OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llengües txadianes

Les llengües txadianes o txàdiques són una branca de la família afroasiàtica. Són llengües que es parlen al centre nord d'Àfrica i tenen unes característiques comunes. De totes les branques de la família afroasiàtica és la més extensa i més desconeguda.
La llengua més parlada d'aquesta branca és el haussa, que s'utilitza com a llengua franca, és a dir, com a llengua de comprensió intercultural, en una bona part de l'Àfrica occidental.
Segons el lingüista P. Newman, el kujarge s'inclouria en aquest grup, una hipòtesi encara no demostrada.

## Localització

Es parlen al nord de Nigèria, al Níger, al Txad, a la República Centreafricana i al Camerun. Tot aquest territori correspon a la part pintada de verd fosc al mapa de la dreta.

## Característiques

Les característiques comunes des del punt de vista gramatical en són l'ordre de la frase, en què el posseïdor actua de nucli en la seqüència subjecte-verb-objecte, i la modificació de la conjugació verbal segons el tipus de complement que aparegui en l'oració.

## Classificació

La txadiana és, potser, la branca més desconeguda de les llengües afroasiàtiques. La taxonomia en recull moltes opinions i dubtes, ja que és una branca que comprèn molts idiomes i la majoria d'aquests són completament desconeguts pels lingüistes.
Les llengïes txàdiques es divideixen en quatre grups:
* Llengües txadianes occidentals
* Llengües biumandares
* Llengües txadianes orientals
* Llengües masses
O bé:
* Occidentals
* Centrals
* Massa
* Orientals
** A
** B

## Llengües txadianes

* Angas
* Bade
* Bata
* Bole
* Buduma
* Bura
* Daba
* Dangaleat
* Gudu
* Guruntum
* Gidar
* Haussa
* Herdé
* Higi
* Kamwe
* Kera
* Mandara
* Marba
* Margi
* Mawa
* Mesme
* Mire
* Mukulu
* Musgu
* Mussei
* Nancera
* Ngete
* Pevé
* Ron
* Saba
* Sokoro
* Somrai
* Tangale
* Tobanga
* Tumak
* Wariji
* Zaar
* Zumaia

## Bibliografia

* Lukas, Johannes (1936) 'The linguistic situation in the Lake Chad area in Central Africa.' Africa, 9, 332–349.
* Lukas, Johannes. Zentralsudanische Studien, Hamburg 1937.
* Newman, Paul and Ma, Roxana (1966) 'Comparative Chadic: phonology and lexicon.' Journal of African Languages, 5, 218–251.
* Newman, Paul (1977) 'Chadic classification and reconstructions.' Afroasiatic Linguistics 5, 1, 1–42.
* Newman, Paul (1978) 'Chado-Hamitic 'adieu': new thoughts on Chadic language classification', in Fronzaroli, Pelio (ed.), Atti del Secondo Congresso Internazionale di Linguistica Camito-Semitica. Florence: Instituto de Linguistica e di Lingue Orientali, Università di Firenze, 389–397.
* Newman, Paul (1980) The Classification of Chadic within Afroasiatic. Leiden: Universitaire Pers Leiden.
* Herrmann Jungraithmayr, Kiyoshi Shimizu: Chadic lexical roots. Reimer, Berlin 1981.
* Herrmann Jungraithmayr, Dymitr Ibriszimow: Chadic lexical roots. 2 volumes. Reimer, Berlin 1994.
* Schuh, Russell (2003) 'Chadic overview', in M. Lionel Bender, Gabor Takacs, and David L. Appleyard (eds.), Selected Comparative-Historical Afrasian Linguistic Studies in Memory of Igor M. Diakonoff, LINCOM Europa, 55–60.

## Enllaços externs

* Chadic Newsletter Online (anglès)
* Ethnologue, fitxa de les llengües txadianes (anglès)
# Lleteroles de llet morada (grup de bolets)

Les lleteroles de llet morada són lleteroles que inicialment traspuen llet blanca que, lentament, esdevé lila o violeta. Pertanyen al gènere Lactarius secció Uvidi.
El grup sol dividir-se en dues seccions pel color del barret, els que el tenen de color violaci, brunenc o grisenc, i els que el tenen blanquinós, cremós o groguenc.

### Espècies de lleteroles de llet morada

Entre les lleteroles de llet morada de barret violaci, brunenc o grisenc (Secc. Uvidi Subsecc. Uvidini) :
* Lactarius brunneoviolaceus, lleterola morada brunenca
* Lactarius cistophilus, lleterola morada d’estepa
* Lactarius luridus, lleterola morada esclarissada
* Lactarius uvidus, lleterola morada humida
* Lactarius violascens, lleterola morada
Entre les lleteroles de llet morada i barret blanquinós, cremós o groguenc (Secc. Uvidi Subsecc. Aspideini):
* Lactarius aspideus, lleterola morada de salze
* Lactarius dryadophilus, lleterola morada de rosa de roca
* Lactarius flavidus, lleterola morada d’avellaner
* Lactarius salicis-herbaceae, lleterola morada de salenca herbàcia
* Lactarius salicis-reticulatae, lleterola morada de salenca reticulada

## Referències

* 1 2 3 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* 1 2 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Basso, Maria Teresa. Lactarius Pers., p:848. Alassio: Mykoflora, 1999. ISBN 88-87740-00-3.
# Llista d'abats de Sant Esteve de Banyoles

La llista d'abats de Sant Esteve de Banyoles comença el 812 amb l'abat Bonit i acaba el 1835 amb Lluís de Fluvià, per bé que segons la llegenda, el primer abat i fundador del monestir fou Emeri de Banyoles.
* Bonit 812-822
* Mercoral 822
* Elies 844
* Pere 854-866
* Ansemon 870-880
* Sunifred 889
* Acfred 916
* Luns 928
* Acfred 935-957
* Bonfill 979
* Gademir 999-1099
* Bonfill 1017
* Andreu 1047-1050
* Benet 1078-1097
* Pere 1121-1124
* Ramon Guillem 1125?-1130
* Berenguer 1140-1149?
* Ricard 1154
* Hug 1172
* Ramon de Cabanyes 1172-1175
* Pere Benet 1190-1196
* Ramon 1196-1207
* Bernat 1226
* Guillem de Cartellà i de Creixell 1226-1252
* Ramon de Corsavell (1252)
* Pere 1252-1253
* Guilem Ramon de Navarro 1257-1263
* Guillem 1263-1265
* Benet 1267
* Arnau de Vallespirans1268-1300
* Bernat de Vallespirans 1300-1333
* Ramon del Coll 1333-1340
* Arnau de Samasó 1340-1356
* Bernat Cavaller 1356-1361
* Ponç de Canadal 1362-1370
* Joan Desprat 1370-1401
* Bernat Estruç 1401-1409
* Guillem de Pau i Amorós 1409-1443
* Dalmau de Canadal 1443-1459
* Francesc de Xetmar i de Juià 1461-1503
* Juan de Vera 1503-1507
* Martirià Prats 1507-1510
* Miquel Sampsó 1510-1544
* Rafael Ubach 1544-1556
* Bernat de Cardona 1556-1558
* Bernat de Marlès i de Malla 1558-1562
* Lluís d'Argençola 1562-1570
* Antich Vilalba 1572-1583
* Bartomeu de Montagut de Vallgornera i de Setantí 1596-1610
* Lluís d'Alentorn i de Serrateix 1611-1617
* Antoni de Cartellà i d'Alemany Descatllar 1618-1622
* Antonio Mantilla 1622-1640
* Francesc de Montpalau i de Solanell 1642-1674
* Antoni de Planella i de Cruïlles 1675-1688. 113è President de la Generalitat de Catalunya
* Dimes de Malla i Gualbes 1688-1702
* Joan Baptista de Descatllar i Tord 1703-1744
* Ramon de Padró i Serrals 1745-1758
* Antoni Salvador de Otamendi 1757-1758
* Ignasi de Francolí i Sabater 1761-1780
* Josep Gregori de Montero i d'Alòs 1781-1789. Passa a ser abat del Monestir de Sant Cugat.
* Ignasi de Gras de Taberner 1789-1792
* Joaquim de Laplana i de Natota 1792-1803
* Josep de Guanter 1805-1810
* Benet d'Olmera 1816-1831
* Lluís de Fluvià i de Berart 1833-1835

## Bibliografia

* Francesc Montsalvatge, Notícias Históricas, vol XVI, Olot 1904, pàg. 48-59
* Juan Anton Abellán i Manonelles, Josep Grabuleda i SItjà, Els senyors de Banyoles. Els abats del monestir de Sant Pere, Arxiu Comarcal del Pla de l'Estany ,2012.
# Sender del Mil·lenari

El Sender del Mil·lenari de Montserrat, o senzillament Sender del Mil·lenari o PR-C 1025, és un sender de petit recorregut homologat per la Federació d’Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC) l'any 2025, amb motiu del mil·lenari de la creació del Monestir de Santa Maria de Montserrat l'any 1025 per l'abat Oliba, bisbe de Vic i abat de Ripoll.
El PR-C 1025 és un sender circular al voltant del massís de Montserrat, d'uns 27 quilòmetres i 1.500 metres de desnivell positiu, que recorre alguns dels indrets més emblemàtics del massís de Montserrat, com el Cavall Bernat, l’ermita de Sant Benet, el monestir de Santa Cecília, la regió d'Agulles i el seu emblemàtic refugi, l'Era dels Pallers, el camí del Bruc a Collbató, les coves del Salnitre i el monestir de Montserrat, entre d'altres. El recorregut, accessible al públic en general, es pot realitzar en una jornada o en dos; en aquest darrer cas, pernoctant en algun dels allotjaments del conjunt monàstic o al refugi d'Agulles.

## Referències

* 1 2 Bosch, Rosa M. «Montserrat traza el Sender del Mil.lenari Montaña. Una de las actividades para celebrar los mil años del monasterio es un nuevo itinerario circular, el PR-C 1025». La Vanguardia, 18-01-2025 [Consulta: 17 febrer 2025].
* 1 2 «PR®-C 1025 Sender del Mil·lenari de Montserrat. Sender històric de 27,321 km.». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC). [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «La FEEC estrena nou sender amb motiu del mil·lenari de Montserrat». Diari Esclafit [Consulta: 17 febrer 2025].

## Enllaços externs

* PR-C 1025 Sender del Mil·lenari de Montserrat - 27,321 km
# Anurag Kashyap

Anurag Kashyap (en hindi, अनुराग कश्यप: Gorakhpur, d'Uttar Pradesh, 10 de setembre de 1972) és un director i guionista de cinema de l'Índia. És conegut sobretot per la pel·lícula del 2004 Black Friday, que relata la història d'esdeveniments dels atemptats de Bombai de 1993. Va escriure un guió per Aqua (2005) de Deepa Mehta.
Va anar a la Universitat de Delhi amb el propòsit d'obtenir la llicenciatura en Zoologia. Va treballar com a actor de carrer en la companyia teatral Jana Natya Manch. El 1993 va ser animat per la pel·lícula italiana El lladre de bicicletes projectat en el Festival Internacional de Cinema de l'Índia. Es va mudar a Mumbai, on va lluitar per sobreviure. El director Ram Gopal Varma li va donar feina com a guionista a Satya (1998). Va ser per a aquest temps que va desenvolupar la pel·lícula Paanch. Va escriure els guions d'Aqua (2005) i Yuva (2004) de Mani Ratnam. Va debutar com a director amb Black Friday, una pel·lícula molt influent de 2004. Va ser nominada per al Lleopard d'or, premi a la millor pel·lícula del Festival Internacional de Cinema de Locarno.
En 2009 es va estrenar la seva adaptació contemporània de Devdas, Dev D.
El seu fill menor Abhinav Kashyap és també director.

## Filmografia
### Director

* 2003 : Paanch
* 2004 : Black Friday
* 2007 : No Smoking
* 2007 : Return of Hanuman
* 2009 : Dev.D
* 2009 : Gulaal
* 2010 : Mumbai Cutting
* 2010 : That Girl in Yellow Boots
* 2012 : Gangs of Wasseypur
* 2013 : Ugly
* 2013 : Bombay Talkies - segment Muraba
* 2015 : Bombay Velvet
* 2016 : Raman Raghav 2.0
* 2016 : Madly (segment Clean Shaven)
* 2017 : The Brawler (Mukkabaaz)
* 2018 : Lust Stories - segment
* 2018 : Manmarziyaan
* 2020 : Ghost Stories - segment Histoire 2
* 2020 : Choked
* 2022 : Dobaaraa
* 2022 : Almost Pyaar with DJ Mohabbat
* 2023 : Kennedy

### Guionista

* Satya (1998)
* Kaun (1999)
* Shool (1999)
* Jung (2000)
* Nayak: The Real Hero (2001)
* Paanch (2003)
* Yuva (2004)
* Paisa Vasool (2004)
* Black Friday (2004)
* Deewaar (2004)
* Main Aisa Hi Hoon (2005)
* Aqua (2005)
* Mixed Doubles (2006)
* Shoonya (2006)
* Valley of Flowers (2006)
* Meridian Lines (2007)
* Honeymoon Travels Pvt. Ltd. (2007)
* No Smoking (2007)
* Hanuman Returns (2007)
* Dev D (2009)
* Gulaal (2009)

### Productor

* Udaan (2010)

### Actor

* Paanch (2000) Home de dalt
* Black Friday (2004) Agent d'ISI
* No Smoking (2007) Home en ascensor a "Jabbhi cigarette jalti hai
* Luck by Chance (2009) Escriptor
* Dev. D (2009) Client
* Gulaal (2009) Hoste
* I Am (2010) Pederasta
* Tera kya hoga johnny (2011)

## Referències

* ↑ 'Black Friday is based on facts!'
* ↑ Anurag Kashyap is jinxed no More
* ↑ «Golden Leopard winners and nominees for 2004». Arxivat de l'original el 2009-11-25. [Consulta: 9 agost 2014].
# Robert Habeck

Robert Habeck (Lübeck, 2 de setembre de 1969) és un escriptor alemany i polític del partit Aliança 90/Els Verds, del qual és líder des de gener de 2018 juntament amb Annalena Baerbock.

## Carrera política
### Política estatal

El 2009 va ser triat diputat al parlament estatal de Schleswig-Holstein. Al novembre de 2011 va ser elegit cap de llista del seu partit per a les eleccions estatals de 2012 en aquest mateix estat federat. Entre 2009 i 2012 Habeck va ser el president del Grup Parlamentari Verd a Schleswig-Holstein.
Habeck ha estat viceprimer ministre i ministre d'Energia, Agricultura i Medi Rural en el govern de centre esquerra de Torsten Albig des de 2012 i en el govern de centredreta de Daniel Günther entre 2017 i 2018. Sota el seu lideratge el partit verd es va convertir en el tercer partit de l'assemblea estatal després de les eleccions de 2017.
Com un dels representants del seu estat en el Bundesrat, va ser membre del Comitè sobre Política Agrària i Protecció del Consumidor, del Comitè de Medi Ambient, Portecció de la Natura i Seguretat Nuclear, del Comitè d'Afers Econòmics i del Comitè de Transports. Entre 2014 i 2016, Habeck va ser un dels membres de la Comissió Temporal Nacional sobre Eliminació de Residus Radioactius.

### Política federal

Habeck va exercir com a delegat del seu partit a la Convenció Federal per a l'elecció del President d'Alemanya el 2012. Es va presentar a les primàries per ser un dels dos caps de llista del partit a les eleccions federals de 2017, però va perdre per 75 vots enfront de Cem Özdemir.
El 27 de gener de 2018, la Convenció Nacional del Partit Verd a Hannover el va elegir president del partit, conjuntament amb Annalena Baerbock.

## Referències

* ↑ «Ministerium für Energiewende, Landwirtschaft, Umwelt, Natur und Digitalisierung» (en alemany). Landesportal Schleswig-Holstein. [Consulta: 2 agost 2019].
* ↑ tagesschau.de. «Inland - Aktuelle Nachrichten» (en alemany). tagesschau.de. [Consulta: 2 agost 2019].
* ↑ Welle (www.dw.com), Deutsche. «Annalena Baerbock und Robert Habeck als Grünen-Vorsitzende gewählt | DW | 27.01.2018» (en alemany). [Consulta: 20 gener 2021].
# Luc Lang

Luc Lang (Suresnes, 18 d'octubre de 1956 -) escriptor, teòric de l'art i professor d'estètica francès. Premi Médicis de l'any 2019 per la seva novel·la "La tentation".
De família de classe treballadora, va fer els estudis de lletres dels graus "hypokhâgne" i "khâgne" que el 1976 va finalitzar al Lycée Jules-Ferry de París.
És professor i ensenya estètica a "l'École Nationale Supérieure des Beaux-Arts de Cergy-Pontoise" de París.

## Obres destacades i premis

* 1988: Voyage sur la ligne d'horizon, Premi Jean Freustié
* 1991: Liverpool marée haute, Prix de Picardie
* 1995: Furies
* 1998: Mille six centes ventres. Premi Goncourt des lycéens.
* 2001: Les Indiens
* 2006: La fin des paysages.
* 2008: Cruels,13.
* 2010: Esprit chien
* 2012: Mother
* 2014: L'Autoroute
* 2016: Au commencement du septième jour, novel·la de 500 pàgines i segons el mateix autor influenciada per l'obre de per Cormac McCarthy
* 2019: La Tentation, Premi Médicis del 2019
A part de les novel·les, ha publicat monografies d'artistes com Willem de Kooning, Charlotte Salomon, Jean Hélion, Giovanni Anselmo, Daniel Livarstowski ó Daniel Pontoreau i nombrosos articles d'estètica sobre art contemporani en catàlegs d'exposicions, obres col·lectives o quaderns de recerca.

## Referències

* ↑ «Luc Lang / Maison des écrivains et de la littérature». [Consulta: 10 setembre 2020].
* 1 2 3 «Auteurs français contemporains (L) - aLaLettre». [Consulta: 10 setembre 2020].
* ↑ «Luc Lang prend le virage de la vie» (en francès), 27-09-2016. [Consulta: 10 setembre 2020].
# Lucien Deiss

Lucien Deiss fou un religiós esperità i compositor alsacià nascut a Eschbach el 2 de setembre de 1921 i mort el 9 d'octubre de 2007 a Chevilly-Larue.

## Biografia

Entrat l'any 1942 als esperitans, Lucien Deiss compongué més de 460 cants litúrgics.
Apassionat de la Biblia i de la litúrgia, és inicialment professor d'Escriptura santa al gran seminari de Brazzaville (Congo). Tornat a França per raons de salut l'any 1948, ensenyà llavors al seminari de Chevilly-Larue. Ha estat ú dels grans artesans de la renovació litúrgica, arran el Concili Vaticà II.
Des del 1950, compon els seues primers cants en llengua pròpia. El 1963, el Concili Vaticà II acceptà que s'utilitzessen les llengües pròpies en les cerimònies religioses, dedicació assolida plenament per Lucien Deiss incorporant cançons populars alsacianes harmonitzades per ell. Així, es permetia l'ús tant en la missa com en l'administració dels sagraments o en d'altres parts de la Litúrgia. Com ara els canvis no es començaren a implantar a València fins al 1973, quan es començaren a elaborar els textos litúrgics amb la creació de comissións específiques (Comissió Interdiocesana Valentina dirigida pel pare Pere Riutort), la influència dels treballs de Deiss fou plenament defensada per alguns del membres de dita comissió, com ara Mossèn Sorribes, i és plenament identificable als treballs posteriors dels mossens Joan Úbeda i Climent Barber.
Publicà també una Sinòptica comentada dels Evangelis, editada per Desclée de Brouwer.

## Obres
### Composicions

* Psaume et Cithare (1953)
* Lobt und preist die herrlichen Taten des Herrn (1954); Text de Diethard Zils (1970) & Melodia de Lucien Deiss (1954)
* Louange et Gloire (1954)
* Cantique Nouveau (1955)
* Anciens Noëls (1957)
* Souviens-toi de Jésus-Christ
* L'Esprit de Dieu
* Terre entière chante ta joie
* Un seul Seigneur
* Peuple de prêtres, peuple de rois
* Le Pain de la Fête (1977)
* Visage d'Amour (1987)
* D'un amour éternel (1994)

### Llibres

* La Prière chrétienne des psaumes, Desclée de Brouwer, 2001.
* La Messe, Desclée de Brouwer, 1989.
* Joseph, Marie, Jésus, edicions Saint Paul, 1997.

## Referències

* ↑ Wolfgang Herbst: Neues von Komponisten und Dichtern des Evangelischen Gesangbuchs und vergleichbarer Gesangbücher (6), in: Jahrbuch für Liturgik und Hymnologie 49 (2010), S. 217.
* ↑ «France Catholique (n°3089 pg.15)». Société de Presse France Catholique. Arxivat de l'original el 22 d’agost 2018. [Consulta: 22 agost 2018].
* ↑ «Mutter Christi. Cantiques Populaires D'Alsace à la Vierge Marie». Editions Studio S.M.. [Consulta: 22 agost 2018].
* ↑ «Heus ací el tabernacle (adaptacions de Mn. Joan Úbeda, pvre.)». Centre de Pastoral Litúrgica de Barcelona, 1961. [Consulta: 22 agost 2018].
* ↑ Roger Trunk. «Wer ist wer im Gesangbuch? (pg.74)». Vandenhoeck & Ruprecht, 2001. [Consulta: 22 agost 2018].
* ↑ Evangelische Gesangbuch. «Lobt und preist die herrlichen Taten des Herrn (EG 429)». Vandenhoeck & Ruprecht. [Consulta: 23 agost 2018].

## Enllaços externs

* (francès) Homenatge al pare Lucien Deiss Arxivat 2010-11-30 a Wayback Machine., de Maurice Fréchard
# Luvale

El luvale (o lovale, chiluvale, luena, etc) és una llengua bantu central que parlen els luvales a Angola i Zàmbia. Està reconeguda com a llengua regional a Zàmbia i el nganguela, una nova llengua barreja amb les altres llengües chokwe-luchazis és una llengua nacional d'Angola. El seu codi Guthrie és K.14 i el seu codi glottolog és 1239.

## Distribució geogràfica

A Zàmbia es parla a les províncies de l'oest i de l'nord-oest per 171.000 persones (2010).
A Angola es parla per 464.000 persones (2001) a les províncies de Moxico i e Cuando Cubango.

## Família lingüística

Forma part de les llengües Chokwe-Luchazis que són llengües bantus del grup K, juntament amb el chokwe, nyemba, mbwela, mbunda, nyengo, el luimbi, el nyengo, el nkangala, el yauma i el lucazi. Totes elles són llengües bantus centrals.

## Sociolingüística i ús de la llengua

S'ensenya en luvale a l'educació primària i secundària a Zàmbia, país en el que també hi ha diaris, programes de ràdio i de televisió en aquesta llengua. S'escriu en alfabet llatí. També s'escriu el luvale en braille La llengua gaudeix d'actituds positives en els dos estats en la que es parla. A Zàmbia és una llengua reconeguda com a llengua regional i s'utilitza en l'educació i l'administració. És una llengua dominant a la seva regió. Es parla a la llar, en la comunitat i en les cerimònies tradicionals, gent de totes les edats. S'hi ha traduït la Bíblia. (1955-1970). En aquest país és una llengua institucional (provincial). S'utilitza tant a nivell personal, com comunitari i administratiu.
A Angola és una llengua desenvolupada (egids 5), que gaudeix d'un ús vigorós, té literatura i una forma estàndard. En aquest país el ngangela, una nova llengua de la barreja de les llengües chokwe-luchazis, és considerada una llengua nacional.

## Referències

* 1 2 3 «Luvale». ethnologue. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ «Guthrie». Guthrie. Arxivat de l'original el 2018-02-03. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ «Language:Luvale». Glottolog. [Consulta: 10 gener 2015].
* ↑ «Mbwela» (en anglès). glottolog. [Consulta: 9 gener 2015].
* ↑ «K». ethnologue. [Consulta: 22 gener 2015].
* ↑ «Luvale in the Language Cloud». ethnologue. [Consulta: 10 gener 2015].

## Enllaços externs

* Map of Luvale language (also called Chiluvale, Lovale, Lubale, Luena, Lwena) from the LL-Map Project Arxivat 2012-03-30 a Wayback Machine.
* «Luvale Reading Lessons». Lubuto Library Special Collections. Arxivat de l'original el 2015-06-21. [Consulta: 4 maig 2014].
* Moses C.B. Mulongesa, Vishimo vya Kuuko Arxivat 2015-06-21 a Wayback Machine., Lubuto Library Special Collections, vist el 3 de maig de 2014.
* llibres de llengua luvale Arxivat 2014-05-04 at Archive.is, Lubuto Library Special Collections
* recursos a OLAC sobre el luvale
# Madalena (São Tomé i Príncipe)

Madalena és una localitat de São Tomé i Príncipe. Es troba al districte de Mé-Zóchi, al nord-est de l'illa de São Tomé. La seva població és de 220 (2008 est.). Es prop dels assentaments de Santa Margarida i Prado.

## Evolució de la població

Població de Madalena (2001-2008) :
| 2001 | 2008 |
| 193 | 220 |

## Persones destacades

* Filipe Santo, cantant, guanyadlr del 2n premi musical STP en 2016.

## Referències

* ↑ INE Arxivat 2017-02-09 a Wayback Machine., Evolução da população São-Tomense por localidades, 2001/2007-08
* ↑ «.Filipe Santo é o grande vencedor da segunda edição do STP Music Awards (2016)» (en portuguès). STP Mais. [Consulta: 5 maig 2016].

## Bibliografia

* Grande Atlas Mundial, Selecções do Reader´s Digest, 1st ed.,September 2006, p. 223. ISBN 972-609-471-2
* Grande Dicionário Enciclopédico Ediclube Vol. XVI, p. 5574-5575. 1996. ISBN 972-719-056-1
# Magnat

Un magnat és una persona que ha assolit un lloc prominent dins de la seva categoria. El mot deriva del llatí tardà, magnas, (genitiu magnatis), que significa «ciutadà dels principals del seu càrrec» o «senyor feudal de la més alta categoria».
Modernament, fora del marc feudal, es parla també de magnat en el sentit de persona poderosa de rang social elevat. Com ara els magnats industrials o de negocis. Solen acumular fortunes substancioses i tendeixen a fer-se coneguts per la seva habilitat per als negocis, i de vegades pel seu malbaratament de diners per satisfer gustos extravagants, i ocasionalment, per les seves obres benèfiques.
Alguns magnats industrials del món anglosaxó coneguts són: el magnat de la premsa escrita William Randolph Hearst, el petrolier John D. Rockefeller, el navilier Aristotelis Onassis, Jean Paul Getty, i el cofundador de Microsoft Bill Gates.

## Referències

* ↑ «Magnat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Seva i Llinares, Antoni. «magnas, atis». A: Diccionari Llatí-Català. 2007, 1993, p. 791. ISBN 978-84-7739-631-4.
* ↑ Bruguera i Talleda, Jordi; Fluvià i Figueras, Assumpta. «magne 2. magnat». A: Diccionari etimològic. 2004, 4a edició, 1996, p. 562. ISBN 9788441225169.

## Vegeu també

* Plutocràcia
* Riquesa
* Filantropia
Viccionari