OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aldosterona

L'aldosterona és una hormona que augmenta la reabsorció de sodi i aigua i l'alliberament (secreció) de potassi en els ronyons. Aquest increment del volum de la sang augmenta la pressió arterial. Per contra, els fàrmacs que interfereixen amb la secreció o acció de l'aldosterona s'utilitzen com antihipertensius. Un exemple és l'espironolactona, que redueix la pressió arterial bloquejant el receptor d'aldosterona. L'aldosterona és part del sistema renina-angiotensina. La mesura de l'aldosterona en sang s'anomena concentració plasmàtica d'aldosterona (CPA), que pot ser comparat amb l'activitat de la renina plasmàtica (ARP), com la proporció CPA/ARP.
L'aldosterona és una hormona esteroide (família dels mineralocorticoides), produïda per la part més externa (zona glomerular) de l'escorça de la glàndula suprarenal, i actua sobre la túbuls distals i conductes col·lectors del ronyó, causant: la conservació del sodi, la secreció del potassi, l'augment de la retenció d'aigua, i augmentant la pressió arterial. L'efecte global de l'aldosterona és augmentar la reabsorció dels ions i l'aigua en el ronyó.
La seva activitat es redueix a la malaltia d'Addison i l'augmenta en la síndrome de Conn.
Va ser aïllat per primera vegada per Simpson i Tait el 1953.

## Referències

* 1 2 «aldosterona | enciclopèdia.cat». [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ Douma S, Petidis K, Doumas M «Prevalence of primary hyperaldosteronism in resistant hypertension: a retrospective observational study». Lancet, 371, 2008, pàg. 1921-6. DOI: 10.1016/S0140-6736(08)60834-X. PMID: 18539224.
* ↑ Arai, Keiko; Chrousos, George P. «Aldosterone Deficiency and Resistance» (en anglès). Endotext. MDText.com, Inc, 5-2016. PMID: 25905305 [Consulta: 2 agost 2017].
* 1 2 Pereira, Patrícia Feliciano; Priore, Silvia Eloiza; Bressan, Josefina «Aldosterone: a cardiometabolic risk hormone?» (en anglès). Nutr Hosp, 30, 6, 2014, pàg. 1191-1202. DOI: 10.3305/nh.2014.30.6.7725. ISSN: 0212-1611 [Consulta: 3 agost 2017].
* ↑ Williams, Jonathan S.; Williams, Gordon H. «50th Anniversary of Aldosterone» (en anglès). J Clin Endocrinol Metab. The Endocrine Society, 88, 6, 6-2003, pàg. 2364-2372. DOI: 10.1210/jc.2003-030490. ISSN: 1945-7197 [Consulta: 3 agost 2017].
# Acadèmia Suïssa de Ciències Naturals

L'Acadèmia suïssa de ciències naturals (SCNAT) és una associació fundada a Suïssa el 1815. Es dedica a la promoció de la ciència i el seu impacte a nivell de la política de la societat.
Fundada com la "Societat helvètica de ciències naturals (Société helvétique des sciences naturelles) el 6 d'octubre de 1815 a Salève, que pren el seu nom actual el 1988, quan la llei en la investigació, la Confederació Suïssa la designa com una institució de foment de la recerca.

## Referències

* ↑ Estatus de l'Acadèmia Suïssa de Ciències Naturals Arxivat 2007-11-12 a Wayback Machine., al seu lloc web, visitada 6 d'octubre de 2008
* ↑ Académie suisse des sciences naturelles (ASSN) en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.

## Enllaços externs

* Site officiel Arxivat 2014-02-19 a Wayback Machine.
* Académie suisse des sciences naturelles en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
# Alice Sant'Anna

Alice Sant'Anna (Rio de Janeiro, 24 de maig de 1988) nom de ploma d'Alice Carvalho Complido de Sant'Anna és una escriptora brasilera. Comença a escriure als 16 anys, durant un viatge a Nova Zelanda. És llicenciada en periodisme (2010) postgraduada en Lletres i màster en Literatura, Cultura i Contemporaneïtat (2013). És col·laboradora de la revista Serrote, publicada per l'Institut Moreira Salles, i del diari O Globo.

## Obra

* Dobradura (2008, 7 Letras)
* Pingue-pongue (2012, independent, imprés en serigrafia, amb Armando Freitas Fill)
* Cua de balena (2013, Cosac Naify)
* Peu de l'oïda (2016, C. das Letras)

## Referències

* ↑ FLIP. «Alice Sant'Anna» (en portugués), 2013. Arxivat de l'original el 6 d'octubre de 2014.
* ↑ Cultura.rj. «Poética do trivial» (en portugués), l'1 juliol 2013.
# Aleixandri

L'aleixandri, api de cavall, cugul, julivert de moro o angèlica de Montjuïc (Smyrnium olusatrum) és una planta amb flor de la família de les apiàcies.

## Particularitats

Com a planta cultivada en temps antics va ser mencionada per Teofrast i Plini. Les flors són blanques i les llavors negres.
És una planta comestible, un dels àpats de l'antiga Roma. Els romans menjaven les fulles, les tiges i les rels. L'olor i el gust recorden a l'api. Antigament es feia servir per condimentar plats i com a planta medicinal però ha caigut en desús.

## Vegeu també

* Llista de plantes de fulla comestible

## Referències

* ↑ MM. Vilmorin-Andrieux; W.Robinson The vegetable garden: Illustrations, descriptions, and culture of the garden vegetables of cold and temperate climates, English Edition. Jeavons-Leler Press

## Enllaços externs

* UVSC Herbarium - Apiaceae Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* Umbellifer Resource Centre
* Umbellifer Information Server Arxivat 2005-05-04 a Wayback Machine.
* Hortiplex 2003-11-14 Arxivat 2010-05-16 a Wayback Machine.
# Louis Braille

Louis Braille (Coupvray, Sena i Marne, 4 de gener de 1809 - París, 6 de gener de 1852) va ser un professor francès i capellà catòlic, famós per ser l'inventor l'any 1829 del braille, un sistema de lectura i escriptura per a cecs.

## Biografia

Louis Braille va néixer a Coupvray, a prop de París. Als 3 anys va perdre la vista. Es va infectar l'ull esquerre en un accident al taller del seu pare. La infecció li va acabar afectant també l'ull dret i li va provocar una ceguesa irreversible.
Després d'obtenir una beca d'estudis, el 1819 es va traslladar a París, on va ingressar a l'Institut Nacional per a Joves Cecs, institució en la qual posteriorment va exercir com a professor. En aquest mateix centre, va conèixer Charles Barbier, inventor d'un sistema de lectura per a cecs que Braille reformà i completà de ben jove (amb només 15 anys) fins a convertir-lo en el que seria el sistema universal de lectura per als afectats de ceguesa. Braille va morir a París com a conseqüència d'una tuberculosi el 6 de gener de 1852.
Aquest sistema, anomenat braille en honor del seu inventor, consta de 63 caràcters formats per un conjunt d'un a sis punts i que, en ser impresos en relleu, permeten la lectura mitjançant el tacte. Així mateix, els caràcters que integren el sistema, que Braille va publicar el 1829 i 1837, estan adaptats a la notació musical, la qual cosa facilita la seva comprensió. Malalt de tuberculosi, va morir el 6 de gener de 1852 i va ser enterrat a la seva localitat natal. El 1952, un segle després de la seva mort, les seves restes foren traslladades a París i fou enterrat al Panteó.
Una cel·la de braille consisteix en sis punts en relleu perceptibles al tacte. El sistema braille, que era originari de França, va utilitzar molts símbols corresponents a les 64 combinacions dels sis punts que l'originen per a representar accents especials corresponents al francès. En utilitzar-se en altres idiomes, les combinacions de punts braille canvien de significat. Per exemple, els punts finals i signe de majúscula canvien de l'espanyol a l'anglès. Els cecs tenen molt desenvolupats els altres sentits. Llegeixen al tacte, movent la mà d'esquerra a dreta pel text marcat per punts i guions en relleu.

## Vegeu també

* Ceguesa.
* Sistema braille.

## Referències

* ↑ «Louis Braille». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Breu biografia de Louis Braille.
* Proceedings of "Braille 1809-2009: Writing with six dots and its future", international conference held at the Headquarters of UNESCO (Paris) from 5 to 8 January 2009.
* Celebrating 200 Years of Braille.
* Louis Braille Online Museum - American Foundation for the Blind.
# Acadèmia Viñas

L'Acadèmia Viñas és una obra noucentista de Mollet del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificació civil entre mitgeres, alineada a dos carrers. Consta de soterrani, planta baixa i pis. A la cantonada, sobresortint de la línia de façana i situada al primer pis hi ha una galeria amb tres obertures de grans dimensions. La coberta és a dues vessants. Alguns dels elements formals són representatius del llenguatge noucentista.

## Referències

* 1 2 «Acadèmia Viñas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 juliol 2018].
# Alta Àustria

L'Alta Àustria (en alemany Oberösterreich, en txec Horní Rakousko i en austro-bavarès Obaöstarreich) és un estat d'Àustria. La capital és Linz. Altres ciutats importants són Wels i Steyr. Té fronteres amb Alemanya, la República Txeca i les províncies austríaques Baixa Àustria, Estíria i Salzburg. Amb els seus 11.980 km² i més d'1,3 milions d'habitants és la tercera província d'Àustria.

## Geografia

Tradicionalment, es divideix la província en quatre parts, el Mühlviertel al nord, el Innviertel a l'oest, el Traunviertel en al sud i l'est i el Hausruckviertel. Mentre la part al nord del Danubi és terreny muntanyenc, la zona central és favorable per a l'agricultura. El sud forma part dels Alps. Aquí, es pot veure també una sèrie de llacs, encara molt importants per al turisme.

### Divisió administrativa

Administrativament es divideix en 18 districtes, 3 dels quals corresponen a ciutats estatutàries (en alemany, Statutarstädte):
| BR | Braunau |
| EF | Eferding |
| FR | Freistadt |
| GM | Gmunden |
| GR | Grieskirchen |
| KI | Kirchdorf/Krems |
| L | Linz (districte urbà) |
| LL | Linz-Land |
| PE | Perg |
| RI | Ried im Innkreis |
| RO | Rohrbach |
| SD | Schärding |
| SR | Steyr (districte urbà) |
| SE | Steyr-Land |
| UU | Urfahr |
| VB | Vöcklabruck |
| WE | Wels (districte urbà) |
| WL | Wels-Land |

## Població

Com a la resta d'Àustria, la religió predominant és el catolicisme. Aproximadament un 7,2% de la població és estrangera, d'ells el 53% procedents de l'antiga Iugoslàvia, i altres més d'origen grec i turc.

## Política

La participació en les eleccions del 27 de setembre de 2009 va ser del 80,34%. L'ÖVP va revalidar la seva majoria a l'Alta Àustria i va formar coalició amb Die Grünen, SPÖ i FPÖ.
| partit | vots | % vots | escons (var) |
| ÖVP | 400.365 | 46,7% (+3,3%) | 28 (+3) |
| SPÖ | 213.555 | 24,9% (-13,3%) | 14 (-8) |
| FPÖ | 130.937 | 15,2% (+6,8%) | 9 (+5) |
| Die Grünen | 78.569 | 9,1% (+0,1%) | 4 (=) |
| BZÖ | 24.268 | 2,8% (+2,8%) | 0 (+0) |
| KPÖ | 4.812 | 0,5% (-0,2%) | 0 (=) |
| DC | 3.721 | 0,4% (+0,4%) | 0 (+0) |
| total | 872.796 | 100% | 56 |
# Hieraaetus

Hieraaetus és un gènere d'ocells rapinyaires de la família dels accipítrids (Accipitridae) que habita per gran part del Vell Món, Austràlia i Nova Guinea. Tradicionalment s'han ubicat dins aquest gènere una sèrie d'àligues semblants a les del gènere Aquila però amb menor grandària. D'aquesta manera en la classificació de Sibley i Monroe (1990) es consideraven dins aquest gènere les espècies Hieraaetus ayresii, Hieraaetus fasciatus, Hieraaetus kienerii, Hieraaetus morphnoides, Hieraaetus pennatus iHieraaetus spilogaster. Investigacions genètiques de principis del present segle, però, van mostrar que les quatre primeres espècies eren polifilètiques i es trobaven més prop de determinades espècies del gènere Aquila que no pas de la resta del seu grup tradicional. Això creava un problema taxonòmic, ja que l'àguila calçada és l'espècie tipus de Hieraaetus, i si es considerava dins del gènere Aquila calia assignar a la resta un nom genèric diferent.
De vegades les espècies de tots dos gèneres s'han classificat dins Aquila, com de fet apareix en la classificació de Clements 5ª Edició (2005). Christidis i Boles (2008) donen un enfocament alternatiu: acceptant que tant Aquila com Hieraaetus eren grups polifilètics, mouen de Hieraaetus cap a Aquila H. spilogaster i H. fasciatus i, en sentit contrari, H. wahlbergi. Aquesta solució s'ha acceptat en gran manera.
Es va demostrar, a més, que H. kienerii era diferent dels dos grups, i s'ha situat a un gènere nou: Lophotriorchis.

## Llistat d'espècies

Segons la classificació del IOC aquest gènere està format per les següents cinc espècies:
* Àguila d'Ayres (Hieraaetus ayresii)
* Àguila calçada australiana (Hieraaetus morphnoides)
* Àguila calçada comuna (Hieraaetus pennatus)
* Àguila de Wahlberg (Hieraaetus wahlbergi)
* Àguila de Weiske (Hieraaetus weiskei)

## Referències

* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 275. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Classificació d'Aquila i Hieraaetus segons Sibley i Monroe Arxivat 2007-10-05 a Wayback Machine. Rev. 07-06-2010 (anglès)
* 1 2 Lerner, H. R. L.; D. P. Mindell (2005). "Phylogeny of eagles, Old World vultures, and other Accipitridae based on nuclear and mitochondrial DNA". Molecular Phylogenetics and Evolution 37:327–346 PDF Arxivat 2011-06-06 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Les Christidis & Walter E Boles (2008) Systematics and Taxonomy of Australian Birds. CSIRO publishing. ISBN 9780643065116 (anglès)
* ↑ Jan Ove Gjershaug (2006) Taxonomy and conservation status of hawk-eagles (genus Nisaetus) in South-East Asia. Thesis. Norwegian University of Science and Technology Fulltext (anglès)
* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.2). doi : 10.14344/IOC.ML.7.2.
# Baiard

Un baiard o civera és un aparell (una mena de llitera) format de dues barres llargues paral·leles amb una plataforma al mig per a transportar-hi, generalment a pes de braços, persones, materials de construcció i altres objectes. La plataforma del mig sovint està esculturada i damunt la qual es col·loca el que es vol transportar.
Un baiard és un marc pla, tradicionalment fet de fusta però de vegades d'altres materials. En l'antiguitat els cadàvers humans es disposaven directament en un baiard.
En llatí el baiard s'anomena ferculum.
En els funerals moderns es fan servir baiards sobre rodes plegables d'alumini per a moure el taüt.
* Un baiard o ferculum en un fresc de Pompeia
* El cadàver del Papa Joan Pau II posat en un baiard a la Basílica de Sant Pere de Roma
* Un baiard amb rodes, en anglès anomenat bier, de l'església de Grendon, Northamptonshire
Es fan servir diferents tipus de baiards en infermeria, les indústries de la pell i el salvament d'accidentats. En el cas d'accidentats en muntanyes nevades s'acostuma a fer-los improvisadament.

## Referències

* ↑ baiard a Optimot
* ↑ trmcat
* ↑ de Santa Maria, C. Varias Alvsiones De La Divina Escritvra, A Costvmbres, Ritos, Y Ceremonias antiguas, apropiedades de animales, plantas, perlas, y piedras preciosas con que se declaran los Misterios que celebra la Iglesia Santa a honor de Christo Señor nuestro, y su Inmaculada Madre, a quienes se dedican y consagran (en castellà). Por Francisco Sanchez, 1654, p. 188-IA1.

## Vegeu també

* Cadireta barroca, objecte religiós
Viccionari
# Aleurona

L'aleurona, del grec aleuron - farina, és una proteïna present a la grana de tubercles i llavors madures de les plantes. Aquest terme també es fa servir per a la capa cel·lular més exterior de l'endosperma, la capa d'aleurona. Les aleurones morfològicament poden ser homogènies i heterogènies. Les aleurones homogènies consten de cossos proteics similars (per exemple la mongeta Phaseolus vulgaris) mentre que les aleurones heterogènies consten de grànuls de diferents formes i tipus de proteïnes cobertes amb una membrana (per exemple el ricí, Ricinus communis).
La capa d'aleurona envolta el teixit de l'endosperma de les herbes poàcies. En molts cereals cultivats (espècies de blat, sègol, civada, arròs i moresc) és una capa única però en l'ordi té una capa pluricel·lular d'aleurona. En els cereals amb un endosperma de midó, l'aleurona conté un 30% de les proteïnes de la llavor. En el moresc multicolor els pigments antocians de la capa d'aleurona proporcionen a les llavors colors foscos, blavosos i negres entre d'altres.
Durant la germinació de la llavor, l'embrió de la planta produeix la fitohormona giberel·lina que activa les cèl·lules d'aleurona per alliberar amilasa per la hidròlisi del midó i emmagatzemar proteïnes en l'endosperma. La degradació del midó de l'endosperma proporciona sucres per dirigir el creixement d'arrels i el desenvolupament de l'embrió. La fitohormona àcid abscíssic inhibeix aquest efecte i manté la llavor en dormància.
L'efecte de la giberel·lina sobre l'aleurona es fa servir en la fabricació de cervesa, específicament en la producció de la malta d'ordi on el tractament assegura la germinació regular de les llavors d'ordi.

## Referències

* ↑ A.L. Winton & K.B. Winton: The Structure and Composition of Foods. Volume I: Cereals, Starch, Oil Seeds, Nuts, Oils, Forage Plants, 1. John Wiley & Sons, New York, 1932: 710 pp.
* ↑ H. Hahn & I. Michaelsen: Mikroskopische Diagnostik pflanzlicher Nahrungs-, Genuß- und Futtermittel, einschließlich Gewürze. Springer, Berlin/Heidelberg/New York, 1996, 174 pp.
# Acadèmia de la Llengua i Literatura Persa

L'Acadèmia de la Llengua i Literatura Persa és la institució encarregada de regular el persa des de 1935. Els seus fundadors van ser Mohammad Ali Foroughi i Ali Asghar Hekmat. Els acadèmics procedeixen de l'Iran, Tadjikistan, Afganistan i l'Uzbekistan i estan encarregats de fer recerca sobre la literatura i les tradicions perses, vetllar per l'ortografia de l'idioma i la seva adaptació a les exigències canviants de cada moment històric.
# Altenberg Lieder

L'Altenberg Lieder (alemany: Fünf Orchesterlieder, nach Ansichtskartentexten von Peter Altenberg), Op. 4, per a mezzosoprano i orquestra, va ser compost per Alban Berg el 1911-12. Dues de les cançons es van estrenar sota la batuta del mestre de Berg, Arnold Schönberg al Musikverein de Viena el 31 de març de 1913. El concert, incloent altres obres, va donar lloc al que es va anomenar un Skandalkonzert (un escàndol musical), un enrenou durant la interpretació de les dues cançons de Berg. Els lieder es van escriure a partir de textos de postals (alemany: Ansichtskarten-Texten) escrit per un poeta vienès contemporani, Peter Altenberg (d'aquí el títol més utilitzat Altenberg Lieder). El contingut dels textos revela rostres tant turmentats com bonics de l'ànima humana, però també una expressió sensual d'amor i desig. L'orquestració de Berg està dissenyada per a una gran orquestra. La música està travessada per síncopes, ostinati i hi trobem el lirisme conflictiu molt present en la majoria de les obres de Berg.

## Estructura

Les cinc cançons són successives:
* Seele, wie bist du schöner
* Sahst du nach dem Gewitterregen den Wald
* Über die Grenzen des Alls
* Nichts ist gekommen
* Hier ist Friede

## Instrumentació

L'obra està escrita per a (mezzosoprano) i:
* 3 flautes (la 3 també toca el piccolo), 3 oboès (la 3 també trompa anglesa), 3 clarinets en Sib (la 3 també toca el clarinet petit en Mib), clarinet baix en Sib, 3 fagots
* la 3 també contrafagot);
* 4 trompetes en Fa, 3 trompetes en Fa, 4 trombons (la 1 també toca el trombó alt), una tuba (també contrabaix);
* timbals, percussió, un xilòfon, un glockenspiel, una arpa, una celesta, un piano, un harmònium;
* cordes: violins I i II, violes, violoncels, contrabaix.

## Discografia

* Margaret Price, soprano, amb l'Orquestra Simfònica de Londres, dirigida per Claudio Abbado (1971)
* Leontyne Price, soprano, amb la London Symphony Orchestra, dirigida per Claudio Abbado (1989)
* Brigitte Balleys, mezzosoprano, amb l'orquestra alemanya de Berlín, dirigida per Vladimir Ashkenazy (1993)
* Jessye Norman, soprano, amb la London Symphony Orchestra, dirigida per Pierre Boulez (1995)
* Christiane Iven, soprano, amb l'Orquestra Filharmònica d'Estrasburg, dirigida per Marc Albrecht (2009)

## Referències

* ↑ «Almanacco 31 març 1913» (en italià). AmadeusOnline. [Consulta: 3 novembre 2010].
# Amy Stein

Amy Stein (nascuda el 1970) és una fotògrafa estatunidenca. Es va formar al Centre Internacional de Fotografia i a l'Escola d'Arts Visuals de la ciutat de Nova York. Algunes de les seves sèries de fotos inclouen Stranded i Domesticated. El seu treball s'ha mostrat a l'Acadèmia Nacional de Ciències de Washington, D.C.  El 2007 va ser una de les quinze "artistes emergents" seleccionades per la revista American Photo.
A Barcelona, s'ha pogut veure obra seva a l'exposició suburbia del CCCB el 2024.

## Referències

* ↑ Pulver, Andrew «Photographer Amy Stein's best shot». [Londres], 23-03-2011.
* ↑ «Amy Stein and Stacy Arezou Mehrfar». .
* ↑ Schwartzkoff, Louise «Amy Stein - Domesticated». [Sydney], 02-04-2010.
* ↑ [s.n.] (2007). A New Generation of Photo Pioneers. American Photo (November/December 2007). Accessed June 2017.
* ↑ «Subúrbia | Exposicions». CCCB, 01-03-2024. [Consulta: 6 març 2024].
# Alfa

L'alfa és la primera lletra de l'alfabet grec. S'escriu Α en majúscula i α en minúscula. Té un valor numèric d'1. Equival a la A de l'alfabet llatí i deriva de la lletra fenícia àlef. El seu origen gràfic és el cap d'un bou invertit.

## Vegeu també

* Alfa llatina
* Alfa i omega.
* A, alfabet llatí

## Referències

* ↑ Chambers concise dictionary.. New Delhi: Allied Chambers (India), 2004. ISBN 81-86062-36-X.
Viccionari
# Acadèmia de les Arts de Berlín

L'Acadèmia de les Arts de Berlín (alemany: Akademie der Künste, Berlin) és una institució de les arts ubicada a Berlín, Alemanya. Va ser fundada el 1696 pel príncep elector Federic I de Prússia, amb el nom de l'Acadèmia de les Arts de Prússia, una institució acadèmica en la qual els seus membres podrien reunir-se per debatre i compartir idees. D'ella es va desenvolupar la Universität der Künste Berlin (Universitat de les Arts de Berlín). La seva funció és divulgar l'art, a més d'aconsellar i recolzar a l'estat d'Alemanya.

## Referències

* ↑ Farago, Jason «At the Berlin Biennale, the Art of Saying ‘No’» (en anglès). The New York Times, 12-06-2018. ISSN: 0362-4331.