OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Economia exponencial

L'economia exponencial és l'economia que es basa en el poder acumulatiu dels successius descobriments o desenvolupaments. Inclou les parts de l'economia que evolucionen seguint taxes de creixement exponencial, com els ordinadors, les xarxes o els continguts digitals entre d'altres. Comporta un ritme de canvi molt ràpid, amb un cicle de vida de producte cada vegada més curt i les seves conseqüències mediambientals, i una exigència d'innovacions cada cop més freqüents. El concepte d'economia exponencial s'atribueix a Curtis R. Carlson.
Amb la globalització i l'economia del coneixement tenen lloc activitats econòmiques que creixen de manera exponencial. No és fàcil entendre els mecanismes que actuen en aquestes activitats però se sap que els processos exponencials de la nova economia poden arribar en pocs anys a proporcions impensables en l'inici, cosa que la relaciona amb el concepte de sostenibilitat.

## Faula del rei de Shirham

La coneguda faula del rei de Shirham il·lustra sobre el poder de les funcions exponencials a l'economia:
Una vegada hi havia un rei que s'avorria i va convocar un concurs per veure qui podia inventar un nou joc. Es presentaren molts ciutadans del regne fins que un va inventar el joc dels escacs. El rei agraït li va preguntar quin premi desitjava. El ciutadà inventor li contestà que li donés tant de blat com resultés a raó d'un gra a la primera casella, dos a la segona, quatre a la tercera, i així fins a la darrera, multiplicant per dos el nombre de grans per cada nova casella.
Es tractava, doncs, de doblar el nombre de grans per cada nova casella fins a arribar a la número seixanta-quatre. Semblava una petició raonable i, fins a cert punt, sorprenent. Aparentment podria haver demanat coses de més valor. Però resulta que el ciutadà inventor coneixia el poder de les funcions exponencials i el rei no. Fins que al final es van adonar que el nombre dos elevat a la potència seixanta-tres, que eren els grans a col·locar només a la darrera casella eren més de nou trilions de grans, una xifra molt superior a la producció de tot el regne i, probablement, de tota la Terra. Algunes versions de la llegenda acaben dient que el rei se sentí enganyat i va fer tallar el coll a l'inventor. Una cosa és jugar amb les matemàtiques, i una altra, amb el poder.

## Llei de Moore

Un clar exemple de la nova economia exponencial l'observem en el sector de les computadores amb l'anomenada llei de Moore, que diu que la capacitat dels ordinadors es multiplica per dos cada any i mig.

## Referències

* ↑ Innovation, de Curtis Carlson i William Wilmot. Editat per Crown Business en 2006. ISBN 0307336697 (anglès)
* 1 2 1, 2, 4, 8,... El poder de l'economia exponencial, article de Miquel Barceló i Roca. El Periódico el 4 de setembre de 2010
# Esbart Comtal

L'Esbart Comtal es va fundar el novembre del 1964 i fou presentat públicament l'abril del 1965 a la Unió Gracienca d'Escacs. Durant la primera etapa, l'entitat va fer moltes actuacions a l'estat francès, com la del 1966 a París, dins el Primer Congrés Laic. Així mateix, l'any 1968 va participar en les jornades de convivència a Tuïr (el Rosselló), amb el Ballet Nacional Francès, durant les quals es van fer demostracions de ball a municipis de Catalunya Nord, el Llenguadoc i Provença. Aquell any l'esbart també va actuar en el Congrés de Metges de Montpeller i en la Trobada d'Esbarts al Palau de la Música Catalana.
L'any 1969 l'Esbart Comtal abandona la seu inicial de la Unió Gracienca d'Escacs i es trasllada a la Cooperativa de Teixidors a Mà. I l'any 1985 es va haver de tornar a canviar d'emplaçament, al carrer de Santa Eulàlia.
El 1969 es va crear el cos infantil de dansa i també el cos de bastons que el 1991 va passar a denominar-se Bastoners de Barcelona. Un any abans, l'esbart va organitzar la Trobada Nacional de Bastoners de Catalunya, on es van aplegar prop de dos mil balladors. A més, des del 2000 col·labora amb els Bastoners de Gràcia en l'organització de la Diada Bastonera de Gràcia.
Entre el repertori de danses tradicionals catalanes de l'esbart, hi ha el «Ball del Ram i el Ventall de Gràcia», recuperat el 1997, i el Ball d'en Serrallonga de Gràcia, que es va ballar l'any 2008 a la plaça de la Vila de Gràcia, per primera vegada des del 1870. Cada any les coreografies de l'Esbart Comtal formen part de les celebracions de la festa major de Gràcia i de la festa de la Mercè.
Un dels co fundadors va esser Josep Viñals Carbonell, que va formar part de l'esbart com dansaire i professor fins a la seva mort.

## Referències

* 1 2 3 4 «Esbart Comtal». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Pâncota

Pâncota (en hongarès: Pankota) és una ciutat del comtat d'Arad, Crișana (Romania). La ciutat es troba a una distància de 37 km de la capital del comtat (Arad), a la zona central del comtat, a la zona de contacte de l'altiplà d'Arad i les muntanyes de Zărand. El territori administratiu de la ciutat és de 70,9 km quadrats. La ciutat administra un poble, Măderat (Magyarád).

## Història

La primera menció en documents de la localitat es remunta a 1202-1203, quan es coneixia com a vila Pankota. El centre de la ciutat va ser devastat per invasors diverses vegades. Els turcs van capturar la ciutat durant la Gran Guerra Turca però amb el tractat de Karlowitz del 1699 es va confirmar en mans de la Dinastia dels Habsburg i després del compromís de 1867 al Regne d'Hongria, de Transleitània. Fins al 1918 va estar en mans dels Habsburg, en la província d'Hongria; L'oficina de correus es va obrir el 1855. El tractat de Trianon (1920) atribuïa la regió d'Arad a Romania (la Gran Unió Romanesa).

## Economia

L'economia actual de la ciutat es pot caracteritzar per una poderosa força dinàmica amb desenvolupaments significatius en tots els sectors. La indústria dels materials de construcció, la indústria del moble, la indústria lleugera, la indústria alimentària, els serveis i el turisme són els sectors econòmics més representatius. Pâncota és un important centre vitivinícola, a la regió del Maderat, amb les vinyes Pâncota, Silindia i Mocrea.

## Atraccions turístiques

Entre els llocs turístics més significatius de la ciutat hi ha els voltants urbans al llarg del carrer Tudor Vladimirescu, l'antiga oficina de correus, el palau "Sulkowski", el canal Matca, una important obra hidrotècnica i la Casa Verda (Casa Verde) situada al bulevard principal.

## Demografia

Segons el cens del 2011 la seva població té 6.651 habitants. Des del punt de vista ètnic, té la següent estructura: el 78,54% són romanesos, el 10,91% gitanos, el 6,63% hongaresos, el 2,13% alemanys, el 0,25% eslovacs, el 0,91% ucraïnesos i el 0,1% són d'altres nacionalitats o no declarades.

## Referències

* ↑ Handbook of Austria and Lombardy-Venetia Cancellations on the Postage Stamp Issues 1850-1864, by Edwin MUELLER, 1961.
* ↑ «VinClub». Dce.gov.ro. Arxivat de l'original el 2012-12-21. [Consulta: 14 octubre 2012].
* ↑ «Recensământul Populației și al Locuințelor 2002 - populația unităților administrative pe etnii». Kulturális Innovációs Alapítvány (KIA.hu - Fundația Culturală pentru Inovație). Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 6 agost 2013].
* ↑ Rezultatele finale ale Recensământului din 2011: «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune». Institutul Național de Statistică din România, iulie 2013. Arxivat de l'original el 2016-01-18. [Consulta: 5 agost 2013].
# Ratolí vellutat delicat

El ratolí vellutat delicat (Montemys delectorum) és una espècie de mamífer rosegador de la família dels múrids, l'única del gènere Montemys. Viu a altituds d'entre 1.000 i 2.200 msnm a Kenya, Malawi, Moçambic, Tanzània i Zàmbia. El seu hàbitat natural són els boscos montans humits. Està amenaçat per la desforestació a conseqüència de l'expansió de l'agricultura i la tala d'arbres. El nom genèric Montemys significa ‘ratolí muntanyenc’, mentre que el nom específic delectorum significa ‘de les coses delectables’ en llatí.

## Referències

* ↑ «ratolí vellutat delicat». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 27 febrer 2025].
* ↑ Cassola, F. Praomys delectorum. UICN 2016. Llista Vermella d'espècies amenaçades de la UICN, edició 2016, consultada el 22 novembre 2017.
* ↑ Nicolas, Violaine; Mikula, Ondřej; Lavréntxenko, Leonid A.; Šumbera, Radim; Bartáková, Veronika; Bryjová, Anna; Meheretu, Yonas; Verheyen, Erik; Missoup, Alain Didier «Phylogenomics of African radiation of Praomyini (Muridae: Murinae) rodents: First fully resolved phylogeny, evolutionary history and delimitation of extant genera» (en anglès). Molecular Phylogenetics and Evolution, vol. 163, 01-10-2021, pàg. 107263. Bibcode: 2021MolPE.16307263N. DOI: 10.1016/j.ympev.2021.107263. ISSN: 1055-7903. PMID: 34273505.
* ↑ Entrada «Praomys» d'Animalia (en anglès).
# Voltes de Vallmoll

Les Voltes de Vallmoll són el conjunt de dues voltes del municipi de Vallmoll (Alt Camp). Cadascuna està protegida com a bé cultural d'interès local de manera individualitzada. Al nucli antic de Vallmoll hi ha dues voltes, la del Roser és la més antiga i la de Sant Llorenç és d'arquitectura gòtica. Possiblement les voltes del Roser i de Sant Llorenç formaven part de la muralla.
La del Roser, segons A. Gavaldà, originalment presentava arcs de mig punt, l'estructura dels quals s'ha vist degradada per modificacions posteriors. Fa alguns anys, el propietari de l'edifici situat damunt la volta de Sant Llorenç va dur a terme una reforma important que ha revaloritzat notablement el conjunt.

## Volta del Roser

La Volta del Roser es tracta d'una obra protegida com a bé cultural d'interès local. És una edificació entre mitgeres que dona als carrers de l'Àngel i del Roser. La volta presenta dos arcs rebaixats als extrems i un embigat interior. La part superior, molt modificada, és ocupada actualment per un habitatge. El material emprat en la construcció dels arcs és la pedra per a les dovelles, amagades sota un arrebossat, i la fusta per a l'embigat.
El conjunt és format per dos trams diferenciats. El tram del carrer del Roser mostra dos arcs escarsers amb dovelles de pedra i volta de maó de pla. La part que dona al carrer de l'Àngel, amb un arc molt rebaixat, té embigat de fusta i arcs rebaixats de reforçament. Possiblement les voltes del Roser i de Sant Llorenç formaven part de la muralla.

## Volta de Sant Llorenç

La Volta de Sant Llorenç és una obra situada al carrer Major del municipi de Vallmoll (Alt Camp) protegida com a bé cultural d'interès local. La volta està situada al carrer Major de Vallmoll. És una edificació entre mitgeres. La formen tres arcs apuntats, que neixen a terra, de dovelles de pedra, units per un embigat de fusta, que suporta un edifici de dos pisos. L'esveltesa dels arcs deixa lloc a l'obertura de finestrals a la part superior. S'ha datat en època gòtica.

## Referències

* 1 2 3 «Volta de Sant Llorenç de Vallmoll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
* 1 2 3 4 5 6 «Volta del Roser de Vallmoll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 novembre 2015].
* ↑ «Volta del Roser». Diputació de Tarragona. [Consulta: 13 novembre 2015].

## Bibliografia

* FUSTÉ I GAVALDÀ, A. Recull monogràfic i històric de Vallmoll, 1984
* GAVALDÀ, A El Llibre de Vallmoll 1983

## Enllaços externs

* «Voltes de Vallmoll». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Voltes de Vallmoll». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Arqueoteri

L'arqueoteri (Archaeotherium) és un gènere extint de mamífers artiodàctils de la família Entelodontidae, les restes del qual foren descoberts a Nord-amèrica. Estaven relacionats amb els actuals pècaris, però eren carnívors i amb cranis grossos, de fins a 40 cm de llarg. Aquests animals habitaven en els boscos de Nord-amèrica fa 50 a 25 milions d'anys.

## Referències

* ↑ «Those giant killer pigs from hell aren't pigs». Scientific American Blog Network. [Consulta: 25 gener 2019].
# Atelier de creation radiophonique

L'Atelier de création radiophonique (ACR) és un programa de creació radiofònica de France Culture creat en 1969 per Alain Trutat. L'ACR va estar dirigit de 1969 a 2001 per René Farabet i de 2001 a 2011 per Frank Smith i Philippe Langlois que en van ser els productors i coordinadors fins que va finalitzar l'emissió sota la voluntat del director de France Culture, Olivier Poivre d'Arvor. Actualment és dirigit per Irène Omélianenko.

## Referències

* ↑ « Quarante ans d'Atelier de création radiophonique », sur le site syntone.fr.
* ↑ Irène Omélianenko, son terrain pour un univers, syntone.fr

## Bibliografia

* René Farabet: A.C.R. Atelier de Création Radiophonique. Radio-Feature. Prod.: WDR, 1980.
* Christiane Seiler: „Das Atelier de Création Radiophonique. Eine Ästhetik der Freiheit“, in: Michael Lissek (Hrsg.): Geschichte und Ästhetik des Radio-Features. Beiträge des ersten Rendsburger Featuresymposiums 2010. Norderstedt 2012, ISBN 978-3-8482-0385-7.

## Enllaços externs

* Pàgina de l'ACR fins 2011 Arxivat 2010-05-17 a Wayback Machine., al web de France Culture.
* Pàgina actual de l'ACR, al web de France Culture.
# Esbart Mare de Déu de Brugués

L'Esbart Mare de Déu de Brugués o Esbart Brugués és un Esbart dansaire de Gavà (Baix Llobregat, Catalunya) inscrit a l'Agrupament d'Esbarts Dansaires. Deu el seu nom a la Mare de Déu de Bruguers, una marededéu trobada i venerada a l'ermita de Bruguers de Gavà.
L'Esbart Brugués fou format l'any 1997 o 2000 per Imma Giner, i per Carnestoltes d'aquell any balla la Tornaboda per primer cop. Aquell any, també van participar l'Esbart la Tornaboda de Gavà i l'escola de dansa Estudispei, que l'havien ballat des de l'any 1996. El cos de dansa de l'Esbart Brugués fou uns dels representants de la cultura tradicional catalana dins del Festival Prague Folklore Days 2008 a Praga.
El 2010, Joan Martí Vives, un dels dansaires del cos de dansa, pren la direcció de l'entitat.

## Notes

* ↑ La Tornaboda és una tradició viva a Gavà i Viladecans, que cada Carnestoltes celebren la ballada per les places de les seves respectives poblacions i es troben a la Riera de Sant Llorenç, límit entre els dos municipis, per ballar de manera conjunta, i és un "conjunt de festes carnavalesques que consistien en la visita que els veïns d'un poble feien al poble veí, la ballada feta en comú pels veïns dels dos pobles i la crema del ninot representatiu del carnestoltes en un foc fet d'escombres velles (Begues, Cornellà de Llobregat, Gavà i Viladecans)"

## Referències

* ↑ «Esbarts socis de l'Agrupaments d'Esbarts Dansaires», 03-05-2012. [Consulta: 3 maig 2012].
* ↑ Puga, Raúl «Llegendes i tradicions locals a la cultura popular de Gavà». Centre d'Estudis de Gavà, 1993. Arxivat de l'original el 15 de gener 2018 [Consulta: 14 gener 2018]. Arxivat 15 de gener 2018 a Wayback Machine.
* 1 2 3 Massa i Pujol, Pompili. La Tornaboda de Gavà i Viladecans. Gavà i Viladecans: Centre d'Història de la Ciutat de Gavà, IMPCNAG i Museu de Viladecans, abril 2011. ISBN 978-84-935330-4-5.
* ↑ Amades, Joan; Pujol, Francesc. Diccionari de la dansa. Barcelona: Fundació Patxot, 1936.
* ↑ «Participants Prague Folklore Days 2008» (en anglès), 01-07-2008. Arxivat de l'original el 22 d’abril 2012. [Consulta: 3 maig 2012].
# Enns

L'Enns és un afluent del Danubi que passa per Àustria. Té una llargària de 254 km i constitueix al llarg del seu recorregut la frontera entre els estats federats de l'Alta Àustria i la Baixa Àustria. Al segle viii també fou el límit entre l'Imperi Carolingi i el territori dels àvars. El seu cabal mitjà és d'uns 195 m³/s, per això a començaments del segle xx varen construir-s'hi algunes centrals hidroelèctriques.
El seu curs presenta una de les més grans valls dels Alps orientals i la frontera geològica entre els Alps Centro-orientals i els Alps Calcaris Septentrionals.

## Geografia

El riu Enns sorgeix a l'estat de Salzburg, al massís de Radstädter Tauern, als peus del Kraxenkogel, a una alçada de 1.735 m. Des d'aquí flueix al llarg d'una vall formada a l'època glacial en direcció oriental cap a Estíria, passant pel costat sud del massís Dachstein.

## Bibliografia

* Brunner, J.-C. «A reign at an end: Charlemagne versus the Avars» (en anglès). Medieval Warfare, 5, 2, 2015, pàg. 27–34.
* ↑ Brunner, 2015, p. 27.
# Economist Intelligence Unit

L'Economist Intelligence Unit (EIU) és una unitat de negoci de l'Economist Group que ofereix previsions i serveis d'assessorament econòmic mitjançant estudis i anàlisis de mercat, com ara informes mensuals sobre els estats, previsions econòmiques a 5 anys de països, informes de servei sobre els riscos dels estats i informes industrials. Té oficines arreu del món.

## Referències

* ↑ Economist Intelligence Unit: Who we are (anglès)
# Escac ferruginós

L'escac ferruginós (Melanargia occitanica) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels nimfàlids (Nymphalidae) present als Països Catalans. S'estén pel sud-oest d'Europa i nord-oest d'Àfrica.

## Distribució

Existeixen tres subespècies que habiten aïlladament:
* Melanargia occitanica occitanica: es troba al nord i centre de Portugal, a Espanya (molt local) exceptuant el nord-oest i sud-oest (encara que es manté una població al sud de Huelva), a França des de l'est dels Pirineus fins a Ardèche i Provença i als Alps Marítims d'Itàlia. Vola entre el nivell del mar i els 1500 m.
* Melanargia occitanica pelagia: vola al Marroc (Alt Atles i Atles Mitjà) i oest d'Algèria, entre els 500 m i els 2000 m.
* Melanargia occitanica pherusa: exclusivament del nord-oest de Sicília.

## Descripció
### Imago

Envergadura alar d'entre 40 i 48 mm. Destaca per ser blanca amb taques negres distribuïdes per totes les ales. Presenta ocels a les ales posteriors amb pupil·la blava (més visibles a l'anvers, on se'n mostren 6) i un parell més petits a l'àpex del revers de les anteriors. Es diferencia de la resta d'espècies del gènere sobretot per la seva venació marró al revers de les ales i també perquè la línia marró longitudinal corbada a s1b està unida en ambdós extrems a v1b.

### Larva

Eruga verda o ocre coberta d'una curta i fina pilositat poc densa, amb tres franges més fosques, les dels costats acabades cadascuna amb una petita cua fosca. Mostra activitat nocturna.

## Hàbitat

Àrees herboses, rocoses, càlides i seques. L'eruga s'alimenta de diverses gramínies tals com Brachypodium pinnatum, Brachypodium retusum, Dactylis glomerata, Lygeum spartum, Stipa lagascae, Stipa offneri...

## Període de vol

Una generació a l'any entre abril i juny a Europa i entre maig i juny a Àfrica. Hiberna com a eruga entre la vegetació del terra.

## Espècies ibèriques similars

* Melanargia lachesis
* Melanargia galathea
* Melanargia ines
* Melanargia russiae

## Referències

* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 20 gener 2025].
* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 26 gener 2014].
* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* Asturnatura (castellà)
* Biodiversidad Virtual (castellà)
* Granada Natural (castellà)
* Papallones del Berguedà (català)
* Moths and butterflies of Europe and North Africa (anglès)
# Arquitectura XCore

L'Arquitectura XCore és una família de microprocessadors de 32 bits tipus RISC dissenyada per l'empresa XMOS. XMOS és una empresa fabless de disseny de semiconductors que va ser fundada l'any 2005 a Bristol, UK.
Aquesta arquitectura té com a principal propietat que és multiprocessador, cada Xcore encapsula fins a 8 fils d'execució (Threads), on cada fil té el seu propi conjunt de registres. Existeix intercomunicació entre els processadors i entre els fils d'execució.

## Dispositius

Hi ha dues versions d l'arquitectura xCORE : XS1 i XS2. XS2 és una extensió de l'arquitectura XS1. Dins l'arquitectura XS1 hi ha el processador XCore XS1-G4 i XCore XS1-L1. Dins l'arquitectura XS2 hi ha el processador XCore-200.

### XS1

Va ser la primera arquitectura xCORE, definida el 2007. Está implementada pels processadors XCore XS1-G4 (4 nuclis), XCore XS1-L1 (1 nucli), XCore XS1-SU (2 nuclis) i XCore XS1-AnA (2 nuclis).

### XS2

L'arquitectura XS2 va ser definida el 2015. Está implementada pels processadors xCORE-VOICE i xCORE-200.

## Arquitectura

* L'arquitectura comprén una CPU que opera en un conjunt de 25 registres.
* Cada fil d'execució té el seu propi conjunt de registres, cosa que permet concurrència d'execució.
* El conjunt d'instruccions és del tipus Load/store.
* La majoria d'instruccions s'executa en 1 cicle.
* Entre els processadors i entre els fils d'execució es poden definir canals de comunicació.
* No cal el sistema clàssic d'interrupcions, cada tasca pot tenir el seu processador/fil independent (per exemple, un fil per I2C, un fil per UART, un fil per I/O, un fil pel programa principal...)

## Vegeu també

* Arquitectura ARM
* Arquitectura RISC-V
* Arquitectura Intel
* Arquitectura SPARC
* Arquitectura MIPS
* Arquitectura Xtensa

## Referències

* ↑ Romanovsky, Alexander; Thomas, Martyn. Industrial Deployment of System Engineering Methods (en anglès). Springer Science & Business Media, 2013-07-09. ISBN 9783642331701.
* ↑ «A Formally Constructed Instruction Set Architecture Definition of the XCore Microprocessor» (en anglès). deploy-eprints.ecs.soton.ac.uk. [Consulta: 8 març 2017].
* ↑ «xCORE-200 XL/XLF General Purpose» (en anglès). www.xmos.com. [Consulta: 8 març 2017].
* ↑ «xCORE» (en anglès). www.xmos.com. [Consulta: 8 gener 2017].
# Ecotoxicologia

L'ecotoxicologia és la ciència que tracta dels efectes quantitatius i qualitatius adversos (tòxics) dels agents físics i químics en els organismes vius de la natura, especialment en poblacions i comunitats que defineixen l'ecosistema i incloent les vies de transferència d'aquests agents i les seves interaccions amb el medi ambient. Inclou els conceptes de contaminació ambiental urbana i el de contaminació d'espais naturals. Pot estudiar els efectes sobre una part d'un ecosistema o sobre la seva totalitat.
En temps passat només eren considerats els aspectes químics en els residus industrials però en els darrers anys ha adquirit una major importància a causa fonamentalment de la considerable expansió de la indústria i del creixement de les diferents branques de la química industrial: agrícola, nuclear, alimentària, plàstics i resines, farmacèutica, etc. Actualment la determinació directa de la toxicitat, per mitjà d'anàlisis de laboratori i vigilància al medi ambient, han adquirit gran importància.
Els termes ecotoxicitat i ecotoxicologia van ser creats per la US Toxic Substances Control Act en 1979 per incloure un concepte únic que inclogués tant avaluacions sanitàries (humans i animals) com ecològiques (impacte a organismes de diferents nivells).

## Referències

* 1 2 3 Guia ambiental de la UPC, Ivan Capdevila, Antonio Torres i altres. Edicions de la Universitat Politècnica de Catalunya, Capellades, 1998. ISBN 84-8301-278-2
* ↑ Toxicología fundamental, de Manuel Repetto. Ediciones Ediciones Díaz de Santos, 1997 (primera edición, en 1988). ISBN 9788479782634 (castellà)
* ↑ Ecotoxicidad: conceptos, métodos y casuística. J. Vives-Rego. Conferència del curs d'Exotoxicologia Bàsica i Aplicada. Programa de Postgrau de Toxicologia. Terrassa. Universitat Politècnica de Catalunya. 1995 (castellà)