OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# St Helens Town AFC

El St Helens Town Association Football Club és un club de futbol anglès amb seu a la localitat de St Helens. Actualment el club és membre de la Liverpool County Premier League i juga a la primera divisió d'aquesta competició. A partir de la temporada 2016-17 juga els partits com a local al Ruskin Drive Sports Ground, que comparteix amb l'equip de la mateixa localitat del Pilkington FC.

## Història

El St Helens Town es va formar el 1901 i jugava els partits com a local al camp de Park Road. Es va unir a la Lliga de Lancashire el mateix any abans de passar a la Divisió 2 de la Combinació de Lancashire com a membre fundador el 1903. Després de quedar cinquè la primera temporada, el que va menar a l'ascens a la Divisió 1, va baixar de nou la temporada següent. Després del ressorgiment i un lloc de subcampió a la temporada 1908-09, van deixar de participar en la Combinació de Lancashire el 1914.
El 1946 el club va ser refundat per George Fryer i un grup d'empresaris locals. Van comprar un terreny a Hoghton Road per a fer-hi un camp de futbol, i el club es va reincorporar a la Divisió 2 de la Combinació de Lancashire. El presoner de guerra alemany Bert Trautmann va jugar al club recentment format abans de fer-se professional amb el Manchester City. El club va guanyar la lliga la temporada 1950-51 i va ascendir a la Divisió 1. A la temporada següent, però, va tornar a baixar a la Divisió 2. Un tercer lloc a la temporada 1964-65 el va fer tornar a pujar de divisió, on van guanyar el campionat la temporada 1970-71.
El 1975 el club es va unir a la Cheshire County League on va romandre a la Divisió 1 fins a la formació de la North West Counties League el 1982. A la temporada 1986-87 el club va guanyar la competició FA Vase per primer cop. A la final, a l'estadi de Wembley, el club va derrotar el Warrington Town per 3–2. Des de la temporada 2022-23 juga a la Liverpool County Premier League.

## Uniforme

Originàriament el St Helens Town vestia una camisa de ratlles vermelles i blanques amb pantalons i mitjons negres. Quan el 1946 es va refundar el club, les ratlles vermelles esdevenen blaves i els pantalons i mitjons blancs. Des de llavors, el club ha alternat els colors vermell i blau com color principal en diverses ocasions.
Com la majoria dels primers clubs de futbol anglesos, l'escut original adoptat pel St Helens Town era el de l'escut d'armes del districte.

## Títols destacats

* FA Vase
** Campions - 1986-87
* Lancashire Combination
** Campions - 1971-72
* Lancashire Combination Divisió 2
** Campions - 1950-51

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Football Club History Database - St Helens Town». [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ Wilson, Steve «A life less ordinary». ESPN, 28-09-2005 [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ «FA VASE VICTORY IN 1987» (en anglès). St Helens Town Football Club. [Consulta: 5 desembre 2022].
* 1 2 «TOWN HONOURS» (en anglès). St Helens Town Football Club. [Consulta: 5 desembre 2022].
# Acol·la

Acol·la (en grec antic Ἀχόλλα) o també Achilla i Achulla és un jaciment arqueològic de Tunísia al sud de la governació de Mahdia, delegació de Mellouleche, on estava situada l'antiga ciutat romana d'Acholla, a la costa de la província anomenada Bizacena. Estava situada una mica més amunt del golf conegut com a Sirtis Menor, i al sud de Tapsos. La ciutat s'anomena Anolla a la Taula de Peutinger.
Era una colònia de l'illa de Melita, que al seu torn havia estat colonitzada per Cartago. Sota els romans era una ciutat lliure. A la Segona Guerra Civil romana, l'any 46 aC, es va sotmetre a Juli Cèsar, després de què la conquerís Gai Messi. Al cap de poc va ser assetjada per Publi Considi Llong, general de Pompeu.
Les ruïnes, situades a la zona del cap o Ras Bou Tria, estan formades per diverses mansions romanes, on destaca especialment la d'Asini Rufí, senador i cònsol l'any 184, el fòrum, un amfiteatre i uns banys (termes de Trajà). També es conserven alguns elements menors, així com el port submergit. Resten algunes parts de mosaics de les cases, però no estan ben conservats.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Achilla». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ Stillwell, Richard (et al.) (eds.). «Acholla». The Princeton Encyclopedia of Classical Sites. [Consulta: 13 juny 2022].
# 1,1,2,2,3,3-Hexacloropropà

L'1,1,2,2,3,3-hexacloropropà és un compost orgànic format per àtoms de clor, hidrogen i carboni amb la fórmula estructural: Cl$_2$HC−CCl$_2$−CCl$_2$H. La seva molècula es pot descriure com la de propà amb àtoms de clor que substitueixen sis àtoms d'hidrogen, dos per cada carboni.

## Propietats

És un líquid a temperatura ambient. La seva massa molar és de 250,8 g/mol i té una densitat d'1,7 g/cm$^3$. La seva temperatura d'ebullició és de 230,1 °C quan està sotmès a 1 atmosfera. El seu volum molar és de 147,2 cm$^3$ i la pressió de vapor és de 0,1±0,4 mmHg quan està a una temperatura de 25 °C.

## Usos

L'1,1,2,2,3,3-hexacloropropà és un hidrocarbur clorat que s'ha utilitzat àmpliament com a intermedi químic per a diverses reaccions.

## Toxicitat

L'1,1,2,2,3,3-hexacloropropà està classificat com un compost perillós per irritació cutània. A més a més, les declaracions de perill per part de GHS li atribueix diverses advertències: nociu per ingestió; provoca irritació de la pell, irritació ocular greu, irritació respiratòria; i nociu per als organismes aquàtics amb efectes duradors.

## Referències

* ↑ «1,1,2,2,3,3-HEXACHLOROPROPANE | C3H2Cl6 | ChemSpider». [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ «1,1,2,2,3,3-Hexachloropropane 3D-QAA60001 | CymitQuimica» (en anglès britànic). [Consulta: 24 març 2024].
* ↑ PubChem. «1,1,2,2,3,3-Hexachloropropane» (en anglès). [Consulta: 24 març 2024].
# Edifici de paller (la Vall de Boí)

L'Edifici de paller és una obra de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular, cobert a dos vessants, amb un dels testers formant mitgera amb el paller de Casa Vidal.
A la façana sud hi ha una porta gran i dues obertures grans a nivell del paller del primer pis.
Tot i ser de propietat i origen diferent, a nivell visual forma conjunt amb els pallers de Casa Vidal.

## Referències

* 1 2 3
# Atlético Sanluqueño Club de Fútbol

L'Atlético Sanluqueño Club de Fútbol és un club de futbol d'Espanya, de la localitat de Sanlúcar de Barrameda, de la província de Cadis. Va ser fundat el 1948. La seva seu actual és l'Estadi El Palmar. Actualment, juga a la Primera Divisió RFEF.

## Història

L'Atlético Sanluqueño C. F. va ser fundat el 1948, tot i que la seva inscripció en competicions oficials es va produir el 1951. El seu debut en la categoria nacional, concretament a la Tercera Divisió, es va produir en la temporada 1958-59. La temporada 1986-87, sent president Luis Merino i entrenador José Enrique Díaz, va aconseguir ascendir a la Segona Divisió B. Va descendir a Tercera Divisió la temporada 1991-92.

## Uniforme

* Uniforme titular: samarreta verda i blanca, pantaló blanc (negre quan és blanc el del rival) i mitgetes verdes.
* Uniforme alternatiu: Samarreta daurada, pantaló negre i mitgetes negres.
L'uniforme de l'Atlético Sanluqueño està basat en el del Real Betis Balompié. Sembla que l'equip, en els seus orígens, va rebre un joc d'aquestes equipacions per mediació d'un directiu que tenia bones relacions amb el club.

## Dades del club

* Temporades a Primera Divisió: 0.
* Temporades a Segona Divisió: 0.
* Temporades a Segona Divisió B 7
* Temporades a Tercera Divisió: 36
* Millor posició a la lliga: 3º (Segona Divisió B, temporada 1988-89).

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de l'Atlético Sanluqueño C. F.
* Web de l'Atlético Sanluqueño a Futbolme.com
* facebook
# Escola borgonyona

L'Escola borgonyona fou un grup de compositors actius al segle xv en el que actualment és el nord i nord-est de França, Bèlgica, i els Països Baixos, centrats a la cort dels Ducs de Borgonya. Els noms dels principals protagonistes d'aquesta escola són Guillaume Dufay, Gilles Binchois, Antoine Busnois i John Dunstable (a Anglaterra i depenent en aquell temps de França). L'Escola borgonyona era la primera fase d'activitat de l'Escola francoflamenca, la més important del Renaixement a Europa.
Ja durant el regnat de Felip III de Borgonya (1396-1467), Dijon tenia una de les millors capelles musicals del món occidental, en la qual es destacà Gilles Binchois, que conreà la cançó polifònica, de tema amorós. En el camp de la música sagrada s'inicià a Borgonya un nou estil polifònic (Guillaume Dufay, Johannes Ockeghem). Carles I de Borgonya (1467-1477) donà una gran importància a la música i contractà Antoine Busnois, que compongué gairebé exclusivament cançons polifòniques profanes amb text francès, forma musical que del 1450 al 1490 adquirí una gran categoria artística.
Compositors de diferents països es trobaren a la cort de Borgonya, que serví de bressol de les diferents maneres musicals europees, i això fou decisiu en la formació del llenguatge musical internacional propi de l'Europa del segle xv.

## Compositors de l'Escola borgonyona

* Johannes Tapissier (c.1370–c.1410)
* Guillaume Dufay (?1397-1474)
* Hugo de Lantins (c.1430)
* Arnold de Lantins (c.1430)
* Johannes Legrant (c. 1420-1440)
* Guillaume Legrant (1405-1449)
* Reginaldus Libert (c.1425-1435)
* Gilles Binchois (c.1400-1460)
* Johannes Brassart (c.1400-1455)
* Hayne van Ghizeghem (c.1445–c.1480)
* Pierre Fontaine (c.1380 - c.1450)
* Nicolas Grenon (c. 1375-1456)
* Gilles Joye (1424/1425–1483)
* Robert Morton (c.1430–c.1479)
* Antoine Busnois (c.1430-1492)
* Guillaume le Rouge (1450-1465)
* Adrien Basin (1457-1476)
* Jacobus Vide (1405-1433)

## Bibliografia

* Beck, Jonathan: «Formalism and Virtuosity: Franco-Burgundian Poetry, Music, and Visual Art, 1470-1520». Critical Inquiry, 10 (4):644–667, 1984. (anglès)
* Kemp, Walter H.: Burgundian Court Song in the Time of Binchois. Clarendon Press, 1990. (anglès)
* Wright, Craig: «Burgundy». New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. Macmillan, 2001 [1980]. (anglès)
# Edifici del London París

L'Edifici del London París és un edifici de Montevideo, Uruguai.
Va ser inaugurat el 8 de març de 1908 i es troba al barri del Centro, sobre l'encreuament de l'avinguda 18 de Julio amb el carrer Río Negro. Va ser dissenyat per l'arquitecte M. Tapie i se li assigna l'estil de l'eclecticisme històric. El 2008 es va vendre per 700.000 dòlars estatunidencs i actualment compta amb un restaurant de menjar ràpid McDonald's.

## Referències

* ↑ Informació a www.espectador.com
* ↑ «El edificio de London París se vendió en US$ 700.000.». Arxivat de l'original el 2013-03-16. [Consulta: 19 desembre 2010].

## Enllaços externs

* London París vuelve en formato digital Arxivat 2010-08-19 a Wayback Machine. (castellà)
# Atol Salomó

L'atol Salomó és un atol de l'arxipèlag de les Txagos.

## Descripció

Aquest petit atol havia estat habitat des del segle xviii pels Ilois, que tenien cura de les plantacions de cocoters, sobretot a l'illa Boddam, la més gran de l'atol. Tots els habitants però foren expulsats a la segona meitat del segle xx. Al poblat abandonat de l'illa Boddam hi ha un moll i les ruïnes de diversos edificis, com l'escola i una església.
Actualment l'atol Salomó està deshabitat i només és visitat ocasionalment per qualque iot, aprofitant les aigües calmes de la llacuna durant la travessa de l'oceà Índic.

## Illes

Les illes d'aquest atol són les següents:
* Île de la Passe
* Île Mapou
* Île Takamaka
* Île Fouquet
* Île Sepulture
* Île Jacobin
* Île du Sel
* Île Poule
* Île Boddam
* Île Diable
* Île Anglaise

## Vegeu també

* Îlois
* Territori Britànic de l'Oceà Índic

## Referències

* David Vine, Island of Shame; The Secret History of a U.S. Military Base, Princeton 2009. ISBN 9780691138695

## Enllaços externs

* Mapa de l'atol Arxivat 2012-02-04 a Wayback Machine.
* Plana de les illes Txagos Arxivat 2012-04-22 a Wayback Machine. (anglès) i (francès)
# Atractor de Lorenz

L'atractor de Lorenz, concepte introduït per Edward Lorenz el 1963, és un sistema dinàmic determinista tridimensional no lineal derivat de les equacions simplificades de rotllos de convecció que es produeixen en les equacions dinàmiques de l'atmosfera terrestre.
Per alguns valors dels paràmetres $a,b,c$ el sistema exhibeix un comportament caòtic i mostra el que actualment s'anomena un atractor estrany, això va ser provat per W. Tucker el 2001. L'atractor estrany en aquest cas és un fractal de dimensió de Hausdorff entre 2 i 3. Grassberger (1983) ha estimat la dimensió de Hausdorff en 2.06 ± 0.01 i la dimensió de correlació en 2.05 ± 0.01.
El sistema apareix en làsers, en generadors elèctrics i en determinades rodes d'aigua. El model és un sistema de tres equacions diferencials ordinàries, conegudes com les equacions de Lorentz:
    ${\frac {dx}{dt}}=a(y-x)$
    ${\frac {dy}{dt}}=x(b-z)-y$
    ${\frac {dz}{dt}}=xy-cz$
on a s'anomena el Nombre de Prandtl i b s'anomena el nombre de Rayleigh.
$a,b,c>0$, però és normalment $a=10$, $c=8/3$ i b és variat. El sistema exhibeix un comportament caòtic per a $b=28$ però mostra òrbites periòdiques per a altres valors de b, per exemple, amb $b=99.96$ es converteix en un nus tòric anomenat T (3,2).
La forma de papallona de l'atractor de Lorenz pot haver inspirat el nom de l'efecte papallona en la teoria del Caos.

## Vegeu també

* Teoria del caos

## Referències

* ↑ www.zeuscat.com: The Lorenzian Waterwheel
* ↑ E. Boyce, William; C. DiPrima, Richard. Elementary Differential Equation and Boundary Value Problem (en anglès). 10a. JohnWiley & Sons, Inc, 2012, p. 578. ISBN 978-0-470-45831-0.

## Bibliografia

* Lorenz, E. N. «Deterministic nonperiodic flow». J. Atmos. Sci., 20 p. 130-141, 1963.
* Frøyland, J., Alfsen, K. H. «Lyapunov-exponent spectra for the Lorenz model». Phys. Rev. A, 29 p. 2928–2931, 1984.
* Strogatz, Steven H.. Perseus publishing. Nonlinear Systems and Chaos, 1994.
* Jonas Bergman, Knots in the Lorentz system, Undergraduate thesis, Uppsala University 2004.
* P. Grassberger and I. Procaccia «Measuring the strangeness of strange attractors». Physica D, 9 p. 189-208, 1983. 10.1016/0167-2789(83)90298-1.

## Enllaços externs

* Lorenz Attractor (mathworld article) (anglès)
* Lorenz Equation Arxivat 2009-06-07 a Wayback Machine. planetmath.org (anglès)
* Levitated.net: computational art and design (anglès)
* The Lorenz Attractor in 3D (anglès)
* Teoría del Caos por Pedro José Morales Correas (castellà)
# Enterobiosi

L'enterobiosi o oxiürosi és una infestació amb l'helmint Enterobius vermicularis, comunament anomenat l'oxiür humà. El símptoma més comú és la picor a la zona de l'anal. El període des de la ingestió d'ous fins a l'aparició de nous ous al voltant de l'anus és de 4 a 8 setmanes. Algunes persones que estan infestades no presenten símptomes.
La infecció generalment es produeix per la ingestió d'ous del cuc, per contaminació en les mans, els aliments, o amb menys freqüència, l'aigua. El temps d'incubació des de la ingestió dels ous fins a la primera aparició dels nous ous al voltant de l'anus és de 4 a 6 setmanes. El diagnòstic és veient els cucs que fan aproximadament un centímetre de llarg o els ous al microscopi.
El tractament sol ser amb dues dosis dels medicaments mebendazole (Lomper), embonat de pirantel (Trilombrin) o albendazole (Escazole) amb dues setmanes de diferència. Totes les persones que viuen o cuiden una persona infectada han de rebre tractament al mateix temps. Es recomana rentar els objectes personals amb aigua calenta després de cada dosi de medicament. Rentar-se les mans, dutxar-se diàriament al matí i canviar diàriament la roba interior sol ajudar a prevenir la reinfecció.
Les enterobiosi es produeix habitualment en totes les parts del món. L'enterobiosi no té cap associació amb qualsevol nivell socioeconòmic, raça o cultura. Els oxiürs sovint es consideren més una molèstia que una malaltia greu. Es creu que els oxiürs han afectat els humans al llarg de la història.

## Referències

* ↑ Stermer, E; Sukhotnic, I; Shaoul, R «Pruritus ani: an approach to an itching condition». Journal of Pediatric Gastroenterology and Nutrition, 48, 5, 5-2009, pàg. 513–6. DOI: 10.1097/mpg.0b013e31818080c0. PMID: 19412003.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Pinworm Infection FAQs», 10-01-2013. Arxivat de l'original el 15 octubre 2016. [Consulta: 16 octubre 2016].
* ↑ «Epidemiology & Risk Factors», 10-01-2013. Arxivat de l'original el 18 octubre 2016. [Consulta: 16 octubre 2016].
* ↑ Cook 1994, p. 1159
* ↑ Burkhart & burkhart 2005, p. 838
* ↑ «Biology», 10-01-2013. Arxivat de l'original el 18 octubre 2016. [Consulta: 16 octubre 2016].
* ↑ «Treatment», 23-09-2016. Arxivat de l'original el 18 octubre 2016. [Consulta: 16 octubre 2016].
* ↑ «Centro de Información online de Medicamentos de la AEMPS - CIMA». Madrid: AEMPS. Ministerio de Sanidad, Servicios Sociales e Igualdad, 2023.
* 1 2 Griffiths, Christopher; Barker, Jonathan; Bleiker, Tanya; Chalmers, Robert; Creamer, Daniel. Rook's Textbook of Dermatology, 4 Volume Set (en anglès). 9. John Wiley & Sons, 2016, p. 33.13. ISBN 9781118441176.
* ↑ Burkhart & burkhart 2005, p. 837
* ↑ Bynum, W. F.; Porter, Roy. Companion Encyclopedia of the History of Medicine (en anglès). Routledge, 2013, p. 358. ISBN 9781136110368.
# Editorial ACTAR

L'Editorial ACTAR és una editorial catalana, fundada l'any 1994 per Ramon Prat i amb seu a Barcelona, que està especialitzada en l'edició de llibres sobre arquitectura, disseny gràfic i art contemporani. Formà part del grup ActarBirkhäuser de l'any 2009 a l'any 2012.
L'any 2005 fou guardonada amb el Premi Nacional de Disseny, concedit per la Generalitat de Catalunya, per la seva tasca innovadora en l'edició de llibres d'arquitectura, art contemporani, fotografia i disseny. Així mateix ha estat guardonada 6 anys consecutius en els Premis Laus, concretament en la categoria de disseny gràfic, convocats pel Foment de les Arts i el Disseny (FAD) entre 1995 i l'any 2000.

## Referències

* ↑ «ACTAR compra la editorial de arquitectura y diseño Birkhäuser del grupo Springer y se convierte en la primera editorial de libros de arquitectura del mundo» (en castellà). Actar, 16-12-2009. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2011. [Consulta: 22 febrer 2011].

## Enllaços externs

Pàgina oficial de l'Editorial ACTAR

## Llibres

* FOOD for thought THOUGHT for food (El Bulli i Ferran Adrià), 2009 Actar Editorial, ISBN 9788496954687
Disseny gràfic
# Atrèsia esofàgica

L'atrèsia esofàgica és una malformació congènita de l'esòfag. Es caracteritza per una falta de continuïtat en el trajecte de l'esòfag. L'esòfag provinent de la boca acaba abruptament en una mena de "cul de sac" i la part de l'esòfag que comunica amb l'estómac es pot o no connectar amb altres parts de l'anatomia. Així doncs, es poden donar diferents tipus d'atrèsies esofàgiques segons on es connectin. Una de les més comunes és aquella que una part de l'esòfag es connecta amb la tràquea (atrèsia amb fístula traqueoesofàgica).

## Pronòstic

L'atrèsia esofàgica era incompatible amb la vida fins a l'any 1939, quan Height i Tawlev realitzaren la primera intervenció quirúrgica amb resultats favorables. Des d'aleshores, el pronòstic ha millorat, especialment pels avenços en cirurgia toràcica i l'anestesiologia. La taxa bruta de mortalitat s'ha reduït des del 100% el 1939 fins al 40% el 1959. En els casos lleus i tractats a temps, no hi ha pràcticament mortalitat, en canvi en els casos complicats que van associats amb altres patologies congènites i en nounats de menys d'1,5 kg la mortalitat s'eleva fins al 70% o més.

## Referències

* ↑ García, G., Escalada, E. y Pacheco, J. (1958). Atresia esofágica y fístulas traqueoesofágicas. Rev. Chil. Pediatr. [online], 29(7) [citado 2009-02-20], 297-306. ISSN 0370-4106.
* ↑ «Esophageal Atresia With or Without Tracheoesophageal Fistula» (en anglès). Infectious Diseases. eMedicine.com, abril 2008. [Consulta: 20 febrer 2009].
# Licosúquids

Els licosúquids (Lycosuchidae) són una família extinta de sinàpsids que visqueren a Europa i Àsia durant el Permià mitjà. Se n'han trobat restes fòssils a Rússia i Sud-àfrica. Conté tres gèneres monotípics: Lycosuchus, representat per L. vanderrieti i descrit per Robert Broom el 1903; Porosteognathus, representat per P. efremovi i descrit per Borís Viúixkov el 1952; i Simorhinella, representat per S. baini i descrit pel mateix Broom el 1915. Es caracteritzen per la seva grandària i per tenir el musell llarg i profund. Anteriorment es creia que la presència de dos parells de dents canines engrandides eren un caràcter distintiu dels licosúquids, però estudis recents han plantejat la possibilitat que el parell anterior substituís el parell posterior una vegada els animals assolien una certa edat. Els licosúquids són els terocèfals més primitius que es coneixen.

## Referències

* 1 2 Entrada «Lycosuchidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Abdala et al., 2014, p. 1.139.

## Bibliografia

* Abdala, F.; Kammerer, C. F.; Day, M. O.; Jirah, S.; Rubidge, B. S. «Adult morphology of the therocephalian Simorhinella baini from the middle Permian of South Africa and the taxonomy, paleobiogeography, and temporal distribution of the Lycosuchidae» (en anglès). Journal of Paleontology, 88, 6, 2014, pàg. 1.139-1.153. DOI: 10.1666/13-186.
# Escola d'Arts i Oficis de Mataró

L'Escola d'Arts i Oficis de Mataró va ser un centre educatiu mataroní orientat a la formació pràctica d'oficis i tècniques artístiques. Va ser inaugurada l'any 1886 i va restar en funcionament fins a l'any 1960, any en què els seus estudis van traslladar-se a l'actual Institut Miquel Biada.
En els seus inicis, l'Escola d'Arts i Oficis va estar ubicada al local de l'ateneu del carrer Nou tot i que a principis de 1891 va passar a ocupar el local de l'antiga Fleca del Carreró, un edifici que consistia en tres cases de cós i que fins a l'any 1886 ja havia tingut funcions educatives com a seu de l'Escola Municipal de Música i l'Escola Municipal de Dibuix. Aquest edifici havia estat reformat entre els anys 1889 i 1894 per adaptar-lo a les seves funcions formatives. Aquestes obres de remodelació van ser dirigides per Emili Cabanyes primer, i després per Josep Puig i Cadafalch. A part de les instal·lacions educatives, la nova seu contenia una biblioteca i el museu municipal.
L'edifici que havia de ser la seu de l'Escola d'Arts i Oficis va haver de ser remodelada. Els treballs van ser dissenyats pel llavors arquitecte municipal Emili Cabanyes, van ser presentats l'any 1887 i suposaven la reedificació de les tres cases de La Fleca convertint-les en un sol edifici. Tot i aquesta unificació, el projecte arquitectònic respectava una diferenciació de tres cossos. A més, el nou edifici s'adaptava a la planimetria que s'estava projectant per a la ciutat.

## Referències

* ↑ Llovet, Joaquim. Mataró. Dels orígens de la vila a ciutat mediterrània. Mataró: Caixa Laietana, 2000, p. 328. ISBN 9 7884 92 389629.
* ↑ Ligos, Víctor. Arts i Oficis 1886-1960. Una escola a la memòria. Catàleg de l'exposició. Mataró: Ajuntament de Mataró, 2016, p. 27. ISBN 9788492631308.
* ↑ Llovet, Joaquim. Mataró. Dels orígens de la vila a ciutat mediterrània. Mataró: Caixa Laietana, 2000, p. 328. ISBN 9788492389629.
* ↑ Ligos, Víctor. Arts i Oficis 1886-1960. Mataró: Ajuntament de Mataró, 2016, p. 27 i 29. ISBN 9788492631308.