OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miss Raisa

Imane Raissali Salah, més coneguda pel nom artístic de Miss Raisa (Tànger, 1996) és una artista catalana d'origen marroquí. És una compositora d'estil hip-hop que destaca per unes lletres contestatàries i amb alt contingut social sobre el racisme, religió, gènere, llibertat d'expressió i integració.
Nascuda a Tànger, va establir-se amb la seva família al barri de la Barceloneta amb 8 anys. Als catorze anys, a l'institut, va entrar en contacte amb la cultura del hip-hop. Compromesa amb qüestions socials escriu cançons que trenquen estereotips. Des de 2019 crea música dins del moviment Hip hop.
A Miss Raisa se li ha qüestionat portar el vel i quan se'l va treure a l'estiu del 2022, perquè ja no se sentia identificada amb el que representava, se la va criticar des de la comunitat musulmana i feminista. El feminisme per Miss Raisa és la defensa dels drets i les llibertats de totes les dones: musulmanes, racialitzades, etc. Ha arribat a rebre amenaces de mort a les xarxes socials sobretot arran d'un vídeo que va publicar en què donava suport al col·lectiu LGTBIQ+.
És autora del poemari Pondré los colores (Montena, 2022) i del manifest biogràfic Porque me da la gana (Lunwerg, 2022). Ha estat guardonada ‘Veu de l'any 2023’ en els Premis Drac (RAC1), també ha estat ‘Premi de Cultura 2022’ en els Premis Continuarà de Cultura emesos per RTVE i a més s'ha fet amb el Premi a la Diversitat i Inclusió 2022’ per la plataforma de TikTok.

## Obra

* Porque me da la gana, una vida contra los prejuicios. (Lunwerg - Grupo Planeta, 2022)
* Pondré los colores (Montena - Penguin Random House, 2022)

## Premis i distincions

* Premio a la Diversidad e inclusión (TikTok, 2022)
* Premis Continuarà de Cultura (RTVE, 2022)
* Voz del año (RAC1, 2023)

## Referències

* ↑ Philips, Abril «Miss Raisa, la rapera feminista y musulmana que se quitó el velo». La Vanguardia, 01-09-2022.
* ↑ «Miss Raisa, rapera: 'Treure’m el vel ha estat un alliberament'», 20-09-2022. [Consulta: 7 febrer 2023].
* 1 2 Oliva, Ángeles «Miss Raisa, rapera feminista: "Me he sentido un saco de boxeo entre la cultura musulmana y la española”». Diario.es, 18-12-2022.
* 1 2 Cantero, Mariana «"Tant si et poses el vel com si no, hi ha gent que ho veu com una falta de respecte"». La Directa, 30-01-2023, pàg. 32.
* ↑ «Miss Raisa». Planeta de Libros. [Consulta: 11 agost 2023].
* ↑ Catalunya, Comunicaciò-RTVE. «'Noms propis' conversa aquesta setmana amb la rapera Miss Raisa», 13-05-2022. [Consulta: 7 febrer 2023].

## Enllaços externs

* La escalofriante historia de Miss Raisa, la rapera catalana musulmana que vive con escolta policial, SModa, El País, 05-11-2022. [Consulta: 6 de febrer de 2023]
# Gran Banc de les Bahames

Els Bancs de les Bahames, en anglès:Bahama Banks són les plataformes de carbonat submergides que constitueixen gran part de l'Arxipèlag Bahama. El terme sol aplicar-se al referir-se al Great Bahama Bank a l'illa d'Andros, o al Little Bahama Bank de la Gran Bahama i Great Abaco, que són les més grans de les plataformes, i el Cay Sal Bank al nord de Cuba. Les illes d'aquests bancs són políticament part de les Bahames. Altres bancs són els tres bancs de les Illes Turks i Caicos, és a dir, el Banc Caicos de les Illes Caicos, el banc de les Illes Turks, i submergit completament el Banc Mouchoir. Més al sud-est són els igualment submergits Silver Bank i Nadal Bank al nord de la República Dominicana.

## Geologia

la calcària que comprèn els bancs s'ha anat acumulant des d'almenys el període Cretaci, i potser ja el Juràssic; avui el gruix total del Great Bahama Bank és de més de 4,5 quilòmetres (2,8 milles).A mesura que la calcària es diposita en aigües poc profundes, l'única manera d'explicar aquesta columna massiva és estimar que tota la plataforma s'ha reduït sota el seu propi pes a una velocitat d'aproximadament 3,6 centímetres per cada mil anys.
Les aigües dels bancs Bahama són molt poc profundes; en el Gran Banc Bahama no solen estar més enllà de 25 metres (80 peus)). actualment, l'àrea de Bahames representa només una petita fracció de la seva extensió prehistòrica. Quan estaven exposats a l'atmosfera, l'estructura calcària va ser sotmesa a meteorització química que va crear les coves i forats comuns al terreny karst, resultant en estructures com el forat blau.

## Enllaços externs

* ESA: Earth From Space: The Great Bahamas Bank, on http://spaceref.com, December 20, 2014 11:00 AM Arxivat de desembre 21, 2014, at Archive.is

## Referències

* 1 2 3 4 http://geoinfo.amu.edu.pl/wpk/geos/GEO_6/GEO_PLATE_C-16.HTML "Geomorphology from Space, Chapter 6: Coastal Landforms. Plate C-16, 'Great Bahama Bank'" (Accessed 3/9/06)
* 1 2 Stephen K. Boss, "Geological Research on the Great Bahama Bank" (Accessed 3/9/06) Arxivat 2006-02-05 a Wayback Machine.
# Gran Premi d'Alemanya del 1958

Resultats del Gran Premi d'Alemanya de Fórmula 1 de la temporada 1958, disputat al circuit de Nürburgring el 3 d'agost del 1958.

## Resultats

Per incrementar el nombre de participants, els organitzadors van obrir la carrera als vehicles de la Fórmula 2 (marcats amb fons groc) encara que aquests no es tinguessin en compte de cara a les classificacions del campionat.
| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 8 | Tony Brooks | Vanwall | 15 | 2h 21' 15. 0 | 2 | 8 |
| 2 | 10 | Roy Salvadori | Cooper - Climax | 15 | + 3' 29.7 min. | 6 | 6 |
| 3 | 11 | Maurice Trintignant | Cooper - Climax | 15 | + 5' 11.2 min. | 7 | 4 |
| 4 | 4 | Wolfgang von Trips | Ferrari | 15 | + 6' 16.3 min. | 5 | 3 |
| 5 | 20 | Bruce McLaren | Cooper - Climax | 15 | + 6' 26.3 min. | 12 | |
| 6 | 21 | Edgar Barth | Porsche | 15 | + 6' 32.4 min. | 13 | |
| 7 | 26 | Ian Burgess | Cooper - Climax | 15 | + 6' 59.3 min. | 11 | |
| 8 | 30 | Tony Marsh | Cooper - Climax | 15 | + 7' 09.9 min. | 14 | |
| 9 | 23 | Phil Hill | Ferrari | 15 | + 7' 45.5 min. | 10 | |
| 10 | 12 | Cliff Allison | Lotus - Climax | 13 | + 2 Voltes | 24 | |
| 11 | 28 | Ivor Bueb | Lotus - Climax | 13 | + 2 Voltes | 16 | |
| Ret | 3 | Mike Hawthorn | Ferrari | 11 | Embragatge | 1 | |
| Ret | 2 | Peter Collins | Ferrari | 10 | Accident Mortal | 4 | |
| Ret | 22 | Wolfgang Seidel | Cooper - Climax | 9 | Suspensions | 17 | |
| Ret | 6 | Harry Schell | BRM | 9 | Frens | 8 | |
| Ret | 27 | Christian Goethals | Cooper - Climax | 4 | Bomba del combustible | 23 | |
| Ret | 25 | Graham Hill | Lotus - Climax | 4 | Tub de l'oli | 22 | |
| Ret | 5 | Jean Behra | BRM | 4 | Suspensions | 9 | |
| Ret | 18 | Carel Godin de Beaufort | Porsche | 3 | Motor | 15 | |
| Ret | 17 | Hans Herrmann | Maserati | 3 | Motor | 20 | |
| Ret | 7 | Stirling Moss | Vanwall | 3 | Magneto | 3 | 1 |
| Ret | 19 | Dick Gibson | Cooper - Climax | 2 | Motor | 18 | |
| Ret | 29 | Brian Naylor | Cooper - Climax | 1 | Bomba del combustible | 25 | |
| Ret | 24 | Jack Brabham | Cooper - Climax | 1 | Col·lisió | 19 | |
| Ret | 16 | Jo Bonnier | Maserati | 1 | Accident | 21 | |
| NVS | 14 | Troy Ruttman | Maserati | | Motor | | |

## Altres

* Pole: Mike Hawthorn 9' 14. 0
* Volta ràpida:' Stirling Moss 9' 09. 2 (a la volta 3)

## Referències

* ↑ F1, STATS. «Peter COLLINS • STATS F1» (en francès). [Consulta: 27 febrer 2021].
* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-06-04. [Consulta: 3 juny 2010].
# Sherrill Milnes

Sherrill Milnes (Downers Grove, Illinois, 10 de gener de 1935) és un baríton estatunidenc, famós per les seues interpretacions de papers verdians. Des de mitjans dels anys seixanta fins a 1997 va estar associat a la Metropolitan Opera.
Milnes va nàixer a Downers Grove, Illinois en una granja ramadera. Des d'infant va mostrar un gran talent musical: a més de cantar, tocava el piano, el violí, la viola, contrabaix, el clarinet, i la tuba.
Va estudiar música a la Universitat de Drake i a la Universitat del Nord-oest, amb la idea de fer-se professor, però després de graduar-se es va dedicar a preparar-se com a cantant d'òpera, estudiant breument amb la famosa soprano Rosa Ponselle. L'any 1960 es va unir al Teatre d'Òpera de Borís Goldovsky, debutant com Masetto en Don Giovanni. El 1961 va debutar en l'Òpera de Baltimore, dirigida per Ponselle, com Gérard en Andrea Chénier.
L'any 1964 va obtenir el seu primer gran triomf, cantant el paper de Valentin en l'òpera de Charles Gounod Faust en la New York City Opera, paper amb què també va debutar en el Metropolitan Opera l'any 1965.
El 1964 va fer el seu debut europeu com a Fígaro en El barber de Sevilla al Teatro Nuovo de Milà. Tanmateix, va ser la seua interpretació de Miller, en l'òpera verdiana Luisa Miller el 1968 la que el va llançar a la fama internacional.
A principis dels anys 1980, Milnes va experimentar problemes de salut vocal, però els va superar.
L'any 1998 va publicar unes memòries, American Aria (ISBN 0-02-864739-4).
Des de 2001 Milnes ha aportat la seua experiència als joves talents operístics a través de la "V.O.I.C. Experience" (Vocal and Operatic Intensive Creative Experience), institució fundada l'any 2001 per Sherrill Milnes i la seua esposa Maria Zouves. El seu treball consisteix a presentar educadors i intèrprets del més alt nivell als cantants clàssics nord-americans. Açò els permet compartir el seu coneixement a través de classes magistrals, assajos privats, presentacions, consultes individualitzades, conferències i interpretacions. Lluiten per crear un punt de vista realista dels molts desafiaments que els cantants han d'afrontar al llarg de la seua carrera. El programa permet tant als amants de l'òpera com als cantants una interacció única en el procés creatiu.

## Papers

Amb la seua veu de baríton, s'ha especialitzat en papers verdians i puccinians, entre els quals cal destacar:
* Verdi: Miller de Luisa Miller, Rigoletto, Macbeth, Renato d'Un ballo in maschera, Don Carlo de La forza del destino, Iago d'Otello.
* Puccini: Scarpia de Tosca, Rance de La fanciulla del West.
* Altres: Fígaro d'El barber de Sevilla de Rossini, Barnaba de La Gioconda de Ponchielli.

## Referència (parcial)

* Blyth, A., Notes "Tin top baritones & Basses", Decca 436 464-2, 1993.

## Enllaços externs

* Plana no oficial de Sherrill Milnes
* Biografia i discografia Arxivat 2004-04-30 a Wayback Machine. a Decca
* Pàgina oficial de V.O.I.C. Experience Arxivat 2019-07-15 a Wayback Machine.
# Ingrīda Kadaka

Ingrīda Kadaka (Riga, 29 de juliol de 1967) és una artista, dissenyadora de llibres i il·lustradora letona, més coneguda per la seva tasca en els mitjans de comunicació sobre pintura d'oli i aiguafort.
Es va matricular a l'Acadèmia d'Art de Letònia (1989), i s'hi va graduar el 1993 i llicenciar el 1995. Ha estat membre de la Unió d'Artistes de Letònia de 1997 i ha fet exposicions, tant en solitari com en grup, a la seva Letònia nadiua. La seva feina és notable per l'explotació de motius folklòrics, els colors brillants, les formes senzilles i cridaneres, com també per l'humor. En aquest sentit, seria possible una comparació amb l'art de Marc Chagall.

## Referències

* ↑ Jānis Baltvilks, Izmazgātās debesis: dzejoļi bērniem, Rasa ABC, 2000.

## Enllaços externs

* Nota biogràfica i obres d'Ingrīda Kadaka. Arxivat 2006-10-18 a Wayback Machine.
# Isabel Durán Doussinague

Isabel Durán Doussinague (Madrid, 1965) és una periodista i escriptora espanyola que col·labora com a comentarista política en diversos mitjans escrits i audiovisuals. Està divorciada del també periodista José Díaz Herrera.

## Formació

És llicenciada en Periodisme i compta amb un postgrau en Estudis Internacionals per la Societat d'Estudis Internacionals pertanyent al CSIC i un altre en Ciències Polítiques a l'Institut d'Estudis Europeus de la Universitat Lliure de Brussel·les.

## Carrera professional

Després d'estudiar a Brussel·les, hi va estar treballant a l'oficina del portaveu de la Comissió de la Comunitat Europea. En tornar a Espanya va ser encarregada de la realització de reportatges especials per a l'agència de notícies Editmedia TV, es va incorporar a la redacció de la secció nacional de la revista Tiempo.
Ha treballat també a Diario 16 i ABC, i ha estat comentarista política de diferents programes en ràdio i televisió, com són la Cope, Radio España, Onda Cero, Los desayunos de TVE (2000-2004) y Antena 3 TV. Des de principis de la dècada de 2000 ha estat analista política en programes de ràdio com La Mañana y La Tarde de la Cope, Herrera en COPE, La Espuela, Las mañanas de RNE (2012-) a RNE i El gato al agua (2008-2012) de Radio Intereconomía.
Al món de la televisió ha estat col·laboradora de multitudinaris programes de televisió, per exemple, La noria (2008-2012), La mirada crítica, El gran debate (2012-2013) i Abre los ojos... y mira (2013-2014) de Telecinco, Madrid opina (2007-2011) o Alto y claro (2007-2012) de Telemadrid i El cascabel (2013-) a 13TV. Durant 2012 presentà el programa d'entrevistes Sin rodeos a 13 TV. Paral·lelament, des del dia 28 de gener de 2013 presenta el programa matinal d'informació Más claro agua a 13TV.
Des de 2015 col·labora en el programa Herrera en La COPE .
El juliol de 2016 va deixar de treballar en 13 TV després de 800 programes, una antena d'or i un increment del 77,7% de l'audiència, per afrontar nous reptes.

## Llibre

Es coautora de vuit llibres polítics:
* La gran revancha (2006, editorial Temas de hoy)
* ETA, el saqueo de Euskadi (2002, editorial Planeta)
* Arzalluz (2001, editorial Planeta) Biografia no autoritzada de l'antic dirigent de l'EAJ-PNV Xabier Arzalluz
* Aznar (1999, editorial Planeta)
* El secuestro de la justicia (1998)
* El saqueo de España (1996)
* Pacto de silencio (1996)
* Los secretos del poder (1994)

## Premis

* Antena de Oro 2015.

## Referències

* ↑ Isabel Duran a Lecturalia
* ↑ La periodista Isabel Durán conducirá ´DBT´ en Canal 9 Arxivat 2018-04-08 a Wayback Machine., Levante-EMV 25 de setembre de 2010
* ↑ «Isabel Durán deja las mañanas de 13TV». El Confidencial, 30-07-2016. [Consulta: 27 octubre 2016].
* ↑ «Alfredo Menéndez, Carles Francino, Arguiñano e Iker Jiménez, Antenas de Oro». La Vanguardia, 28-10-2015. [Consulta: 29 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Entrevista a Isabel Durán Arxivat 2018-04-08 a Wayback Machine. al web de l'Institut de Psicologia Jurídica Científica
5
# James M. Todd

James Mulherrin Todd (25 de maig de 1896 - 1970) va ser un enginyer elèctric i consultor nord-americà a Nova Orleans, i el 68è president de la Societat Americana d'Enginyers Mecànics el 1949-50.

## Biografia
### Joventut i inici de carrera

Va néixer a Franklin, Louisiana el 1896, fill de John Robert Todd i Fannie Louise (Mayer) Todd. Va assistir a les escoles públiques de Nova Orleans i de la Universitat de Tulane, on es va llicenciar en enginyeria elèctrica el 1918. Després va servir a la Primera Guerra Mundial. El 1930 també va obtenir el seu màster en enginyeria a Tulane.
El 1919 va començar la seva carrera professional com a enginyer en cap a la planta Marrero de Penick & Ford ltd. a Nova Orleans. El 1922-23 va ser enginyer mecànic amb la consultoria de William H. Ennis, i de 1923 a 1928 va ser associat dels contractistes AM Lockett and Co.

### Més trajectòria i reconeixement

El 1928 Todd va iniciar la seva pròpia empresa de consultoria en els camps de la mineria, l'enginyeria mecànica i elèctrica. Una de les seves primeres assignacions va ser fer-se càrrec de l'enginyeria a la Jefferson Lake Sulphur Company. A més, Todd va ser "actiu en la instal·lació d'aire condicionat al sud; el desenvolupament de la indústria del sofre a Louisiana, Texas i Mèxic; la redacció del codi de construcció de Nova Orleans; i va dissenyar les instal·lacions de fontaneria, elèctriques i mecàniques de molts edificis a Nova Orleans i al sud del golf".
El 1930 va exercir com a president de la Societat d'Enginyeria de Louisiana, el 1948 com a president de la Societat Americana d'Enginyers Mecànics i també com a vicepresident de la Unió de Societats d'Enginyeria Panamericana. Va ser membre de l'IEEE i de l'ASME, i el 1969 Todd va ser nomenat membre honorari d'ASME.

## Referències

* 1 2 3 4 John W. Leonard, Winfield Scott Downs, M. M. Lewis. Who's who in Engineering, Volume 8. John W. Leonard Corporation, 1959. p. 2473
* ↑ Power Engineering, Volume 54. 1950. p. 99
* 1 2 3 4 Todd, James M. (James Mulherrin), 1896-1970. Tulane University Special Collections. Accessed 2017-09-17.
* ↑ Louisiana Engineer, Volumes 9-10. 1923. p. 50
* ↑ Welding Journal, Volume 27. 1948. p. 632
* ↑ Mechanical Engineering, Volume 93. 1971. p. 88
# Jaume Ferran i Camps

Jaume Ferran i Camps (Cervera, 13 de juliol de 1928 - Smyrna, 6 de febrer de 2016) va ser un poeta català que escrivia en castellà. Estudià a la Universitat de Barcelona i a la de Madrid, on treballà per a Eugeni d'Ors. Fou ajudant de la càtedra de ciència de la cultura de la Universitat de Madrid i professor de literatura espanyola a les universitats de Colgate i Syracuse (Estats Units). Va ser un dels principals representants catalans de la Generació dels Anys Cinquanta en castellà. També va traduir al castellà alguns poetes catalans i va escriure unes memòries en català. L'any 2001 va ser nomenat fill predilecte de la ciutat de Cervera. Entre 1953 i 2004 també va escriure a la publicació local "Segarra" (fins 1996) i "Segarra Actualitat" (d'ençà de 1997); entre ambdues revista hi publicà prop de 180 articles, molts sota la secció "Fulls de Segarra".
Després de la seva mort, l'any 2016, s'han organitzat diversos homenatges a la seva figura: s'ha editat un documental biogràfic de la seva trajectòria Decàleg Ferran, obra del cineasta Xavier Juncosa; s'ha publicat pòstumament el tercer volum de les seves memòries El cercle daurat; i s'ha recopilat la seva obra en una antologia poètica Caudal de Vida y Poesía, a càrrec de les filòlogues Montserrat Pont i M. Pilar Hernández. A més, el 2021 el Museu de Cervera i el Museu d'Història de Cambrils van dedicar exposicions al vincle de Jaume Ferran amb el pintor cubista Maties Palau Ferré.

## Obres

* Desde esta orilla (1952)
* La piedra más reciente (1952)
* Poemas del viajero (1953)
* Descubrimiento de América (1957)
* Poemas. William Butler Yeats (1957)
* Canciones para Dulcinea (1959)
* Ángel en España (1960)
* Libro de Ondina (1964)
* Pierre Emmanuel. Antología poética (1964)
* Nuevas Cantigas (1966)
* Tarde de circo (1966)
* Historia de mariposas (1966)
* Eugenio D'Ors (1967)
* Ángel en Colombia (1968)
* Memorial (1971)
* Los diálogos de Joan Maragall (1971)
* Ángel en USA. Norte (1971)
* Ángel en USA. Sur (1971)
* Mañana de parque (1972)
* Introducción a Ezra Pound (1973)
* W.B. Yeats. Antología (1973)
* Ángel en la luna (1976)
* Antología de Josep Carner (1977)
* La playa larga (1981)
* Alfonso Costafreda (1981)
* Cantos irlandeses (1982)
* Libro de Alfonso (1983)
* Cuaderno de música (1983)
* Lope de Vega (1984)
* J.V. Foix (1986)
* Las alas del Fénice (1988)
* Las irreales omegas de J.V. Foix (1988)
* Historia Natural (1989)
* Corónica (1992)
* Memòries de ponent (2001)
* El libro de horas (2008)
* Diari de Tardor (2008)
* El cercle daurat (2019)

## Referències

* ↑ «Mor Jaume Ferran i Camps, fill predilecte de Cervera». Arxivat de l'original el 16 de febrer 2016. [Consulta: 10 febrer 2016].
# Jaume Garcia i Obrador

Jaume Garcia i Obrador (Palma 1894-4 d'agost de 1939) fou un dirigent socialista mallorquí.
Treballava com a electricista, era membre de les joventuts socialistes, combaté (1919-21) els terceristes i l'escissió comunista i, juntament amb Llorenç Bisbal, s'oposà al verguisme (1922-23). El 1920 va contreure matrimoni civil amb Francisca José Ribas. El 1922 fou vicepresident de la Federació de Societats Obreres de Balears i president de l'Agrupació Socialista de Palma, amb 29 anys. A partir del 1925 figurà en la comissió executiva de la UGT de Balears i reorganitzà les joventuts socialistes (1927-1930). El 14 d'abril de 1931 es feu càrrec, amb Antoni Pol, del govern civil de les Illes Balears. Després fou elegit regidor (1931-33); per l'octubre del 1931, partidari de donar per acabada l'aliança amb els republicans, creà, amb Jaume Bauzà, un Partit Socialista Independent. Tornà al PSOE (1933) i encapçalà aviat l'oposició als caballeristes dins la UGT i la Federació Socialista Balear, que presidí de 1935 a 1936 i representà dins el comitè nacional del PSOE (1934-36). Fou president de la Diputació Provincial de Balears el 1936, càrrec que ocupava durant l'inici de la Guerra civil espanyola. Restà amagat durant tota la guerra, però finalment fou delatat i assassinat. És Fill Predilecte de l'illa de Mallorca des del setembre de 2007.

## Referències

* ↑ Comas A., Huguet J., Santana M. Història de la UGT a les Illes Balears.Ed. Documenta Balear. 2004. ISBN 84-95694-77-8
* ↑ «Jaume Garcia i Obrador». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Garcia Obrador, Jaume «Casamiento civil». El Obrero Balear, nº 941, 19-03-1920, pàg. 4.
* ↑ «Garcia i Obrador, Jaume», Biografies, Memoria de les Illes, s.d.
* ↑ «Jaume Garcias Obrador», col·lecció de documents biogràfics
* ↑ Suárez Salvà, Manel «Jaume Garcias Obrador, fill predilecte de Mallorca i criminal». Diari de Balears. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2015 [Consulta: 4 juliol 2014].
# Jaume Mateu i Martí

Jaume Mateu i Martí (Bunyola, Mallorca, 1957) és escriptor. Des de 2005 és el president de l'Obra Cultural Balear. És un dels fundadors del Col·lectiu Cultural Sitja, de Bunyola i coopera amb Can Gazà, casal autogestionat d'exclosos socials malalts. És membre com «expert de reconegut prestigi» del Consell Social de la ciutat de Palma.

## Obra
### Poesia

* Enderrocaments abissals (1984),
* Botons de foc (1987)
* El color del diumenge (1995), premi Bernat Vidal i Tomàs

### Narrativa

* D'eben i mel (1986)
* La pietà (2003), premi Alexandre Ballester
* El balancí de la mare (2005), premi de Narrativa Mediterrània Pare Colom

### No ficció

* Marginàlia : Jaume Santandreu i l'exclusió social a Mallorca (1967-2007)

## Referències

* ↑ «Jaume Mateu repite en la presidencia de la Obra Cultural» (castellà), Diari de Mallorca, 3 de març de 2010.
* ↑ Laura Moya, «Can Alcover reviu», Avui, 19 d'agost de 2007
* ↑ «Jaume Mateu, president d'OCB, reflexiona sobre la ruta del català a les Illes Balears» Arxivat 2014-01-09 a Wayback Machine., Teranyina digital, 2014
* ↑ @Consell Social de la ciutat de Mallorca Arxivat 2014-01-16 a Wayback Machine., 27 d'abril de 2012
* 1 2 3 «Jaume Mateu» Arxivat 2017-08-06 a Wayback Machine., Diari Gran del Sobiranisme, s.d.
* ↑ Lleonard Muntaner, 2006, 288 pàgines, ISBN 978-8496664104

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Jaume Mateu i Martí
* "Som un país fet d'illes on l'idioma, la llengua catalana, és la nostra cara", Entrevista a Racó Català, 21 d'agost de 2012
* «Jaume Mateu: ‘Mantenir, a les Illes Balears, les mobilitzacions en favor de la llengua i de la cultura catalanes'», VilaWeb, 18 de gener de 2013
# Jesse Tyler Ferguson

Jesse Tyler Ferguson (Missoula, Montana, 22 d'octubre de 1975) és un actor estatunidenc. És conegut per interpretar a Mitchell Prittchet a la comèdia Modern Family (2009 - 2020), amb la qual ha estat cinc vegades consecutives nominat als Primetime Emmy Awards per Primetime Emmy al millor actor secundari en sèrie còmica i quatre al Premi del Sindicat d'Actors de Cinema pel Premi del Sindicat d'Actors al millor repartiment en una sèrie de comèdia.
Ferguson va debutar a Broadway amb l'obra de teatre de William Finn "The 25th Annual Putnam County Spelling Bee" amb la qual ell i el càsting de l'obra van rebre el premi Drama Desk Awards per al millor repartiment. També ha aparegut en adaptacions teatrals de Conte d'hivern, Els productors, El somni d'una nit d'estiu, Spamalot i El mercader de Venècia. Per la seva actuació a Fully Commited, Ferguson va ser premiat amb el Drama Desk Award a la millor actuació en solitari.

## Referències

* ↑ «Jesse Tyler Ferguson» (en anglès). TV Guide Online. Arxivat de l'original el 3 d'abril de 2016.