OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sharif Sehnaoui

Sharif Sehnaoui (Beirut, 1976) és un músic d'improvisació libanès (guitarra, també bateria).
Sharif Sehnaoui ve de Beirut i va aprendre a tocar el piano de petit abans de dedicar-se a la música rock i tocar la guitarra. Va començar la seva carrera l'any 1998 a París, on va tocar en diverses formacions. Aviat va començar a actuar en festivals als Estats Units i a tot Europa (com el Nickelsdorfer Konfrontationen o el CTM Festival). Es va dedicar a la improvisació lliure amb la guitarra elèctrica i acústica preparada. Amb Mazen Kerbaj i la seva llavors dona, la saxofonista Christine Abdelnour, Sehnaoui és cofundador del festival de música experimental Irtijal, que se celebra anualment a Beirut des del 2001 i és l'únic d'aquest tipus al món àrab. Al segell afiliat Al Maslakh va iniciar diverses subetiquetes de CD per a música experimental.
Al Líban, Sehnaoui va tocar entre d'altres. a les formacions A Trio i BAO i també experimenta amb les possibilitats de percussió de la guitarra. Sehnaoui també ha actuat amb Michael Zerang i Eddie Prévost, Daunik Lazro, Jean-François Pauvros, Roger Turner i Maurice Louca.
Va rebre el premi a la millor banda sonora a la XXXVIII edició de la Mostra de València per Birket El Arous.

## Discografia

* Mazen Kerbaj, Sharif Sehnaoui & Raed Yassine: A (cd-thèque, 2003)
* Mazen Kerbaj, Christine Abdelnour Sehnaoui, Sharif Sehnaoui & Ingar Zach: Rouba3i5 (Al Maslakh, 2005)
* Mazen Kerbaj / Birgit Ulher / Sharif Sehnaoui: 3:1 (Creative Sources, 2008)
* Old and New Acoustics (Al Maslakh, 2010)
* Andrea Neumann, Sharif Sehnaoui, Michael Thieke, Michael Vorfeld: Nashaz (Al Maslakh 2016)

## Referències

* ↑ Porträt bei Ausland Berlin
* ↑ Free Music Archive
* ↑ Festival-Musiques-Insolentes 2012
* ↑ La película libanesa 'Riverbed' se alza con la Palmera de Oro de Mostra de València 2023, Levante-EMV, 28 d'octubre de 2023

## Enllaços externs

* Lloc web
# ARA Balears

L'ARA Balears és un diari d'informació general en català editat i distribuït a les Illes Balears. És l'únic diari escrit en aquesta llengua que encara surt en versió de paper a Balears, tot i que només ho fa els caps de setmana. Va néixer el 22 de maig de 2013, arran de la clausura del Diari de Balears, i integra la informació d'Espanya i la internacional del Diari ARA amb el punt de vista illenc, amb notícies variades de caràcter local i de les illes, escrites per l'equip de redacció amb seu a Palma.
D'alguna manera, ARA Balears era el producte d'una relació de fa temps entre l'Edició de Premsa Periòdica Ara i el Grup Serra, editor del Diari de Balears, que s'uniren per tal de crear una nova capçalera. El Diari de Balears, desaparegut físicament, seguí, però, en versió web.
El nou mitjà va iniciar el camí dirigit per Catalina Serra, i sorgí amb la voluntat de seguir el model multiplataforma de l’Ara, amb una redacció integrada que elabora la informació atenent tots els formats de consum -paper, web i dispositius mòbils. Més endavant la succeí Ferran Aguiló, Aina Vives i al 2019 Enric Borràs Abelló.
El 2018 la delegació d'Inca de l'Obra Cultural Balear (OCB) va distingir la tasca del diari ARA Balears amb el premi Miquel Duran i Saurina, destinat a persones o entitats “per la seva contribució a la normalització lingüística en el món de la comunicació”.

## Referències

* ↑ Mas, Agustí «Catalina Serra: “Normalitzar el català a la premsa balear, una utopia realitzable”». Núvol, 18-06-2013 [Consulta: 28 gener 2017].
* ↑ «Ara Balears agafa el relleu de dBalears». Comunicació21, 24-04-2013.
* ↑ «Aina Vives nova directora del diari ARA Balears». ARA Balears.
* ↑ L'ARA Balears rep avui el Premi de Maig de l'OCB PDF

## Enllaços externs

* ARA Balears - Lloc web oficial
* Premis ARA Balears 2017
# Jordi Aligué Bonvehí

Jordi Aligué Bonvehí (10 de gener de 1953, barri del Clot, Barcelona) és un artista, fotògraf, professor i escriptor català. Viu i treballa a Cardedeu. Artista autodidacta, interdisciplinari i investigador, ha publicat quatre llibres de poesia i un de prosa, més tres audiollibres musicats on recita els seus poemes.
Durant la seva llarga trajectòria ha mostrat la seva obra a Catalunya, Espanya, França, Itàlia, Regne Unit, Japó i Suècia i ha participat en les fires d'art de: Arco, Bari, Basilea, Barcelona, Bolonya i Londres. Ha format part del col·lectiu «Esclat Gris 80» i de la direcció i coordinació de l'espai d'art "Artual" de Barcelona. També va ser editor de la col·lecció d'obra gràfica "Petjades d'Art", ha format part de la direcció de l'associació cultural "Besllum", fou codirector del projecte "Cardedeu amb l'Art Vigent" (2000 - 2008) i actualment és director artístic de Vallgrassa, Centre Experimental de les Arts al Parc del Garraf.
Des de febrer de 2014 regenta el centre "L'estació és allà...espai per les arts i les lletres" de Cardedeu, junt amb l'Anna Bellvehí, on és professor de dibuix, pintura i gravat. També és comissari de les exposicions d'art que hi acull.

## Publicacions
### Poesia

* Constructora de somnis, pròleg de Mercè Alsina.
* La mà a l'ombra, pròleg de José Carlos Cataño i dibuixos de Carles Hac Mor.
* El Sot de l'Om, pròleg de Carles Hac Mor i Ester Xargay.
* Arran de Joan Vinyoli, pròleg i dibuixos de Carles Hac Mor. Se'n va fer una adaptació teatral.

### Prosa

* teatre?, pròleg de Ester Xargay i dibuixos de Pep Fajardo.

### Audiollibres

* De ben a prop, amb música d'Arturo Blasco i veu d'Ester Xargai, on es repasen els poemes d'Aligué. El llibret conté images de l'obra plàstica de l'artista (2007).
* Llenguatges entrecreuats, on recita els seus poemes i dialoga amb la música del compositor i guitarrista Arturo Blasco (2009).
* Edició d'un CD que acompanya el llibre Arran de Joan Vinyoli recitats pel mateix autor i l'actriu Gemma Reguant amb música del compositor i guitarrista Arturo Blasco.

## Referències

* ↑ «L'artista de Cardedeu Jordi Aligué obre la segona temporada de la Sala Ciutat amb l'exposició "Referències"». Granollers.cat. [Consulta: 25 desembre 2018].
* ↑ «Jordi Aligué». Museu d'Art Contemporani de Barcelona. [Consulta: 27 abril 2021].
* ↑ «ARTS ENTRE LLETRES. Viatges d’anada i tornada» (pdf). Fundació Joan Brossa, 01-01-2021. [Consulta: 27 abril 2021].
* ↑ «Jordi Aligué obre un nou espai a Cardedeu dedicat a l'art i les lletres» (jpg). El 9 Nou. [Consulta: 27 abril 2021].
* ↑ «Projecte». L'estació és allà (web oficial). [Consulta: 27 abril 2021].
* ↑ «JORDI ALIGUÉ INAUGURA UN NOU ESPAI D’ART AMB UNA MOSTRA DE FOTOGRAFIES». Bon Art, 10-02-2014. [Consulta: 28 abril 2021].
* ↑ «"Arran de Vinyoli"». Ajuntament de Granollers, 2013. [Consulta: 27 abril 2021].
* ↑ «Arturo Blasco, Ester Xargay, Jordi Aligué – De Ben A Prop». Discogs. [Consulta: 27 abril 2021].
* ↑ «Arturo Blasco, Jordi Aligué – Llenguatges Entrecreuats». Discogs. [Consulta: 27 abril 2021].

## Enllaços externs

* Vídeo de Jordi Aligué recitant els seus poemes musicats.
# Jordi Cruz Pérez

Jordi Cruz Pérez (Barcelona, 14 d'octubre del 1976), és un presentador de televisió conegut per haver presentat el programa Art Attack.
Amb només dinou anys va començar a treballar al programa infantil Club Disney, a Telecinco. El seu treball al capdavant del programa li va proporcionar una gran popularitat entre el públic infantil, així com als seus companys de plató Vanessa Martyn, David Carrillo, Jimmy Castro, i Elena Jiménez.
El setembre de 1998 se li va encarregar la presentació d'un altre programa per a nens: Art Attack, de Disney Channel, un espai de treballs manuals especialment pensat per als més menuts i que va conduir fins al 2004. Posteriorment, va col·laborar a l'espai El rayo (2000), amb Inma del Moral.
El 2005 va passar a presentar un altre dels espais emblemàtics de la programació infantil a Espanya, Megatrix, que va copresentar amb la cantant Natalia Rodriguez fins al 2007. El 2009 va dirigir i presentar el concurs musical El número 1, a Neox.
També ha estat actor de doblatge, per exemple a la formiga Flik a A Bug's Life, a Fred Weasley de Harry Potter, i com a Josh a D2: The Mighty Ducks, coneguda a Espanya com "Vuelven los mejores"
El 2013 va passar a ocupar-se de la programació matinal de Ràdio Calvià. Actualment, és locutor de ràdio a Cadena 100.
El 2019 copresenta el programa de rebosteria "Niquelao" a la plataforma Netflix, adaptació d'un famós concurs conegut com a Nailed it!, juntament amb Pepa Charro, La Terremoto de Alcorcon, amb la col·laboració del cuiner Christian Escribà.

## Referències

* ↑ «Jordi Cruz: “La pregunta de si las manos de ‘Art Attack’ eran las mías siempre estará ahí…"». [Consulta: 26 gener 2020].
* 1 2 «Jordi Cruz, de 'Club Disney' y 'Art Attack' hasta 'Afterwork': haciéndonos felices desde los años 90» (en castellà), 05-10-2019. [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ «¿Dónde están hoy los niños del «Club Disney»?» (en castellà), 16-08-2018. [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ «TVE recupera el Pequeprix" sin vaquilla y con aire cibernético». Diario ABC, 25-09-1999.
* ↑ vertele.eldiario.es. «Jordi Cruz se perfila como futuro conductor de "Megatrix"» (en espanyol europeu), 07-09-2005. [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ «Jordi Cruz: 'No entiendo a los fans que llegan al punto de anularse a sí mismos'» (en castellà). [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ «Qué fue de Jordi Cruz, el presentador de 'Art Attack' que se convirtió en actor de doblaje y Dj» (en espanyol europeu), 29-12-2019. [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ Cano, Fernando. «Jordi Cruz, el manitas de ‘Art Attack’, ficha por Cadena 100» (en espanyol europeu). [Consulta: 26 gener 2020].
* ↑ Escalona, Por Maribel. «Los reposteros desastrosos de La Terremoto en Netflix» (en espanyol europeu), 25-10-2019. [Consulta: 26 gener 2020].
# Josep Maria Gomar i Moll

Josep Maria Gomar i Moll (Carcaixent, València, juliol de 1916 - València, 18 de juliol de 1982) fou un compositor i folklorista valencià.
Va iniciar els seus estudis al Conservatori de València, on fou deixeble de Manuel Palau. Durant la seva estada com a docent obtingué el primer premi en composició.
En la seva vida laboral, Gomar va treballar al mateix Conservatori impartint classes de solfeig. També va impartir classes d’harmonia al Conservatorio de Música de Murcia (1948) i de solfeig al Conservatori de Màlaga. Cal destacar que va pertànyer al Cuerpo de Directores de Banda de Música Civil.
Va dedicar-se a la recopilació de músiques folklòriques de tot el país, publicant varis quaderns d’harmonització de cançons populars editats per la Unión Musical Española. En l’àmbit folklòric, també col·laborà amb el seu mestre, Manuel Palau. Va donar varies conferències sobre la cançó popular i sobre compositors valencians.
Com a compositor, destaca per la producció de pàgines vocals i pianístiques. Fou autor d’una col·lecció de manuals teòrics que es van utilitzar en l'educació del Conservatori de València durant diversos cursos educatius.

## Obres musicals

Es conserven un total de 145 obres al Fons de Música Tradicional, concretament als municipis d'Alhaurí el Grande, Churriana, Guaro, Màlaga, Rincón de la Victoria (Málaga) i Melilla.
Obres teòriques:
* Teoría de la música.
Obres per a cor
* El sacristán de la aldea (Andalusia).
* El tío Pep.
* No lloréis, mis ojos.
* Un’agüela i un güelo.
Cançons:
* Canción de trilla.
* Con qué la lavaré.
* Corre, caballito.
* Idilio de agua y luna.
* La boda de la mariposa.
* Llueve sobre el río.
* Morado y verde limón.
* Villancico.
Obres per a guitarra:
* Canzonetta.
* Nana.
Obres per a piano:
* Añoranza.
* Scherzo. Canción de la mañana.
* Marionetas.
* Nocturno.
Música eclesiàstica:
* Ave María, Mot, Co 3V iguales, E:VAcp.
* O bone Jesu.

## Referències

* ↑ DÍAZ GÓMEZ, Rafael. «Gomar Moll, José María». A: Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. 5. Madrid: SGAE, 1999-2002, p. 681.
* ↑ López-Chavarri Andújar, Eduard. Compositores valencianos del siglo XX. Valencia: Generalitat Valenciana, 1992.
* ↑ «Fons de Música Tradicional». Arxivat de l'original el 2021-01-15. [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ Gomar Moll, José María. Teoría de la música. Valencia: Talleres Reforma, 1959.
# Josep Navarro i Costabella

Josep Navarro i Costabella (Barcelona, 1898 – Ciutat de Mèxic, 1949) fou un escriptor català, exiliat a Mèxic en acabar la guerra civil espanyola.

## Guerra Civil i exili

Durant la dictadura de Primo de Rivera fou redactor en cap de La Veu de Catalunya, òrgan de la Lliga Regionalista, partit al qual també estava afiliat. Tanmateix el 1931 va abandonar la Lliga per a ingressar en el nou constituït Esquerra Republicana de Catalunya. Durant la guerra civil espanyola es dedicà a fomentar l'estrena d'obres de teatre, i en acabar marxà cap a França, d'on el 1942 marxà cap a Mèxic amb la seva esposa, Roser Capdevila. Durant els anys d'exili va treballar fent publicitat per a una empresa distribuïdora de pel·lícules. Fins i tot el 1947 va escriure el guió del film Ángel o demonio, que fou dirigit per Víctor Urruchúa.
Les seves novel·les estan redactades en un estil més aviat gris però reflecteixen un clima de dramatisme fatalista, potser d'arrel russa, i els seus protagonistes són dissortats o abúlics.

## Obres
### Narracions breus

* El passat, cendra
* La burgeseta (Carme i Jacinta) (1935), novel·la barcelonina costumista.

### Novel·les

* Samuel. Història d'un bon dependent lladre i màrtir (1927),
* La suprema voluntat (1928)
* La fadrina Berta (1929)
* El rellogat del tercer pis (1931)
* El bé i el mal (1933)
* Passa un infant (1934).

### Teatre

* Els amors de Judit (1935)
* Víctor Daura (1935), comèdia en tres actes. Editat per les publicacions El Nostre Teatre, el 15 de maig del 1935.
* Immaculada (1936), comèdia en tres actes. Editat per les publicacions El Nostre Teatre, l'1 de juliol de l'any 1936.

### Traduccions

* Eugènia Grandet (Balzac, 1931)
* La Novel·la d'un Cavall (Tolstoi, 1929)

### Biografies

* Pau Casals (1929)
* Lluís Millet (1929)

### Assaig

* La Universitat de Catalunya (1937)

## Referències

* ↑ Francesc Foguet i Boreu. Generalitat de Catalunya. Teatre en temps de guerra i revolució (1936-1939), 2008, p. 126.
* ↑ Riera i Llorca, Vicenç. Els exiliats catalans a Mèxic. Barcelona: Editorial Curial, 1994, p. 297.
* ↑ Ángel o Demonio al web de l'IMDB
* ↑ Josep Navarro Costabella a xtec.es
# Josep Sampere i Martí

Josep Sampere Martí (Igualada, 1963). Escriptor i traductor de l'anglès i del francès. Entre els autors que ha traduït figuren Philip K. Dick, Zigmunt Bauman, Kenneth Cook i Robert Marasco. Des dels anys 80 s'ha especialitzat en literatura infantil i juvenil. Seves són les versions al català de sèries d'èxit com ara Molly Moon, El Capità Calçotets i L'home Gos, editades totes per l'Editorial Cruïlla. És coautor amb Antonio Ortí de Leyendas urbanas en España, un assaig sobre el folklore contemporani i d'una edició ampliada sota el títol Leyendas urbanas.
Va ser finalista de la quarta edició del Premio Tristana de Novela Fantástica amb l'obra Cinco lágrimas verdes, publicada el 2019 per Canalla Ediciones. Va obtenir la Flor Natural en els Primers Jocs Florals d'Igualada, convocats per Poesia Viva, amb el poema La casa embruixada. Va ser l'artífex de l'espectacle Josep Sampere: banda sonora original, amb la col·laboració de Poesia Viva, un recital videopoètic. Per a ell, escriure és deixar-se embruixar pels fantasmes que habiten les paraules, però aturant-se abans que el posseeixin.
La seva novel·la El pozo detrás de la puerta (Anyaya 2015) ha guanyat un dels premis de la Fundación Cuatrogatos, que escull els 20 millors llibres publicats en castellà durant l'any anterior, per tal de donar visibilitat als llibres per al públic juvenil i infantil; fou publicada originàriament en català per Barcanova, l'any 2009.

## Obres publicades

* Cinco lágrimas verdes. Canalla ediciones, 2019.
* El Mar de la Tranquilidad. Ediciones SM, 2016.
* Aquesta nit no parlis amb ningú! Editorial Males Herbes, 2015.
* Sis cors a l'altra banda del mirall. Cruïlla, 2015.
* El pozo detrás de la puerta. Anaya, 2015.
* La nit dels ocells transparents. Barcanova, 2012.
* El dimoni de la tarda. Cruïlla, 2008.
* El demonio de la tarde. Ediciones SM, 2008. (Finalista del Premio Gran Angular 2007).
* El pou darrere la porta. Cruïlla, 2009. (Premi Barcanova de Literatura Infantil i Juvenil 2008).
* Leyendas urbanas. 2006 (amb Antonio Ortí). Ediciones Martínez Roca.
* 32 d'octubre. Cruïlla, 2005.
* El mar de la Tranquil·litat. Cruïlla, 2004 (Premi El Vaixell de Vapor 2004).
* Leyendas urbanas en España, 2000 (amb Antonio Ortí). Ediciones Martínez Roca.

## Referències

* ↑ Pascual Comellas «Josep Sampere: Tocat per la paraula». Revista d'Igualada, 30, 12-2008, pàg. 75. Arxivat de l'original el 2014-07-14 [Consulta: 17 juny 2014].

## Enllaços externs

* Entrevista a Josep Sampere Arxivat 2014-07-01 a Wayback Machine. (Sant Jordi, 2013)
# José Luis Alcobendas

José Luis Alcobendas (Madrid, 1966) és un actor espanyol de cinema, teatre i televisió, llicenciat en Veterinària i Art Dramàtic.

## Biografia

Quant al cinema, ha treballat en pel·lícules com Gitano, Salvajes, La torre de Suso, Prim, l'assassinat del carrer del Turco o El diario de Carlota, entre altres produccions. També ha participat en sèries de televisió, com El comisario, Periodistas, Hospital Central, Bandolera, Cuéntame cómo pasó o Amar en tiempos revueltos, que li va valer la nominació i el premi de la Unión de Actores respectivament. Al teatre, destaca el seu paper a La tortuga de Darwin, que li va suposar una nova nominació als premis Unión de Actores.

## Referències

* ↑ «Rinoceronte». Arxivat de l'original el 2016-04-24. [Consulta: 1r abril 2016].
* ↑ «Ediciones anteriores». Arxivat de l'original el 6 de març de 2016. [Consulta: 31 març 2016].
* ↑ España, La Nueva. «Penélope y Tosar, candidatos a los Premios de la Unión de Actores - La Nueva España - Diario Independiente de Asturias». [Consulta: 31 març 2016].
# Juli Disla

Juli Disla (Aldaia, 1976) és un autor valencià. Destaquen les seves obres La ràbia que em fas (2008) XXXVI Premi de Teatre Ciutat d’Alcoi, A poqueta nit (1998) Premi Micalet i Premio Ciudad de la Laguna, Swimming pool (2000) nominada als Premis Max 2005 com a millor text en català, Conxín, l'elegida (2002) Premi de Teatre Ciutat de València 2002 i Happy (2008) entre d'altres.
En teatre infantil ha publicat obres com Castigats (2000) Premi Xaro Vidal de Teatre Infantil, Paraules a les butxaques (2001), Tris Tras Trus, una història de sentits (2006) i Malos y malditos (2008) entre d'altres. Ha participat en l'escriptura d’obres teatrals amb diversos autors en Cotxes (1999), Un de sol (1999), Dies d’ensalada (2000), Construyendo a Verónica (2006) o T’espere baix (2007) i en la realització de peces curtes, adaptacions, versions i guions per a televisió com ara Autoindefinits, Maniàtics i Check-in Hotel per a Canal 9.
Var participar en The Royal Court Residency de Londres l’any 2000, en Panorama Sur l’any 2010, obté una beca Iberescena a Mèxic l’any 2012 i realitza una residència artística a Valparaíso (Xile) l’any 2013.
Funda la companyia Combinats (1997-2006) i posteriorment crea la seua pròpia companyia Pérez&Dislades de 2011 fins l’actualitat. També és actor i enteatre treballa per a les companyies La Pavana, Moma Teatre, Tornaveu, Ring de Teatre, Bramant, Teatres de la Generalitat-Culturarts i Dramatúrgia 2000 entre d'altres. En televisió treballa com a actor i guionista per a diverses sèries de RTVV

## Referències

* ↑ «Juli Disla». [Consulta: 21 maig 2021].
* ↑ «Juli Disla» (en anglès americà). [Consulta: 21 maig 2021].
* ↑ «Juli Disla». [Consulta: 21 maig 2021].
# Julie Hart Beers

Julie Hart Beers Kempson (Pittsfield, 28 de desembre de 1834 – Trenton, 13 d'agost de 1913) fou una pintora paisatgista estatunidenca vinculada a l'Escola del Riu Hudson. Va ser una de les poques dones que va reeixir professionalment a la seva època, i en aquesta activitat.

## Biografia

Julie Hart Beers va néixer a Pittsfield (Massachusetts) l'any 1834. Era filla d'immigrants escocesos que es van instal·lar a Albany l'any 1831. Els seus dos germans grans, James i William, també van ser pintors vinculats a l'Escola del Riu Hudson. L'educació artística de Julie és desconeguda, però probablement va aprendre dels seus germans i, més tard, del seu primer marit, el pintor Marion Beers. En la dècada de 1850, William, James, Marion i Julie es van traslladar a Nova York. Un any després de la mort de Marion l'any 1876, Julie es va casar amb Peter Kempson i es va traslladar a Metuchen, Nova Jersey. Tanmateix, va continuar utilitzant el cognom "Beers" i signant les seves obres com a "Julie H. Beers".

## Carrera artística

La primera exposició coneguda de Julie H. Beers va ser l'any 1867 a la National Academy of Design, on els seus treballs van estar exposats dotze vegades a les exposicions anuals, entre els anys 1867 i 1885. Va exposar al Boston Athenæum els anys 1867 i 1868, i a la Pennsylvania Academy of the Fine Arts l'any 1868. Julie Hart Beers va demostrar que les dones paisatgistes eren iguals als homes, fins i tot considerant els "rigors de la pintura a l'aire lliure".Tot i que no va ésser prou valorada en el seu temps, no només va produir destacades obres d'art, sinó que també va obrir el pas a altres dones que més tard es van consagrar a aquesta especialitat.
James M Hart i William Hart són més apreciats que Julie pels historiadors de l'art. Tanmateix, les seves obres com Lake George, interiors de bosc com Cattle Watering in a River, o bé la natura morta Oranges (1888) són d'una qualitat remarcable, no inferior a la dels seus germans. William Gerdts va senyalar en el catàleg d'exposicions Women Artists of America,1707-1964, que "la senyora Julie Hart Beers Kempson va ésser l'única artista femenina de la seva època especialitzada en el paisatge".

## Referències

* ↑ Past and Promise: Lives of New Jersey Women (en anglès). Syracuse University Press, 1997-05-01, p. 159. ISBN 978-0-8156-0418-1.
* ↑ «Julie Hart Beers, Biography.» (en anglès). AmericanArtGallery. [Consulta: 14 abril 2020].
* ↑ «Julie Hart Beers-Biography» (en anglès). AmericanArtGallery. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Julie Hart Beers» (en anglès). Art in Embassies. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Julie Hart Beers» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-04-18. [Consulta: 15 abril 2020].
# Julie de Lespinasse

Julie-Jeanne-Éléanore de Lespinasse, més coneguda com a Julie de Lespinasse (Lió, França, 9 de novembre de 1732 - París, 23 de maig de 1776), fou una artista, escriptora i organitzadora francesa d'un dels salons parisencs més brillants i emancipats, a casa seva, al carrer de Bellechasse, de París. Hi concorregueren filòsofs, polítics i intel·lectuals com d'Alembert, Diderot, Condillac, Marmontel, Turgot o Condorcet i esdevingué autèntic focus del moviment enciclopedista.
Era filla il·legítima de la comtessa d'Albon i del comte de Champrond, germà d'una altra famosa salonnière, Madame du Deffand, a casa de la qual freqüentà escriptors com Fontenelle, Montesquieu o Marivaux, fins que ella mateixa es va fer amfitriona del seu propi saló, el 1764, que fou conegut com el més filosòfic, el més lliure i tolerant, de major presència femenina, en el qual circulaven obertament les idees republicanes i des d'on es promovien les noves idees il·lustrades.
Amiga íntima de d'Alembert, Julie de Lespinasse és considerada la musa del Somni de d'Alembert, escrit per Diderot, i el seu saló, «el laboratori de l'Enciclopèdia».
Fou autora de diversos volums de cartes que revelen la seva sensibilitat romàntica i són un testimoni de la vida social i intel·lectual de la França del segle xviii.

## Referències

* 1 2 «Julie de Lespinasse | French writer» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
* ↑ «Julie de Lespinase - Biografía de Julie de Lespinase». Biografies.es. [Consulta: 20 març 2021].
* ↑ «Les salons littéraires: Julie de Lespinasse» (en francès). Projecte Voltaire, 09-11-2018. [Consulta: 20 març 2021].
* ↑ Mayos, Gonçal. «Julie de Lespinasse, la compañera filósofa». A: D'Alembert: De bastardo a líder de la Ilustración. Linkgua, 2018.
* ↑ «Salon de Mlle de Lespinasse (1762-1776)» (en francès). Bibliothèque nationale de France. Galica. Les essentiels. [Consulta: 20 març 2021].