OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Platja d'Aro

Platja d'Aro, antigament Platja d'Àreu, és una entitat de població del municipi baix-empordanès de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró, juntament amb Castell d'Aro i s'Agaró. Actualment Platja d'Aro és el nucli de població principal del municipi i hi ha la casa de la vila. El 2009 tenia 7331 habitants, un augment del 13,3 % en quatre anys, i el 2023 en tenia 8.803, però durant la temporada estival la població arriba a les 90.000 persones degut al gran turisme que té la zona.
La ciutat està situat en una zona molt turística que la podem anomenar com a l'Empordà Meridional, que conforma tots els municipis de costa del Baix Empordà, i de fet, el municipi està envoltat d'altres municipis turístics veïns que també formen part d'aquesta zona com Palamós, Begur, Sant Feliu de Guíxols, Calella de Palafrugell, Sant Antoni de Calonge, Pals... i molts més muncipis.
El petit veïnat de Fenals d'Aro, que només tenia 113 habitants a l'inici del segle xx, va desenvolupar-se durant el boom turístic dels anys 1960, i l'any 1962 va canviar el seu nom a l'actual de Platja d'Aro. Té uns 32 hotels, 1600 pisos, tres càmpings que «sovint han deformat el paisatge». La primera línia de mar té diversos edificis de gran altura (per exemple, una normativa de 1969 hi permetia construir fins a 58 metres d'alçada).
És un centre important de comerç i de lleure diürn i nocturn de la Costa Brava. El carnaval de Platja d'Aro, recuperat en 1978 i inspirat en els models centreeuropeus, és un referent a la Costa Brava gràcies amb les seves disfresses i una Gran Rua de Carrosses i Comparses.
El poble compta amb més de dos quilòmetres de platja i un conjunt de cales que complementen el seu paisatge.

## Llocs d'interès

* Vil·la romana de Pla de Palol
* Les platges
* El port esportiu a la desembocadura del Ridaura
* La platja
* La vil·la romana
* Carrer major

## Referències

* 1 2 «Platja d'Aro». Visita Costa Brava. [Consulta: 28 gener 2021].
* 1 2 «Platja d'Aro». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El 14 d'agost va ser el dia de màxim consum d'aigua de l'any a Platja d'Aro». FCC Aqualia, 27-08-2013. Arxivat de l'original el 2016-03-05. [Consulta: 29 setembre 2013].
* ↑ «Presentació del municipi». [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ «Ordenación turísitca de la Costa Brava, Sitios de Gerona, Los. 9/3/1969.» (en castellà). [Consulta: 16 agost 2023].
* ↑ Agulló, Emili. «40 anys de carnaval a Platja d'Aro». El Punt Avui, 19-02-2017. [Consulta: 15 agost 2022].

## Bibliografia

* Albert Villaplana i Masoliver, Antoni de Pàdua Puig-Pey Saur, Anàlisi del turisme d'oci nocturn de Platja d'Aro, 2004, 77 pàgines
* Joaquim Muntañola, Auca de la Platja d'Aro, Foment Municipal de Turisme de Castell-Platja d'Aro, 1988, 55 pàgines

## Enllaços externs

* Lloc web de l'Ajuntament de Platja d'Aro
# Plexaura

Plexaura (en grec antic Πληξαύρη) va ser, segons la mitologia grega, una oceànide, una nimfa, filla d'Oceà i de Tetis, que Hesíode cita a la seva llista d'oceànides. Una de les nereides també porta aquest nom.
Els seus pares van ser els titans Oceà i Tetis, i va tenir moltes germanes, segons Hesíode fins a 3.000, i molts germans, els Oceànits, déus fluvials, que també n'eren 3.000. Els seus avis eren Urà i Gea.

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, 352
* ↑ Pseudo-Apol·lodor. Βιβλιοθήκη, I, 2, 7
* ↑ Hesíode. Teogonia, 352-369
* ↑ Smith, William (ed.). «Plexaure». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 19 maig 2022].
# Premi Feroz a la millor comèdia

El Premi Feroz a la millor comèdia és un premi cinematogràfic que s'entrega anualment, des del 2014, com a part dels Premis Feroz, creats per l'Associació d'Informadors Cinematogràfics d'Espanya.

## Pel·lícules guanyadores i nominades

| Edició | Any | Guanyadora | Nominades |
| I | 2014 | 3 bodas de más | Las brujas de Zugarramurdi La gran familia española Todas las mujeres Vivir es fácil con los ojos cerrados |
| II | 2015 | Carmina y amén | Ocho apellidos vascos Justi & Cia Mortadel·lo i Filemó contra en Jimmy el Catxondo La vida inesperada |
| III | 2016 | Negociador | Anacleto: Agente secreto Un día perfecto Mi gran noche Requisitos para ser una persona normal |
| IV | 2017 | Kiki, el amor se hace | María (y los demás) La noche que mi madre mató a mi padre La puerta abierta El rei borni |
| V | 2018 | La llamada | Abracadabra Fe de etarras Muchos hijos, un mono y un castillo Selfie Tierra firme |
| VI | 2019 | Campeones | Casi 40 Mi querida cofradía Superlópez Tiempo después |
| VII | 2020 | Ventajas de viajar en tren | Diecisiete Litus Lo dejo cuando quiera |
| VIII | 2021 | La boda de Rosa | Los europeos Historias lamentables Orígenes secretos Sentimental |
| IX | 2022 | El buen patrón | El Cover, de Secun de la Rosa Chavalas, de Carol Rodríguez Colas Sis dies corrents, de Neus Ballús Un efecto óptico, de Juan Cavestany |
| X | 2023 | Competencia oficial | El cuarto pasajero, d'Álex de la Iglesia Tenéis que venir a verla, de Jonás Trueba Vasil, d'Avelina Prat M'ho passaré bé, de David Serrano |

## Referències

* ↑ http://www.ecartelera.com/noticias/16625/lista-ganadores-premios-feroz-2014/
* ↑ «Lista de ganadores de los Premios Feroz 2014» (en castellà). [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ http://feroz.es/nominados-a-los-premios-feroz-2015/ Arxivat 2014-12-17 at Archive.is
* ↑ «Lista de ganadores de los Premios Feroz 2015» (en castellà). [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ http://feroz.es/nominados-a-los-premios-feroz-2016/%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «Ganadores de los premios Feroz 2016» (en castellà). [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ «La lista completa de ganadores de los premios Feroz 2017» (en castellà), 23-01-2017. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ «La lista completa de ganadores de los premios Feroz 2018» (en castellà), 22-01-2018. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ «La lista completa de ganadores de los Premios Feroz 2019» (en castellà), 19-01-2019. [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ Premios Feroz 2021: 'Las niñas' y 'Antidisturbios' son justos triunfadores pero 'Veneno' merecía algo más, espinof.com
# Premis Ondas 1977

Els Premis Ondas 1977 van ser la vint-i-quatrena edició dels Premis Ondas, atorgats el 1977. En aquesta edició es diferencien les categories: Premis Nacionals de ràdio, nacionals de televisió, internacionals de ràdio i televisió, hispanoamericans i especials.

## Nacionals de ràdio

* Alfons Quintà, per Dietari de Ràdio Barcelona.
* Gonzalo Corella de RNE
* Curs de català parlat, dirigit per Rosa Victòria Gras de Radio Peninsular de Barcelona
* Ramiro Martínez Anido de RNE
* Alberto Domper de Radio España de Barcelona
* Tiempo de vivir, Dirigit por Manuel Torreiglesias de RNE
* Dola, Dola, tira la bola, Dirigit por Lolo Rico de Alba de RNE
* Julio Luengo Garallo de Radio Extremadura de Badajoz
* De música, Dirigit per Remedios de la Peña de Radio Madrid
* Iglesia noticia del P. Barriales, de la cadena COPE
* Radio Chequeo, dirigit per Javier Lostalé de REM-CAR
* Tertulia literaria, dirigit per Manuel Barrios de Radio Sevilla

## Nacionals de televisió

* Terra d'escudella de TVE
* Eduardo Sotillos de TVE
* Isabel Tenaille de TVE
* Maruja Callaved de TVE
* Fernando Navarrete de TVE

## Internacionals de ràdio

* Shai i els seus amics, Galei Tsahal d'Israel
* Ràdio Belgrad de Iugoslàvia
* Toi, France Culture de França
* Luc Varenne, Radio Belgique

## Internacionals de televisió

* Intergrafia 76, de Franciszek Kuduk (Polònia)
* Histoire voor Pieter Menten, NOS dels Països Baixos
* Белый медведь, URSS
* Ritratto di Ornella, d'Ornella Vanoni, RAI

## Hispanoamericans

* CX30 Radio Nacional d'Uruguai
* José María Muñoz, Radio Rivadavia de l'Argentina
* Amaury Daumas, OTI de Mèxic
* Buenos días, Venevisión Canal 4 de Veneçuela
* La mala hora, R.T.I. TV de Colòmbia

## Especials

* Serveis informatius de RTVE
* Un idioma universal i mil·lenari, Deutsche Welle

## Referències

* ↑ Premios Ondas 1977, ABC, 4 de novembre de 1977
* ↑ Alfons Quintà, El País, 4 de novembre de 1977

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial dels Premis Ondas Arxivat 2017-12-10 a Wayback Machine.
# Eleccions federals alemanyes de 2002

Les eleccions federals alemanyes de 2002 se celebraren el 22 de setembre de 2002 a la República Federal d'Alemanya per a elegir els diputats del Bundestag del país.

## Campanya electoral

Algunes temàtiques van dominar la campanya electoral, com per exemple la crítica als impostos, la defensa dels valors familiars o l'oposició a la guerra de L'Iraq.
L'oposició CDU/CSU criticà fortament l'incompliment del govern en matèries econòmiques, i va realitzar una campanya basada en la importància dels valors familiars i en contra dels imposts (particularment en els combustibles).
El govern, d'altra banda, va aconseguir mantenir una gran base d'electors gràcies al seu rebuig explícit a la guerra de L'Iraq i a la popularitat personal de Gerhard Schröder en comparació del candidat de l'oposició Edmund Stoiber, líder de la CSU.

## Resultats

← Eleccions federals alemanyes, 22 de setembre de 2002 → :
| Partit | Vots | Percentatge de vots | Diferència vers 1998 | Total d'escons | Diferència vers 1998 | Percentatge d' Escons |
| Unió Demòcrata Cristiana d'Alemanya (CDU) | 14.164.183 | 29,5% | +1,1% | 190 | -8 | 31,5% |
| Partit Socialdemòcrata (SPD) | 18.484.560 | 38,5% | -2,4% | 251 | -47 | 41,6% |
| Unió Social Cristiana (CSU) | 4.311.513 | 9,0% | +2,2% | 58 | +11 | 9,6% |
| Partit Democràtic Lliure (FDP) | 3.537.466 | 7,4% | +1,1% | 47 | +4 | 7,8% |
| Aliança 90/Els Verds | 4.108.314 | 8,6% | +1,9% | 55 | +8 | 9,1% |
| Partit del Socialisme Democràtic (PDS) | 1.915.797 | 4,0% | -1,1% | 2 | -34 | 0,3% |
| Altres | 1.458.471 | 3,0% | | 0 | | 0,0% |
| Totals | 47.980.304 | 100,0% | | 603 | -66 | 100,0% |

## Post-elecció

La coalició de govern entre el SPD i Els Verds va continuar amb Gerhard Schröder com a Canceller.

## Referències

* ↑ «Schroeder i Els Verds conserven la majoria per fer un nou govern». dBalears, 23-09-2002. [Consulta: 1r desembre 2024].
# Tridecàedre

Un tridecàedre o tridecaedre és un políedre que té tretze cares. Hi ha moltes formes topològicament diferents de tridecàedres com, per exemple, la piràmide dodecagonal o el prisma hendecagonal.

## Referències

* ↑ «cossos geometrics» (en anglès). [Consulta: 22 febrer 2025].
* ↑ «dodecagon pyramid» (en anglès). Wolfram|Alpha. Arxivat de l'original el 2024-12-28. [Consulta: 22 febrer 2025].
* ↑ «hendecagon prism» (en anglès). Wolfram|Alpha. Arxivat de l'original el 2024-12-27. [Consulta: 22 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Self-dual tridecahedra
# The eye (L'ull)

The eye (L'ull) (títol original: The Eye; Gin gwai (見鬼)) és un thriller de terror tailandès i de Hong kong dirigit per Oxide i Danny Pang, estrenat l'any 2002. Ha estat doblat al català.

## Argument

Mun és cec des dels 2 anys i un trasplantament de còrnia li permet recuperar la vista. Després d'un curt moment de felicitat, engendrat per aquest sentit retrobat, Mun s'adona que les formes que distingia malament i que l'envolten són morts que empaiten els vius.

## Repartiment

* Angelica Lee: Wong Kar Mun
* Lawrence Cho: Dr. Wah
* Chutcha Rujinanon: Ling
* Yut Lai So: Yingying
* Candy Lo: Yee
* Yin Ping Ko: L'àvia de Mun
* Pierre Png: Dr. Eak
* Edmund Chen: Dr. Lo
* Wai-Ho Yung: Mr Ching
* Wilson Yip: Taoist

## Premis i nominacions

* Nominació al premi a la millor pel·lícula i Premi de la millor fotografia en el Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya 2002.
* Nominació al premi als millors efectes sonors (Danny Pang) i Premis de la millor actriu (Angelica Lee) i als millors efectes visuals, en el Golden Horse Film Festival 2002.
* Premi a la millor actriu (Angelica Lee), en el moment dels premis Golden Bauhinia 2003.
* Nominació al premi al millor muntatge, millor so i millors efectes visuals en els Hong Kong Film Awards 2003.
* Premi a la millor actriu (Angelica Lee), en el moment dels premis Hong Kong Film 2003.
* Premi al film del mèrit en els premis Hong Kong Film Critics Society Awards 2003.
* Premi del públic i premi als millors efectes especials en la Setmana internacional del cinema fantàstic de Màlaga 2003.

## Referències

* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > The eye (L'ull)». [Consulta: 23 setembre 2018].
* ↑ Rafferty, Terrence «The Eye - J-Horror - Movies» (en anglès). The New York Times.
# David Ginard i Féron

David Ginard i Féron (Palma, Mallorca, 1966) és historiador. Doctor en Història per la Universitat de les Illes Balears (1997) i professor d'aquesta mateixa universitat des del 1997 en les especialitats d'Història Econòmica (1997-2002) i Història Contemporània (des de 2009). Professor titular de la UIB des del 2017. Dirigeix la col·lecció Quaderns d'Història Contemporània de les Balears des del 1996. És autor d'una vintena de llibres, principalment sobre història del moviment obrer, història de les dones, la Guerra Civil i l'època franquista. Ha publicat un centenar de treballs en obres col·lectives i en revistes d'investigació, com Ayer, Hispania, Revista de Historiografía, Pasado y Memoria, Studia Historica i Journal of Catalan Studies.

## Obra

* La resistència antifranquista a Mallorca (1939-1948) (1991).
* L'esquerra mallorquina i el franquisme (1994).
* L'oposició al franquisme a les Balears (1936-1975) (1997).
* L'oposició antifranquista i els comunistes mallorquins (1939-1977) (1998).
* El moviment obrer de Mallorca i la Guerra Civil (1936-1939) (1999).
* L'economia balear (1929-1959) (1999).
* Heriberto Quiñones y el movimiento comunista en España (1931-1942) (2000).
* Mallorca während der Franco-Diktadur. Politik, Wirtschaft und Gesellschaft 1939-1975 (2001).
* Les Baléares sous le régime franquiste (2002).
* Història de les Illes Balear, amb Miquel Àngel Casasnovas Camps (2002).
* Matilde Landa. De la Institución Libre de Enseñanza a las prisiones franquistas (2005).
* L'exili balear de 1939 (2008).
* L'època contemporània a les Balears (1780-2005), amb Miquel Àngel Casasnovas Camps (2006).
* Les Illes Balears i l'exili republicà (2010).
* L'exili republicà: política i cultura, autor i cocoordinador (2011).
* Treballadors, sindicalistes i clandestins. Històries orals del moviment obrer a les Balears (1930-1950). Volum I (2012).
* Treballadors, sindicalistes i clandestins. Històries orals del moviment obrer (1930-1950). Volum II (2014).
* La repressió a les Balears durant la Guerra Civil (2015).
* Aurora Picornell (1912-1937). De la història, al símbol (2016).
* Represión política, justicia y reparación. La memoria histórica en perspectiva jurídica (1936-2008), autor i cocoordinador del volum (2008).
* Dona, Guerra Civil i franquisme, autor i coordinador del volum (2011).
* Dona i lluita democràtica al segle XX, autor i coordinador del volum (2012).
* Guerra i repressió franquista a les Illes Balears, autor i coordinador del volum (2015).
* La Casa del Poble i el moviment obrer a Mallorca (1900-1936), autor i coordinador del volum (2016).
* Treballadors, sindicalistes i clandestins. Històries orals de República, guerra i resistència. Volum III (2018).
* Aurora Picornell. Feminismo, comunismo y memoria republicana en el siglo XX (2018).
* El socialisme a les Balears (1848-1977), amb Antoni Nadal (2019).
* Ateu Martí (1889-1936). Anticlericalisme i compromís republicà (2020).
* Historia de las Baleares (1780-2017). De la crisis del Antiguo Régimen a la actualidad, amb Miquel Àngel Casasnovas (2021).
# David Kolb

David A. Kolb (1939) és un teòric educatiu estatunidenc els interessos del qual se centren en l'aprenentatge experiencial, el canvi individual i social, desenvolupament professional i l'educació executiva i professional. És el fundador i president d'Experimentar Sistemes d'Aprenentatge Basat, Inc. (EBLS), i un Professor emèrit de Comportament Organitzatiu en el Weatherhead Escola d'Administració, Cas Universitat de Reserva Occidental, Cleveland, Ohio.
Kolb Va guanyar el seu BA de Knox Universitat dins 1961 i el seu MA i Ph.D. D'Harvard Universitat Harvard dins 1964 i 1967 respectivament, en psicologia social.

## Aprenentatge experiencial

En el primerenc 1970s, Kolb i Ron Fregeix (ara tots dos al Weatherhead Escola d'Administració) va desenvolupar el Experiential Model d'Aprenentatge (OM), va compondre de quatre elements:
* Experiència concreta,
* Observació d'i reflexió en aquella experiència,
* La formació de conceptes abstractes va basar a la reflexió,
* Provant els conceptes nous,
* (Repeteix).
Aquests quatre elements són l'essència d'un spiral d'aprendre que poden començar amb qualsevol dels quatre elements, però típicament comença amb una experiència concreta.

## Inventari d'Estil de l'aprenentatge

Kolb És famós en cercles educatius pel seu Inventari d'Estil de l'Aprenentatge (LSI). El seu model és construït a la idea que aprenent les preferències poden ser descrites utilitzant dos continus: experimentació activa-observació reflectant i abstracte conceptualization-experiència concreta. El resultat és quatre tipus de learners: converger (experimentació activa-abstracte conceptualization), accommodator (experimentació activa-experiència concreta), assimilator (observació reflectant-abstracte conceptualization), i diverger (observació reflectant-experiència concreta). El LSI és dissenyat per determinar la preferència d'aprenentatge d'un individu.

## Bibliografia

* Kolb, D.A., Rubin, I.M., McIntyre, J.M. (1974). Organizational Psychology: A Book of Readings, 2nd edition. Englewood Cliffs, N.J.: Prentice-Hall.

## Vegeu també

* Constructivisme (pedagogia)

## Referències

* ↑ Kolb. D. A. and Fry, R. (1975) Toward an applied theory of experiential learning. in C. Cooper (ed.), Theories of Group Process, London: John Wiley.
* ↑ http://www.learningfromexperience.com/about-us/ Arxivat 2005-10-25 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* http://www.infed.org/biblio/b-explrn.htm
* Kolb Learning Style Inventory (LSI)
* Faculty Profile at Case Western University
# Deltalina

Deltalina és el nom donat pels seus fanàtics a l'auxiliar de vol de Delta Air Lines, Katherine Lee. Va esdevenir famosa per l'èxit popular a YouTube d'un vídeo del febrer 2008 on presentava les instruccions seguretat a l'avió. Els aficionats la van comparar Lee amb Angelina Jolie i li van donar el sobrenom Deltalina.
Deltalina va aparèixer per primera vegada a l'episodi de The Ellen DeGeneres Show del 22 maig 2007 quan el xou es va enregistrar a un vol de Delta. Va ajudar Ellen a donar la demostració de seguretat.

## Vida personal

Lee continua treballant per Delta. Va néixer a Heidelberg, Alemanya, de pare porto-riqueny, de mare alemanya. El seu pare servia l'exèrcit dels Estats Units amb el resultat que la família sovint havia de canviar de país. Lee es va graduar a la secundària Stone Mountain High School a l'àrea metropolitana d'Atlanta, el 1992.

## Referències

* ↑ Official in-flight vídeo, Delta Air Lines
* ↑ "Deltalina, Hottest Video On YouTube", Z107. 7 FM (St. Louis), March 25, 2008
* ↑ «Will 'Deltalina' get Passengers to watch airline safety vídeo?» (en anglès). USA Today, 25-03-2008. Arxivat de l'original el 2020-06-26 [Consulta: 26 juny 2020].
* ↑ Deltalina leading safety presentation on flight, Ellen (TV sèries) Mai 22, 2007
* ↑ «This Day in Ellen History: Up in the Air». EllenTV.com, 03-04-2015. Arxivat de l'original el 2015-04-03. [Consulta: 26 juny 2020].
* ↑ «/ "Vote for Delta: 17th Annual Gay.com Travel Awards", Russ Hawkins, Delta bloc. April 29, 2009». Arxivat de l'original el de març 14, 2012. [Consulta: de març 19, 2012].
* ↑ Brett, Jennifer «2008/03/25/deltalina_0325.html 'Deltalina,' a real Delta employee, is loving the safety spotlight» (en anglès). Atlanta Journal-Constitution, 25-03-2008.

## Enllaços externs

* Vídeo oficial de seguretat, Delta Air Lines, amb subtítols en castellà
* "Fame and Marriage Proposal for Deltalina",' 'Atlanta Journal-Constitution Arxivat 2012-05-14 a Wayback Machine.
* "Delta's Red-Headed Flight Attendant a Hit on YouTube in Airline s Safety Video", FOX News, March 23, 2008
# Deo gratias

Deo gratias és una locució llatina que significa «gràcies a déu». És a una antiga fórmula litúrgica dels rituals del catolicisme, amb la qual l'assemblea o el cor respon a la fi d'una preguera o d'una lectura. Té el seu origen a les epístoles de Pau de Tars als corintis. N'existeixen versions cantades gregorianes o polifòniques.
L'expressió es fa servir també en certs monestirs benedictins per a donar l'entrada al visitant o mendicant que truca a la porta. A l'església catòlica dels primers segles a Africa era la salutació que servia per a distingir-se dels donatistes, que se saludaven amb Deo laudes. Hi era un nom comú, com per Sant Deogratias que fou bisbe de Cartago de 453 a 456. Als Països catalans el nom Deogràcies és més rar.
En les llengües germàniques la fórmula traduïda va entrar al llenguatge quotidíà (en anglès: Thank God; en neerlandès: goddank o en allemany: Gott sei Dank). Progressivament va esdevenir una expressió d'alleujament sense gaire connotació religiosa. Significa per sort, feliçment, finalment. Uns exemples són la pel·lícula disco Thank God it's Friday (1978) de Robert Klane o el títol del poemari de Gerrit Komrij en neerlandès Ik heb goddank twee goede longen que s'ha de traduir amb «Per sort, tinc dos bons pulmons» i no per «Gràcies a déu…».

## Referències

* 1 2 «Deo Gratias» (anglès), en: Catholic Encyclopedia, [consulta 3 de març de 2013]
* ↑ Pau de Tars, «Com serà la resurrecció dels morts», en Primera epístola als corintis, 15,57, versió dels textos originals i dels notes dels Monjos de Montserrat
* ↑ Pau de Tars, « Consols del ministeri apostòlic», en Segona epístola als corintis, 2,14, versió dels textos originals i dels notes dels Monjos de Montserrat
* ↑ Ik heb goddank twee goede longen, De Ceder Edities, Amsterdam, Meulenhoff Nederlands, 1971, ISBN 9789029004534, 48 pàgines
* ↑ «goddank» en: synoniemen.net, [consulta 3 de març de 2013]
# Desmai

El desmai, salze ploraner (en rossellonès: salze ploraire/plorós/plorant), o simplement plorador o ploraire, salze sepulcral (Salix babylonica), és un arbre caducifoli del gènere Salix originari de les parts àrides del nord de la Xina, però cultivat des de fa segles a tota l'Àsia i altres parts del món, entre les quals a Barcelona o a l'estany de Banyoles. El nom específic babylonica deriva d'una confusió de Linnaeus que pensava que era l'arbre que s'esmenta en la Bíblia, en Salms, 137: "Pels rius de Babilònia... salzes...". Tanmateix, l'arbre anomenat gharab en hebreu és un pollancre, Populus euphratica.

## Morfologia

Arriba a fer de 20 a 25 m d'alt. Creix de pressa, però és de curta vida. Les fulles estan disposades en espiral, són estretes, serrades i de color verd clar; fan de 4 a 16 cm de llarg i de 0,5 a 2 cm d'ample. Les flors estan disposades en aments i és una planta dioica, és a dir, amb sexes separats en peus diferents.

## Usos

El desmai és una planta molt utilitzada en jardineria, en particular la varietat Salix babylonica, Pendula. S'acostuma a plantar com a arbre aïllat al costat de superfícies d'aigua. Al seu lloc d'origen, la seva fusta serveix de combustible i per a altres usos. En els oasis del desert de Gobi, protegeix les terres agrícoles dels vents forts.

## Referències

* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbres dels Països Catalans. 3a edició. Barcelona: Pòrtic Natura, 1994, p. 158. ISBN 84-7306-390-2.
* ↑ «FloraCatalana.net». Arxivat de l'original el 2011-09-10. [Consulta: 2 juliol 2016].
Viccionari