# Albergínia

L'albergínia, albergina, albargina, (esberzínia, etc.) és el fruit de l'alberginiera (Solanum melongena). N'existeixen de formes i colors molt diferents que es divideixen en tres categories: de fruit llarg, de fruit globós i de fruit oval. L'albergínia és un element molt important de tota la cultura gastronòmica mediterrània.
La fruita crua conté un 92% d'aigua, un 6% d'hidrats de carboni, un 1% de proteïna, i quasi gens de greix. És poc calòrica (26 kcal per 100g) i té poc de contingut de nutrients essencials, excepte el manganès. No destaca per tenir un nutrient en especial, però ens aporta fibra, sobretot si se'n menja la pell. La proporció de nutrients pot variar segons l'estació, el lloc de cultiu (al camp o en hivernacles) i el genotip.
Al Mediterrani la temporada va de maig a desembre. La producció mundial el 2016 n'era de 51,3 milions de tones. Els majors productors en són la Xina i l'Índia.
Els cinc productors més grans (2016) :
| Orde | País | Producció (milions de tones) | Superfície (1.000 ha) |
| 1 | R.P. de la Xina | 32,00 | 781,9 |
| 2 | Índia | 12,6 | 664,0 |
| 3 | Egipte | 1,19 | 48,6 |
| 4 | Turquia | 0,85 | 24,8 |
| 5 | Iran | 0,68 | 22,0 |
| ... | Espanya | 0,28 | 3,6 |
| | Món | 51,30 | 1794,0 |

## Usos culinaris

L'albergínia sola és ideal per preparar una bona escalivada amb all i oli d'oliva. Les albergínies també es poden preparar escabetxades i confitades. Les albergínies estan presents en la gastronomia de moltes zones del planeta. Són ideals per a preparar plats vegetarians. Es poden fer moltes innovacions creatives substituint carns per llesques d'albergínia o albergínia picada. No cal pelar-la per preparar-la. La pell, a més, redueix l'absorció d'oli per part de la carn. Si es vol, es pot separar la pell molt fàcilment un cop cuinada. Al forn, es fa fundent i s'impregna dels sabors que l'acompanyen.
Molt sovint l'albergínia apareix combinada o barrejada amb altres verdures com tomàquets, cebes o carbassons, ocra, patata, etc. Preparada d'aquesta manera és un dels ingredients essencials del mullador o samfaina, així com de la ratatolha occitana, el ragù italià, el tombet mallorquí, la caponata del sud d'Itàlia, i les melanzane alla parmigiana.
Per tal de llevar-li l'amargor, justificat per l'alt contingut en solanina (una forma de nicotina), quan es prepara per ser fregida, es pot deixar un parell d'hores amb sal i així deixa anar un suc marronós amb la major part de les substàncies amargants. A l'albergínia se li atribueix la propietat de reduir el colesterol.
És famosa la preparació de la mussaca grega, cuita al forn, amb capes d'albergínia i carn picada de xai.
A Turquia es prepara el plat anomenat imam bayildi, fet amb albergínies farcides amb tomàquet, ceba i all fregides amb oli d'oliva. Hom diu que un imam turc va perdre el coneixement davant d'aquest plat tan exquisit. El Karnıyarık és bàsicament el mateix plat però amb carn picada.
El baba ghanoush àrab, la melitzanosalata grega i la patlıcan salatası turca són pastes a base d'albergínia que es mengen acompanyades amb pa de pita. A l'Afganistan es prepara el bonjon o bonjan, un plat picant a base d'albergínies per acompanyar altres plats. A l'Iran es prepara el Kashk O Bademjan a base d'albergínies i iogurt. A Tailàndia les albergínies locals són tan tendres que es poden menjar també crues. Pot ser bullida, al forn, al foc, fregida o farcida. Al subcontinent indi és costum de preparar, segons la zona, diverses formes de curri amb albergínies tallades a daus. Hi ha també plats de cuina xinesa a base d'albergínia, com les «albergínies a la Sichuan», estofades i un xic dolces.
Receptes destacades
* «Paté d'albergínia escalivada».
* «Albergínies plenes».
* «Caneló d'albergínia».
* «Albergínia blanca al forn».
* «Lasanya d'albergínies i ou».

## Referències

* ↑ «Diccionari normatiu valencià». [Consulta: 25 març 2020].
* ↑ «Diccionari normatiu valencià». [Consulta: 25 març 2020].
* ↑ Atles lingüístic del domini català. 1123. L'albergínia https://aldc.espais.iec.cat/files/2013/11/Mapa-1123.pdf
* ↑ «Albergínia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Albergínia - Tipus i varietats». Fruites a hortalisses. Interempresas Media,, 2018. [Consulta: 25 juliol 2018].
* ↑ Montalbán, Manuel Vázquez; Fuster, Jaume. Diàlegs a Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 1985, p. 73. ISBN 9788472225886.
* 1 2 3 «Albergínia». El Camp a Casa. La Botiga del Parc Agrari del Baix Llobregat. Arxivat de l'original el 2018-07-25. [Consulta: 25 juliol 2018].
* ↑ albergínia bonica.
* ↑ «Eggplant fruit composition as affected by the cultivation environment and genetic constitution». J Sci Food Agric, 94, 13, 2014, pàg. 2774–84. DOI: 10.1002/jsfa.6623. PMID: 25328929.
* ↑ «Eggplant (aubergines)». FAO.
* ↑ Menja sa – Educació i benestar alimentari - Sandvitx d'albergínia
* ↑ «Guisat d'albergínia (Caponata) - Receptes». Arxivat de l'original el 2022-07-05. [Consulta: 25 juliol 2018].
* ↑ Murray, Michael T.; Pizzorno, Joseph; Pizzorno, Lara. The Condensed Encyclopedia of Healing Foods (en anglès). Simon and Schuster, 2006. ISBN 0743474031.
* ↑ The Oxford Essential Dictionary of Foreign Terms in English. Oxford University Press Arxivat 2012-12-08 at Archive.is (anglès)
* ↑ Marie Karam Khayat i Margaret Clark Keatinge, Food from the Arab World, Khayats, Beirut, Líban. (anglès)
* ↑ Cuina persa Arxivat 2014-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ «Albergínia farcida». Arxivat de l'original el 2015-09-21. [Consulta: 25 juliol 2018].
* ↑ «Szechuan Aubergine Veg HT Chinese ACC». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 25 juliol 2018].

## Enllaços externs

* «Albergínia bonica». Gastroteca. Generalitat de Catalunya, 2018. [Consulta: 25 juliol 2018].
* Anglí, Jordi. «"Per treure l'amargor de l'albergínia hem de tallar-la i posar-hi sal i sucre"» (àudio). El suplement. Catalunya Ràdio, 06-12-2015. [Consulta: 25 juliol 2018].