara, Roque del Este, Roque del Oeste, Alegranza i La Graciosa. Actualment és un parc natural (declarat pel Decret 89/1986, de 9 de maig, de Declaració del Parc Natural dels Illots del Nord de Lanzarote i dels Cingles de Famara i reclassificat per la Llei 12/1994, de 19 de desembre, d'Espais Naturals de Canàries com a parc natural). L'arxipèlag té un gran valor científic a l'albergar espècies amenaçades i protegides per disposicions legals internacionals.
És la reserva marina més gran d'Europa, amb 700 quilòmetres quadrats. Les seues aigües són més fredes que a la resta de Canàries per la influència d'aigües que afloren a la costa africana, riques en nutrients i responsables de la riquesa pesquera d'aquesta zona atlàntica.
L'1 d'abril del 2015 el projecte Lanzarote i arxipèlag Chinijo va obtenir el títol de Geoparc a França. Després de El Hierro, és el segon territori de Canàries que obté aquesta distinció de la Xarxa Europea de Geoparcs, afavorida per la Unesco. Es converteix en el Geoparc número 11 i en el membre número 65 d'aquesta Xarxa Europea.

## Referències

* ↑ «Arxipèlag Chinijo». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Butlletí Oficial de Canàries
* ↑ «Govern de canaries, Espais Naturals». Arxivat de l'original el 2015-04-17. [Consulta: 7 juliol 2015].
* ↑ El País, La joia marina de l'arxipèlag Chinijo
* ↑ Xarxa Europea de Geoparcs
* ↑ Lanzarote i l'arxipèlag Chinijo aconsegueixen la condició de Geoparc

## Enllaços externs

* Arxipèlag Chinijo Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine.
* Gran Enciclopèdia virtual Illes Canàries, Cartografia
# Josep Civil i Castellví

Josep Civil i Castellví (Molins de Rei, Baix Llobregat, 1876 — Étampes, Illa de França, 1956) va ser un compositor català.
Compositor i organista. Estudià a la Schola Cantorum de París, conjuntament amb el seu germà Francesc Civil. A París convisqué amb artistes i músics de renom (Vincent d'Indy, Henri Duparc, Charles Bordes, Erik Satie, Jacques Chailley…) i de la mà d'Issac Albéniz es va introduir en el rovell de l'ou de l'agitada vida artística parisenca de principis del segle xx. Va ser professor d'harmonia a la Schola Cantorum de París (1921-1941) i organista de Saint-François-Xavier. És autor, entre d'altres, de Canigó (1910), òpera inèdita amb text de Jacint Verdaguer i escenografia de Lluís Jou, i del poema simfònic Aurora (1913), amb text d'Alexandre Arnoux. El seu catàleg compositiu comprèn més de 400 obres. Al llegat de la Unión Musical Española es conserven les obres A las ánimas benditas, per a cor i orgue, i Flores, melodies místiques amb text de Verdaguer, per a veu i piano.

## Referències

* ↑ BRUGUÉS i AGUSTÍ, Lluís VARÉS I DE BATLLE, Albina. Quan la música esdevé passió. Els germans Francesc i Joseph Civil. Girona: Diputació de Girona, 2016. ISBN 978-84-15808-40-4.
* ↑ GUINOVART i Rubiella, Carles. "Civil i Castellví, Josep", Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999, vol. 3.
# Amfotericina B

L'amfotericina B és un medicament antifúngic que s'utilitza per a infeccions per fongs greus i per a la leishmaniosi. Les infeccions per fongs que s'utilitzen per tractar inclouen l'aspergilosi, la blastomicosi, la candidosi, la coccidioidomicosi i la criptococcosi. Per a certes infeccions es dona amb flucitosina. Se sol administrar per injecció en una vena.
Els efectes secundaris habituals inclouen una reacció amb febre, calfreds i mal de cap poc després de la medicació, així com problemes renals. Es poden produir símptomes al·lèrgics, incloent anafilaxi. Altres efectes secundaris greus són la baixa en potassi en la sang i la inflamació del cor. Sembla ser relativament segur durant l'embaràs. Hi ha una formulació lipídica que té un risc menor d'efectes secundaris. Forma part de la classe de medicaments poliènics i funciona en part interferint amb la membrana cel·lular del fong.
L'amfotericina B es va aïllar de Streptomyces nodosus el 1955 i va entrar en ús mèdic el 1958. Es troba a la llista de medicaments essencials de l'Organització Mundial de la Salut, els medicaments més segurs i eficaços necessaris en un sistema sanitari. En alguns països està disponible com a medicament genèric. A l'estat espanyol està comercialitzat com Abelcet i Ambisome.

## Referències

* 1 2 3 Control of the leishmaniasis: report of a meeting of the WHO Expert Committee on the Control of Leishmaniases. Geneva: World Health Organization, març 2010, p. 55, 88, 186. ISBN 9789241209496.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Amphotericin B». The American Society of Health-System Pharmacists. Arxivat de l'original el 2015-01-01.
* ↑ WHO Model Formulary 2008. World Health Organization, 2009, p. 145. ISBN 9789241547659.
* ↑ Walker, S. R.. Trends and Changes in Drug Research and Development (en anglès). Springer Science & Business Media, 2012, p. 109. ISBN 9789400926592.
* ↑ Fischer, Jnos; Ganellin, C. Robin. Analogue-based Drug Discovery (en anglès). John Wiley & Sons, 2006, p. 477. ISBN 9783527607495.
* ↑ World Health Organization model list of essential medicines: 21st list 2019. Geneva: World Health Organization, 2019. WHO/MVP/EMP/IAU/2019.06. License: CC BY-NC-SA 3.0 IGO.
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2021.
# Xaranga

Una xaranga és un grup reduït de músics amb instruments de vent i percussió que, a diverses zones d'Espanya, principalment al nord, la Comunitat Valenciana, Aragó, Navarra, Catalunya i les dues mesetes, s'encarreguen d'animar i amenitzar festes, despedides o altres esdeveniments que es celebren al carrer.
Solen estar formades per entre 8 i 10 músics i poden ser d'aficionats que es reuneixen per les festes, o professionals que van de poble en poble pagats per ajuntamients o grups de persones. Molts estudiants de grau mitjà i superior de música aprofiten els seus coneixements per obtenir uns ingressos extra tocant a les xarangues.
Les xarangues interpreten cançons populars amb letres pícares i els èxits musicals de l'any, cançons típiques depenent de la situació geogràfica. Algunes xarangues componen cançons pròpies com "La sandía" de la Xaranga La Nota.
Normalment una xaranga està formada per percussió (bombo, caixa i plats), la secció de metalls (trombons, bombardí, trompetes i tuba) i, per acabar, la secció de fusta (saxofons alts, saxòfon tenor i clarinet).
La xaranga espanyola té els seus equivalents a alguns països d'Amèrica Llatina.

## Referències

* ↑ «≫ Ustekabe TXARANGA - charanga» (en espanyol europeu). [Consulta: 11 octubre 2024].
# Antic gos de mostra danès

L'antic gos de mostra danès és una raça canina de grandària mitjana amb marques marrons originari de Dinamarca.
El seu nom en danès és gammel dansk hønsehund, que literalment significa gos de caça d'aus. Es troba en el grup 7, secció 1 de la Federació Cinològica Internacional.

## Aparença

La seva constitució és forta, una de les seves característiques més clares és la gran diferència entre el mascle i la femella. Mentre el mascle és potent i substanciós, la femella és més lleugera, espiritual i capritxosa.
* Altura: Mascles: 54-60 cm, es prefereix per sobre de 56 cm. Femelles: 50-56 cm, es prefereix per sobre de 52 cm.
* Pes: Mascles: 30-35 kg. Femelles: 26-31 kg.

## Temperament

Dona la impressió de gos callat i estable però que mostra determinació i coratge. Durant la caça progressa lentament, sempre mantenint contacte amb el caçador i complint la seva tasca de gos de mostra, discretament, sense pertorbar al seu voltant. La raça està pensada per a gossades tant grans com petites.
Es tracta d'un gos familiar sempre que faci suficient exercici. És ràpid i actiu i viu en llocs a l'aire lliure i d'interior, però no és gens convenient per a llocs petits.

## Història

L'origen de la raça pot traçar-se fins a l'any 1710, quan un home anomenat Morten Bak, habitant de Glenstrup, a prop de la ciutat de Randers i Hobro, a Dinamarca, va creuar gossos bastards (possiblement descendents d'antics gossos de mostra espanyols) durant 8 generacions amb gossos de granja de grans taques negres, fins a obtenir una raça pura de gossos blancs i marrons anomenats Bakhounds o Old danish pointers. Els grangers anomenaven als seus gossos de granja Bloodhounds (Gos de Sant Hubert), però és possible que fossin una branca bastarda de descendents de gossos Squire, al seu torn descendents de gossos de Sant Hubert.

## Referències

* "Old Danish Pointer - Royal Canin".

## Enllaços externs

* Kennel Club Danès DKK Arxivat 2004-12-23 a Wayback Machine. breed standards
# Acalàsia

L'acalàsia esofàgica, sovint denominada simplement acalàsia, és un fracàs de les fibres musculars llises per relaxar-se, cosa que pot fer que l'esfínter esofàgic inferior romangui tancat. Sense un modificador, "acalàsia" normalment es refereix a acalàsia de l'esòfag. L'acalàsia es pot produir en diversos punts del tracte gastrointestinal; per exemple, es pot produir acalàsia del recte en la malaltia de Hirschsprung.
L'acalàsia esofàgica és un trastorn de la motilitat esofàgica que afecta la capa muscular llisa de l'esòfag i l'esfínter esofàgic inferior (EEI). Es caracteritza per la relaxació incompleta de l'EEI, l'augment del to de l'EES i la manca de peristaltisme de l'esòfag (incapacitat del múscul llis per moure els aliments per l'esòfag) en absència d'altres explicacions com el càncer o la fibrosi.
L'acalàsia es caracteritza per la dificultat per empassar, regurgitació, i algunes vegades dolor al pit. El diagnòstic es fa amb la manometria esofàgica i la deglució de bari en estudis de raigs X. Diversos tractaments estan disponibles, encara que no curen la malaltia per complet. Alguns medicaments o Botox es poden utilitzar en alguns casos, però l'alleujament més permanent és portat per la dilatació esofàgica i la secció quirúrgica del múscul (miotomia de Heller).
La forma més comuna és l'acalàsia primària, de la que no es coneix la seva causa subjacent. No obstant això, una petita proporció es produeix com a resultat secundari d'altres malalties, com el càncer d'esòfag, la malaltia de Chagas o la síndrome d'Allgrove. L'acalàsia afecta una persona en 100.000 per any. No hi ha predomini de gènere en l'aparició de la malaltia.

## Referències

* ↑ «Etiology and pathogenesis of achalasia: the current understanding». American Journal of Gastroenterology, 100, 6, 2005, pàg. 1404–1414. PMID: 15929777.
* ↑ «Classification of oesophageal motility abnormalities». Gut, 49, 1, 7-2001, pàg. 145–151. DOI: 10.1136/gut.49.1.145. PMC: 1728354. PMID: 11413123.
* ↑ «AGA technical review on the clinical use of esophageal manometry». Gastroenterology, 128, 1, 1-2005, pàg. 209–224. DOI: 10.1053/j.gastro.2004.11.008. PMID: 15633138.
* ↑ «2015 JAMA Review of Achalasia». Journal of the American Medical Association, 313, 18, 2015, pàg. 1841–1852. DOI: 10.1001/jama.2015.2996. PMID: 25965233.
* 1 2 «Treating achalasia: from whalebone to laparoscope». Journal of the American Medical Association, 280, 7, 8-1998, pàg. 638–642. DOI: 10.1001/jama.280.7.638. PMID: 9718057.
* ↑ «Review article: the management of achalasia - a comparison of different treatment modalities». Alimentary Pharmacology and Therapeutics, 24, 6, 9-2006, pàg. 909–918. DOI: 10.1111/j.1365-2036.2006.03079.x. PMID: 16948803.
* ↑ Francis, DL; Katzka, DA «Achalasia: update on the disease and its treatment.». Gastroenterology, 139, 2, 8-2010, pàg. 369–374. DOI: 10.1053/j.gastro.2010.06.024. PMID: 20600038.
# Secure Shell filesystem

Secure Shell filesystem (sshfs) és un sistema de fitxers per Linux (i altres sistemes operatius amb una implementació FUSE, tal com en Mac OS X), que opera sobre fitxers en un ordinador remot usant un entorn segur d'accés. En l'ordinador local on es munta sshfs, la implementació fa ús del mòdul del nucli FUSE. Els efectes pràctics d'això és que l'usuari final pot interaccionar amigablement amb fitxers remots estant en un servidor SSH, veient com si estiguessin a l'ordinador local. En l'ordinador remot s'utilitza el subsistema SFTP de SSH.
La implementació actual de sshfs usant FUSE és una versió reescrita de l'anterior, realitzada per Miklos Szeredi, que també va escriure FUSE.
sshfs també s'utilitza en FreeBSD a causa de la disponibilitat de FUSE en aquesta plataforma.
Per Mac OS X, Google va llançar MacFUSE i un binari de sshfs. MacFusion ofereix un GUI per MacFUSE i una arquitectura plug-in; aquests inclouen FTP i els binaris de sshfs a partir del projecte MacFUSE.
L'administrador pot establir un compte tancada al servidor, per proveir major seguretat, el client veu només una part limitada del sistema de fitxers.

## Exemple d'ús
### Requeriments

* La màquina remota a la qual ens connectem ha de tenir el dimoni ssh corrent
* Autenticació reeixida amb la màquina remota
| Darwin | Mac OS X: qualsevol | altres sistemes |
| Sshfs per Darwin (Mac OS X) | MacFUSE + MacFusion (GUI, supported) | FUSE nucli module + sshfs eines instal·lades al host local |
| | MacFUSE + binari sshfs-static | |
| | MacFUSE + sshfs.app (GUI, no suportat) | |
| | Secure Remote Disk | |
| | Sshfs per Darwin (Mac OS X) | |

### Utilització de la línia d'ordres (no totes les ordres són vàlides en tots els sistemes)

Si tens l'usuari remot a la màquina hostremot i vols muntar, per exemple, /projectes/xarxa al directori local /home/usuarilocal/projectes/xarxa, l'ordre per muntar és la següent:
sshfs remot@hostremot:/projectes/xarxa /home/usuarilocal/projectes/xarxa
Per desmuntar usar l'ordre local:
fusermount -o /home/usuarilocal/projectes/xarxa

## Referències

* ↑ «SSHFS manpage», undated. [Consulta: 18 novembre 2012].
* ↑ «SSHFS homepage». [Consulta: 5 juny 2009].

## Vegeu també

* Secure Shell (SSH)
* NFS
* SftpDrive, una utilitat shareware per Microsoft Windows
* 9P, un protocol de sistema de fitxes distribuït.
* Files transferred over shell protocol

## Enllaços externs

* SSH Filesystem lloc web oficial, (en anglès).
* Llista d'arxius de correu sshfs (anglès)
* Com (Howto) de muntatge d'un sistema presó chroot normalment s'interpreta /scp/sftp amb Linux Arxivat 2008-12-04 a Wayback Machine. - Un script per crear un accés limitat a un usuari, amb suport de sshfs. (En anglès)
# Aeroport de Sumbe

L'aeroport de Sumbe (codi IATA: NDD, codi OACI: FNSU) és un aeroport que serveix Sumbe a la província de Kwanza-Sud a Angola.
La balisa no direccional de Sumbe (Ident: SU) es troba al camp.

## Referències

* ↑ Informació de l'aeroport del World Aero Data
* ↑ Sumbe NDB

## Enllaços externs

* OpenStreetMap - Sumbe
* OurAirports - Sumbe
# Arxipèlag Nuyts

L'arxipèlag Nuyts (en anglès: Nuyts Archipelago) comprèn l'arixpèlag de les Illes de Sant Francis i un grup d'illes petites principalment granítiques davant de Ceduna (Austràlia del Sud) a l'est de la Gran Badia Australiana i al nord-est de la costa nord-oest de la Península Eyre. Moltes de les illes tenen gran colònies d'ocells marins i lleons marins. Consta d'unes 30 illes de les quals l'illa de St Francis la més grossa. La majoria de les illes estan formades per calcarenita. Les aigües estan protegides per un Parc Marítim.
L'any 1802 Matthew Flinders va donar nom a aquest arxipèlag pel diplomàtic neerlandès Pieter Nuyts que era oficial en el vaixell ′t Gulden Zeepaerdt capitanejat per François Thijssen Flinders i Nicolas Baudin, van donar també nom a diverses de les seves illes.

## Referències

* ↑ Anon. Island Parks of Western Eyre Peninsula Management Plan. Adelaide: Department for Environment and Heritage, South Australia, 2006. ISBN 1-921238-18-6.
# Vaixell Medjerda

El Medjerda va ser un vaixell de vapor francès de 1.918 tones. Fou enfonsat davant de les costes de l'Ampolla pel submarí alemany U-34 l'11 de maig de 1917 en el marc de la guerra submarina de la I Guerra Mundial. Hi van morir més de 350 persones. El govern francès obsequià al poble de l'Ampolla amb una estàtua de bronze -coneguda amb el nom del guerrer- en record de la tragèdia. La figura original, però, va ser sostreta l'any 1993; l'actual és una còpia.

## Referències

* ↑ La tragedia del 'Medjerda', El País, 15 de gener de 2006
* ↑ El drama del paquebote “Medjerda”
* ↑ «El Medjerda reviu a l'Ampolla en el centenari del seu naufragi». Aguaita, 12-05-2017 [Consulta: 27 febrer 2025].
# Evelyn Stevens

Evelyn Stevens (Claremont, Califòrnia, 9 de maig de 1983) és una ciclista estatunidenca ja retirada especialista en les proves contrarellotge.
El 27 de febrer de 2016 va batre el rècord de l'hora amb una distància de 47,980 km.

## Palmarès

* 2009
** 1a a la Fitchburg Longsjo Classic
** 1a a la Cascade Cycling Classic i vencedora de 3 etapes
** Vencedora d'una etapa a la Ruta de França
* 2010
** Campiona dels Estats Units en contrarellotge
** 1a a la Chrono Gatineau
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedora d'una etapa al Redlands Bicycle Classic
** Vencedora d'una etapa al Nature Valley Grand Prix
* 2011
** Campiona dels Estats Units en contrarellotge
** Vencedora d'una etapa al Tour de l'Ardecha
* 2012
** Campiona del Món en contrarellotge per equips
** 1a a la Ruta de França i vencedora de 2 etapes
** 1a a la Fletxa Valona
** 1a a la Volta a Nova Zelanda
** 1a a la Gracia Orlová i vencedora d'una etapa
** 1a a l'Open de Suède Vårgårda TTT
** Vencedora d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 2013
** Campiona del Món en contrarellotge per equips
** 1a a l'Open de Suède Vårgårda TTT
** 1a a la Philadelphia Cycling Classic
** 1a al Giro del Trentino i vencedora d'una etapa
** Vencedora d'una etapa a la Gracia Orlová
* 2014
** Campiona del Món en contrarellotge per equips
** Medalla d'or als Campionats Panamericans en contrarellotge
** 1a a la Volta a Turíngia i vencedora d'una etapa
** 1a a la Philadelphia Cycling Classic
** 1a al Boels Ladies Tour
** 1a a l'Open de Suède Vårgårda TTT
* 2015
** 1a a la prova en contrarellotge a la Volta a Califòrnia
* 2016
** Campiona del món en contrarellotge per equips
** 1a a l'Open de Suède Vårgårda TTT
** Vencedora de 3 etapes al Giro d'Itàlia

## Referències

* ↑ «Estadounidense Evelyn Stevens bate el récord UCI de la hora». Mundo Deportivo, 27-01-2016 [Consulta: 28 febrer 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Antiga Casa Consistorial de Riudellots de la Selva

L'Antiga Casa Consistorial de Riudellots de la Selva és una obra de Riudellots de la Selva (Selva) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Es tracta d'un edifici cantoner de tres plantes amb teulada a tres vessants. Exteriorment conserva alguna de les obertures originals, com la porta principal, amb llinda monolítica i la data 1630 inscrita, i diverses finestres de la planta noble. Destaca, sobretot, la finestra amb arc conopial (propi de finals de segle xvi o inicis del xvii) que dona al carrer Major. La porta d'arc rebaixat, d'aquesta mateixa façana, per accedir a la biblioteca és fruit d'una reforma del segle xix. La resta d'obertures són de factura moderna i foren reformades als anys 90 del segle xx.
De fet, el conjunt de l'edifici fou reformat considerablement en aquell moment. No s'han conservat plànols anteriors a les reformes i, per tant, no sabem quines han estat les alteracions que s'han produït. Abans la teulada era a dues vessants i actualment hi ha una coberta a tres vessants articulades entorn d'una claraboia. La biblioteca, amb sostre de volta catalana, és estança que ha conservat més la seva estructura original.

## Història

L'antiga Casa Consistorial de Riudellots de la Selva no fou inscrita en el registre de la propietat a nom de l'ajuntament fins al 1958. No es coneix cap escriptura anterior.
Aquest edifici ha tingut usos diversos al llarg de la història: Casa Consistorial, escola, local social per a joves, presó, dispensari, jutjat de pau, biblioteca, sala d'exposicions…
Fou l'any 1846 quan el primer pis de l'ajuntament es va començar a usar com escola de nens. Les nenes van començar a tenir escola l'any 1875 quan s'enllestí un nou pis damunt l'escola dels nens i al costat de casa la mestra. A principis dels anys 60 del segle xx l'escola es va traslladar a un nou edifici. Al llarg del curs 1988/1989, però, va tornar a fer funcions d'escola.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Antiga Casa Consistorial de Riudellots de la Selva». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].