OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Magdalena Kožená

Magdalena Kožená (Brno, República Txeca, 26 de maig de 1973) és una mezzosoprano txeca.
Va començar cantant amb el cor de joves de l'Orquestra Filharmònica de Brno. Després d'estudiar veu i piano al conservatori de Brno i a l'Acadèmia d'Arts Escèniques de Bratislava, amb la professora Eva Bláhová. Es llicencià el 1995.
L'any 1995 va guanyar el Sisè Concurs Internacional de Mozart a Salzburg i durant la temporada següent, 1996-97, s'incorporà a l'Òpera Popular de Viena. Actua sovint al festival Primavera de Praga i al festival Concentus Moraviae.
L'any 2004 va ser nomenada Artista de l'Any per Gramophone, la revista mensual britànica del mateix nom, i després n'obtingué d'altres: el Premi Echo‚ el Record Academy Prize o el Diapason d'or, per exemple. L'any 2003 Magdalena Kožená va ser nomenada Chevalier de l'Ordre des Arts et des Lettres pel govern francès.
Està casada amb el director d'orquestra Simon Rattle.

## Referències

* 1 2 3 «Magdalena Kožená» (en txec). Ajuntament de Brno. [Consulta: 29 març 2023].
* 1 2 3 4 «Magdalena Kozena. Biography» (en anglès). Deutsche Grammophon. [Consulta: 29 març 2023].
* ↑ Marek, Dan H. Alto: The Voice of Bel Canto. Rowman & Littlefield Publishers, 20 d'octubre de 2016, p. 211–212. ISBN 978-1-4422-3589-2.

## Enllaços externs

* Pàgina web de Magdalena Kožená (anglès) - (txec)
# Montserrat Martí i Caballé

Montserrat Martínez i Caballé, més coneguda pel nom artístic de «Montserrat Martí», (Barcelona, 15 de novembre de 1972) és una soprano catalana, filla de la coneguda soprano Montserrat Caballé i de Bernabé Martínez (de nom artístic Bernabé Martí). Mare i filla han cantat juntes en algunes ocasions, a l'escenari i al disc. El 2008 va participar en l'òpera La casa de Bernarda Alba del compositor Miguel Ortega, en el rol d'Adela, en la primera òpera en espanyol de l'obra de teatre lorquiana. I també ha cantat el rol de Zerlina, de l'òpera Don Giovanni, la comtessa d'Eylo a Ansur… i ha fet recitals.
Casada l'agost del 2006 amb l'economista Carlos Navas Mir al monestir de Ripoll, es va separar al cap de poc temps. Actualment (2013) està casada amb l'empresari Daniel Faidella, propietari de la sala Razzmatazz, amb qui té una filla, Daniela, nascuda el 2011.

## Referències

* ↑ «Montserrat y Bernabé Martí, los hijos de Montserrat Caballé» (en castellà). 20minutos, 06-10-2018. [Consulta: 8 octubre 2022].
* ↑ «Montserrat Martí, con alma de Montserrat Caballé» (en castellà). La Vanguardia, 17-05-2022. [Consulta: 8 octubre 2022].
* ↑ «Montserrat Martí Caballé: "Mi madre me inspiraba ya antes de empezar a cantar con ella"» (en castellà). Bekultura. Arxivat de l'original el 2022-10-08. [Consulta: 8 octubre 2022].
* ↑ Montse Martí: embaràs d'alta tecnologia
* ↑ La soprano Montse Martí hace abuela a su madre, Montserrat Caballé.
# Alejandro Saint-Aubin Bonnefon

Alejandro Saint-Aubin Bonnefon (Madrid, 20 de gener de 1857 - 24 de maig de 1916) fou un pintor, crític d'art i periodista espanyol, diputat a Corts durant la restauració borbònica.
Els seus pares eren francesos i de ben jove es dedicà a la pintar quadres de costums i a escriure articles d'art a El Liberal i El Heraldo de Madrid, propietat del seu cunyat, el polític liberal José Canalejas y Méndez. El 1893 participà en la Guerra del Marroc, destina a un hospital de Melilla, i el 1898 fou corresponsal d'El Heraldo de Madrid a la Guerra Hispano-estatunidenca
De la mà del seu cunyat ingressà al Partit Liberal, i fou nomenat comissari reial a diverses exposicions de Belles Arts i diputat per Brihuega a les eleccions generals espanyoles de 1901 i per Villena a les eleccions de 1905 i de 1910. També fou candidat al Senat per la província d'Alacant.

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.457. ISBN 9788495484802.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
# Reise ins Jenseits – Die Welt des Übernatürlichen

Reise ins Jenseits – Die Welt des Übernatürlichen (títol alternatiu PSI – Eine Reise ins Jenseits) va ser una pel·lícula mondo alemanya de Rolf Olsen.

## Estrena internacional

El títol als Estats Units va ser Journey Into the Beyond i va ser llançat per Burbank International Pictures el 1977. A Espanya es va estrenar com a El poder de la parapsicología – Viaje al mundo de lo desconocido, a l'Argentina com a Un viaje al más allá i a Grècia com Taxeidi sto agnosto. a pel·lícula també es va projectar a Corea del Sud el 1981.
L'any 2003 el segell de vídeo Citycenta va publicar la versió íntegra en anglès amb la classificació d'edat BBFC 18. El 2014, Filmjuwelen (Alive AG) va publicar la versió alemanya en DVD.

## Argument

La pel·lícula transmet una afirmació científica i mostra fenòmens parapsicològic i ocultisme, curacions miraculoses i exorcismes, operacions sota hipnosi sense anestèsia, telequinesi moviments d'objectes, levitació i coses semblants inexplicables. El material de color i blanc i negre utilitzat està declarat autèntic i suposadament va ser recollit en un any i mig de rodatge d'arreu del món. L'afirmació científica de la pel·lícula es basa en declaracions de persones amb títols científics i de clergues. El tràiler de la pel·lícula alemanya afirma que la producció es va basar en l'estil de l'autor Erich von Däniken.

## Repartiment

* John Carradine
* Edgar Mitchell
* Othmar Fischer
* Nina Kulagina
* Erik Igenbergs
* Odongo Issah
* Tom Johanson
* Friedrich Kroener
* Wilhelm Tenhaeff

## Referències

* 1 2 «Reise ins Jenseits – Die Welt des Übernatürlichen.». Die-besten-Horrorfilme.de.
* ↑ Abe H. Weiler: Movie Review: Journey Into the Beyond (1976) – Screen: Into the Supernatural.A: The New York Times, 9. Juni 1977.
* ↑ vegeu IMDb
* ↑ Journey Into the Beyond. Online-Filmdatenbank.
* ↑ Reise ins Jenseits – Die Welt des Übernatürlichen. Online-Filmdatenbank.
* ↑ Reise ins Jenseits – Die Welt des Übernatürlichen. Moviepilot.
* ↑ Filmtrailer bei YouTube
# ELA-1

ELA- és una plataforma de llançament del Centre Spatial Guyanais a la Guaiana Francesa. S'ha utilitzat per donar suport als llançaments dels coets Europa, Ariane 1, 2 i 3, i actualment està reconstruït com una base de llançament per al futur Programa Vega. El nom és l'abreujament del francès Ensemble de Lancement Ariane 1, també conegut com a Ensemble de Lancement Vega, ELV i CECLES.

## Història
### Europa (CECLES)

L'ELA-1, llavors designat CECLES va ser construït com un lloc de llançament equatorial per al coet Europa-II que es construïa com a part del programa ELDO. Es va llançar per primera vegada el 5 de novembre de 1971. Aquest va ser l'únic vol de l'Europa-II, que va ser un fracàs a causa d'un problema d'orientació. El lloc de llançament va ser suspès i més tard demolit.

### Ariane (ELA)

Quan va començar el programa de l'Ariane 1, per reemplaçar el fallit programa ELDO, un lloc nou llançament va ser construït a l'emplaçament de l'antiga plataforma CECLES. Aquest va ser designat l'Ensemble de Lancement Ariane, o ELA més curt. El primer llançament de l'Ariane 1 va tenir lloc el 24 de desembre de 1979. L'ELA es va utilitzar també pels coets Ariane 2 i 3, que van volar per primera vegada el 31 de maig de 1986 i el 4 d'agost de 1984 respectivament. L'ELA va ser redesignat ELA-1 quan l'Ariane 4 va entrar en servei el 1988, perquè va ser llançar des d'una plataforma separada, designada ELA-2. L'Ariane 1 va ser retirat el 22 de febrer de 1986, l'Ariane 2 el 2 d'abril de 1989, i l'Ariane 3 el 12 de juliol de 1989. L'ELA va ser demolida més tard.

### Vega (ELV)

S'ha construït una nova plataforma de llançament a l'ELA-1 i designada Ensemble de Lancement Vega, o ELV, va ser construïda pel coet Vega. Vega va fer el seu primer llançament des del complex el 13 de febrer de 2012.

### Galeria

* El satèl·lit Viking en curs de muntatge, que va ser preparat pel vol V16.
* Spot 1 (V16)

## Vegeu també

* Ariane 1
* Ariane 2 i 3
* Europa
* Vega

## Enllaços externs

* Encyclopedia Astronautica - Kourou
Agència Espacial Europea :
# Gran Premi d'Espanya del 2001

Resultats del Gran Premi d'Espanya de Fórmula 1 de la temporada 2001 disputat al circuit de Montmeló el 29 d'abril del 2001.

## Classificació

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 65 | 1h 31' 03. 305 | 1 | 10 |
| 2 | 6 | Juan Pablo Montoya | Williams - BMW | 65 | + 40.738 s | 12 | 6 |
| 3 | 10 | Jacques Villeneuve | BAR - Honda | 65 | + 49.626 s | 7 | 4 |
| 4 | 12 | Jarno Trulli | Jordan - Honda | 65 | + 51.253 s | 6 | 3 |
| 5 | 4 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 65 | + 51.616 s | 3 | 2 |
| 6 | 16 | Nick Heidfeld | Sauber - Petronas | 65 | + 1' 01.893 min. | 10 | 1 |
| 7 | 9 | Olivier Panis | BAR - Honda | 65 | + 1' 04.977 min. | 11 | |
| 8 | 17 | Kimi Räikkönen | Sauber - Petronas | 65 | + 1' 19.808 min. | 9 | |
| 9 | 3 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 64 | Embragatge | 2 | |
| 10 | 22 | Jean Alesi | Prost - Acer | 64 | + 1 Volta | 15 | |
| 11 | 23 | Luciano Burti | Prost - Acer | 64 | + 1 Volta | 14 | |
| 12 | 14 | Jos Verstappen | Arrows - Asiatech | 63 | + 2 Voltes | 17 | |
| 13 | 21 | Fernando Alonso | Minardi - European | 63 | + 2 Voltes | 18 | |
| 14 | 7 | Giancarlo Fisichella | Benetton - Renault | 63 | + 2 Voltes | 19 | |
| 15 | 8 | Jenson Button | Benetton - Renault | 62 | + 3 Voltes | 21 | |
| 16 | 20 | Tarso Marques | Minardi - European | 62 | + 3 Voltes | 22 | |
| Ret | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 49 | Suspensions | 4 | |
| Ret | 18 | Eddie Irvine | Jaguar - Cosworth | 48 | Motor | 13 | |
| Ret | 5 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 20 | Frens | 5 | |
| Ret | 15 | Enrique Bernoldi | Arrows - Asiatech | 8 | Pressió combustible | 16 | |
| Ret | 19 | Pedro de la Rosa | Jaguar - Cosworth | 5 | Col·lisió | 20 | |
| Ret | 11 | Heinz-Harald Frentzen | Jordan - Honda | 5 | Col·lisió | 8 | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 18. 201
* Volta ràpida: Michael Schumacher 1' 25. 151 (a la volta 25)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-28. [Consulta: 16 abril 2010].
# Uxue Alberdi

Uxue Alberdi Estibaritz (Elgoibar, 18 de març de 1984) és una escriptora i bertsolari basca, llicenciada en periodisme.

## Trajectòria

El 2003 va guanyar el Bertso Paper Lehiaketa Julene Azpeitia de Durango, després vindrien, el Premi Xenpelar el 2006, i el 2008, el premi Osinalde de joves bertsolaris.
Va estudiar periodisme al campus de Leioa.
El 2005, gràcies a la beca Igartza per a joves escriptors, va escriure el seu primer llibre: Aulki bat elurretan (2007). El 2007, gràcies també a una altra beca de creació, la Beca Joseba Jaka, va escriure el llibre Aulki jokoa (2009). El 2013 va publicar Euli-giro i el 2017, Jenisjoplin de la mà de l'editorial Susa.
D'altra banda, el 2010 es va endinsar en la literatura infantil publicant a l'editorial Ttarttalo el conte Ezin dut eta zer? El 2016 va guanyar el Premi Euskadi de literatura infantil i juvenil en basc amb Besarkada.
Imparteix tallers de literatura, escriu articles d'opinió i treballa també com a traductora i lletrista. Va posar en marxa la Bertso Eskola Feminista juntament amb Ainhoa Agirreazaldegi.

## Obres
### Narrativa

* Aulki bat elurretan (2007, Elkar).
* El juego de las sillas (Aulki-jokoa, 2009) (2012, Alberdania). Traductora, Miren Agur Meabe.
* Euli giro (2013, Susa)
* Jenisjoplin (2017, Susa)

### Assaig

* Kontrako eztarritik: emakume bertsolarien testigantzak (2019, Susa)

### Literatura infantil i juvenil

* Ezin dut eta zer?, (2011, Elkar)
* Marizikina naiz eta zer? (2012, Elkar)
* Zure denboraren truke (2013, Elkar)
* Txikitzen zaretenean (2013, Pamiela)
* Bi kobazulo (2015, Elkar)
* Besarkada (2015, Elkar)
* Poza (2018, Elkar)

## Premis literaris

* 2016 - Premi Euskadi per Besarkada.
* 2017- 111 Akademiaren per Jenisjoplin.

## Referències

* ↑ Entrevista a Uxue Alberdi en la revista 111 Aldizkaria: Txikitatik gauzak kontatu ditut, hori da nire bizitzeko eta egoteko modua. Nº 3. (31 de Marzo de 2017, páginas 9-11)
* ↑ Llort, Lluís «Doble lluita». El Punt Avui [Barcelona], 30-12-2020, p. 32.
# Ophélie

Ophélie, op.165, és una obra de la compositora Mel Bonis.

## Composició

Mel Bonis compon dues versions de Ophélie: una per a piano i l'altre per a orquestra. La versió per a piano no té data, l'obra va ser publicada pòstumament per les edicions Armiane el 1998 i després per les edicions Furore el 2004. La versió orquestral té moltes correccions i també ser publicada pòstumament per les edicions Furore el 2018.

## Anàlisi

Ophélie és una de les nou peces de la compositora que descriuen la figura de grans heroïnes mitològiques: Le Songe de Cléopâtre, Mélisande, Viviane, Phœbe, Salomé, Omphale, Écho i Desdèmona. L'obra requereix uns requisits tècnics força avançats, i evoca, pel seu títol i la seva estètica, una obra propera al simbolisme .
La versió orquestral mostra un gran domini de l'escriptura orquestral
Ophelia s'inspira en el personatge homònim de l'obra Hamlet, de William Shakespeare, el qual perd el cap i s'ofega en circumstàncies misterioses. Bonis s'apropia i retrata les característiques principals d'aquest personatge : la bellesa virginal, l'element aquàtic, la Natura o el son .
L'obra té un caràcter molt tempestuós, és abundant en cromatismes, i la versió orquestral posa en relleu instruments amb timbres més foscos, com violes, violoncels o fagots. També s'observa l'aparició d'un clarinet baix, l'única en tota la seva obra simfònica. Aquest contrasta amb el timbre més lluminós de les flautes, oboès i violins. La peça es construeix al voltant de tres idees temàtiques i té una estructura formal regular. La secció central està articulada per cascades lentes i brillants d'inversions d'acords perfectes o de sèptima disminuïda, que volen recrear un paisatge aquàtic. Les arpes tenen la indicació de caràcter « misteriós » .
La peça presenta flexibilitat rítmica, apreciable en la llibertat de la línia melòdica. Aquesta partitura situa Mel Bonis en la llarga tradició d'orquestració francesa i en la continuació de l'estil de Maurice Ravel i Claude Debussy .

## Discografia

* Bonis: The Wounded Cathedral, Pianoworks, Veerle Peeters (piano), Et'Cetera, 2010.

## Referències

* 1 2 Jardin, 2020, p. 66.
* ↑ Jardin, 2020, p. 79.
* ↑ Jardin, 2020, p. 29.
* ↑ Jardin, 2020, p. 307.
* ↑ Jardin, 2020, p. 241.
* ↑ Jardin, 2020, p. 430.
* ↑ Jardin, 2020, p. 431.
* ↑ Jardin, 2020, p. 433.

## Fonts

* Jardin, Étienne. Mel Bonis (1858-1937) : parcours d'une compositrice de la Belle Époque, 2020. ISBN 978-2-330-13313-9. OCLC 1153996478.
# Sidral Mundet

El Sidral Mundet és una beguda carbonatada refrescant feta a partir de suc de poma que fou creada per l'empresari català Artur Mundet i Carbó (Sant Antoni de Calonge, 1878 - Ciutat de Mèxic, 1965) a Mèxic i que ha esdevingut una beguda emblemàtica a aquell país. Mundet va patentar la marca de la beguda el 1918, encara que sembla que va començar a comercialitzar-la el 1915.

## Història

Artur Mundet havia començat la seva aventura mexicana el 1902 amb l'empresa familiar de suro que s'aniria ampliant i es convertiria en l'empresa Artículos Mundet para Embotelladores, S.A. D'aquesta manera s'ampliava al món de l'envasament de begudes i també va ser el primer de Mèxic en aplicar el tancament amb el tap corona, conegut allà com a corcholata. Posteriorment va apostar per tenir una marca pròpia de begudes. El Sidral Mundet havia de ser una mena de sidra-xampany, però per solucionar el problema de la inestabilitat per fermentació se li va aplicar un procés de pasteurització que mantenia les seves qualitats inicials i la feia una beguda dolça refrescant.
Al principi, el concentrat de poma era importat del Canadà. El producte era distribuït a la vall de Mèxic amb carretes tirades per mules.
El 1936, ja es fabricaven 120 ampolles per minut en tres línies automàtiques. Als anys 50, les línies eren nou i la producció de 600.000 botelles diàries. El 1970 es va construir la nova fàbrica Jugos de Frutas Mundet i es va deixar d'importar el concentrat. El 1971 es van oferir franquícies que van estendre la producció a tot el territori mexicà. El 1988, va desembarcar al mercat internacional americà: als Estats Units, on va tenir força èxit en la nombrosa colònia mexicana que ja la coneixia, i en altres països d'Amèrica Central i del Sud.
El novembre de 2001, FEMSA Coca-Cola va comprar l'embotelladora Mundet.

## Característiques

Sidral Mundet es presenta en diversos formats de diferents capacitats i composicions, però els dos gustos genuïns són el de poma verda i poma roja.

## Enllaços externs

* Article El Refresco de México a la revista Mundo Ejecutivo de 14/09/2010. (castellà)
* Imatge del producte a la distribuïdora Novamex. Arxivat 2009-06-20 a Wayback Machine. (castellà)

## Referències

* ↑ «Corcholata» (en castellà).
# Nosotros Somos Los Muertos

Nosotros Somos Los Muertos (també coneguda per les seves sigles, NSLM) va ser una revista de còmic alternatiu editada des de Palma per Francesc Capdevila (Max) i Pere Joan entre 1995 i 2007. En una època de crisi del còmic, es va caracteritzar per presentar alguns dels autors més renovadors del moment.

## Trajectòria editorial

L'any 1993, ja bastant allunyat de la indústria, quan Max es va autopublicar en forma de fanzine la historieta Nosotros somos los muertos, un dur relat sobre la guerra en els Balcans, que va vendre ell mateix al Saló Internacional del Còmic de Barcelona.
L'any 1995, Max i Pere Joan llancen una revista periòdica amb el mateix títol, la qual aguantaria, amb el suport de Camaleón Ediciones, fins a finals de 1999, en què van publicar el nombre doble #6/7. En aquesta primera etapa, van presentar obres d'autors nacionals com Federico del Barrio, María Colino, Alex Fito, Manel Fontdevila, Miguel Ángel Gallardo, Micharmut, Albert Monteys, Javier Olivares, Alfonso Tamayo, Sento o Santiago Sequeiros, i estrangers, com David B., Julie Doucet, Lorenzo Mattotti, David Mazzucchelli, Lewis Trondheim o Chris Ware.
A finals de 2003, van reprendre l'edició de la revista, en un format major i amb una periodicitat semestral (els números 8 i 9 van sortir al novembre i maig) i a través el segell Inrevés.
A partir del número 12 i fins a la seva cancel·lació amb el número 15 comptaria amb el suport econòmic de Ediciones Sinsentido. En aquesta etapa van publicar historietes cada vegada més experimentals i avantguardistes d'autors nacionals com Darío Adanti, José Luis Ágreda, Paco Alcázar, Miguel Brieva, Santiago García o Keko, i estrangers com Art Spiegelman o Dave Cooper, a més dels esmentats anteriorment.

## El nom

Nosotros somos los muertos, el títol del fanzine i nom de capçalera de la revista fa referència a una frase de la novel·la 1984 de George Orwell. Amb aquesta frase (We are the dead en l'original) els opositors al règim del Gran Germà fan referència al fet que és el lumpenproletariat i no el proletariat alienat, el que es manté viu i en el qual hi ha esperança: Nosaltres som els morts, el futur és d'ells. Els personatges de la novel·la, Winstor i Júlia, també diuen aquesta frase just abans de ser capturats. La frase apareixia també en una cançó de l'àlbum Diamond Dogs de 1974 de David Bowie que Max també podria haver pres com a referència.

## Premis

* 2005 Premi Punt Vermell de l'Associació d'Artistes Visuals de Balears;
* 2006 Premi Diario de Avisos a la millor revista de l'any passat.

## Referències

* ↑ Cuadrado (2000), p. 914.
* 1 2 Díaz de Guereñu, Juan Manuel. Hacia un cómic de autor : a propósito de "arrugas" y otras novelas gráficas (en castellà), 2014, p. 65. ISBN 978-84-15772-04-0.

## Bibliografia

* CUADRADO, Jesús (2000). Atlas español de la cultura popular: de la historieta y su uso 1873-2000, Madrid: Ediciones Sinsentido: Fundación Germán Sánchez Ruipérez. 2 v. ISBN 84-89384-23-1.

## Enllaços externs

* BARRERO, Manuel (23/12/2003). NSLM # 8, Tebeosfera;
* ONCLE BERNI, El (25/02/2007). Nosotros somos los muertos, Entrecomics.
# Tapinocefàlids

Els tapinocefàlids (Tapinocephalidae) són una família de teràpsids dinocèfals de l'infraorde Tapinocephalia. Tots ells eren herbívors. Eren els gegants del seu temps, pesant de 500 a 1.000 kg arribant possiblement fins a 1 o 2 tones de pes. Són coneguts a Sud-àfrica i Rússia.
El crani dels tapinocefàlids era molt gruixut, amb forma de cúpula, probablement usat per topar de cap, possiblement per a l'aparellament o disputes territorials. Aquest crani amb forma de cúpula recorda el dels dinosaures paquicefalosaures. Possiblement visqueren en aiguamolls o en terres altes seques (deserts). Els últims tapinocefàlids s'extingiren en el Permià superior, probablement a causa de la disminució de la vegetació, la dessecació i escalfament global que va propiciar l'esdeveniment conegut com a Extinció massiva del Permià-Triàsic.

## Taxonomia

* Delphinognathus
* Keratocephalus
* Mormosaurus
* Moschognathus
* Moschops
* Phocosaurus
* Riebeeckosaurus
* Struthiocephalus
* Tapinocaninus
* Tapinocephalus
* Taurocephalus
* Ulemosaurus

## Referències

* ↑ http://www.helsinki.fi/~mhaaramo/metazoa/deuterostoma/chordata/synapsida/dinocephalia/tapinocephalia_1.html
* ↑ Palæos - The Vertebrates. «Therapsida: Tapinocephalia: Tapinocephalidae». Arxivat de l'original el 2011-01-06. [Consulta: 19 juliol 2010].

## Enllaços externs

* Tapinocephalidae Arxivat 2007-03-16 a Wayback Machine. a Kheper
* Tapinocephalidae a Palaeos
# Cotinus

Cotinus és un gènere de plantes amb flor de la família de les anacardiàcies (Anacardiaceae).

## Particularitats

Són arbusts o arbres petits que es troben a les zones temperades de l'hemisferi nord. Hi ha híbrids i varietats de jardí.
El gènere Cotinus està estretament emparentat amb el gènere Rhus. Per aquesta raó també es coneix amb els noms de "sumac" o "tintillaina".

## Taxonomia

N'hi ha dues:
* Cotinus coggygria - fustet, fustet de perruca, arbre de les perruques, busaina, sumac de Llombardia
* Cotinus obovatus - fustet americà

## Galeria

* Fustet americà (Cotinus obovatus)
* Fustet (Cotinus coggygria)
* Fulles de la varietat "Golden Spirit"

## Referències

* ↑ Sunset Western Garden Book, 1995:606–607

## Enllaços externs

* Tree Guide - Smoke Tree
* Tree Topics - Smoke Tree Arxivat 2011-09-27 a Wayback Machine.
* Smoke Tree Arxivat 2007-10-16 a Wayback Machine.
* Cotinus obovatus images at bioimages.vanderbilt.edu Arxivat 2006-09-10 a Wayback Machine.