OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Economia del regal

L'economia del regal o també economia del do (de l'angles gift economy) és una teoria social en la qual els béns i serveis s'otorguen sense acord explícit de quid pro quo. És a dir que les nostres actuacions no es basin en l'interès o la vanitat («que al meu veí no li falti de res» o també «que allò que fem avui sigui recordat demà»). L'economia del regal es dona en cultures o subcultures en les que ja s'esperen recompenses socials o intangibles, com el karma, l'honor, la lleialtat o qualsevol altra forma de gratitud. En alguns casos, regals simultanis o recurrents fan que la gratitud circuli entorn de la comunitat, el que es pot veure com una forma d'altruisme recíproc. En alguns casos s'espera que aquesta gratitud retorni en béns o serveis del mateix valor, donant suport polític, o un regal a una tercera persona. tot i així, es considera que l'autèntic esperit de l'economia del regal consisteix en tot el contrari: donar sense esperar rebre res a canvi.

## Referències

* ↑ Cheal, David J. The Gift Economy. New York: Routledge, 1988. ISBN 0-415-00641-4. pp 105.

## Bibliografia

* David Cheal: The Gift Economy (1998), Routledge
* Marcel Mauss: Essai sur le don. Forme et raison de l'échange dans les sociétés archaïques, 1925. Lewis Hyde l'anomena "treball clàssic sobre intercanvi de regals".
* Lewis Hyde: The Gift: Imagination and the Erotic Life of Property, 1983 (ISBN 0-394-71519-5), en especial el primer capítol, "A Theory of Gifts", part del qual va ser publicat originalment com "The Gift Must Always Move" a Co-Evolution Quarterly Núm. 35, Tardor de 1982.
* Theodor Waitz: Anthropologie der Naturvölker Von Theodor Waitz, Georg Karl Cornelius Gerland, Georg Gerland. Veröffentlicht 1862. «Enllaç». (zum Thema Geschenke), «Enllaç». PDF

## Enllaços externs

* The Economy of Gifts (Thanissaro Bhikkhu) (anglès)
* Emergy and Population in a Natural Economy (Thomas L Wayburn) (anglès)
* FreeeBay - Anarchism and Gift Economy Arxivat 2010-12-25 a Wayback Machine. (anglès)
# Escut de Tàrrega

L'escut oficial de Tàrrega té el següent blasonament:
Escut caironat quarterat: 1r i 4t escacat d'or i de gules; 2n i 3r d'or, 4 pals de gules. Per timbre, una corona mural de ciutat i per suport una àguila bicèfala de sable becada, membrada i armada d'or i linguada de gules acoblada darrere l'escut.

## Història

Va ser aprovat el 29 de juliol de 1996 i publicat en el DOGC número 2250 el 30 d'agost del mateix any.
L'escut presenta, duplicades, les armes dels Tàrrega (escacat d'or i de gules), senyors del castell de la ciutat, originari del segle xi; i els quatre pals de l'escut de Catalunya: Tàrrega va estar lligada al Casal de Barcelona des dels seus orígens, i el 1522 va passar definitivament a la Corona. L'àguila bicèfala, probablement, és un privilegi concedit al municipi pel comte rei i emperador Carles I.

### Nou escut proposat

El Ple de la Corporació de data 21 de juliol de 2008 va acordar iniciar l'expedient de modificació de l'escut heràldic de la ciutat de Tàrrega, concretament per canviar l'ordre de la composició dels esmalts dels quarters, i la següent proposta de blasonament va ser publicada en el DOGC numéro 5191 el 8 d'agost del mateix any:
Escut caironat quarterat: al 1r i al 4t, d'or, quatre pals de gules; al 2n i al 3r, escacat d'or i de sable. Per timbre, una corona mural de ciutat i per suport una àguila bicèfala de sable becada, membrada i armada d'or i linguada de gules acoblada darrere l'escut.
En la nova proposta, apareixen les armes del Casal de Barcelona en primer lloc i també l'escacat d'Urgell.
El 7 de febrer de 2011 el ple de l'Ajuntament de Tàrrega aprovà per unanimitat la modificació definitiva de l'escut oficial del municipi.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Urgell

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 29 de juliol de 1996, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Tàrrega.» (pdf). DOGC num 2250, 29-07-1996. [Consulta: 25 juny 2010].
* ↑ «EDICTE de l'Ajuntament de Tàrrega, sobre modificació de l'escut i la bandera municipals.». DOGC, 08-08-2008. [Consulta: 8 desembre 2008].
* ↑ url = http://www.tarrega.cat/noticies.html?id=961%5BEnllaç+no+actiu%5D
# Alexandra Wong

Alexandra Wong Fung Yiu, també coneguda popularment com a Grandmother Wong (en xinès: 王鳳瑤; Sham Shui Po, Hong Kong, 16 de maig de 1956) és una activista social i política de Hong Kong.
A favor dels moviments que reclamen més llibertat al govern xinès, es feu conèixer mediàticament i internacionalment el 2019 quan va fer onejar una gran bandera britànica durant les protestes a favor de la democràcia. Desaparegué a l'agost del 2019 i no va fer cap aparició pública fins al 17 d'octubre del 2020. Aquell dia, mitjançant una conferència de premsa a Hong Kong, anuncià que havia estat detinguda a la Xina continental durant 14 mesos.

## Biografia

Alexandra Wong va néixer el 16 de maig de 1956 a Sham Shui Po, en l'aleshores colònia britànica de Hong Kong. Els seus pares havien fugit de la Xina continental cap a l'illa durant la Segona Guerra sinojaponesa. Feu estudis de comptabilitat i de música abans de treballar com a auditora de comptes. Als trenta anys, es va instal·lar a la capital d'Àustria, Viena, per a estudiar-hi tècnica de cant, i posteriorment visqué als Estats Units.

## Referències

* ↑ ; Tong, Vimvam «Flag-waving Grandma Wong gives Hong Kong protesters lesson in endurance». Reuters, 03-07-2019 [Consulta: 20 octubre 2020]. Arxivat 21 October 2020$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-10-21. [Consulta: 1r novembre 2020].«Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2020-10-21. [Consulta: 1r novembre 2020].
* ↑ «Grandma Wong was a key figure in Hong Kong's protest movement -- until she disappeared» (en anglès). CNN, 01-11-2020 [Consulta: 1r novembre 2020].
* ↑ «王婆婆藐視法庭罪成決定上訴　稱續聽審支持年輕人» (en xinès). Ming Pao, 29-03-2018 [Consulta: 20 octubre 2020].
# Escala Z

L'escala Z (1.220) és una de les escales més petites de ferromodelisme disponibles comercialment, amb una via de 6,5 mm de trotxa. Els trens d'escala Z operen amb corrent continu de 0 a 10 volts i ofereixen les mateixes característiques d'ús i maneig que totes les altres escales amb sistema analògic, corrent continu i via de dos rails. Les locomotores d'escala Z poden ser equipades amb decodificadors basats en microprocessadors per tal de poder controlar els trens en forma digital. Hi ha disponibles fàcilment, trens, vies, estructures i figures humanes i animals en estils europeus, nord-americans i japonesos per part d'una gran varietat de fabricants.

## Vegeu també

* Ferromodelisme
* Modelisme

## Referències

* ↑ Bob Hayden. 48 Top-Notch Track Plans. Kalmbach Publishing, Co., 1993, p. 74–. ISBN 978-0-89024-190-5.
# Bonifacio Sanmartín Eslava

Bonifacio Sanmartín Eslava (Burlata, Navarra, 1829 - Madrid, 19 de maig de 1904) fou un compositor, violoncel·lista i editor del segle xix.
Fill de Catalina, germana gran d'Hilarión Eslava. Aquest va ser l'encarregat de l'educació musical del seu nebot, que va abandonar el seu primer cognom per donar-se a conèixer per Bonifacio Eslava. Els seus primers anys d'estudis musicals varen prendre lloc a Pamplona, malgrat que després es va mudar amb el seu oncle a Madrid (1844). Allà estudià violoncel i piano, mentre el seu oncle l'educava en harmonia i composició. Va ingressar en l'orquestra del Teatre Reial com a violoncel·lista, lloc que el va ajudar a rebre també una plaça com a mestre de la Capella Reial.
Fou creador de l'Editorial Eslava, que en 1857 va emprendre la publicació d'una biblioteca musical, que va obtenir una gran acceptació i va donar l'oportunitat a molts compositors de poder editar les seves obres.

## Referències

* ↑ Ansorena, José Luis. Diccionario de la música española e hispanoamericana..
* ↑ «Sanmartín Eslava, Bonifacio» (en castellà). Auñamendi Eusko Entziklopedia. [Consulta: 23 juny 2018].
# Associação Atlética Portuguesa (RJ)

L'Associação Atlética Portuguesa, coneguda com a AA Portuguesa (RJ), és un club de futbol brasiler de la ciutat de Rio de Janeiro.
El club va ser fundat el 17 de desembre de 1924, agafant el nom del club Portuguesa Santista.

## Palmarès

* Campionat carioca de segona divisió:
** 1996, 2000, 2003
* Copa Rio:
** 2000

## Referències

* ↑ Perfil a sambafoot
* ↑ Perfil Arxivat 2020-03-27 a Wayback Machine. a dabase.com.br

## Enllaços externs

* Web oficial
# Encefalopatia hepàtica

L'encefalopatia hepàtica és l'aparició de confusió, alteració del nivell de consciència i coma com a conseqüència d'una insuficiència hepàtica. En les etapes avançades es parla de "coma hepàtic". Pot dur finalment a la mort.
És causada per l'acumulació en el torrent sanguini de substàncies tòxiques que normalment són eliminades pel fetge. El diagnòstic de l'encefalopatia hepàtica requereix la presència d'una alteració de la funció hepàtica i l'exclusió d'una explicació alternativa per als símptomes. Les anàlisis de sang (nivells d'amoníac) poden ajudar en el diagnòstic. Les crisis són sovint precipitades per un problema intercurrent, com ara una infecció o el restrenyiment.
L'encefalopatia hepàtica és reversible amb tractament. Això es basa en la supressió de la producció de les substàncies tòxiques en l'intestí i sovint es fa amb un laxant com la lactulosa o amb antibiòtics no absorbibles. A més, el tractament de qualsevol condició subjacent pot millorar els símptomes. En situacions particulars, com la insuficiència hepàtica aguda, l'aparició de l'encefalopatia pot indicar la necessitat d'un trasplantament de fetge.

## Referències

* 1 2 3 Cash WJ, McConville P, McDermott E, McCormick PA, Callender ME, McDougall NI «Current concepts in the assessment and treatment of hepatic encephalopathy». QJM, 103, 1, gener 2010, pàg. 9–16. DOI: 10.1093/qjmed/hcp152. PMID: 19903725.
* ↑ Chung RT, Podolsky DK. «Cirrhosis and its complications». A: Kasper DL, Braunwald E, Fauci AS, et al.. Harrison's Principles of Internal Medicine. 16th. Nova York, NY: McGraw-Hill, 2005, p. 1858–69. ISBN 0-07-139140-1.
* ↑ Polson J, Lee WM «AASLD position paper: the management of acute liver failure». Hepatology, 41, 5, maig 2005, pàg. 1179–97. Arxivat de l'original el 2012-12-16. DOI: 10.1002/hep.20703. PMID: 15841455 [Consulta: 29 juliol 2013]. Arxivat 2012-12-16 at Archive.is
# Escut de Vallbona de les Monges

L'escut oficial de Vallbona de les Monges té el següent blasonament:
Escut caironat: d'atzur, un monestir d'argent tancat de sable. Per timbre, una corona de baró i, acoblat en pal darrere l'escut, un bàcul d'abadessa d'or amb el sudari d'argent.

## Història

Va ser aprovat el 28 de març del 2008 i publicat al DOGC el 17 d'abril del mateix any.
Aquest escut, de nova creació, substitueix el que fins ara usava l'Ajuntament, un híbrid entre torre, castell i palau sense configuració heràldica de cap mena. El nou escut recull els símbols de la història del municipi: un monestir, en representació de Santa Maria de Vallbona; una corona de baró, ja que Vallbona de les Monges fou el centre d'una baronia des de 1380, i un bàcul d'abadessa, ja que l'abadessa del monestir era la senyora jurisdiccional del poble i de tota la baronia de Vallbona.

## Vegeu també

* Escuts i banderes de l'Urgell

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ GAP/1116/2008, de 28 de març, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Vallbona de les Monges.» (pdf). DOGC num 5113, 28-03-2008. [Consulta: 25 juny 2010].
# Alika Milova

Alika Milova (Narva, 5 de setembre del 2002), més coneguda com a Alika, és una cantant estoniana.

## Biografia

Des de la seva infància, Milova va participar en múltiples concursos musicals i programes de televisió, tant a Estònia com a l'estranger, com The Baltic Voice, New Wave Junior, Kaunas Talent, Bravo Song Contest i Berlin Perle. El 2021 va tenir el seu major èxit quan va guanyar la vuitena edició d'Eesti otsib superstaari, la versió estoniana d'Idol. Va resultar en un contracte amb Universal Music Group.
L'1 de novembre del 2022, va ser anunciada com a un dels participants d'Eesti Laul 2023, la preselecció estoniana per al Festival de la Cançó d'Eurovisió. L'11 de febrer del 2023, Alika va guanyar el vot públic amb la seva cançó Bridges i representarà Estònia en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 2023, que se celebrarà en la ciutat britànica de Liverpool.

## Referències

* ↑ «Estonia chooses Alika for Eurovision 2023» (en anglès). Eurovision.tv, 25-02-2023. [Consulta: 3 març 2023].
# Turó dels Escorpins

El Turó dels Escorpins és una muntanya de 509 metres que es troba al municipi de Terrassa, a la comarca del Vallès Occidental.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Associação dos Escritores Moçambicanos

L'Associação dos Escritores Moçambicanos (AEMO), és una organització que té com a objectiu donar a conèixer obras i autores de la literatura moçambiquesa.
L'associació fou fundada el 31 d'agost de 1982 per Luís Bernardo Honwana, Marcelino dos Santos, José Craveirinha, Orlando Mendes, Fernando Ganhão, Sérgio Vieira, Rui Nogar i altres intel·lectuals com Aquino de Bragança, Teodomiro Leite de Vasconcelos i Carlos Cardoso a Maputo. Desenvolupa la seva activitat, entre altres formes, a través de l'edició de les obres d'autors moçambiquesos editats a la revista Charrua (1984), amb la convocatòria de premis literaris i l'organització de conferències, jornades i debats de divulgació. L'escriptor José Craveirinha fou el seu primer president.

## Col·leccions

L'AEMO publica les col·leccions:
* Karingana, per prosa
* Timbila, per poesia
* Início, per donar a conèixer el treball de joves escriptors

## Premis

L'associació atorga:
* Prémio Vida Literária
* Prémios revelação, que vol promoure la creació literària i la promoció de nous autors:
** Prémio Revelação AEMO de Ficção
** Prémio Revelação AEMO de Poesia
** Premi José Craveirinha de Literatura.

## La revista Charrua

Al començament de la seva activitat, l'associació creada el 1984, la revista Charrua, que va obrir nous espais i perspectives, el que portà a l'aparició d'una nova generació d'escriptors de Moçambic, consagrada avui, designada pel nom de la revista: la Geração Charrua.
La revista tenia periodicitat bimestral i publicà vuit números.

## El Círculo de Leitores

En 2002 l'associació va establir el Círculo de Leitores da Associação dos Escritores Moçambicanos, un projecte que, a través de reunions mensuals entre els estudiants de secundària i universitaris i escriptors joves, té com a objectiu informar sobre els autors de Moçambic i les seves obres.

## Referències

* ↑ Historial da AEMO Arxivat 2016-10-27 a Wayback Machine. Web de l'AEMO, enllaç suspès.
* ↑ «Sobre». Arxivat de l'original el 2016-10-27. [Consulta: 25 gener 2017].
* ↑ Ver Arxivat 2008-05-21 a Wayback Machine..
* ↑ Ver Memória de África.
* 1 2 Vegeu .
* 1 2 En col·laboració amb l'Instituto Camões. Ver
* ↑ Ver Arxivat 2009-03-27 a Wayback Machine. e Arxivat 2008-10-13 a Wayback Machine.
* ↑ Ver
# Encenedor

Un encenedor o mistera és un dispositiu usat per a encendre una altra substància que serà l'encarregada de mantindre la flama per més temps.

## Història i tipus de misteres

Els primers encenedors consisteixen en un tub, d'uns 6 a 8 mil·límetres de diàmetre (generalment de llautó), pel que discorria una metxa de cotó. En un altre tub paral·lel hi havia una pedra d'encendre mantinguda amb un moll i un cargol contra una roda estriada que, fent-la girar amb el dit, produïa espurnes que encenien la metxa. Una vegada utilitzada la brasa produïda en la metxa, es retreia aquesta dins del seu tub amb una tapadora enganxada amb un fil d'aram, que apagava la brasa per sufocació (falta d'oxigen per a la combustió).
Els encenedors posteriors, no tenien ble i estaven formats per un dipòsit que emmagatzema el combustible (benzina, butà o altres), una pedra que provoca l'espurna per fregament i un mecanisme per a apagar la flama còmodament per cessament d'oxigen.
Els més moderns no solen utilitzar la pedra, sinó un sistema electrònic que produeix una espurna. Són molt menys duradors que els de pedra, però molt més barats.

## Encenedor de cigarrets en automòbils

La majoria dels automòbils té un encenedor elèctric format per un cable enrotllat pel qual passa un corrent de 15 a 20 ampers que en pocs segons escalfa l'encenedor. Una vegada es torna de color ataronjat, és capaç d'encendre el cigarret.

## Altres tipus d'encenedors

* El pistó foguer o foguer pneumàtic ("firepiston" en anglès). Aprofita l'escalfament adiabàtic de l'aire comprimit en un pistó quan l'èmbol es desplaça ràpidament (vegeu motor dièsel).
* L'encenedor solar, que consisteix en una lupa o en un mirall que concentra els raigs del sol en un punt.

## Vegeu també

* Clipper (encenedor)
* Misto
* Magiclick
* Zippo
* Presa d'encenedor.
# Ectoderma

L'ectoderma (del grec έξω [ecxo], «fora», i -δέρμα [-derma], «pell») (molt sovint mal anomenada ectoderm) és la capa germinativa que s'hi troba a l'exterior dels embrions dels metazous. Dona lloc a diverses estructures, com per exemple l'epidermis, la medul·la espinal o el tub neural (que més endavant formarà l'encèfal).

## Referències

* ↑ Gilbert, Scott F.. Developmental Biology. 9$^a$. Sunderland, MA: Sinauer Associates, 2010, p. 333-370.
Viccionari
# Escut de Vespella de Gaià

L'escut oficial de Vespella de Gaià té el següent blasonament:
Escut caironat: d'atzur, una espasa flamejada d'argent guarnida d'or acompanyada a la punta d'una faixa ondada d'argent. Per timbre, una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 9 de març de 1994. L'espasa flamejant és l'atribut de sant Miquel, patró de la vila. La faixa ondada és un senyal parlant que representa el riu Gaià.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Tarragonès

## Referències

* ↑ «RESOLUCIÓ de 9 de març de 1994, per la qual es dóna conformitat a l'adopció de l'escut heràldic del municipi de Vespella.» (pdf). DOGC num 1874, 09-03-1994. [Consulta: 25 juny 2010].
# Almudena Guzmán

Almudena Guzmán (Navacerrada, Madrid, 1964) és una poetessa i periodista espanyola.
Llicenciada en Filologia Hispànica, va obtenir el seu doctorat amb una tesi sobre Francisco de Quevedo y Villegas. Col·labora habitualment amb articles d'opinió en el diari ABC i en el seu suplement cultural. Va començar a escriure poesia quan tot just tenia 15 anys, i ha obtingut diversos premis i reconeixements, entre els quals cal destacar l'accèssit del premi Hiperión per l'obra Usted (1986), el premi Ciutat de Melilla, aconseguit tres anys després, amb El libro del Tamar, que va ser prologat per Claudio Rodríguez i el Premi Internacional de Poesia Claudio Rodríguez per El príncipe rojo (2006).
La poesia d'Almudena Guzmán és de temàtica fonamentalment amorosa i sensual. Fa seves dins de les possibilitats expressives de la poesia espanyola contemporània el vers lliure i el llenguatge col·loquial amb freqüents imatges surrealistes.

## Obres

* Poemas de Lida Sal. Madrid, Libros Dante, 1981.
* La playa del olvido. Madrid. Altair, 1984.
* Usted. Madrid. Hiperión, 1986 (finalista del I Premi Hiperión de poesia).
* El libro de Tamar Melilla. Ciudad Autónoma de Melilla, 1989 (Premi Internacional de Poesia Ciutat de Melilla) 2a edició, Granada, La General, 1991.
* Poemas. Palma. Universitat de les Illes Balears, 1999.
* Calendario. Madrid. Hiperión, 2001.
* El príncipe rojo. Madrid. Hiperión, 2005 (Premio Internacional de Poesía Claudio Rodríguez).
* Zonas comunes. Madrid. Visor, 2011 (XXIV Premio Tiflos de Poesía).

## Referències

* ↑ «Almudena Guzmán, contra el mal que surge solo» (en castellà). Diario16plus, 28-06-2018. [Consulta: 2 març 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina amb poemes d'Almudena Guzmán
* Poemes d'Almudena Guzmán
# Escala de sonicitat

L'escala de sonicitat és la jerarquia dels sons segons la seva sonicitat, és a dir la classificació dels tipus de fonemes en funció que sonin més o menys a l'oïda humana.
L'escala, de més a menys sonicitat, inclou:
* vocals obertes
* vocals tancades
* semivocals
* consonants líquides
* nasals
* fricatives
* africades
* oclusives
En els casos on hi ha dos fonemes ocupant el mateix mode d'articulació, tenen més sonoritat les consonants sonores que les sordes. La sonoritat té connotacions fonològiques, ja que cada llengua té una estructura sil·làbica on hi ha restriccions de sonoritat, per exemple, la majoria d'idiomes consideren que per ser nucli d'una síl·laba cal que hi hagi una vocal o una consonant de sonoritat alta (de nasals cap amunt).

## Referències

* ↑ «Els sons del català: sonicitat». Universitat de Barcelona.
# Burlata

Burlata (en euskera, cooficialment en castellà Burlada) és un municipi de Navarra, a la comarca de Cuenca de Pamplona, dins la merindad de Sangüesa. Forma part de l'àrea metropolitana de Pamplona. Limita amb Pamplona i Atarrabia al nord, Uharte a l'est i Eguesibar al sud.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1996 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 |
| 15 366 | 15 860 | 16 647 | 16 887 | 17 288 | 17 647 | 17 964 | 18 040 | 18 316 | 18 388 | 18 337 |
| Fonts: Burlata i Institut d'Estadística de Navarra |||||||||||

## Personatges cèlebres

* Fernando Chivite, escriptor.
* Koldo Gil (1978): Ciclista.
* Ruben Beloki (1974): Pilotari. Campió 4 cops del manomanista individual.
* Mateo Garralda (1969): Jugador d'handbol.
* Joaquín Asiáin (1968): Tenor.
* Jesús Artola (1886-1970): Polític republicà. Governador civil de Guipúscoa quan esclatà la guerra civil espanyola.
* Hilarión Eslava (1807-1878): Compositor i musicòleg.
* Elionor de La Marche (1407-1464): Elionor de Borbón-La Marche. Princesa navarresa nascuda a Burlada; filla de Beatriz i neta de Carles III el Noble.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de l'ajuntament
# Enciam de mar

L'enciam de mar, llimac o alga sensitiva (Ulva lactuca) és una espècie d'alga verda de la família Ulvaceae molt comuna al litoral català. És comestible.

## Descripció

És una alga plana i fina que creix a partir d'un discoide. Els marges sovint són arrissats. Pot fer 18 cm o més de llargada i més de 30 cm d'amplada. El seu color és verd fosc. No sempre és fàcil diferenciar-la d'altres espècies del seu gènere.

## Distribució

És cosmopolita inclosa Austràlia i Nova Zelanda.
És molt comuna sobre roques en el litoral i sublitoral.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 18 novembre 2021].
* ↑ https://dcvb.iec.cat/
* ↑ «Ulva lactuca». Gettysburg College. [Consulta: 28 desembre 2007].
* 1 2 «Ulva lactuca Linnaeus :: Algaebase».
* ↑ «Sea lettuce, Ulva». University of Auckland. Arxivat de l'original el 2008-10-15. [Consulta: 3 juliol 2009].

## Bibliografia

* Hayden, H.S., Blomster, J., Maggs, C.A., Silva, P.C., Stanhope, M.J. and Waaland, J.R. (2003) "Linnaeus was right all along: Ulva and Enteromorpha are not distinct genera" Arxivat 2008-10-15 a Wayback Machine. European Journal of Phycology 38: pp. 277–294, doi: 10.1080/1364253031000136321

## Enllaços externs

* Ulva lactuca, AlgaeBase entry
* Ulva lactuca Arxivat 2006-09-11 a Wayback Machine., University of Rhode Island
# Escut de Vidrà

L'escut oficial de Vidrà té el següent blasonament:
Escut caironat truncat: 1r de sinople, un ram de faig d'argent; 2n d'argent, una àguila de sable amb les ales esteses i abaixades acompanyada d'una pinya de sinople a cada costat. Per timbre, una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 25 d'octubre de 1984.
La branca de faig representa l'arbre característic del municipi, cobert d'una gran extensió de boscos. A la segona partició hi ha l'àguila de Sant Joan apòstol, en al·lusió al monestir de Sant Joan de les Abadesses, que foren els senyors del poble, i les pinyes provenen de les armes parlants dels Pinós, barons de Milany, els quals tenien la jurisdicció directa sobre Vidrà.

## Vegeu també

* Bandera de Vidrà
* Escuts i banderes d'Osona

## Referències

* ↑ «DECRET 353/1984, de 25 d'octubre, pel qual s'autoritza l'Ajuntament de Vidrà per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC num. 493, 25-10-1984. [Consulta: 23 juny 2010].