OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ariadne Artiles Cardeñosa

Ariadne Artiles Cardeñosa (Las Palmas de Gran Canaria, 18 de gener de 1982) és una model espanyola. Ha treballat per les següents agències: Sorm Models (Londres), View Management (Barcelona), Women Management (Milà), IMG Models (París), One Management (Nova York) i Charlotte Fisher Models (Zúric). El novembre de 2005 va contreure matrimoni amb el pilot de SBK Fonsi Nieto. El setembre de 2008 la parella se separa.

## Referències

* ↑ Gordo, Marta Nogales. «Divinity - Moda, belleza, celebrities y tendencias» (en castellà), 13-02-2024. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ «Ariadne Artiles, embarazada de dos niñas gemelas tras superar la Covid». [Consulta: 30 diciembre 2020].
* ↑ «ARIADNE ARTILES, MADRE DE GEMELAS: YOGA, MODA Y SU DISCRETA RELACIÓN CON EL HIJO DE JOSÉ MARÍA GARCÍA». [Consulta: 3 maig 2021].

## Enllaços externs

* Ariadne Artiles Cardeñosa - Lloc web oficial
# Asaf Hanuka

Asaf Hanuka (Tel-Aviv, 1974) és un il·lustrador i caricaturista israelià.

## Biografia

Asaf Hanuka va estudiar còmic a l'escola Émile-Cohl de Lió. És el germà bessó de Tomer Hanuka, també dibuixant.
A banda de la seva obra escrita, el 2008 va participar en la creació de seqüències de somnis a la pel·lícula d'animació Vals Im Bashir.
Viu i treballa a Tel-Aviv.

## Premis

* 2016: Premi Eisner dels Estats Units a la Millor Edició Americana d'una Obra Internacional per a K.O. a Tel Aviv.

## Còmics
### En anglès

* Bipolar, amb Tomer Hanuka, Alternative Comics
* Pizzeria Kamikaze, amb Etgar Keret, Alternative Comics, 2005
* The Realist, 3 volums

### En hebreu

* Simtaot Hazaam (Carrers de Fúria), amb Etgar Keret, Zmora Bitan, 1997

### En francès

* Hors limites, guió de Didier Daeninckx, Presses de la Cité, 2001
* Carton Jaune!, guió de Didier Daeninckx, Hachette, 2004
* Pizzeria Kamikaze, guió d'Etgar Keret, Actes Sud, 2008
* K.O. à Tel Aviv, Steinkis (3 volums):
* 2012
* 2014 - Selecció oficial al Festival d'Angoulême 2015
* 2016
* Le Divin, ambTomer Hanuka, guió de Boaz Lavie, Dargaud, 2015

### En castellà

* Pizzeria Kamikaze, Ediciones La Cúpula
* KO en Tel Aviv, Ponent Mon

## Referències

* ↑ «Asaf Hanuka - La Cúpula» (en espanyol europeu). [Consulta: 22 agost 2018].
* ↑ cribeo.com «“The Realist”: las viñetas que definen a la perfección la cruda época en la que vivimos» (en castellà). Cribeo. Arxivat de l'original el 2018-08-22 [Consulta: 22 agost 2018].
* ↑ «Hanuka Asaf» (en francès). Dargaud.
* ↑ «Vals im Baschir». Cineclub Sabadell.
* ↑ «Sátira irónica de un mundo alienado en la obra de Asaf Hanuka - Cultura Inquieta» (en espanyol europeu). 20 minutos.
* ↑ «2016 EISNER AWARD Winners (Full List)» (en anglès). Newsarama.
* ↑ «Pizzeria Kamikaze - La Cúpula» (en espanyol europeu). Arxivat de l'original el 2018-08-22. [Consulta: 22 agost 2018].
* ↑ «KO en Tel Aviv - Catálogo en español > De autor - Ponent Mon» (en anglès). Arxivat de l'original el 2018-08-22. [Consulta: 22 agost 2018].
# Asier Antona Gómez

Asier Antona Gómez (Bilbao,27 desembre de 1976) és un polític del Partit Popular que treballa a les Canàries. En l'actualitat, és president del Partit Popular de Canàries,diputat per l'illa de la Palma al Parlament de Canàries i president del Grup Parlamentari Popular.

## Carrera política

És llicenciat en Ciències Polítiques i de l'Administració per la Universitat del País Basc.
Des del 22 d'abril de 2016 presideix el Partit Popular de Canàries, després de la marxa de José Manuel Soria, que va renunciar a tots els seus càrrecs després el cas dels Panama Papers. fins a aquest moment, havia ocupat la Secretaria General del partit Popular de Canàries (2012-2016) i la presidència del partit a l'illa de la Palma, període en el qual va donar la seva conformitat a un pacte entre el PP i el PSOE en diversos ajuntaments i en el Cabildo insular que va constituir tota una fita polític en una illa controlada per Coalició Canària.
El 2 de març de 2017 va guanyar les primeres eleccions directes dels afiliats a les Illes per elegir president, amb el 80,56% dels vots enfront de Cristina Tavio al Congrés Regional del Partit Popular celebrat el 17 de març de 2017 va ser recolzat pel 98,6 dels compromissaris.

## Vida personal

Està casat amb Aurora del Roser, també dedicada a l'activitat política i consellera del Partit Popular al Cabildo Insular de Gran Canària, amb la qual va contreure matrimoni a l'agost de 2009 a la Basílica del Pi, en Teror, i ha tingut tres fills. És catòlic practicant i defensor de la vida des de la concepció en la seva joventut va practicar el judo, esport del que va ser subcampió regional sub 17 en competicions de Canàries.

## Referències

* 1 2 Tenerife, La Opinión de. «´En política he sido soldado, he hecho guardias y sigo pegando carteles´ - La Opinión de Tenerife». [Consulta: 13 abril 2017].
# B. J. Fogg

B. J. Fogg va ser el primer científic per articular el concepte de "captologia", una paraula que va encunyar per descriure la superposició entre la persuasió i ordinadors..
Com a doctoral estudiant a Stanford Universitat (1993-1997), Fogg va utilitzar mètodes de psicologia experimental per demostrar que els ordinadors poden canviar els pensaments i els comportaments de les persones en maneres previsibles. La seva tesi va ser titulada "Ordinadors Carismàtics."
Fogg va fundar el Stanford Persuasive Laboratori de Tecnologia. Va dirigir el Stanford Projecte de Credibilitat del Web, el qual va publicar How Do People Evaluate a Web Site's Credibility? Resultats d'un Gran Estudi dins 2002. El Laboratori va rebre una beca de la Fundació de Ciència Nacional dins 2005 per donar suport la feina experimental que investiga com els telèfons mòbils poden motivar i persuadir persones, una àrea el laboratori crida "persuasió mòbil". L'any 2003 Fogg va publicar el llibre Persuasive Technology: Using Computers to Change What We Think and Do. Aquest llibre és la fundació del concepte de captology.
Dins 2007, Fogg va crear a Stanford un curs sobre les aplicacions a Facebook. Utilitzant el que Fogg anomena "Concentren Persuasió Interpersonal," els seus estudiants van comprometre uns 16 milions de persones durant 10 setmanes amb els projectes fets per la classe.
És el fundador i director de la conferència sobre Salut Mòbil anuala Stanford.
Fogg ha creat un model nou de canvi de comportament humà. Al 2011, el World Economic Forum's Wellness Workplace Alliance va seleccionar el Model de Comportament de Fogg com el marc per canvi de comportament de la salut. No obstant això, el model ha estat criticat com a inadequat per al canvi de comportament en la ludificació. Al desembre 2011, Fogg va proposar una manera nova de desenvolupar hàbits permanents mitjançant passos.
El Doctor Fogg és el germà de Linda Fogg Phillips, una autora i conferenciant sobre les qüestions dels mitjans de comunicació social i la criança dels fills.

## Bibliografia

* Persuasive Technology (2003)
* Mobile Persuasion (with Dean Eckles; 2008)
* Texting 4 Health (with Richard Adler; 2009)
* Facebook For Parents (with Linda Fogg Phillips; 2010)

## Referències

* ↑ «Tiny Habits w/ Dr. Fogg - Behavioral Change». [Consulta: 13 gener 2015].
* ↑ Williams, Linda Fogg.

## Enllaços externs

* BJ Fogg lloc oficial
* Persuasive Laboratori de tecnologia a Stanford Universitat Arxivat 2011-03-05 a Wayback Machine.
* BJ Fogg Model de Comportament
# Rafael Bellveny

Rafael Bellveny, (Reus, segle xviii) va ser un comerciant i hisendat català i alcalde de Reus.
Era de família reusenca ben establerta. El seu pare, Josep Bellveny, va ser conseller a l'ajuntament de Reus el 1680, 1681, 1686 i 1689. El seu oncle Felip Bellveny va ser conseller el 1701, 1706 i 1711, i síndic també el 1711. Rafael Bellveny va ocupar l'alcaldia de Reus el 1749 i el 1750, quan es van recollir els títols de regidors i alcaldes per haver-se anul·lat una llei que permetia comprar els càrrecs municipals. Es va trobar una bona situació econòmica a l'ajuntament perquè a l'inici del seu mandat es van abolir els impostos que s'havien establert per la Guerra de Successió i encara eren vigents. Amb els diners que va recaptar, Rafael Bellveny va tirar endavant un projecte que l'ajuntament volia engegar des del 1731, la construcció d'un quarter militar per tal d'allotjar els soldats de guarnició a la vila, que fins aquell moment havien d'ocupar les cases dels veïns. De fet, el govern de Madrid va treure una disposició aquell any proposant i autoritzant la construcció de casernes militars a determinades ciutats i viles, i en sessió de 21 de març de 1750 l'ajuntament va donar poders a Josep Blanchart i Josep Bofarull, que es trobaven a Barcelona, per a proposar la construcció de la caserna al Capità General de Catalunya. El govern, en una disposició del 7 d'abril donada pel marquès de la Ensenada, va ordenar que l'enginyer Marcos Cestevars reconegués els terrenys de la vila de Reus que cedia l'ajuntament i aixequés uns plànols per a la construcció del Quarter de cavalleria.
El 1749 es va haver d'enfrontar amb l'ajuntament de Vila-seca que havia fet davant la Reial Audiència una reclamació sobre els drets i impostos que Reus cobrava a la duana del port de Salou, ja que considerava que no pertocaven a Reus, perquè el terme de Salou depenia d'aquella vila i volia gestionar-ne les destinacions i les quanties. L'Audiència va donar la raó a Reus. Durant el seu mandat, el 1750 va autoritzar l'ampliació i reconstrucció de l'antic convent de Sant Francesc. Van construir-se claustres nous i es van urbanitzar zones d'horts que fins llavors eren improductives.
Un fill seu, Bernat Bellveny, familiar del Sant Ofici, s'emparentà amb els Peirí de Cambrils.

## Referències

* 1 2 3 Morell, Josep. El municipi reusenc en el set-cents. Reus: Centre de Lectura, 1991, p. 47. ISBN 8487873022.
* 1 2 3 Bofarull, Andreu de. Anales históricos de Reus desde su fundación hasta nuestros días. Reus: Imp. de la V. e Hijo de Pedro Sabater, 1866, p. 188, 360, 472 i 531.
# Joan Beltrí

Joan Beltrí (Reus, 15 de gener de 1718 - Poblet, 14 de novembre de 1797) va ser Abat de Poblet.
Ingressà als divuit anys al Monestir de Poblet des d'on el van enviar al col·legi que l'Orde del Cister tenia a Cervera, on estudià teologia. Tornat a Poblet, és nomenat prior del Santuari del Tallat el 1757. Mort Josep Baldrich, abat de Poblet el 1768, va ser elegit pel càrrec per la comunitat. L'any següent, el Capítol de la Congregació Cistercenca d'Aragó i de Navarra, el va elegir Vicari general, càrrec que compaginà amb el d'abat. Va assistir al capítol general de l'orde el 1771 a l'Abadia de Cîteaux, on va ser confessor extraordinari dels abats allí reunits. El 1772 deixà els càrrecs i es retirà a Poblet fins a la seva mort el 1797.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991. Pàg. 105-106
# Josep Maria Benaiges Pujol

Josep Maria Benaiges Pujol (Reus, 25 de març de 1855 - Malgrat de Mar, 8 d'octubre de 1938) va ser un compositor i organista català.
Fill de l'impressor Josep Benaiges, va estudiar a la seva ciutat natal amb el mestre de solfeig Victorí Agustí a la parròquia de Sant Pere Apòstol de Reus, on va cantar al cor de nens de la parròquia. Posteriorment, va continuar els seus estudis a Tarragona, on es va traslladar amb la seva família. Allà va estudiar piano amb Miquel Àvila, i orgue i harmonia amb Ramon Bonet. Anys més tard, va entrar al Seminari on va estudiar Literatura i Filosofia, però l'any 1871 va plegar i va marxar a Barcelona a perfeccionar els seus estudis musicals. Va conèixer el professor Pere Tintorer, que va quedar admirat de la facilitat que tenia per tocar l'orgue i el piano quan transportava les fugues de tonalitat. Va tornar a Tarragona, on es va dedicar a la docència de música i tocava el violí en diverses orquestres. Va guanyar per oposició (1883) el lloc d'organista de la Capella Reial de Madrid, i el 1884 va ser nomenat auxiliar i el 1885 va passar a ocupar el càrrec d'organista principal, el qual va ostentar fins a l'any 1931 en proclamar-se la República.
Entre les seves composicions trobem molta diversitat de formes i temàtiques. Sobretot trobem moltes composicions religioses, part de la qual per a ser interpretada a la Capella Reial. Va publicar una òpera, La ermita del Valle, que va ser un èxit. Per orquestra va compondre els poemes simfònics El amanecer, Zambra i En la corte de Abderramán. Un germà seu, Antoni Benaiges Pujol, va ser missioner jesuïta i va morir a les illes Filipines el 1917.
Josep Maria Benaiges té un carrer dedicat a Reus i un altre a Tarragona.

## Referències

* ↑ Alonso, Celsa. Diccionario de la Múisca Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, p. 351.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 109-110.
* ↑ Tricaz, Enric. Homes i dones pels carrers de Reus. Valls: Cossetània, 2010, p. 79. ISBN 9788497916929.
* ↑ Bertran i Vallvé, Dídac. Tarragonomàstic: carrers de Tarragona. Tarragona: Ajuntament de Tarragona, 1991.
# Maldanell

Maldanell és un despoblat del municipi de Maldà (Urgell), situat a dos quilòmetres al sud-est de Maldà en un turó rocós que domina les valls dels riu Corb i de la riera de Maldanell de petits boscos d'alzina i pi i que formà part de la baronia de Maldà i Maldanell.
S'han fet excavacions sota la balma gegant i s'hi han trobat restes d'una habitació medieval d'un edifici d'aparences monumentals que fan pensar en una possible cronologia dels segles xiii o xiv. Hi ha restes d'un possible dolmen i unes sepultures excavades a la roca, amb alguns gravats.
Entre els materials trobats hi ha ceràmica neolítica, ibèrica, romana i medieval. Cal pensar que al cim del turó era assentat el castell o torre de guaita de Maldanell, encara que no s'hi veuen vestigis que ho testifiquin.
L'ermita de Sant Joan de Maldanell és una antiga església romànica d'època tardana, d'una sola nau i absis semicircular i banc corregut de pedra pels murs nord i oest. A l'esquerra de l'altar es troba una tomba amb una llosa de coberta decorada amb una creu llatina. Fora del mur septentrional sortí una fossana.
Recentment fou restaurada pels "Amics de Maldà" i amb aportacions dels veïns del poble, l'any 1981 segons projecte de l'arquitecte Daniel Gelabert i Fontova (Belianes, l'Urgell, 1927 - Barcelona, 1 de maig de 2005).
El 24 de juny s'hi fa un aplec en honor del Sant.

## Referències

* ↑ «Maldanell». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Francesc Gurri Serra; Francesc Gurri Catalunya de poble en poble. L'Abadia de Montserrat, 1998, p. 132–. ISBN 978-84-7826-974-7.

## Enllaços externs

* Església de Sant Joan de Maldanell
* Ermita de Sant Joan de Maldanell
# Torre de les Punxes

La Torre o Casa de les Punxes, també anomenada Casa Estrada, és un xalet al veïnat de Sant Pol de Sant Feliu de Guíxols (al Baix Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Arquitectura

Edifici unifamiliar aïllat, situat a primera línia de mar i envoltat de jardí i tanca. Consta de planta baixa i pis, amb torratxa central més elevada i altres petites torres al voltant decorades amb trencadís blanc-i-blau. L'accés es fa per un cos lateral que comunica amb el jardí i amb l'habitatge. Un dels elements més remarcables d'aquest edifici són motllures d'ornamentació de les finestres, amb decoració vegetal típicament modernista.

## Història

La casa Estrada està situada en la zona per on va començar a ser urbanitzada la Platja de Sant Pol a les darreries del segle xix. El propietari de la finca, Pere Màrtir Estrada, va ser el primer que hi va fer construir un edifici residencial. L'obra és popularment coneguda com la "casa de les Punxes"; aquestes punxes o torres que li donen nom corresponen a cadascun dels fills del senyor Estrada, que les feia aixecar amb caràcter commemoratiu.
A principis de 2024 aquesta casa estava a la venda.

## Referències

* 1 2 «Torre de les Punxes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 14 maig 2012].
* ↑ Bagué, Marta Costa-Pau, Gerard. «L'encant i els maldecaps d'habitar un castell», 18-01-2024. [Consulta: 21 gener 2024].
# Sant Aleix de Claverol

Sant Aleix de Claverol és una ermita romànica prop del poble de Claverol, pertanyent al municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Fins al 1969 formava part del terme municipal de Claverol.
Sant Aleix de Claverol és l'ermita que s'alça al cim del turó que porta el mateix nom de Claverol i que domina, a l'est, sobre aquesta població. Amb una altitud de 906 metres, s'arriba al cim del turó des de la carretera que va de Claverol a Hortoneda. Sortint de Claverol la pista es dirigeix cap al nord en una lleugera pujada que acaba en un revolt cap a l'est. Allí, a mà dreta, hi ha un trencant amb una pista forestal que s'enfila cap al cim del turó passant abans per una antena de telefonia mòbil. anant a peu, cal deixar la pista per avançar entre els arbusts i seguint la carena, al punt més alt trobem les ruïnes de Sant Aleix. Un parell de quilòmetres, seguint el camí, separa el poble de Claverol de l'ermita, en línia recta la distància és sols de 800 m. Segons informa l'estudi monogràfic de la Catalunya Romànica, Sant Aleix de Claverol és una antiga ermita d'origen romànic però amb molt poques referències documentals. Citem l'estudi: Les restes conservades corresponen als murs laterals d'un edifici d'una sola nau, capçada a llevant per un absis semicircular, del qual s'endevina el perímetre exterior. Devia estar coberta amb embigat de fusta, si tenim en compte l'escàs gruix de les seves parets, que es mantenen en una alçada variable, però no superior a 1,50 m. De les parets, a part el perímetre absidal, es conserven les cantonades de la façana oest, totalment desapareguda on devia situar-se la porta, de la qual no hi ha vestigis, com tampoc de camp finestra. L'aparell és de reble ben ordenat en filades que tenen una certa uniformitat, palesant formes constructives rurals, probablement del segle xi. L'ermita ha estat netejada recentment.

## Curiositats

Al costat de l'ermita oneja una senyera que es veu a ull nu des del poble de Claverol. Aquesta bandera és canviada cada any cap a final de juny, quan es retira la vella, cremada pel sol i se'n posa una de nova.

## Notes

* ↑ ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria Lluïsa. "Sant Aleix de Claverol". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7

## Bibliografia

* GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
# René Robert

René Robert (Friburg, 4 de març de 1936 - 14è districte de París, 20 de gener de 2022) va ser un fotògraf suís conegut pels seus retrats d'artistes del flamenc.
Va descobrir la fotografia als 12 anys. Va estudiar tres anys a Lausana per començar a treballar per una agència de premsa a Ginebra. A mitjan de la dècada de 1960, es va traslladar a París. Va retratar ballant a Camarón, Paco de Lucía, Manolo Martón, Aurora Vargas i María del Mar Moreno, entre d'altres. El 2001 va publicar La rage & la grâce, les flamencos i el 2003 Flamenco attitudes. El 2015 va exposar «Un itinéraire en flamenco» al Carré d'Art, Nimes. El 2017 a la Third Biennial of Flamenco Art en el Palau de Chaillot, París. El 2018 «Chaillot, mémoire de la danse» en el Palau de Chaillot, i el 2019 «La caméra au rythme du flamenco» a l'Espace Cosmopolis de Nantes.
Va morir el 20 de gener de 2022, a l'edat de 85 anys, d'una hipotèrmia extrema després de caure a la plaça de la República (en francès, place de la République) de París i estar nou hores ajagut sense que ningú l'ajudés.

## Referències

* 1 2 3 324cat. «Mor congelat el fotògraf René Robert després de caure i estar nou hores al carrer a París», 27-01-2022. [Consulta: 27 gener 2022].
* ↑ Bassets, Marc. «El fotógrafo René Robert muere congelado en las calles de París tras una caída» (en castellà). El País, 27-01-2022. [Consulta: 27 gener 2022].
* 1 2 «Les visages du flamenco dans l'objectif de René Robert» (en francès). , 21-01-2015 [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ «L’élan du chant flamenco à Chaillot» (en francès). , 13-11-2017 [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ «À voir cet été : l'exposition "Chaillot, une mémoire de la danse"» (en francès). , 21-05-2018 [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ «Exposition La caméra au rythme du flamenco de René Robert» (en francès). Festival du Cinéma Espagnol de Nantes.
# !O!ung

L'!O!ung és una llengua que es parla a Angola. La parlen 5.629 persones (2000) a la frontera sud amb Namíbia, a prop de Luchazi o Lucazi. El seu codi ISO 639-3 és oun.

## Referències

* ↑ !O!ung al SIL International
# 1,1,2-Tricloroetà

L'1,1,2-tricloroetà, o 1,1,2-TCA, és un dissolvent organoclorat amb la fórmula molecular C$_2$H$_3$Cl$_3$. Pertany al grup dels organoclorats i dels hidrocarburs alifàtics. És un líquid transparent, amb una olor dolça que no es dissol en l'aigua, però és soluble en la majoria dels dissolvents orgànics. És un isòmer de 1,1,1-tricloroetà. S'empra com a dissolvent i com a intermediari en la síntesi de l'1,1-dicloroetà. És un depressor dels sistema nerviós central, la inhalació del qual pot provocar mareig, nàusees, mal de cap, dificultat per respirar i inconsciència.

## Propietats

A temperatura ambient és un líquid transparent, insoluble dins l'aigua i un poc més dens. Presenta una olor dolça que s'assembla a la del cloroform. Té el punt de fusió als –37 °C i bull als 110 °C. El seu vapor és molt més dens que l'aire (4,61 vegades). Amb forta il·luminació o temperatures elevades aquest compost comença a descompondre, produint diversos composts de clor (p. ex. clorur d'hidrogen, fosgen).

## Producció

Aquest compost normalment apareix com a intermedi en la producció d'altres organoclorats. S'obté amb una reacció de gas d'acetilè amb una mescla d'àcid clorhídric i clor en la presència d'un catalitzador o amb l'halogenació d'etilè seguit de l'halogenació de l'intermediari 1,2-dicloroetà.

## Usos

L'1,1,2-tricloroetà s'empra principalment per fer la síntesi de 1,1-dicloroetè, però també s'empra a adhesius i resines; com a solvent dins la manufactura farmacèutica; com a solvent a greixos, resines naturals i alcaloides.

## Toxicitat

La inhalació, la ingesta i el contacte físic amb l'1,1,2-tricloroetà poden causar danys. És un irritant respiratori i ocular. Encara que no existeixin estudis definitius, s'hauria de considerar un carcinogen, com que evidències del laboratori suggereixen que hidrocarburs clorats amb una baixa massa molecular podrien ser carcinogènics.

## Referències

* 1 2 PubChem. «1,1,2-Trichloroethane» (en anglès). [Consulta: 16 gener 2023].
* ↑ «Agents Classified by the IARC Monographs, Volumes 1–132 – IARC Monographs on the Identification of Carcinogenic Hazards to Humans». [Consulta: 16 gener 2023].
# 501

L'any 501 (DI en numeració romana) fou un any comú iniciat en dilluns del calendari Julià.

## Esdeveniments

* 5 de juny – Ahkal Mo' Naab' I pren el poder a la ciutat maia de Palenque (Mèxic).

## Naixements

* Cosroes I, rei del Segon Imperi Persa (m. 579)
* Lou Zhaojun, emperatriu vídua de Qi del Nord (m. 562)
* Xiao Tong, el príncep hereu de la dinastia Liang (m. 531)

## Necrològiques

* 25 d'abril – Sant Rústic, arquebisbe de Lió.
* B'utz'aj Sak Chiik, ahau de la ciutat estat maia de Palenque.
* Fergus Mòr Mac Earca, rei de Dál Riata (Escòcia).

## Referències

* 1 2 Robert J. Sharer, Loa P. Traxler. The Ancient Maya, 6th Edition (en anglès). Stanford University Press, 2006, p. 459. ISBN 9780804748179.