OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Humphrey Guinness

Humphrey Guinness (24 de març de 1902 - 10 de febrer de 1986) va ser un jugador de polo britànic que va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Berlín de 1936, on guanyà la medalla de plata en la competició de polo. Compartí equip amb William Hinde, David Dawnay i Bryan Fowler.
Estudià a l'Eton College i la Reial Acadèmia Militar de Sandhurst. Va participar en la Copa Internacional de Polo de 1930 i 1936. Durant la Segona Guerra Mundial va servir com a coronel als Royal Scots Greys.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Humphrey Guinness». [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «New British Polo Four Shows Power». Christian Science Monitor, 02-09-1930 [Consulta: 12 abril 2011]. «A new British polo team of formidable strength developed over the week-end, as the result of the test match for the ...» Arxivat 2012-11-06 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-11-06. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ «Brilliant Polo Game Won by United States Quarter. Great Britain Puts Up a Great Battle in First of International Matches for the Famous Westchester Cup. Played at the Meadow Brook Club. Guest Busy Defending Pedley's Great Angle Shooting». Christian Science Monitor, 08-09-1930 [Consulta: 12 abril 2011]. «A United States polo team that, after a slow start, grew more and more efficient as the game proceeded, met and conquered a British polo team that ...» Arxivat 2012-11-06 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-11-06. [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ «Person Page». [Consulta: 16 abril 2023].
# Assemblea de Parlamentaris (1977)

L'Assemblea de Parlamentaris del 1977 va ser un organisme polític que van formar el 25 de juny els diputats i senadors catalans elegits poc abans per les eleccions generals espanyoles de 1977. Al llarg de la seva breu existència l'assemblea va procurar sempre actuar pel consens i la unanimitat dels diversos partits que la integraven.

## Història

El 15 de juny de 1977 van tenir lloc les primeres eleccions democràtiques des que havia mort el dictador Franco. Deu dies després, el dia 25, els diputats que havien estat elegits a Catalunya van reunir-se al palau de l'antic Parlament de Catalunya republicà per constituir-se en una Assemblea de Parlamentaris com a representants electes de Catalunya. La primera decisió que prengueren fou rebutjar de ple la intenció del govern d'Adolfo Suárez de crear una mena de Consell General de Catalunya per satisfer els desigs autonomistes dels catalans. Seguint més o menys els postulats de l'Assemblea de Catalunya, exigien el restabliment de la Generalitat com a govern propi dels catalans i el retorn de qui n'era el president a l'exili: Josep Tarradellas, fet que aconseguiren el 17 d'octubre.
Més endavant, el 1978, l'Assemblea va delegar a una comissió més reduïda (la Comissió dels Vint), per preparar un avantprojecte d'estatut d'autonomia. Després de ser retallat per les Corts, el poble català va ratificar el text final en un referèndum el 25 d'octubre de 1979, i el desembre l'Assemblea de Parlamentaris sencera també el va aprovar (amb una única abstenció).

## Sobre aquest article
### Notes

* ↑ Formada per Macià Alavedra (CDC), Miquel Roca Junyent (CDC), Laureà López Rodó (AP), Eduardo Martín Toval (PSC), Josep Andreu Abelló (PSC), Josep Maria Triginer i Fernández (PSC), Josep Benet (independent pel PSUC), Felip Solé Sabarís (PSC), Jaume Sobrequés (Independent pel PSC), Josep Subirats (PSC), Josep Sendra i Navarro (CDC), Jordi Solé Tura (PSUC), Josep Solé Barberà (PSUC), Dolors Calvet i Puig (PSUC), Josep Verde Aldea (PSC), Marcel·lí Moreta (UCD), Anton Cañellas (CC-UCD), Joaquim Arana (ERC), Manuel de Sárraga Gómez (UCD) i Carles Güell de Sentmenat (CC-UCD). En el procés d'elaboració de l'Estatut, però, varen tenir especial protagonisme els diputats Miquel Roca, Jordi Solé Tura i Eduard Martín Toval que formaven la troica que va dirigir el procés

### Referències

* 1 2 3 4 5 Mestre, 1998: p. 70, entrada: "Assemblea de Parlamentaris"

### Bibliografia referenciada

* Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 70, entrada: "Assemblea de Parlamentaris". ISBN 84-297-3521-6.
# Amstel Gold Race 1976

L'Amstel Gold Race 1976 fou l'11a edició de l'Amstel Gold Race. La cursa es va disputar el 27 de març de 1976, i el vencedor final va ser el belga Freddy Maertens, que s'imposà en solitari en la meta de Meerssen, amb més de quatre minuts de diferència respecte al seu immediat perseguidor.
118 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 42 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Freddy Maertens | Flandria-Velda | 5h 53' 08" |
| 2 | Jan Raas | TI-Raleigh-Campagnolo | + 4' 29" |
| 3 | Luc Leman | Miko-De Gribaldy-Superia | + 5' 19" |
| 4 | Patrick Béon | Peugeot-Esso-Michelin | m. t. |
| 5 | Hennie Kuiper | TI-Raleigh-Campagnolo | m. t. |
| 6 | Joop Zoetemelk | Gan-Mercier-Hutchinson | + 5' 32" |
| 7 | Roger Swerts | Molteni-Campagnolo | + 6' 36" |
| 8 | Roy Schuiten | Lejeune-BP | + 6' 47" |
| 9 | Frans Verbeeck | Ijsboerke-Colnago | m. t. |
| 10 | Cees Bal | Molteni-Campagnolo | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets
* Web oficial de la cursa
# Parc Nacional d'Iguazú

El Parc Nacional d'Iguazú (en castellà: Parque Nacional Iguazú) va ser creat el 1934 per preservar una de les majors belleses naturals de l'Argentina, i amb l'objectiu de conservar les cascades de l'Iguaçú, així com la biodiversitat que les envolta. Localitzat al nord de la província de Misiones, conté una superfície aproximada de 67.000 ha i es troba a 17 km de Puerto Iguazú. Aquest parc es complementa amb el seu homònim brasiler, el Parque Nacional do Iguaçu. Està inscrit en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des del 1984.

## Història

L'àrea del parc va ser habitada des de fa 10.000 anys pels caçadors-recol·lectors de la cultura Eldoradense, que van ser desplaçats al voltant de l'any 1000 pels guaranís, que van portar noves tecnologies agrícoles, i van ser desplaçats al seu torn pels conqueridors espanyols i portuguesos al segle xvi, encara que el seu llegat segueix viu en aquesta àrea (el nom del parc i el del riu són guaranís: y guasu "aigua gran"). El primer europeu a visitar la zona va ser Álvar Núñez Cabeza de Vaca, el 1542, i després per missions jesuïtes el 1609.

## Flora i fauna

El parc es troba dins de l'ecoregió de l'Alt Paraná-boscos de l'Atlàntic.
La fauna del parc inclou diverses espècies rares i amenaçades: jaguar, jaguarundi, tapir amazònic, ocelot, tirica, formiguer gegant, la pipile jacutinga, l'àguila harpia i el caiman cocodril. També es poden trobar aus com el falciot de cascada, mamífers com el coatí, i una diversitat de papallones. L'amazona vinacea, anomenat així pel seu plomatge de color vi, ocasionalment es troba en aquest parc.
El riu Iguaçu desemboca al riu Paranà 23 quilòmetres més enllà de les cascades, després d'un curs de 1.320 quilòmetres. Dins del parc, arriba fins a 1.500 m d'ample i gira primer cap al sud,i després cap al nord, formant una àmplia forma d'U. Les seves ribes estan densament poblades per arbres, incloent-hi el seibo, que és la flor nacional de l'Argentina. La flora del parc també inclou el lapacho negre i el lapacho groc (família Bignoniaceae), així com arbres de margalló i el pau rosa de 40 metres d'altura (família Apocynaceae).

## Vegeu també

* Parque Nacional do Iguaçu.
* Foz do Iguaçu.
* Riu Iguaçú.
* Riu Paranà.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Iguazu National Park» (en anglès). [Consulta: 4 març 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial.
* Administración de Parques Nacionales Arxivat 2005-08-18 a Wayback Machine..
* World Heritage Site Arxivat 2012-12-04 at Archive.is.
* Localització dels parcs i informació Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine..
# Aprenentatge de llengües assistit per ordinador

L'Aprenentatge de llengües assistit per ordinador és l'estudi i la concepció de diferents maneres d'emprar l'ordinador a l'ensenyament i l'aprenentatge de llengües estrangeres (en anglès es coneix com a Computer-Assisted Language Learning, CALL). Com a disciplina i àrea d'estudi i praxi, l'ALAO abasta una gran varietat d'aplicacions que poden anar des de l'ús de programari instal·lat localment que permet a l'aprenent fer una seqüència d'activitats didàctiques amb autocorrecció fins a l'ús de mons virtuals per a l'aprenentatge de llengües, passant per l'ús d'entorns virtuals d'aprenentatge, pissarres digitals interactives, l'ús de corpus i concordances, o l'anomenada comunicació mitjançada per ordinador (en anglès Computer-Mediated Communication, CMC).
Des de la dècada de 1990, cada vegada és més difícil classificar CALL, ja que s'ha estés l'ús de blocs, wikis, xarxes socials, podcasting, aplicacions Web 2.0, aprenentatge d'idiomes en mons virtuals i pissarres interactives.
S'ha identificat tres fases històriques de CALL, classificades segons els seus enfocaments pedagògics i metodològics subjacents:
* conductista: concebuda en els anys cinquanta i implementada als anys seixanta i setanta.
* comunicativa: de 1970 fins a 1980.
* Integral: abraçant multimèdia i Internet: 1990s.

## Referències

* ↑ Levy M. (1997) CALL: context and conceptualisation, Oxford: Oxford University Press.
* ↑ Davies, G.; Walker, R.; Rendall, H.; Hewer, S. «Introduction to Computer Assisted Language Learning (CALL)». A: [en_mod1-4.htm Information and Communications Technology for Language Teachers (ICT4LT)] (en anglès). Thames Valley University, 2011.
* ↑ Warschauer, M.; Healey, D. «Computers and language learning: an overview». Language Teaching, 31, 1998, pàg. 57–71. DOI: 10.1017/s0261444800012970.

## Enllaços externs

* http://www.languagesoftware.net/
# Efecte Vroman

L'efecte Vroman, batejat així per de Leo Vroman, s'exposa per adsorció de proteïnes a una superfície per proteïnes sèriques de la sang. Les proteïnes amb més mobilitat generalment arriben primer i posteriorment són substituïdes per proteïnes menys mòbils que tenen una afinitat major per la superfície. Un exemple típic d'aixó es produeix quan el fibrinogen desplaça proteïnes prèviament adsorbides en la superfície d'un biopolímer, i aquest posteriorment és reemplaçat per kininogen d'alt pes molecular. Aquest procés es produeix més lentament en espais estrets, i a les superfícies hidrofòbiques el fibrinogen no sol ser desplaçat. En condicions estàndards la deposició de les proteïnes té lloc en el següent ordre: albúmina; globulina; fibrinogen; fibronectina; factor XII, i HMWK.

## Referències

* ↑ Vroman, L., Adams, A. L., Fischer, G. C., Munoz, P. C. Blood, 55, 1, 1980, pàg. 156–9. DOI: 10.1182/blood.V55.1.156.156. PMID: 7350935 [Consulta: free].
# Assemblea de la República (Moçambic)

L'Assemblea de la República (portuguès: Assembleia da República) unicameral és el cos legislatiu de la República de Moçambic.
L'actual parlament té 250 membres que són escollits directament mitjançant un sistema de representació proporcional amb llista de partit i serveixen termes de cinc anys. Els partits han d'obtenir almenys el cinc per cent dels vots a escala nacional per obtenir representació parlamentària. Actualment només dos partits estan representats al parlament, FRELIMO i el Moviment Democràtic de Moçambic. Els parlamentaris del RENAMO s'han negat a prendre possessió del càrrec, ja que el partit considera que les últimse eleccions ha estat fraudulentes.

## Resultats de les eleccions parlamentàries de 2014

| Partit | Vots | % | Escons | +/– |
| FRELIMO | 2,575,995 | 55.93 | 144 | –47 |
| RENAMO | 1,495,137 | 32.46 | 89 | +38 |
| MDM | 384,538 | 8.35 | 17 | +9 |
| Altres partits | 149,812 | 3.25 | 0 | 0 |
| Nuls/en blanc | 711,454 | – | – | – |
| Total | 5,316,936 | 100 | 250 | |
| Votants registrats/participació | 10,964,978 | 48.49 | – | – |
| Font: Mozambique News Agency Arxivat 2014-10-31 a Wayback Machine. |||||

### Resultats per circumscripcions

El nombre de diputats elegits en 2009 del FRELIMO, RENAMO i MDM segons circumscripcions va ser:
    Partit Niassa Cabo Delgado Nampula Zambezia Tete Manica Sofala Inhambane Gaza Província de Maputo Ciutat de Maputo Àfrica Resta del món Total FRELIMO 12 19 32 26 18 12 10 15 16 15 14 1 1 191 RENAMO 2 3 13 19 2 4 5 1 0 1 1 0 0 51 MDM 0 - - - - - 5 0 - - 3 - - 8

## Resultats a les eleccions parlamentàries anteriors

| Partit polític | Elecció | Elecció | Elecció | Elecció |
| Partit polític | 1994 | 1999 | 2004 | 2009 |
| Front d'Alliberament de Moçambic (FRELIMO) | 129 | 133 | 160 | 191 |
| Resistència Nacional de Moçambic (RENAMO) | 112 | - | - | 51 |
| Resistència Nacional de Moçambic-Unió Electoral (RENAMO-UE) | - | 117 | 90 | - |
| Unió Democràtica (UD) | 09 | - | - | 08 |
| Total | 250 | 250 | 250 | 250 |

## Comissions

| Nom | President | Lloc |
| Comissió d'Afers Constitucionals, Drets Humans i de Legalitat | Edson da Graça Francisco Macuácua | Enllaç |
| Comissió de Planificació i Pressupost | Eneas da Conceição Comiche | Enllaç |
| Comissió d'Afers Socials, Gènere, Tecnologia i Mitjans de Comunicació | Conceita Xavier Sortane | Enllaç |
| Comissió d'Administració Pública i Govern Local | Lucas Chomera Jeremias | Enllaç |
| Comissió d'Agricultura, Economia i Ambient | Francisco Ussene Mucanheia | Enllaç |
| Comissió de Defensa i Ordre Públic | Jerónimo Malagueta | Enllaç |
| Comissió de Relacions Internacionals, Cooperació i Comunitats | Maria Inês | Enllaç |
| Comissió de Peticions, queixes i reclamacions | Viana Magalhães | Enllaç |

## Enllaços externs

* Web oficial
* Assemblea de Moçambic a la Unió Interparlamentària
# Amstel Gold Race 1987

L'Amstel Gold Race 1987 fou la 22a edició de l'Amstel Gold Race. La cursa es disputà el 25 d'abril de 1987, sent el vencedor final el neerlandès Joop Zoetemelk, que s'imposà en solitari en la meta de Meerssen.
163 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 70 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Joop Zoetemelk | Superconflex | 6h 12' 51" |
| 2 | Steven Rooks | PDM | + 30" |
| 3 | Malcolm Elliott | ANC-Halfords | + 32" |
| 4 | Teun van Vliet | Panasonic | + 34" |
| 5 | Bruno Cornillet | Hitachi | + 40" |
| 6 | Phil Anderson | Panasonic | + 1' 34" |
| 7 | Eddy Planckaert | Panasonic | + 1' 37" |
| 8 | Nico Verhoeven | Superconflex | m. t. |
| 9 | Adri van der Poel | PDM | m. t. |
| 10 | Theo de Rooij | Toshiba | + 1' 41" |

## Enllaços externs

* Resultats complets
* Web oficial de la cursa
# Daigo

L'emperador Daigo (醍醐 天皇, Daigo-Tennō, 6 de febrer del 885 - 23 d'octubre del 930) va ser el 60è emperador del Japó, segons l'ordre tradicional de successió. Va regnar entre el 897 i el 930. Abans de ser ascendit al Tron de Crisantem, el seu nom personal (imina) era Príncep Imperial Atsuhito (Atsuhito-shinnō).

## Referències

* ↑ Agencia imperial: 醍醐天皇 (60)
* ↑ Titsingh, Isaac. (1834). Annales des emepeurs du japon, pp. 129-134; Brown, Delmer et al. (1979). Gukanshō, pp. 291-293; Varley, H. Paul. (1980). Jinnō Shōtōki. pp. 179-181.
* ↑ Varley, p. 179; Brown, p. 264.

## Bibliografia

* Brown, Delmer M. and Ichirō Ishida, eds. (1979). Gukanshō: The Future and the Past. Berkeley: University of California Press. ISBN 0-520-03460-0; ISBN 978-0-520-03460-0; OCLC 251325323
* Titsingh, Isaac. (1834). Nihon Odai Ichiran; ou, Annales des empereurs du Japon. Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691
* Varley, H. Paul. (1980). Jinnō Shōtōki: A Chronicle of Gods and Sovereigns. Nova York: Columbia University Press. ISBN 0-231-04940-4; ISBN 978-0-231-04940-5; OCLC 59145842

## Vegeu també

* Go-Daigo
* Llista d'emperadors del Japó
# Efecte Weinstein

L'efecte Weinstein és una tendència global iniciada l'any 2017 en la qual s'acusa personalitats públiques o famoses d'haver comès una agressió sexual. El terme es va començar a utilitzar per descriure l'onada mundial d'acusacions que va iniciar-se l'octubre de 2017 als Estats Units arran de les denúncies d'abús sexual perpetrades per Harvey Weinstein, productor de cinema. Aquestes acusacions per part de diverses dones es van descriure llavors com el "punt d'inflexió" que va precipitar un gran rebuig popular i mediàtic contra l'assetjament sexual.
La subseqüent campanya #MeToo ("jo també" o "a mi també") va animar milers de dones a compartir les seves experiències d'assetjament i agressió sexuals. Això va provocar una allau d'al·legacions que va desembocar en l'acomiadament de molts homes en posicions de poder als Estats Units i arreu. En el món de l'espectacle, diversos actors i directors van ser acomiadats. Alguns dels casos més prominents van ser els de l'actor Kevin Spacey i el cineasta Brett Ratner, qui reberen com a mínim sis acusacions respectivament. Més de 300 dones van acusar el cineasta James Toback d'assetjament sexual. Més acusacions van fer-se públiques dins el món del periodisme (afectant editors, executius i presentadors), en contexts polítics (afectant la Casa de Representants i senadors), i també en el món de la cuina i les finances.

## Referències

* ↑ Graham, Renée. «The ‘Weinstein effect’ hits a wall» (en anglès americà). The Boston Globe, 28-11-2017. [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ Gómez Ciruelo, Judit; Tamborero Viadiu, Vicenç. L'efecte Weinstein: tractament a mitjans digitals dels casos d'assetjament i abús sexual, 2018.
* ↑ «The Harvey Weinstein effect» (en anglès). USA Today. Arxivat de l'original el 2017-12-07. [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ Martínez, Beatriz. «Harvey Weinstein: els tentacles del mal». El Periódico, 24-02-2020. [Consulta: 14 octubre 2023].
* ↑ «Powerful men confronted as "Weinstein Effect" goes global» (en anglès americà). CBS News, 14-11-2017. [Consulta: 14 octubre 2023].
# Assentament improvisat de Leda

L'Assentament improvisat de Leda és un campament de refugiats construït per a refugiats Rohingya en terrenys de propietat governamental a la Nhilla Union del sub districte de Teknaf, a Bazar de Cox, Bangladesh. El campament està situat a uns 15 km (9.3 mi) de la ciutat de Teknaf.

## Història

Una entitat social caritativa islàmica amb seu al Regne Unit va construir l'assentament en una superfície de 20 hectàrees (0.077 sq mi) al juliol del 2008 i va treballar per proporcionar aigua i sanejament als residents fins que el govern del Bangladesh va demanar que es retirés el febrer de 2010. Des de llavors el campament ha estat gestionat per l'Organització Internacional per a les Migracions. El campament es regeix per un Comitè de Gestió del Camp format per residents del campament.
A partir del 14 de gener de 2018, la població de refugiats que viuen dins de la zona original del campament improvisat de Leda és de 15.300. Altres 34.400 viuen a la zona de campaments extensos.

## Instal·lacions

Una clínica de deu llits dirigida per l'OIM ofereix serveis de cures a les instal·lacions, així com atenció bàsica obstètrica i emergència per a nadons. Diverses ONG que operen al campament també subministren madrasses, aigua potable, latrines, lavabos i espais per a nens. Leda té botigues dirigides per habitants bengalencs i refugiats Rohingya.

## Referències

* ↑ «BANGLADESH: Islamic Relief to withdraw from makeshift refugee camp» (en anglès). ReliefWeb.
* ↑ «Exclusive: Traffickers thrive on Rohingya crisis» (en anglès). Dhaka Tribune.
* ↑ «Islamic Relief to withdraw from makeshift refugee camp» (en anglès). IRIN, 25-02-2010.
* ↑ Kingstone, Heidi. «The Worst Refugee Crisis in the World Published». National Post.
* ↑ https://reliefweb.int/sites/reliefweb.int/files/resources/20171229_4w_final.pdf
* ↑ «Rohingyas want UN peacekeepers in Myanmar». The Independent.
* ↑ «Cox’s Bazar refugee population in Teknaf». Inter Sector Coordination Group.
* ↑ «Bangladesh (Rohingya Influx): Reproductive Health Report, 1 November 2017» (en anglès). .
* ↑ «The Invisible Population» (en anglès). , 10-03-2017 [Consulta: 23 febrer 2020]. Arxivat 2018-08-27 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-08-27. [Consulta: 23 febrer 2020].
* ↑ «BANGLADESH - Rohingya Refugee Crisis - Cox's Bazar District: General Infrastructure - Leda Makeshift Camp». reliefweb.int. Inter Sector Coordination Group. [Consulta: 14 gener 2018].
* ↑ Husein, Naushad Ali. «A fight to survive for Rohingya refugees in Bangladesh». www.aljazeera.com. [Consulta: 14 gener 2018].
# Amstel Gold Race 1997

L'Amstel Gold Race 1997 fou la 32a edició de l'Amstel Gold Race. La cursa es disputà el 26 d'abril de 1997, sent el vencedor final el danès Bjarne Riis, que s'imposà en solitari en la meta de Maastricht.
191 ciclistes hi van prendre part, acabant la cursa 80 d'ells.

## Classificació final

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1 | Bjarne Riis | Team Deutsche Telekom | 6h 11' 19" |
| 2 | Andrea Tafi | Mapei-GB | + 46" |
| 3 | Beat Zberg | Mercatone Uno | m. t. |
| 4 | Laurent Roux | TVM | m. t. |
| 5 | Mauro Gianetti | La Française des Jeux | m. t. |
| 6 | Michele Bartoli | Maglificio MG | + 47" |
| 7 | Laurent Jalabert | ONCE | + 48" |
| 8 | Andrei Txmil | Lotto | + 1' 08" |
| 9 | Rolf Aldag | Team Deutsche Telekom | m. t. |
| 10 | Rolf Sørensen | Rabobank | m. t. |

## Enllaços externs

* Resultats complets
* Web oficial de la cursa
# Dayyinah

L'illa de Dayyinah (àrab: جزيرة دينا, jazīrat Dayyinā) és una illa de l'Emirat d'Abu Dhabi (Emirats Àrabs Units) allunyada de la costa de l'emirat, a uns 200 km al nord-oest de la ciutat d'Abu Dhabi. És adjacent a la frontera marítima amb Qatar.
És una illa arenosa amb poc metres d'altura màxima (5 metres), rodejada de roques i corals. Està deshabitada (encara que visitada ocasionalment per pescadors especialment durant les tempestes) i la seva superfície és de 10 km².
A l'illa hi viuen falcons, i hi ha també la colònia d'unes 8000 parelles de cormorans de Soctora (phalacrocorax nigrogularis), la més gran dels Emirats i una de les 15 que hi ha a tot el món; hi viuen també altres ocells més comuns (a l'estiu hi fan els nius 10,000 parells d'sterna anaethetus i uns 6500 parells d'sterna repressa) i tortugues verdes (que no es deixen veure pràcticament); hi ha una petita colònia de larus hemprichii, que a part d'aquesta illa només es troba a Qarnein. Tots els animals prosperen, ja que l'illa té una mínima presència humana i la depredació de l'home es pot sostenir. No obstant s'han detectat plagues de ratolins (mus musculus).
Es va fer una primera inspecció arqueològica però no s'ha fet una excavació seriosa. La manca d'aigua a l'illa no fa esperar la presència humana permanent i, per tant, troballes rellevants.
Per l'acord de 20 de març de 1969 entre Qatar i Abu Dhabi aquesta illa va ser reconeguda possessió d'Abu Dhabi i les veïnes illes d'Al-Ashat i Sharaiwah (al nord-oest) de Qatar. Les aigües territorials entre els dos països formen una línia imaginària que va entre la frontera sud-est de Qatar i el centre del golf Pèrsic i que passa per la vora occidental de l'illa, excepte en un arc a la rodalia d'aquesta en què les aigües corresponen a Abu Dhabi en una distància de 15 milles nàutiques (27.780 metres). El camp petrolier d'Al-Bunduq és compartit al 50%.
# Josefa Gumucio y Grinda

Josefa Gumucio y Grinda (Granada) va ser una pintora espanyola del segle xix, activa entre 1848 i 1856. Natural de Granada, entorn 1856 residia a Madrid, al carrer dels Dos Amigos, 10. Va ser deixebla de Francisco Mendoza. Participà en una exposició el 1848, tot i que destaca per ser una de les quatre dones que van participar en la primera Exposició Nacional de Belles Arts el 1856, juntament amb Matilde Álvarez, Clara Chavany i Luisa Rodríguez de Toro. Hi va presentar l'obra Aparició de la Verge a Jaume I d'Aragó. Motiu de la institució de l'Orde de la Mercè i redempció de captius, de la qual es desconeix la seva ubicació.

## Referències

* 1 2 «Gumucio y Grinda, Josefa» (en anglès). Spanish Artists from the Fourth to the Twentieth Century: A Critical Dictionary. The Frick Collection. [Consulta: 15 juliol 2023].
* 1 2 Pérez-Martín, Mariángeles. «Gumucio y Grinda, Josefa» (en castellà). Las artistas en la escena cultura española y su relación con Europa, 1803-1905. Universidad de Zaragoza. [Consulta: 15 juliol 2023].
* ↑ Lomba Serrano, Concha; Alba Pagán, Ester; Castán Chocarro, Alberto; Illán Martín, Magdalena. Las mujeres en el sistema artístico, 1804-1939 (en castellà). Saragossa: Universidad de Zaragoza, 2023, p. 116.