OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi del Canadà del 1995

Resultats del Gran Premi del Canadà de Fórmula 1 de la temporada 1995, disputat al circuit urbà de Gilles Villeneuve a Mont-real l'11 de juny del 1995.

## Resultats de la cursa

| Posició | Número | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ retirada | Posició de sortida | Punts |
| 1 | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 68 | 1h 46' 31,333" | 5 | 10 |
| 2 | 14 | Rubens Barrichello | Jordan - Peugeot | 68 | + 31,687 " | 9 | 6 |
| 3 | 15 | Eddie Irvine | Jordan - Peugeot | 68 | + 33,270 " | 8 | 4 |
| 4 | 26 | Olivier Panis | Ligier - Mugen - Honda | 68 | + 36.506 s | 11 | 3 |
| 5 | 1 | Michael Schumacher | Benetton - Renault | 68 | + 37.060 s | 1 | 2 |
| 6 | 9 | Gianni Morbidelli | Footwork - Hart | 67 | + 1 Volta | 13 | 1 |
| 7 | 4 | Mika Salo | Tyrrell - Yamaha | 67 | + 1 Volta | 15 | |
| 8 | 24 | Luca Badoer | Minardi - Ford | 67 | + 1 Volta | 19 | |
| 9 | 10 | Taki Inoue | Footwork - Hart | 66 | + 2 Voltes | 22 | |
| 10 | 25 | Martin Brundle | Ligier - Mugen - Honda | 61 | Col·lisió | 14 | |
| 11 | 28 | Gerhard Berger | Ferrari | 61 | Col·lisió | 4 | |
| Retirada | 23 | Pierluigi Martini | Minardi - Ford | 60 | Accelerador | 17 | |
| Retirada | 22 | Roberto Moreno | Forti F1 - Ford | 54 | Prob. combustible | 23 | |
| Retirada | 5 | Damon Hill | Williams - Renault | 50 | Caixa de canvis | 2 | |
| Retirada | 7 | Mark Blundell | McLaren - Mercedes | 47 | Motor | 10 | |
| Ret | 3 | Ukyo Katayama | Tyrrell - Yamaha | 42 | Motor | 16 | |
| Ret | 16 | Bertrand Gachot | Pacific - Ilmor | 36 | Bateria | 20 | |
| Retirada | 30 | Heinz-Harald Frentzen | Sauber - Ford | 26 | Motor | 12 | |
| Retirada | 21 | Pedro Diniz | Forti F1 - Ford | 26 | Caixa de canvis | 24 | |
| Retirada | 29 | J.C. Boullion | Sauber - Ford | 19 | Virolla | 18 | |
| Retirada | 17 | Andrea Montermini | Pacific - Ilmor | 5 | Caixa de canvis | 21 | |
| Ret | 6 | David Coulthard | Williams - Renault | 1 | Virolla | 3 | |
| Ret | 2 | Johnny Herbert | Benetton - Renault | 0 | Col·lisió | 6 | |
| Ret | 8 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 0 | Col·lisió | 7 | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 27. 661
* Volta ràpida: Michael Schumacher 1' 29. 174 (a la volta 67)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2015-01-15. [Consulta: 17 març 2010].
# Gran Premi del Canadà del 2001

Resultats del Gran Premi del Canadà de Fórmula 1 de la temporada 2001, disputat al circuit urbà de Gilles Villeneuve a Mont-real el 10 de juny del 2001.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retir. | Pos. de sort. | Punts |
| 1 | 5 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 69 | 1h 34' 31. 522 | 2 | 10 |
| 2 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 69 | + 20.235 s | 1 | 6 |
| 3 | 3 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 69 | + 40.672 s | 8 | 4 |
| 4 | 17 | Kimi Räikkönen | Sauber - Petronas | 69 | + 1' 08.116 min. | 7 | 3 |
| 5 | 22 | Jean Alesi | Prost - Acer | 69 | + 1' 10.435 min. | 16 | 2 |
| 6 | 19 | Pedro de la Rosa | Jaguar - Cosworth | 68 | + 1 Volta | 14 | 1 |
| 7 | 11 | Ricardo Zonta | Jordan - Honda | 68 | + 1 Volta | 12 | |
| 8 | 23 | Luciano Burti | Prost - Acer | 68 | + 1 Volta | 19 | |
| 9 | 20 | Tarso Marques | Minardi - European | 66 | + 3 Voltes | 21 | |
| 10 | 14 | Jos Verstappen | Arrows - Asiatech | 65 | Frens | 13 | |
| 11 | 12 | Jarno Trulli | Jordan - Honda | 63 | Frens | 4 | |
| Ret | 4 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 54 | Motor | 3 | |
| Ret | 9 | Olivier Panis | BAR - Honda | 38 | Frens | 6 | |
| Ret | 10 | Jacques Villeneuve | BAR - Honda | 34 | Palier/Eix | 9 | |
| Ret | 15 | Enrique Bernoldi | Arrows - Asiatech | 24 | Motor | 17 | |
| Ret | 6 | Juan Pablo Montoya | Williams - BMW | 19 | Accident | 10 | |
| Ret | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 19 | Virolla | 5 | |
| Ret | 8 | Jenson Button | Benetton - Renault | 17 | Pèrdua d'oli | 20 | |
| Ret | 21 | Fernando Alonso | Minardi - European | 7 | Transmissió | 22 | |
| Ret | 16 | Nick Heidfeld | Sauber - Petronas | 1 | Col·lisió | 11 | |
| Ret | 18 | Eddie Irvine | Jaguar - Cosworth | 1 | Col·lisió | 15 | |
| Ret | 7 | Giancarlo Fisichella | Benetton - Renault | 0 | Col·lisió | 18 | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 15. 782
* Volta ràpida: Ralf Schumacher 1' 17. 205 (a la volta 50)
* És la primera vegada a la història de la F1 que dos germans fan primer i segon a un GP. A l'edició del GP del Canadà del 2003 ho van tornar a aconseguir.

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-29. [Consulta: 17 abril 2010].
# Colla Jove de l'Hospitalet

La Colla Jove de l'Hospitalet és una colla castellera de l'Hospitalet de Llobregat, al Barcelonès, fundada l'any 2000. El seu castell més important és el 4 de 7, que van descarregar per primera vegada durant una diada de celebració del desè aniversari de la colla, el 17 d'octubre del 2010, el 3 de 7, i el 3 de 7 amb l'agulla, que descarregaren per primera vegada al Concur7 2011. La colla es va gestar en una reunió a la Feixa Llarga l'11 d'octubre del 2000, La nova colla va fer el seu primer pilar de 4 el 15 d'octubre del 2000, amb motiu de l'homenatge a Lluís Companys. El primer 3 de 6 es va fer aquell mateix any.

## Referències

* 1 2 «Colla Jove de l'Hospitalet». Webcasteller. [Consulta: 30 maig 2011].
* ↑ Bargalló Valls, Josep. Un segle de castells: de 1900 a 2000 en dades. p. 92
* ↑ Hospi.cat, La Colla Jove fa història amb el primer 4 de 7 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* ↑ «Colla Jove de l'Hospitalet - Història». [Consulta: 24 juliol 2013].
* ↑ Colla Jove de l'Hospitalet - Història

## Enllaços externs

* Web oficial de la Colla Jove de l'Hospitalet Arxivat 2010-10-21 a Wayback Machine.
Colles castelleres actuals (llista) :
Colles de vuit :
Colles de set :
Colles de sis :
Notes: Que han carregat (en cursiva) o descarregat almenys un castell de la gamma. Les estructures de 3 i de 4 es consideren de gamma bàsica, i la resta, de gamma alta. :
# Gran Premi del Japó del 1992

Resultats del Gran Premi del Japó de Fórmula 1 de la temporada 1992 disputat al circuit de Suzuka el 25 d'octubre del 1992.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 6 | Riccardo Patrese | Williams - Renault | 53 | 1h 33' 09. 533 | 2 | 10 |
| 2 | 2 | Gerhard Berger | McLaren - Honda | 53 | + 13.729 s | 4 | 6 |
| 3 | 20 | Martin Brundle | Benetton - Ford | 53 | + 1' 15.503 min. | 13 | 4 |
| 4 | 4 | Andrea de Cesaris | Tyrrell - Ilmor | 52 | + 1 Volta | 9 | 3 |
| 5 | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 52 | + 1 Volta | 15 | 2 |
| 6 | 23 | Christian Fittipaldi | Minardi - Lamborghini | 52 | + 1 Volta | 12 | 1 |
| 7 | 32 | Stefano Modena | Jordan - Yamaha | 52 | + 1 Volta | 17 | |
| 8 | 10 | Aguri Suzuki | Footwork - Mugen - Honda | 52 | + 1 Volta | 16 | |
| 9 | 21 | Jyrki Järvilehto | Dallara - Ferrari | 52 | + 1 Volta | 22 | |
| 10 | 22 | Pierluigi Martini | Dallara - Ferrari | 52 | + 1 Volta | 19 | |
| 11 | 30 | Ukyo Katayama | Larrousse - Lamborghini | 52 | + 1 Volta | 20 | |
| 12 | 28 | Nicola Larini | Ferrari | 52 | + 1 Volta | 11 | |
| 13 | 17 | Emanuele Naspetti | March - Ilmor | 51 | + 2 Voltes | 26 | |
| 14 | 24 | Gianni Morbidelli | Minardi - Lamborghini | 51 | + 2 Voltes | 14 | |
| 15 | 9 | Michele Alboreto | Footwork - Mugen - Honda | 51 | + 2 Voltes | 24 | |
| Ret | 5 | Nigel Mansell | Williams - Renault | 44 | Motor | 1 | |
| Ret | 11 | Mika Häkkinen | Lotus - Ford | 44 | Motor | 7 | |
| Ret | 29 | Bertrand Gachot | Larrousse - Lamborghini | 39 | Col·lisió | 18 | |
| Ret | 26 | Érik Comas | Ligier - Renault | 36 | Motor | 8 | |
| Ret | 16 | Jan Lammers | March - Ilmor | 27 | Embragatge | 23 | |
| Ret | 33 | Mauricio Gugelmin | Jordan - Yamaha | 22 | Virolla | 25 | |
| Ret | 12 | Johnny Herbert | Lotus - Ford | 15 | Caixa canvi | 6 | |
| Ret | 19 | Michael Schumacher | Benetton - Ford | 13 | Caixa canvi | 5 | |
| Ret | 3 | Olivier Grouillard | Tyrrell - Ilmor | 6 | Virolla | 21 | |
| Ret | 25 | Thierry Boutsen | Ligier - Renault | 3 | Caixa canvi | 10 | |
| Ret | 1 | Ayrton Senna | McLaren - Honda | 2 | Motor | 3 | |

## Altres

* Pole: Nigel Mansell 1' 37. 360
* Volta ràpida: Nigel Mansell 1' 40. 646 (a la volta 44)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-03. [Consulta: 13 maig 2010].
# Gran Premi del Japó del 2006

Resultats del Gran Premi del Japó de Fórmula 1 de la temporada 2006 disputat al circuit de Suzuka el 8 d'octubre del 2006.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Fernando Alonso | Renault | 53 | 1h 23' 52. 413 | 5 | 10 |
| 2 | 6 | Felipe Massa | Ferrari | 53 | + 16.151 s | 1 | 8 |
| 3 | 2 | Giancarlo Fisichella | Renault | 53 | + 23.953 s | 6 | 6 |
| 4 | 12 | Jenson Button | Honda | 53 | + 34.101 s | 7 | 5 |
| 5 | 3 | Kimi Räikkönen | McLaren - Mercedes | 53 | + 43.596 s | 11 | 4 |
| 6 | 8 | Jarno Trulli | Toyota | 53 | + 46.717 s | 4 | 3 |
| 7 | 7 | Ralf Schumacher | Toyota | 53 | + 48.869 s | 3 | 2 |
| 8 | 16 | Nick Heidfeld | BMW Sauber - BMW | 53 | + 1' 16.095 min. | 9 | 1 |
| 9 | 17 | Robert Kubica | BMW Sauber - BMW | 53 | + 1' 16.932 min. | 12 | |
| 10 | 10 | Nico Rosberg | Williams - Cosworth | 52 | + 1 Volta | 10 | |
| 11 | 4 | Pedro de la Rosa | McLaren - Mercedes | 52 | + 1 Volta | 13 | |
| 12 | 11 | Rubens Barrichello | Honda | 52 | + 1 Volta | 8 | |
| 13 | 15 | Robert Doornbos | Red Bull - Ferrari | 52 | + 1 Volta | 18 | |
| 14 | 20 | Vitantonio Liuzzi | Toro Rosso - Cosworth | 52 | + 1 Volta | 15 | |
| 15 | 22 | Takuma Sato | Super Aguri - Honda | 52 | + 1 Volta | 20 | |
| 16 | 18 | Tiago Monteiro | Spyker MF1 - Toyota | 51 | + 2 Voltes | 21 | |
| 17 | 23 | Sakon Yamamoto | Super Aguri - Honda | 50 | + 3 Voltes | 22 | |
| 18 | 21 | Scott Speed | Toro Rosso - Cosworth | 48 | Control d'energia | 19 | |
| Ret | 9 | Mark Webber | Williams - Cosworth | 39 | Accident | 14 | |
| Ret | 5 | Michael Schumacher | Ferrari | 36 | Motor | 2 | |
| Ret | 14 | David Coulthard | Red Bull - Ferrari | 35 | Caixa canvi | 17 | |
| Ret | 19 | Christijan Albers | Spyker MF1 - Toyota | 20 | Transmissió | 16 | |

## Altres

* Pole: Felipe Massa 1' 29. 830
* Volta ràpida: Fernando Alonso 1: 32. 676 a la volta 14.

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2012-03-19. [Consulta: 25 desembre 2011].
# Ramonets

Ramonets és una banda de música rock en valencià orientada a un públic infantil i familiar.
Es defineixen com un projecte musical didàctic, que ret tribut al mític grup de punk rock The Ramones, amb adaptacions dels textos al valencià i destinades als més menuts, amb música en directe i un espectacle que conjuga el Rock'n roll, la didàctica i l'animació. En efecte, a més dels músics i tècnics, el grup compta amb un animador que es disfressa, balla, i no para d'animar en cadascun dels espectacles.
Pretenen un doble objectiu: la difusió del valencià, i combinar les temàtiques lúdiques i festives amb altres que promouen valors com la igualtat de les persones, el reciclatge o el respecte de la natura.
El seu primer àlbum va veure la llum en 2016, gràcies a un projecte de micromecenatge. Han actuat a diversos festivals com el Xufa Rock, el Trovam, o la Gran Fira de juliol de València.
En 2018 apareix el seu segon treball, Ser major és un ful.
El seu tercer disc presenta 15 composicions originals, però sense perdre l'essència 'ramonetera', on tracten temes com el feminisme, el respecte i la importància de la creativitat, entre d'altres.

## Discografia

* Rock en el col·le (autoedició, 2016)
* Ser major és un ful (autoedició, 2018)
* Fes-ho tu mateix (2019)

## Referències

* ↑ Blay, David «Los clásicos del rock que llena las salas... de niños» (en castellà). www.elmundo.es, 10-09-2017.
* ↑ «Feretes i Cançonetes - Ramonets». www.feretes.com. Arxivat de l'original el 2018-12-31. [Consulta: 24 agost 2018].
* ↑ «Ramonets». elmico.es. [Consulta: 24 agost 2018].
* ↑ «Participa del Crowdfunding "Disc dels RAMONETS" a Verkami». [Consulta: 24 agost 2018].
* ↑ «Ramonets llena el recinto ferial de las Fiestas Mayores de Alboraia» (en castellà). Levante-EMV, 06-07-2018.
* ↑ «Ramonets presenta el seu nou disc 'Fes-ho tu mateix'». valenciaplaza.com, 30-05-2019.
* ↑ «Ramonets - Ser major és un ful». Enderrock.cat. [Consulta: 25 agost 2018].
* ↑ «Fes-ho Tu Mateix, by Ramonets». [Consulta: 19 novembre 2019].

## Enllaços externs

* «Ramonets». Viasona.
* Actuació en À Punt
# Randa Ghazy

Randa Ghazy (Saronno, Itàlia, 1986) és una escriptora italiana, filla de pares immigrats des d'Egipte, que viu a Milà.
Va fer-se famosa per la seva primera novel·la, Somiant Palestina el 2002, escrita amb tan sols quinze anys. Va ser traduïda en quinze llengües, de les quals el català. El llibre va suscitar les ires del centre Simon Wiesenthal. La seva curta edat i la precoç vocació literària contrasten amb la llarga durada del conflicte que dibuixa en la seva primera obra: el conflicte araboisraelià: una crònica cruel i sense embuts de la realitat als territoris ocupats. El 2003 va ser finalista del Premio del Giovedì Marisa Rusconi, un premi literari per a una obra primera, sense guanyar-lo. Continua lluitant contra els excessos del racisme a Italia.

## Obres

* Sognando Palestina, (2002) tradüit en català com Somiant Palestina, [l'amistat, l'amor, la guerra]
* Prova a sanguinare: Quattro ragazzi, un treno, la vita (2005)
* Oggi forse non ammazzo nessuno, Storie minime di una giovane musulmana stranamente non terrorista (2007), o: Pot ser que avui no mataré ningú. Historietes d'una jova musulmana curiosament no-terrorista

## Referències

* ↑ «Randa Ghazy», Fitxa biogràfica al web de l'editiorial italiana Fabbri
* ↑ W. van der Pennen, «Verhalen» (narrativa) a: Boek en Jeugd 12 +, (neerlandès)(Llibre per a joves de 12+), Leidschendam, NBD Biblion Publishers, 2005, pàgina 69, ISBN 9789077106204
* ↑ Marc Candela, «Literatura per explicar el món», Lletres Valencianes, 2003, n°10, pàgina 4
* ↑ «Il grido della scrittrice Randa Ghazy: "Troppi casi di razzismo in Italia. Ignorati dai media"» Arxivat 2014-02-23 a Wayback Machine., Panorama.it, 10 de juliol de 2009 (en català: Hi ha massa casos de racisme a Itàlia, i les mitjans de comunicació les ignoren)
* ↑ Somiant Palestina, traduït per Isabel Turull, València, Ed. Tàndem, 2003, 195 pàgines, ISBN 9788481314632
* ↑ Elisabetta Povoledo, «Randa Ghazy: A chick-lit novelist with a multiethnic tale» (anglès), The New York Times, 29 de maig de 2007
* ↑ Alessandro Bertante, «Vivere a Milano da musulmana» (italià) (Viure com a musulmana a Milà), La Repubblica, 9 de maig de 2005
# Rasha Rizk

Rasha Rizk (àrab: رشا رزق, Raxā Rizq; Damasc, 5 de març de 1976) és una cantant i compositora siriana. És coneguda pel seu treball amb la companyia siriana de doblatge de dibuixos animats, Venus Center, i per haver cantat els temes musicals àrabs dels anime més populars com Pokémon, Doraemon, Detectiu Conan o la sèrie Digimon.

## Biografia

Rasha Rizk va començar la seva formació vocal formal als 9 anys i als 12 va guanyar el concurs de talents infantils Pioneers. Va estudiar Literatura Francesa a La Sorbona i es va graduar a l'Institut Superior de Música de Damasc, on més tard hi va treballar com a professora de cant operístic.
El 12 d'octubre de 2003, Rizk va participar a la primera òpera en àrab, Ibn Sina, del compositor neerlandès Michiel Borstlap, a Doha. L'any 2000, ella i el compositor Ibrahim Sulaimani van fundar la banda de jazz siriana Itar Shame3 (en àrab: إطار شمع). El 2008, va col·laborar amb la banda francesa de música new-age Era en les cançons «Prayers» i «Reborn».
Rizk va donar suport a la revolució siriana el 2011 i ara viu exiliada amb la seva família a França. Ha expressat en nombroses ocasions la seva intenció de tornar a Síria quan les condicions siguin adequades, fet que considera un deure cap als seus estudiants.
L'octubre de 2017, Rizk va anunciar a Instagram i Facebook que havia rebut una nominació als Premis Grammy en dues categories diferents, Millor artista novell i Millor àlbum de músiques del món per l'àlbum Malak.

## Referències

* ↑ «Rasha Rizk on elcinema.com». elcinema.com. [Consulta: 11 octubre 2017].
* 1 2 «رشا رزق.. صوت الطفولة المنسي». Alwan Elwatan, 05-03-2017. [Consulta: 23 novembre 2017].
* ↑ Ahmed, Hassan. «نجوم عرب يقدمون أوبرا "ابن سينا" في الدوحة». Asharq Al-Awsat, 05-03-2017. [Consulta: 23 novembre 2017].
* ↑ Sfeir, Bashir. «"إطار شمع": مغامرة طموحة، ولكن...», 24-05-2007. [Consulta: 3 desembre 2017].
* 1 2 Nabbout, Mariam. «This Arab singer has been nominated for 2 Grammy Awards». Step Feed, 25-10-2017. [Consulta: 11 octubre 2017].
* ↑ «رشا رزق .. مرشحة لـ "غرامي"». Al Akhbar. [Consulta: 23 novembre 2017].
* ↑ «عُرفت بنصرتها للثورة.. سورية تترشح لجائزة "الغرامي"». الخليج أونلاين.
* ↑ «الفنانة السورية رشا رزق من باريس - انا من هناك».
* ↑ «Syrian singer nominated for 2018 Grammy Award». Roya News. [Consulta: 11 octubre 2017].
# Sam Browne

El general Sir Samuel James Browne (3 d'octubre de 1824 - 14 de març de 1901)fou un oficial de cavalleria de l'exèrcit indi britànic a l'Índia i Afganistan, conegut sobretot per donar nom al cinturó Sam Browne. Va ser condecorat amb la Creu Victòria, el guardó més prestigiós per la galanteria en combat que es pot concedir a les forces britàniques i de la Commonwealth.
# Alan Stacey

Alan Stacey va ser un pilot de curses automobilístiques britànic que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.
Alan Stacey va néixer el 29 d'agost del 1933 a Broomfield, Essex, Anglaterra i va morir en un accident al circuit de Spa-Francorchamps el 19 de juny del 1960.

## A la F1

Va debutar a la setena cursa de la temporada 1958 (la novena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 19 de juliol del 1958 el GP de la Gran Bretanya al Circuit de Silverstone.
Alan Stacey va participar en un total de set curses puntuables pel campionat de la F1, disputades en tres temporades diferents (1958 - 1960) aconseguint un setè lloc com a millor classificació.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | Posició | Punts |
| 1958 | Team Lotus | Lotus | Climax | ARG | MON | HOL | 500 | BEL | FRA | GBR Ret | ALE | POR | ITA | MAR | - | 0 |
| 1959 | Team Lotus | Lotus | Climax | MON | 500 | HOL | FRA | GBR 8 | ALE | POR | ITA | USA Ret | | | - | 0 |
| 1960 | Team Lotus | Lotus | Climax | ARG Ret | | | | | | | | | | | - | 0 |
| 1960 | Team Lotus | Lotus | Climax | | MON Ret | 500 | HOL Ret | BEL MORT | FRA | GBR | POR | ITA | USA | | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 7 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |

## Referències

* ↑ F1, STATS. «Alan Stacey • STATS F1» (en francès). [Consulta: 27 febrer 2021].
* ↑ F1, STATS. «Alan Stacey • STATS F1» (en francès). [Consulta: 27 febrer 2021].
# Recurviròstrids

Els recurviròstrids (Recurvirostridae) són una família d'ocells inclosa a l'ordre dels caradriformes (Charadriiformes) que inclou els camallargues i els becs d'alena.

## Descripció

Són ocells limícoles prims i elegants que fan 35 – 51 cm de llargària, amb potes molt llargues i plomatge normalment blanc i negre. El bec dels camallargues és recte i de llargària mediana, mentre el dels bec d'alena és més llarg i corbat cap amunt.

## Hàbitat i distribució

Viuen en zones humides normalment amb poca profunditat. Són aus cosmopolites, presentant la seva major diversitat en Àsia i Austràlia.

## Taxonomia

En la taxonomia de Sibley-Ahlquist, aquesta família va ser integrada als caràdrids (Charadriidae), on formaven la tribu Recurvirostrini en la que també s'incloïa el bec d'ibis.
Les classificacions taxonòmiques recents, arran els estudis genètics fets des de principis de l'any 2000, tornen a considerar el subordre charadrii format per quatre famílies, una d'elles la dels recurviròstrids, amb 3 gèneres i 10 espècies.
* Subfamília dels himantopins (Himantopinae), amb un gènere i 5 espècies.
** Gènere Himantopus, amb 5 espècies.
* Subfamília dels recurvirostrins (Recurvirostrinae), amb dos gèneres i 5 espècies.
** Gènere Cladorhynchus, amb una espècie: Camallarga capblanc (Cladorhynchus leucocephalus).
** Gènere Recurvirostra, amb 4 espècies.

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Stilts and Avocets (Recurvirostridae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.recurv1.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Baker, Allan J.; Thomas, Gareth (eds). Firefly encyclopedia of birds. Buffalo, N.Y. : Firefly Books, 2003, p. 242-243. ISBN 978-1-55297-777-4.
* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Plovers and Lapwings (Charadriidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.charad1.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ IUCN «Cladorhynchus leucocephalus» (en anglès). BirdLife International: The IUCN Red List of Threatened Species 2016, 01-10-2016. DOI: 10.2305/iucn.uk.2016-3.rlts.t22693709a93418535.en.
# Giuseppe Tellera

Giuseppe Tellera (Bolonya, 14 de març de 1882 - Beda Fomm, 7 de febrer de 1941) va ser un general de l'exèrcit italià durant la Segona Guerra Mundial.

## Desè Exèrcit italià

El 23 de desembre de 1940 el general Tellera va prendre el comandament del Desè Exèrcit italià del tinent general Italo Gariboldi. En aquell moment, el Desè Exèrcit intentava aturar l'operació britànica Compass, que havia començat el 9 de desembre amb l'atac a Nibeiwa. Al començament de l'ofensiva, el Desè Exèrcit estava format per quatre Cossos d'Exèrcit amb nou divisions i dos grups blindats de la mida d'una brigada, però el 23 de desembre la 1a Divisió líbia, 2a Divisió líbia, La 4a Divisió CC.NN. "3 Gennaio" i el Grup Maletti havien estat destruïts a la batalla de Sidi Barrani, mentre que la 1a Divisió CC.NN. "23 Marzo", 2n CC.NN. La Divisió "28 Ottobre", la 62a Divisió d'Infanteria "Marmarica", la 63a Divisió d'Infanteria "Cirene" i les restes de la 64a Divisió d'Infanteria "Catanzaro" van ser encerclades a Bardia deixant Tellera només amb la 61a Divisió d'Infanteria "Sirte" i el Grup Babini.
Tellera, que ja havia servit com a oficial d'estat major durant la Primera Guerra Mundial al front italià i havia estat el cap d'estat major del general Balbo i Graziani, es va proposar construir una defensa amb els reforços que rebés. La 61a Divisió d'Infanteria "Sirte" va ser enviada a la guarnició de Tobruk, mentre que la resta de les unitats van romandre prop de Gazala. Després que els britànics haguessin capturat Bardia i Tobruk, Tellera va ordenar a la recentment arribada 60a Divisió d'Infanteria "Sabratha" que establissin una línia defensiva entre Derna i Al Qubbah, mentre que la Brigada Blindada Especial ocupava posicions a Mechili.
El 24 de gener de 1941 la 7a Divisió Blindada britànica va desallotjar la Brigada Cuirassada Especial durant l'acció a Mechili, mentre que la 6a Divisió australiana va atacar el Sabratha el 25 de gener. El 29 de gener Tellera va ordenar una retirada general per la Via Balbia cap a Bengasi. Tanmateix, la Combeforce britànica ja havia bloquejat la carretera a Beda Fomm. Els italians van intentar trencar el bloqueig els dies 6 i 7 de febrer durant la batalla de Beda Fomm i Tellera va entrar en combat en un tanc M13/40, però els atacs frontals repetits, encara que mal coordinats, dels blindats italians van ser inútils i les darreres restes del Desè Exèrcit es van veure obligats a rendir-se. Després de la batalla, les forces britàniques van trobar Tellera al seu tanc destruït i va morir de les ferides a l'hospital l'endemà. Colpits per la seva heroica resistència, l'exèrcit britànic el va enterrar amb tots els honors militars a Bengasi.

## Referències

* 1 2 Macksey, Kenneth. Beda Fomm. New York: Ballantine Books, 1971. ISBN 0-345-02434-6.
* ↑ "The Times", Londres 12 Febrer 1941