OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Petrila

Petrila (pronunciació en romanès: [peˈtrila] ; hongarès: Petrilla) és una ciutat de la vall del Jiu, al comtat de Hunedoara, Transsilvània (Romania). Es troba a prop de la confluència dels rius Jiul de Est, Taia i Jieț.
La ciutat administra quatre pobles: Cimpa (Csimpa), Jieț (Zsiec), Răscoala (Reszkola) i Tirici.

## Història

Petrila, ciutat romanesa de les muntanyes dels Carpats, és un assentament antic, però la seva existència no es va documentar fins al 1493 en una carta de donació entre Vladislav el primer, rei d'Hongria i un príncep romanès anomenat Mihai Cande.
El nom de la ciutat es va assenyalar el 1733 com que prové de la paraula llatina "petrinus" ("pietros" en romanès), que es pot traduir a l'anglès per significar "de pedra", una referència als grans jaciments de carbó de la zona que esdevindria una exportació rendible a la Revolució Industrial. L'explotació de jaciments de carbó a Petrila i els seus voltants va fer créixer la ciutat com a ciutat d'una sola indústria, girant al voltant de la mineria de carbó o del processament del carbó que s'extreia allà, que figura a la categoria “Pitcoal”. Les operacions mineres van començar el 1840, però la ciutat romandria escassament poblada fins a l'arribada de treballadors moldaus occidentals obligats a traslladar-se per l'expresident de Romania Nicolae Ceaușescu sota domini comunista. La reestructuració de l'economia des de la Revolució romanesa del 1989 ha provocat una disminució de la producció i l'oferta de la regió, inclosa Petrila.
Va ser el lloc en els darrers temps del desastre de la mina Petrila, on dues explosions de gas metà en una mina de carbó el 15 de novembre de 2008 van matar almenys 12 persones entre miners i treballadors de rescat. No és la primera vegada que aquest mil·lenni una mina de carbó a Petrila pateix un incident així; un incident similar es va produir el 2001.

## Economia

La mineria a la ciutat va començar el 1840 i la producció màxima de carbó va ser el 1984 d'1.255.240 tones, des de llavors es va reduir fins a 504.000 tones.

## Població

El 2011 tenia 21.373 habitants. D'aquests, el 93,97% eren romanesos, el 4,9% hongaresos i el 0,73% gitanos.

## Fills il·lustres

* Ludovic Bács (1930-2015), compositor
* Ferenc Doór (1918–2015), pintor
* Alexandru Hrisanide (1936–2018), compositor
* Josef Kappl (n. 1950), músic de rock
* Horațiu Lasconi (n. 1963), futbolista
* Ion Dezideriu Sîrbu (1919–1989), filòsof i novel·lista
* Maria von Tasnady (1911-2001), actriu
* Daniel Timofte (n. 1967), futbolista

## Referències

* ↑ «Gas blasts kill Romanian miners». BBC News, 15-11-2008.
* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune». Arxivat de l'original el 2016-01-18.

## Enllaços externs

* Web oficial de Petrila
* Portal de la vall del Jiu: el portal regional de l'amfitrió dels llocs web oficials de Petrila i d'altres ciutats de la vall del Jiu.
# Dioptrornis

Dioptrornis és un gènere obsoltet d'ocells de la família dels muscicàpids (Muscicapidae).A partir de la versió 4.1 (de 2014) va desaparèixer de la classificació de referència del Congrés Ornitològic Internacional en transferir-se totes les seves espècies al gènere Melaenornis, com a resultat de les conclusions de diversos estudis genètics.

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 2.10, 2011) aquest gènere estava format per 3 espècies:
* Dioptrornis brunneus - Actual Melaenornis brunneus - Papamosques d'Angola.
* Dioptrornis chocolatinus - Actual Melaenornis chocolatinus - Papamosques xocolata.
* Dioptrornis fischeri - Actual Melaenornis fischeri - Papamosques ullblanc.

## Taxonomia

Els resultats d'un estudi filogenètic molecular publicat el 2010 van conduir a una reorganització de la família dels muscicàpids en què les quatre espècies del gènere Bradornis, l'única espècie de Sigelus i les espècies de Dioprornis es van fusionar a Melaenornis.

## Referències

* 1 2 Sangster, G.; Alström, P.; Forsmark, E.; Olsson, U. «Multi-locus phylogenetic analysis of Old World chats and flycatchers reveals extensive paraphyly at family, subfamily and genus level (Aves: Muscicapidae)». Molecular Phylogenetics and Evolution, 57, 1, 2010, pàg. 380–392. DOI: 10.1016/j.ympev.2010.07.008. PMID: 20656044.
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». World Bird List Version 6.2. International Ornithologists' Union. Arxivat de l'original el 20 juny 2016. [Consulta: 20 maig 2016].
# Cristina Bosch i Arcau

Cristina Bosch i Arcau (El Campell, Llitera, 30 d'agost de 1965) és una política aragonesa, diputada al Parlament de Catalunya en la X legislatura.

## Biografia

Estudià el batxillerat a l'Institut Samuel Gili i Gaya de Lleida, es llicencià en Dret a la Universitat de Saragossa i en Ciències Polítiques a la Universitat Oberta de Catalunya. Des de 1993 és funcionària del Cos Superior de la Generalitat de Catalunya i ha estat directora dels Serveis Territorials de Medi Ambient i Habitatge i directora dels Serveis Territorials d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural a Lleida.
També és militant d'Unió Democràtica de Catalunya des de 1991, i des de 2015 en forma part del comitè de govern. Fou escollida diputada per Lleida a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2012. Ha estat secretària de la Mesa de la Comissió de Territori i Sostenibilitat, i vicepresidenta de la Mesa de la Comissió de Justícia i Drets Humans del Parlament de Catalunya.

## Referències

* ↑ Cristina Bosch Arxivat 2016-04-18 a Wayback Machine. al web d'Unió
* ↑ «Fitxa del Parlament de Catalunya». Arxivat de l'original el 2014-10-12. [Consulta: 9 setembre 2015].
# Gonzalo Pérez de Olaguer

Gonzalo Pérez de Olaguer (Gènova, 1936 – Barcelona, 2 de juny del 2008) fou un periodista i crític teatral.
Era fill de l'escriptor i propagandista carlí Antonio Pérez de Olaguer. El 1956 va començar a estudiar Farmàcia a la Universitat de Barcelona però acabà dirigint el grup de Teatro Español Universitário (TUB). El 1963 va crear el grup Bambalinas i la llibreria de teatre Metropolitana. El 1965 va fundar amb Francesc Jover la revista teatral Yorick, revista de teatre, publicació mensual que va arribar fins al 1974. Va ser col·laborador habitual a les revistes Reseña, Revista Europa, Mundo Revista, Primer Acto i el Público.
Fa de crític teatral des del 1965 i, de manera continuada, en el Mundo Diario (1973-1976), Diario de Barcelona (1976-1978) i a El Periódico de Catalunya des de la seva aparició el 1978 fins al 2008, any de la seva mort. Des de 1991 mantenia col·laboració setmanal amb Guía del Ocio de Barcelona i des del 2003 firmava la secció «Memòria Crítica» de la publicació mensual del Teatre BCN.
Gràcies a la seva passió i dedicació per les arts escèniques va guanyar molts premis a la crítica i al periodisme, com el Premio Nacional de Teatro (1969-70), Premis Sitges de teatro (1967), Premi ADB (2003), V Premio Palma de Alicante (2005), Premi Christa Leem (2009), entre d'altres.

## Fons

El seu fons es conserva al Museu de les Arts Escèniques de Barcelona. Va del 1956 al 2008 i està format bàsicament per retalls de premsa i crítiques teatrals dels quals la gran majoria ell és l'autor, programes de mà, informació vària de diferents obres, companyies teatrals, teatres..., fotografies i correspondència, sempre tenint com a tema principal el teatre. Es conserva en caixes que separen els documents per tipologia documental. Dins de les caixes cada document o sèrie es conserva en sobres inventariats.

## Publicacions

* Teatre independent a Catalunya (1970)
* Adolfo Marsillach: una biografia socio-teatral (1972
* TNB, història d'una imposició (1990)
* La Fira al Teatre al Carrer de Tàrrega (1998)
* Memòria crítica: Els anys difícils del teatre català. Arola Editors. Tarragona, 2008.

## Referències

* ↑ «Gonzalo Pérez de Olaguer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Sàbat, Núria «Pérez de Olaguer, una vida per al teatre». Revista de Girona, vol. 254, 2009, pàg. 51.
* ↑ «Fons Gonzalo Pérez Oleguer». Barcelona: Centre de Documentació i Museu de les Arts Escèniques. [Consulta: 5 setembre 2015].
* ↑ Ordóñez, Marcos «En la muerte de Gonzalo Pérez de Olaguer, crítico teatral» (en castellà). El País, 04-06-2008.
* ↑ «Mestre de teatre: El crític teatral Gonzalo Pérez de Olaguer mor després duna llarga malaltia als 71 anys». Avui, 03-06-2008.
* ↑ «Fons Gonzalo Pérez de Olaoguer, Inventari de caixes» (PDF) p. 128. Barcelona: Centre de Documentació i Museu de les Arts Escèniques. [Consulta: 5 setembre 2015].
# Dirofilaria

Dirofilaria (del llatí dirus filum, fil temible) és un gènere de nematodes de la família Onchocerdidae i de la superfamília Filarioidea. Algunes espècies causen dirofilariosi, una infecció parasitària transmesa per picades de mosquit, que afecta molts animals i, accidentalment, als humans.

## Història

Al segle XVII, el noble llombard, Francesco Birago, va fer la primera menció coneguda de Dirofilaria en descriure la presència de cucs adults de Dirofilaria immitis al cor dels seus gossos de caça, tot i que erròniament els va identificar com a larves d'un altre cuc parasitari, possiblement Dyoctophyma renale.
El 1856, el parasitòleg estatunidenc, Joseph Leidy, va anomenar el cuc del gos, que és l'espècie més important, com a Filaria, però el gènere va ser rebatejat, l'any 1911, com a Dirofilaria pels parasitòlegs francesos Railliet i Henry.

## Patogènia

Hi ha cinquanta espècies del gènere Dirofilaria que poden causar, a través de les picades de diferents mosquits, malalties parasitàries a gossos, gats, cànids salvatges i altres mamífers. L'espècie més important i coneguda és la Dirofilaria immitis o cuc del gos que a través del corrent sanguini parasita les artèries pulmonars i, en els casos més greus, el ventricle dret de l'animal.
D. immitis també és la principal especie que pot causar en humans la malaltia anomenada dirofilariosi pulmonar, una infecció que pot ser asimptomàtica. Dues altres espècies que també poden infectar humans són la D. repens i, en menor grau, la D. tenuis.

## Vegeu també

* Dirofilariosi

## Referències

* 1 2 Prevention, CDC-Centers for Disease Control and. «CDC - Dirofliariasis - Frequently Asked Questions (FAQs)» (en anglès americà), 16-04-2019. [Consulta: 24 març 2020].
* 1 2 «IRMNG - Dirofilaria Railliet & Henry, 1911» (en anglès). [Consulta: 24 març 2020].
* ↑ Simón, Fernando; Siles-Lucas, Mar; Morchón, Rodrigo; González-Miguel, Javier; Mellado, Isabel «Human and Animal Dirofilariasis: the Emergence of a Zoonotic Mosaic» (en anglès). Clinical Microbiology Reviews, 25, 3, 01-07-2012, pàg. 507–544. DOI: 10.1128/CMR.00012-12. ISSN: 0893-8512. PMID: 22763636 [Consulta: 24 març 2020].
* ↑ «Etymologia: Dirofilaria - Volume 20, Number 2—February 2014 - Emerging Infectious Diseases journal - CDC» (en anglès americà). CDC. DOI: 10.3201/eid2002.et2002 [Consulta: 24 març 2020].
* ↑ «Dirofilaria» (en castellà), 08-03-2019. [Consulta: 24 març 2020].
* 1 2 «Dirofilariasis: Practice Essentials, Background, Pathophysiology» (en anglès). Medscape, 09-11-2019 [Consulta: 24 març 2020].
# Masahiko Amakasu

Masahiko Amakasu (en japonès:甘粕 正彦) oficial de l'exèrcit imperial del Japó i gerent cinematogràfic, nascut a la prefectura de Yamagata el 26 de gener de 1891 i mort el 20 d'agost de 1945.
Era el fill gran d'un antic samurai. Es va educar en una escola militar. Va estar implicat en el denominat “Incident Amakasu” quan, arran del terrible terratrèmol de 1923. membres de la “Kempeitai” (policia militar) amb la intenció d'evitar un possible atac contra l'ordre públic van executar extrajudicialment a activistes de l'oposició, entre els quals dos anarquistes (Noe Itō i Sakae Ōsugi). Amakasu va ser condemnat a deu anys de presó però tres anys després va ser alliberat. Es va traslladar a Europa on va conèixer el cinema de l'alemanya nazi i el de la Itàlia feixista. A Manxúria esdevé cap de la “Manchuria Motion Picture Corporation”. Amb la imminent entrada de les tropes soviètiques a Xinjing, la nova capital, Amakasu es va suïcidar ingerint verí (en la pel·lícula “L'últim emperador l'actor japonès Ryuichi Sakamoto en el paper de Masahiko Amakasu utilitza una pistola).

## Referències

* ↑ . Wilhelm Röhl. Pàg 813.
* ↑ . Richard King,Cody Poulton i Katsuhiko Endo. Pàg 144.
Per a aquest article s'ha fet servir informació procedent de l'article corresponent en llengua anglesa.

## Bibliografia

* History Of Law In Japan Since 1868 de Wilhelm Röhl. Brill Academic Publishers, ISBN 90 04 13164 7 Pàg. Pàg.813 nota 30
* Sino-Japanese Transculturation: From the Late Nineteenth Century to the End of Pacific War... editat per Richard King,Cody Poulton i Katsuhiko Endo Lexington Books. ISBN 978.0.7391-7150-9.Pàg. 144
# Fannie Flagg

Fannie Flagg, pseudònim de Patricia Neal (Birmingham, Alabama, 21 de setembre de 1944), és una actriu i escriptora estatunidenca, coneguda per obres famoses com ara Tomàquets verds fregits, duta al cinema per Jon Avnet.

## Biografia

Fannie Flagg comença a escriure i a fer programes de televisió als dinou anys. Més tard, destacà com a actriu i escriptora de televisió, cinema i teatre. Les seues novel·les, com ara Tomàquets verds fregits, Welcome to the World, Baby Girl!; Daisy Fay and the Miracle Man i Can't Wait to Get to Heaven han estat en la llista dels llibres més venuts de The New York Times.
El guió de Flagg per a Tomàquets verds fregits fou candidat al premi de l'Acadèmia de Hollywood i al del Gremi d'Escriptors d'Amèrica, i obtingué el premi dels guionistes.

## Vida personal

Flagg té dislèxia, la qual cosa és un repte com a escriptora, superat amb èxit. Viu entre Califòrnia i Alabama.

## Llibres (autora)

| Any | Títol | Notes |
| 1983 | Daisy Fay and the Miracle Man | Originalment titulada Coming Attractions |
| 1987 | Tomàquets verds fregits (Fried Green Tomatoes at the Whistle Stop Cafe) | Guió per a la pel·lícula Tomàquets verds fregits (1991) |
| 1998 | Welcome to the World, Baby Girl! | |
| 2002 | Standing in the Rainbow | |
| 2004 | A Redbird Christmas | |
| 2006 | Can't Wait to Get to Heaven | |
| 2010 | I Still Dream About You | |
| 2013 | The All-Girl Filling Station's Last Reunion | |

## Referències

* 1 2 Títol en català a Viena Edicions
* ↑ «Fried Green Tomatoes (1991) Awards». The New York Times. The New York Times Company. Arxivat de l'original el 21 d'octubre de 2012. [Consulta: 15 gener 2017].
* ↑ «Fanny Flagg Official Website». http://fannieflaggbooks.com/, 10-02-2018. Arxivat de l'original el 2019-04-29. [Consulta: 22 octubre 2022].
* ↑ «Fannie Flagg biography». [Consulta: 31 octubre 2007].
* ↑ «Fannie Flagg's Quirky Alabama: 7 real oddities and attractions that appear in Birmingham native's novels (Odd Travels with photos)». AL.com. [Consulta: 30 juliol 2017].
* ↑ Hillard, Gloria. «High hurdles didn't stop Fannie Flagg», 12-01-1999. Arxivat de l'original el 28 d'abril de 2001. [Consulta: 15 gener 2017].
# Iftach Spector

Iftach Spector (hebreu: יפתח ספקטור‎; Pétah Tiqvà, 20 d'octubre de 1940) és un general de brigada israelià retirat, antic pilot de caça i comandant de les bases aèries de Tel Nof i Ramat David. Forma part del Consell Assessor del Fòrum de Política d'Israel.

## Biografia

Spector va néixer a Pétah Tiqvà, al que llavors era el Mandat de Palestina, l'any 1940. Els seus pares formaven part del Palmah, la força d'atac d'elit de la Haganà. El seu pare, Zvi Spector, va ser el comandant de l'Operació Boatswain, una missió fallida del Palmah al Líban de 1941 que va provocar la mort de tots els seus participants. La seva mare, Xoixana Spector, va ser un dels membres fundadors del Palmah i va ser la seva ajudant oficial. Spector va créixer al quíbuts Givat Brenner i al quíbuts Hulata.

### Carrera Militar

Als disset anys i mig es va allistar a l'exèrcit com a voluntari (fou necessari el consentiment escrit de la seva mare).
Spector va veure participar en la Guerra dels Sis Dies i va ser un dels pilots implicats en l'incident de l'USS Liberty. Va participar en l'Operació Rimon 20, una batalla aèria entre Israel i la Unió Soviètica durant la Guerra de Desgast, més tard va lluitar a la Guerra del Yom Kippur, i va participar en l'Operació Opera, el bombardeig d'Israel el 1981 al reactor nuclear de l'Iraq. Durant el seu servei amb la Força Aèria Israeliana, Spector va comandar els esquadrons 101 i 107 i les bases aèries de Ramat David i Tel Nof. 'Spector va abatre 12 avions enemics, vuit mentre pilotava el Mirage III i quatre mentre ho feia amb un F-4 Phantom II.
El 1992 va ser guardonat amb el Premi Yitzhak Sadeh pel seu llibre Un somni en blau i negre, el relat novel·lat d'un esquadró de caces durant la guerra de Yom Kippur.
Des de 2001, ha estat actiu en el Moviment per a la Desvinculació dels Palestins. El 2003, Spector va ser un dels 27 pilots de reserva i antics pilots exempts del deure de reserva de signar "La carta dels pilots" on mostraven el seu rebuig a volar en missions contra objectius a Cisjordània i Gaza.

## Referències

* ↑ Spector, 2009, p. 32.
* ↑ Spektor, 2004, p. 179.
* ↑ Aloni, 2004, p. 81.
* ↑ Aloni, 2004, p. 86.
* ↑ «SPECTOR Yiftah» (en francès). cieldegloire.com. Arxivat de l'original el 2016-03-26. [Consulta: 22 juliol 2024].
* ↑ «Centre d'Estudis per a la defensa» (en hebreu). galili.org.il. Arxivat de l'original el 2015-11-14. [Consulta: 22 juliol 2024].
* ↑ «Lowest Deeds From Loftiest Heights» (en anglès). Haaretz, 15-07-2014. [Consulta: 22 juliol 2024].
* ↑ «Israeli pilots' stand of conscience» (en anglès). smh.com.au, 06-09-2003. Arxivat de l'original el 2011-09-20. [Consulta: 22 juliol 2024].

## Bibliografia

* Aloni, Shlomo. Israeli Mirage and Nesher Aces (en anglès). Osprey Publishing, 2004. ISBN 1-84176-653-4.
* Aloni, Shlomo. Israeli Phantom II Aces (en anglès). Osprey Publishing, 2004, p. 96. ISBN 1-84176-783-2.
* Spector, Iftach. Loud and Clear (en anglès). Minneapolis: Zenith Press, 2009, p. 426. ISBN 978-0-7603-3630-4.
# Distrito Manga

Distrito Manga és un segell editorial de còmics espanyol propietat de l'editorial Penguin Random House creat el 2022. La intenció del projecte és portar al lector contingut de gran impacte comercial sense sacrificar-ne la qualitat, i acostar-se als lectors a partir dels 12 anys, tant als apassionats com als que s'hi inicien.
El nom del segell és una referència al pla urbà japonès, que divideixen les seves ciutats en districtes o prefectures. L'editorial vol ser la creu al mapa que indiqui el lloc de trobada dels apassionats a la cultura japonesa i al manga.
Van començar publicant en castellà mangues com Darwin Jihen de Shun Umezawa, Sentai Daishikkaku de Negi Haruba, Joy de Hatoko Etsuko, Love in Focus de Yoko Nogiri i Kawaii dake ja nai Shikimori-san de Keigo Maki.

## Manga en català

A la 40a edició del Saló del Còmic de Barcelona, Distrito Manga va anunciar que tenien plans de publicar manga en català. El 2 de novembre de 2022, l'editorial va confirmar la seva declaració anunciant que el primer manga que editarien en català seria Wind Breaker, amb data de sortida el març de 2023, i que es publicaria simultàniament amb la versió castellana, la qual cosa només havia fet Ooso Comics fins aquell moment.

## Referències

* ↑ baeticadigital. «PRHGE lanza “Distrito Manga”, nuevo sello sobre el mercado manga» (en castellà), 01-04-2022. [Consulta: 3 novembre 2022].
* 1 2 EFE, Agencia. «Distrito Manga traerá a España el cómic japonés más actual de Etsuko o Sakuma» (en castellà), 20-04-2022. [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ JIMÉNEZ, JESÚS. «Distrito Manga, una apuesta por el mejor cómic japonés actual» (en castellà), 28-07-2022. [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ «Distrito Manga traerá a España el cómic japonés más actual de Etsuko o Sakuma» (en castellà). La Vanguardia, 20-04-2022. [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ Nació Digital. «Les novetats del còmic en català protagonitzen la 40a edició del Comic BCN». [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ Segarrenc, Llop. «Wind Breaker, el primer manga en català de Distrito Manga». ComiCat. [Consulta: 3 novembre 2022].
* ↑ «Distrito Manga licencia Wind Breaker de Nii Satoru en catalán» (en castellà). Listado Manga. [Consulta: 3 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Distrito Manga - Lloc web oficial
# Cantó de Vasats

El cantó de Vasats és un cantó francès del departament de la Gironda, situat al districte de Lengon. Té 13 municipis i el cap és Vasats.

## Municipis

* Aubiac
* Vasats
* Bernòs e Baulac
* Birac
* Casats
* Cudòs
* Gajac
* Gans
* Linhan de Vasats
* Mas Rimbaut
* Lo Nisan
* Sent Còrme
* Sauviac

## Història

Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1945-1970 | M. Martin | |
| 1970-1982 | Émile Durand | UDF |
| 1982-1988 | Michel Marchal | PS |
| 1988- | Jean Darremont | UDF, després UMP |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| 8.099 | 8.497 | 8.439 | 8.340 | 8.181 | 8.318 | 9.126 |
# Flannery O'Connor

Flannery O'Connor (Savannah, Geòrgia, 25 de març de 1925 - Milledgeville, Geòrgia, 3 d'agost de 1964) va ser una escriptora i assagista estatunidenca.
Va escriure dues novel·les i trenta-un relats curts, així com diversos articles. S'emmarca en una generació d'escriptors del sud dels Estats Units que escrivien novel·la gòtica, amb un estil d'humor sardònic, escenaris locals i personatges grotescos. Els seus escrits també reflecteixen la seva fe catòlica i examinen amb freqüència qüestions sobre l'ètica i la moral.
Les seves obres completes, recopilades pòstumament, van guanyar el Premi Nacional de Llibres de Ficció dels Estats Units el 1972 i han estat objecte de grans elogis. Es tracta d'una de les autores més importants de la literatura estatunidenca del segle xx i és comparada sovint amb William Faulkner, Carson McCullers o Katherine Ann Porter.

## Referències

* ↑ «Flannery O'Connor | American writer» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
* ↑ «Flannery O’Connor | enciclopèdia.cat». [Consulta: 2 juny 2020].
* ↑ O'Connor, Flannery. The Complete Stories (en anglès). Farrar, Straus and Giroux, 1971. ISBN 978-1-4668-2902-2.
* ↑ «Tots els Contes». Edicions 62.
* ↑ País, Ediciones El «Urticària i literatura» (en castellà). El País [Madrid], 16-06-2011. ISSN: 1134-6582.
# Montgarri

Montgarri, antigament un municipi, és una entitat de població del terme municipal de Naut Aran, al terçó de Pujòlo de la comarca de la Vall d'Aran.
Està situat a 1.645 metres d'altitud, travessant el Pla de Beret. L'any 2019 no tenia cap habitant censat, a causa del despoblament de la vila que es va produir entre el 1945 i el 1955 per les dificultats per a accedir al poble.
Al costat del santuari hi havia una rectoria i un hospital. Actualment, al lloc de la rectoria hi ha el Refugi de Montgarri i també una borda que fa de restaurant.

## Llocs d'interès

* Santuari de Montgarri del segle xvi, al marge esquerre del riu Noguera Pallaresa. Hi destaca el campanar acabat en fletxa i octogonal. L'edifici original datava d'entre el 1117 i 1119.

## Festes locals

* Romeria a la verge de Montgarri els dies 2 de juliol i 15 d'agost.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Montgarri» (en occità). Ajuntament Naut Aran. [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ «Montgarri». [Consulta: 24 febrer 2025].

## Enllaços externs

* «Montgarri». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.