OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Art anglosaxó

L'art anglosaxó és aquell que es va generar a la Gran Bretanya des de finals del segle v fins a la conquesta normanda d'Anglaterra, i es va elaborar tant en pintura com escultura, i també arquitectura.
Abans del segle ix, el manuscrit il·luminat va ser l'estil artístic predominant amb dues tendències diferents: una conreada a Canterbury, on es produïen obres segons la tradició clàssica, portada a Anglaterra pels missioners romans; i un altre corrent més influent practicat al Regne de Northúmbria, on es realitzaven obres inspirades per l'estímul de l'aprenentatge que van inculcar els predicadors irlandesos.
Les formes curvilínies, les espirals i els patrons entrecreuats de l'art celta introduït pels monjos irlandesos, van ser integrats en l'ornamentació abstracta i acolorida de la metal·listeria tradicional anglosaxona. Després dels resultats destructius de les invasions daneses del segle ix, els monestirs van ser revitalitzats i l'interès per l'arquitectura va créixer.
L'activitat edificadora consistia en petites esglésies influenciades pels estils de l'Europa continental, particularment el de França, per exemple, l'original abadia de Westminster creada entre els anys 1045 i 1050, que va ser reconstruïda el 1245. La restauració monàstica va transcendir en la producció de molts llibres i la instauració de l'estil Winchester a finals del segle x.

## Notes

* ↑ Wilson, 40, 49 (quote)
* ↑ Wilson, 131–133; Henderson, 63–71
* ↑ Wilson, 10–11; Dodwell (1982), chapter 2

## Referències

* Bailey, Richard N. Old Norse Myths, Literature, and Society. Sydney: University of Sydney, 2002, p. 15-23. ISBN 1-86487-316-7 [Consulta: 21 març 2017]. «Scandinavian Myth on Viking-period Stone Sculpture in England» Arxivat 2009-09-14 a Wayback Machine.
* "Dodwell (1982)": Dodwell, C. R., Anglo-Saxon Art, A New Perspective, 1982, Manchester UP, ISBN 0-7190-0926-X
* "Dodwell (1993)": Dodwell, C. R., The Pictorial arts of the West, 800–1200, 1993, Yale UP, ISBN 0-300-06493-4
* "Golden Age": Backhouse, Janet, Turner, D.H., and Webster, Leslie, eds.; The Golden Age of Anglo-Saxon Art, 966–1066, 1984, British Museum Publications Ltd, ISBN 0-7141-0532-5
* Henderson, George. Early Medieval, 1972, rev. 1977, Penguin.
* "History": Historia Ecclesie Abbendonensis: The History of the Church of Abingdon, Translated by John Hudson, Oxford University Press, 2002, ISBN 0-19-929937-4
* Nordenfalk, Carl. Celtic and Anglo-Saxon Painting: Book illumination in the British Isles 600–800. Chatto & Windus, London (Nova York: George Braziller), 1977.
* Schiller, Gertrud, Iconography of Christian Art, Vol. II, 1972 (English trans from German), Lund Humphries, London, ISBN 0853313245
* Wilson, David M.; Anglo-Saxon: Art From The Seventh Century To The Norman Conquest, Thames and Hudson (US edn. Overlook Press), 1984.
* Zarnecki, George and others; English Romanesque Art, 1066–1200, 1984, Arts Council of Great Britain, ISBN 0-7287-0386-6

## Enllaços externs

* Corpus of Anglo-Saxon Stone Sculpture hosted by Durham University
* An Introduction to Anglo-Saxon Manuscripts -online seminar
# Altiplà de Bié

L'altiplà de Bié o altiplà Central d'Angola és un altiplà que ocupa la major part del centre de Angola. L'elevació de l'altiplà està compresa entre els 1.520 m i els 1.830 m, encara que el seu punt més alt, el Morro do Moco, assoleix els 2.619 m i és el punt més elevat del país.
El seu clima és fresc i té prou pluja per a permetre el cultiu de cafè, blat de moro, arròs, sisal, canya de sucre i maní. En les parts més elevades cau més precipitació, però disminueix gradualment en el seu interior. Al voltant de la meitat de la població rural d'Angola resideix en l'altiplà de Bié. El Caminho de Ferro de Benguela connecta la regió amb la costa i les principals ciutats són Huambo i Kuito.
Al centre de l'altiplà neixen alguns rius africans importants, que discorren en diverses direccions:
* el riu Cunene, d'una longitud d'1.050 km, que discorre en adreça sud i desguassa en l'Atlàntic;
* el riu Cuanza, un riu de 965 km que s'encamina cap al nord-oest i desguassa en l'Atlàntic;
* el riu Zambezi, un llarg riu de 2.574 km que es feia l'est i desguassa en l'Índic;
* el Cubango-Okavango, un altre llarg riu d'1.700 km, que s'encamina cap al sud i després al sud-est i desguassa en l'Atlàntic;
* el riu Kwango, un llarg afluent del riu Congo d'1.100 km, que es dirigeix cap al nord;
* el riu Kasai, un altre llarg afluent del riu Congo de 2.153 km, que es dirigeix cap a l'est i després al nord;
* el riu Kwilu, un llarg afluent del Kassai, que es dirigeix cap al nord;
En les serres de la part occidental de l'altiplà neixen diversos rius costaners que de seguida arriben a l'Atlàntic.

## Referències

* ↑ «Altiplà de Bié». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Bie Plateau a l'Enciclopèdia Britannica
* ↑ La província de Bié a portalsaofrancisco.com
# Autoritat Del Bo

L'Autoritat Del Bo fou la cinquena Alta Autoritat de la Comunitat Europea del Carbó i de l'Acer (CECA), que entre 1693 i 1967 fou presidida per l'italià Rinaldo Del Bo.

## Nomenament

El 22 d'octubre de 1963 aquesta Autoritat va prendre possessió del seu càrrec en substitució de l'Autoritat Malvestiti. Si bé renuncià al seu càrrec el 19 de desembre del mateix any, el 10 de gener de 1964 fou allargat el seu mandat fins al 8 de març de 1967.
Fou substituïda per l'Autoritat Coppé, que de modus interí finalitzà la seva integració amb la Comissió Chatenet responsable del control de la Comunitat Europea de l'Energia Atòmica (Euratom) i donà pas a la Comissió Hallstein, la primera de la Comunitat Econòmica Europea (CEE).

## Notes

* ↑ (anglès) Composition of the High Authority CVCE
* ↑ Càrrec exercit fins al 7 de juny de 1965
* ↑ Nomenat el juny de 1965 en substitució de Dirk Spierenburg
* ↑ Càrrec exercit fins al 18 de maig de 1965 per la seva mort prematura
* ↑ Càrrec exercit a partir del 30 de juny de 1965 com a successor de Paul Finet
* ↑ Càrrec exercit des del gener de 1962
* ↑ Renuncià al seu càrrec el setembre de 1963 però fou tornat a nomenat membre de l'Autoritat el 10 de gener de 1964
# Duopsoni

El duopsoni (del grec (dúo) "dos"+ (opsōnia) "compra") és una situació de mercat en la que hi ha únicament dues grans empreses compradores d'un únic producte o servei. Aquests participants poden exercir gran influència sobre els venedors amb l'objectiu de disminuir els preus de mercat.
Per exemple, imaginem un poble que únicament té dos restaurants operatius. Ara bé, el restaurant podrà oferir salaris més baixos als cambrers i als xefs degut a la relativa facilitat dels restaurants per trobar nous empleats. Per tant, tant els cambrers com els xefs es veuen en l'obligació d'acceptar aquest baix salari si no volen perdre el seu treball. Això ens demostra que aquestes dues empreses duopsonistes, a més a més, poden exigir salaris més baixos.

## Referències

* ↑ ASALE, RAE-; RAE. «duopsonio | Diccionario de la lengua española» (en castellà). [Consulta: 22 febrer 2025].
# Més Compromís (coalició)

Més Compromís és una coalició electoral formada per Compromís i Més País per concórrer a les eleccions generals d'Espanya de novembre de 2019. Liderada per Joan Baldoví, la coalició té una ideologia progressista, federalista, ecologista i valencianista, situada en l'esquerra de l'espectre polític.
La proposta inicial de Compromís passava, en un primer moment, per articular una majoria àmplia d'esquerres que englobés Compromís, Unidas Podemos i Més País. Entenent que era una aliança impossible, per l'enemistat dels seus líders polítics, Compromís va haver de triar la seva confluència. En una reunió de l'executiva del partit, es van plantejar dues opcions principals. La primera, defensada per la líder d'Iniciativa del Poble Valencià, Mónica Oltra, era reeditar l'aliança amb Unides Podemos, com ja van fer en les eleccions de 2016 amb A la Valenciana, i es mostrava favorable a "refer amistats", perquè era "l'opció més plausible, la més lògica i perquè a més som socis al Govern valencià". La segona, liderada pel militant del Bloc, Joan Baldoví, defensà una aliança amb el partit d'Íñigo Errejón, Més País, perquè "els permetria mantenir millor la seva identitat".
Finalment, l'executiva de Compromís es va decantar per la segona opció i va decidir participar en les eleccions juntament amb Més País. En l'acord entre tots dos partits, es recollia respectar les llistes electorals de Compromís de les anteriors eleccions i assumir el seu programa polític i garantir l'autonomia dels diputats de Compromís, conformant un grup parlamentari confederal al Congrés dels Diputats. Aquest acord va ser ratificat per la militància del Compromís amb el 70% a favor d'una plataforma electoral àmplia amb Més País i altres partits similars de la resta d'Espanya. Un 27% de la militància hi va votar en contra.

## Membres de la coalició

Components :
| Coalició Compromís (Compromís) | Coalició Compromís (Compromís) |
| | Bloc Nacionalista Valencià (BLOC) |
| | Iniciativa del Poble Valencià (IdPV) |
| | VerdsEquo del País Valencià (Verds Equo) |
| | Gent de Compromís (GdC) |
| Més País | Més País |

## Resultats electorals
### Eleccions Generals de novembre de 2019

| Comicis | Cap de llista | Vots | % estatal | Diputats | Senadors | Posició |
| 2019 (II) | Joan Baldoví | 175 092 | 0,73% | 1 / 350 | 0 / 208 | 10é |

## Vegeu també

* Compromís-Podemos-És el Moment
* Compromís-Podem-EUPV: A la Valenciana
* Més País
* Equo
* Chunta Aragonesista

## Referències

* ↑ «Manifest de la Coalició Compromís». Coalició Compromís, 27-02-2010. [Consulta: 8 juny 2011].
* ↑ «Cinc claus per entendre el creixement de Compromís al País Valencià». [Consulta: 26 juny 2017].
* ↑ Press, Europa. «Registrada Més Compromís, la coalición de Más País y Compromís par la Comunidad Valenciana». www.europapress.es, 30-09-2019. [Consulta: 26 octubre 2019].
* ↑ Herrero, Miguel Ángel Rodríguez,Nacho. «Errejón le arrebata a Iglesias la alianza con Compromís» (en castellà). elperiodico, 23-09-2019. [Consulta: 28 octubre 2019].
* ↑ «Compromís concurrirá junto a Más Madrid de Íñigo Errejón a las generales del 10N» (en castellà). LaSexta, 23-09-2019. [Consulta: 28 octubre 2019].
# Antiga Ferreteria Badalonesa

L'antiga Ferreteria Badalonesa és un edifici de Badalona (Barcelonès) protegit com a bé cultural d'interès local. És un local comercial fruit de diverses reformes realitzades per l'arquitecte badaloní Joan Padrós i Fornaguera. Està situada al carrer de Mar, eix comercial del centre de Badalona. Va tenir la funció originària de ferreteria, i després el local ha tingut diversos usos comercials.

## Descripció

És una botiga disposada en una parcel·la llarga i estreta en doble alçada, essent el pis superior un corredor perimetral amb una bona utilització del ferro a tots els nivells. En general l'estructura de ferro aparent i la utilització generosa del vidre, que permet una bona il·luminació natural, complementaven el gran parament cobert de lleixes amb calaixos, molt adequats per a la funció originària de ferreteria. Els vidres curvilinis dels aparadors de la façana al carrer del Mar van ser un impacte tecnològic.

## Història

El solar de l'edifici era ocupat per una primitiva ferreteria, que va ser enderrocada i refeta el 1927 segons el projecte de Joan Padrós i Fornaguera. La Ferreteria Badalonesa es va mantenir en aquesta ubicació fins a l'any 1980, el local va canviar de propietari i va esdevenir una croissanteria, però va conservar la seva estructura original. El 1987 va estar novament en obres. Actualment acull una botiga de roba.

## Referències

* 1 2 «Antiga Ferreteria Badalonesa». Pat.mapa. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 octubre 2015].
* 1 2 Padrós, Joan Antoni; Lladó, Francesc. «Ferreteria La Badalonesa». Inventari de protecció del patrimoni. Ajuntament de Badalona, 1980. Arxivat de l'original el 11 de desembre 2014. [Consulta: 4 octubre 2015].
* ↑ Bassas, Antoni «Badalona, tercera ciutat de Catalunya». Ara, 10-05-2015.
# Edifici al carrer Revall, 14 (Martorell)

L'Edifici al carrer Revall, 14 és una obra del municipi de Martorell (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un edifici entre mitgeres estructurat en planta baixa i pis. La façana és feta de maó deixat a la vista. Les obertures, avui tapiades amb maó, eren arcs apuntats per aproximació de filades. L'edifici destaca sobretot pels seus remats, a la zona superior hi ha obertures molt verticalitzants, formant un frontó amb formes similars a merlets; trobem buits i plans, motllures i altres recursos que donen molt de dinamisme al mur. Aquesta és la façana sud i la distingim de la nord, de tipologia similar, pel relleu d'una figura femenina al centre.

## Història

En origen fou una central elèctrica, la primera que tingué Martorell.

## Referències

* 1 2
# Altiplà de Jos

L'Altiplà de Jos és una elevació plana situada a prop del centre de Nigèria. Cobreix 8600 km² i està delimitada per espadats de 300-600 m al voltant de bona part de la seva circumferència. Amb una altitud mitjana de 1280 m, és la superfície més gran amb més de 1000 m d'alçada en Nigèria, amb una cimera de 1829 m, als turons de Shere. L'altiplà ha donat el seu nom a l'Estat de Plateau on es troba i ha rebut el seu nom per ser la capital de l'estat, Jos.

## Geologia

La Meseta de Jos està dominada per tres tipus de roques. Els granits més vells daten del cambrià tardà i ordovicià. Els granits més joves són llocs que daten del Juràssic i formen part d'una sèrie que inclou el massís d'Aïr al Sahara central. També hi ha molts volcans i mantells de corriment de basalt extruïdes des del Pliocè (Morgan 1983).
Els granits més joves contenen estany, explotat mitjançant mineria des del començament del segle xx, durant i després del període colonial.
Els rius importants són Kaduna, Gongola, Hadejia i Yobe, que tenen la seva font en aquest massís.

## Clima

El clima a la Meseta és semi-temperat amb temperatures que van des de 18 °C fins a 25 °C.

## Biogeografia

L'Altiplà de Jos és l'espai físic on hi ha existència d'un conjunt d'ecosistemes (ecoregió) anomenats segons la denominació de la WWF, Mosaic de forest i pastures de l'Altiplà de Jos.

## Història

L'Altiplà de Jos acull part de l'antiga cultura Nok, coneguda per les seves notables obres de terracota. Amb el temps han anat descobrint-se noves restes i ampliant l'abast territorial de la societat Nok.
Al segle xix, l'altiplà de Jos era un refugi per a les poblacions que fugien de la jihad dels fulanis al nord de Nigèria.
Després de la colonització britànica, l'altiplà de Jos es va convertir en una de les destinacions turístiques més importants de Nigèria, però l'activitat turística ha decaigut en el segle XXI a causa dels conflictes entre cristians i musulmans.

## Referències

* ↑ Pasquini, MW; Alexander, MJ «Soil fertility management strategies on the Jos Plateau: the need for integrating 'empirical' and 'scientific' knowledge in agricultural development» (en anglès). Geographical Journal. 171 (2), 2005, pàg. 112–124. DOI: 10.1111/j.1475-4959.2005.00154.x..
# Antiga Fàbrica Guasch

L'Antiga Fàbrica Guasch és un edifici de Capellades (Anoia) catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

El 1857, es va constituir a Reus la societat Pujol i Guasch Germans, formada pels germans Isaac i Francesc Guasch i Pujol, juntament amb Joan Pujol i Suqué, amb l'objectiu de crear dues fàbriques de teixits de cotó, una a Reus i una altra a Capellades. Aquesta es va crear el 1859, en unes instal·lacions llogades, i el 1867, els germans Guasch van constituir la societat Guasch Germans, a la que el 1871 es va incorporar els seus nebots Isaac, Maties, Josep i Joan Guasch i Orts, fills d'Isaac Guasch i Pujol.
Entre 1879 i 1881, van fer construir una nova fàbrica al carrer de Sant Ramon, antiga carretera de Martorell. Després de la mort d'Isaac sense fills el 1885, Maties es va posar al capdavant, i el 1896 es va constituir una nova societat amb Maties, Josep i Joan Guasch i Orts i amb un capital de 35.000 pessetes. El 1898 van posar-hi en marxa una màquina de vapor de 16 CV, i l'any següent els primers 29 telers mecànics. El 1900 ja tenien una màquina de vapor i 100 telers mecànics, i el 1913 ja treballaven amb telers electrificats i la indústria amplià la seva activitat a la filatura i al tint.
El 1922, la fàbrica va ser ampliada amb noves naus, i el 1943 va ser reconstruïda després d'haver estat dinamitada durant la Guerra Civil Espanyola. El 1952, l'empresa es va constituir com a societat anònima, que segueix funcionant en l'actualitat.

## Descripció

De planta baixa i un pis, està construïda amb maó vist, en desnivell i formada per quatre cossos de planta rectangular, sostre de teules a dues vessant (a cada cos), i un altre construcció més petita annex i de sostre a una vessant. Les finestres són d'arc rebaixat i queden emmarcades per pilastres. El coronament té unes boles.

## Referències

* 1 2 3 4 «Fàbrica antiga Guasch Hermanos». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ AHPT, Notaris (Reus), M. Sostres Torra, 06-01-1857.
* 1 2 Gutiérrez i Poch, 2004, p. 155.
* 1 2 3 «Nuestra historia» (en castellà). Guasch.
* 1 2 3 «Fàbrica Guasch, edifici antic». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* 1 2 3 4 Gutiérrez i Poch, 2004, p. 156.
* ↑ Gutiérrez i Poch, 2004, p. 156-157.

## Bibliografia

* Gutiérrez i Poch, Miquel «El perill de l’oblit: la indústria tèxtil a Capellades (1800-1913)». Miscellanea Aqualatensia, 11, 2004, pàg. 141-168.

## Enllaços externs

* «Fàbrica Guasch, edifici antic». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Edifici al carrer Sant Antoni, 10 (Ginestar)

L'Edifici al carrer Sant Antoni, 10 és una obra de Ginestar (Ribera d'Ebre) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici entre mitgeres situat dins del nucli antic del municipi, a prop de l'església vella i just on el carrer de Sant Antoni fa girada. La casa té la planta en forma de "L" invertida i disposa de dues plantes. El parament del conjunt es presenta arrebossat i pintat però, el desgast generalitzat, deixa entreveure l'aparell original de carreus irregulars, poc escairats i lligats amb morter de calç. El traçat de la façana de la finca és corbat, adequant-se a l'indret que ocupa i, la façana principal, se situa a l'extrem esquerre del conjunt. En aquest sentit, el tester disposa d'un portal amb arc escarser i emmarcament de maó a sardinell, i una porta secundària, d'arc de llinda i inscrita en un arc ogival. Al primer pis, hi ha un balcó de barrots, un balcó d'ampit i una finestra de petites dimensions, emprant tots ells, arc de llinda. On la façana fa girada, la casa només disposa de planta baixa i aquesta és coberta per un terrat que queda delimitat per una balustrada amb motius geomètrics. L'espai, que s'utilitza com a magatzem, compta amb una finestra d'arc a nivell i una obertura d'arc escarser que correspon a la porta d'accés, emplafonada i a l'anglesa de dos batents. Les cobertes dels cossos que flanquegen el magatzem, són de teula àrab i tenen una inclinació d'una sola vessant amb els careners paral·lels a les façanes.
# Altiplà de Mato Grosso

L'Altiplà del Mato Grosso (Planalto do Mato Grosso) és un altiplà en el Brasil central ocupant la major part de l'estat de Mato Grosso. Es tracta d'un altiplà d'erosió antiga que s'estén des de la frontera de l'Estat de Goiás cap a l'oest fins a la Serra dos Parecis, que és prop de la frontera boliviana. Al sud, dona pas a les planes d'inundació anomenat Pantanal. L'altiplà de Mato Grosso és d'uns 1.640 msnm. L'altiplà és la llar dels pobles indígenes, com ara els Xavante.

## Enllaços externs

* «Altiplà de Mato Grosso». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Autoritat Mayer

L'Autoritat Mayer fou la segona Alta Autoritat de la Comunitat Europea del Carbó i de l'Acer (CECA), que entre 1955 i 1958 fou presidida pel francès René Mayer.

## Nomenament

El 3 d'agost de 1955 René Mayer va prendre possessió del seu càrrec com a President de la CECA en substitució de Jean Monnet, el qual havia dimitit el 5 de maig del mateix any després del seu fracàs en la formació de la Comunitat Europea de Defensa. Aquesta Autoritat va estar en el càrrec fins al 13 de gener de 1958.

## Notes

* ↑ (anglès) Composition of the High Authority, 1955-1958 CVCE
* ↑ renuncià al seu càrrec el 28 d'octubre de 1957
# Antiga Germandat Agrícola

L'Antiga Germandat Agrícola és una obra de Palafolls (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. És un edifici situat al carrer Francesc Macià, al nucli de la ciutat. Consta de dos edificis de planta rectangular formats per una planta baixa i primer pis, amb una zona de pati al mig. Està molt reformat.

## Referències

* ↑ «Antiga Germandat Agrícola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 novembre 2016].
# Pere Flamench

Pere Flamench, també conegut amb el sobrenom Perris, va ser un organista i constructor d'orgues d'origen flamenc. Assentat a Barcelona, trobem gran part de la seua producció a Catalunya, d'entre els quals destaquen la construcció de l'orgue de la Basílica de Santa Maria del Pi a Barcelona (1538-1541), de la Catedral de Tortosa (1536) i la construcció d'un orgue per la cripta de Santa Eulàlia de la Catedral de Barcelona.
La seua figura, juntament amb la d'altres constructors d'orgues com Fermín Granollers, Pere Bordons o Salvador Estrada van ser crucials per la tradició organística catalana i valenciana de la segona meitat del segle XVI.

## Bibliografia

* Salisi i Clos, Josep M. «Els Bordons, destacada nissaga d’orgueners, i la seva aportació a l’orgueneria catalana (segles XV-XVII)». Revista Catalana de Musicologia, 2017, Vol. 10, p. 15-44, https://raco.cat/index.php/RevistaMusicologia/article/view/335487
* ALONSO, Celsa. «Anguerri Profitós, Jorge.», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002
* Órganos y glosa en la época de Antonio de Cabezón (1510-1566),V centenario de su nacimiento. (s. f.). Nassarre: Revista aragonesa de musicología, Vol. 26, N$^o$ 1, 2010.
* L’orgue a Catalunya i a Montserrat durant la vida de Joan Cererols (1618-1680). (2019). Revista catalana de musicologia.
# Edifici al carrer Sant Nicolau 32 d'Alcoi

L'edifici al carrer Sant Nicolau 32, situat a la ciutat d'Alcoi (l'Alcoià), País Valencià, és un edifici residencial d'estil modernista valencià construït l'any 1901, que va ser projectat per l'arquitecte Timoteo Briet Montaud.
L'edifici va ser realitzat per l'arquitecte contestà Timoteo Briet Montaud en 1901 per a la residència particular d'Antonio Vitoria. L'edifici consta de baix destinat a ús comercial i quatre altures, l'última d'elles, sota teulada.
Es tracta d'una obra novella de l'arquitecte, en concret, del primer edifici d'habitatges que realitza. L'edifici explica ja amb certes característiques modernistes que posteriorment desenvoluparà a molts altres edificis.
Es pot entreveure el modernisme valencià en l'ondulació de les baranes de les balconades amb ornamentació vegetal i de forja de ferro en la primera i segona altura, en els dibuixos esgrafiats de la primera altura i en la rematada de l'edifici.

## Referències

* 1 2 3 4 Doménech Romá, Jorge. Modernismo en Alcoy, su contexto histórico y los oficios artesanales (en castellano). Editorial Aguaclara, 2010, p. 294. ISBN 978-84-613-8233-0.