OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Littledean Camp

Littledean Camp és, de fet, un castell amb vistes al poble de Littledean a Gloucestershire, Anglaterra, destacat pel seu disseny únic normand.
Conegut originalment com a "Littledean Roman Camp" o simplement "Roman Camp", mentre que antigament es pensava que tenia orígens romans (tal com es reflecteix als mapes més antics d'Ordnance Survey), l'arqueologia del segle XX ha demostrat que el castell es va construir al segle XI després de la invasió normanda de l'any 1066. El castell estava situat en un terreny alt amb vista a la vall de Severn i la ciutat veïna de Littledean. A més de protegir els pobles locals, el castell probablement estava pensat per funcionar amb els castells de Glasshouse Woods i Howle Hill Camp com a pantalla per protegir la ciutat de Gloucester de les amenaces militars de Gal·les.
Actualment, només queden i es poden veure clarament els moviments de terra del mur exterior. Els arbres creixen a les restes del Castell, i a causa de la seva classificació com a monument programat, el lloc no es manté. No obstant això, la quantitat d'arbres que cobreix aquests moviments de terres destaquen dels camps circumdants, la qual cosa permet que aquest lloc de dalt d'un turó (elevació ~600 m) es vegi clarament des de molts quilòmetres de distància.
El castell en si, és circular i relativament petit, uns 60 peus de diàmetre, amb un pati interior i un exterior, aquest últim protegit per un mur de vallum molt alt. El mur exterior té moviments de terra supervivents 12 peus d'alçada; originàriament haurien estat 15 peus d'alçada. Únicament per a un castell d'aquesta època, la muralla exterior té una motta integrada en el disseny, en lloc de situar-se al centre del castell; probablement va ser dissenyat per actuar com una combinació de torre de guaita i torre. L'entrada al castell era des del sud.
El castell de Littledean no va estar ocupat durant molt de temps i en l'època de l'anarquia a mitjan segle XII ja havia estat abandonat des de feia diversos anys, i es coneixia com l'"Antic Castell de Dean".

## Vegeu també

* Castells a Gran Bretanya i Irlanda

## Referències

* ↑ «Detailed Old Victorian Ordnance Survey». Archi UK: Old Maps of Britain.
* 1 2 3 Scott-Garrett, p.58.
* 1 2 Scott-Garrett, p.48.
* ↑ Scott-Garrett, pp.59-60.
* ↑ «Littledean Camp, Littledean, Glos». Ancient Monuments.
* ↑ «Littledean Camp». Google Maps.
* ↑ Scott-Garrett, pp.48-9.
* ↑ Scott-Garrett, p.49.

## Bibliografia

* Scott-Garrett, C. Littledean Camp , a Transactions of the Bristol and Gloucestershire Archaeological Society, 1958, vol. 77.
# Acacia alata

Acacia alata és un arbust de la família de les lleguminoses, amb flors de color blanc cremós o groc or, agrupades en panícules. Pot arribar a mesurar 2 m d'alçada i un metre d'ample. Com a la majoria d'espècies del gènere Acacia, les seves branques són espinoses.

## Descripció

Acacia alata és un arbust gran, multi-ramificat, resistent a les gelades, que arriba a mesurar fins a 2,10 m d'alçada i 1 m de diàmetre, distribuïts a Austràlia Occidental. Creix a diversos tipus de sòls: zones properes a rius, puigs rocosos, salins i argilosos. Els seus branquillons sovint es dobleguen alternativament en diferents direccions. Els pecíols modificats es redueixen en mida i donen la impressió de penques (branques que semblen fulles, essent realment un pecíol ample i carnós). Les ales d'aquests pecíols mesuren generalment de 2 a 20 mm d'ample i de 5 a 70 mm de llarg. La inflorescència és simple en la seva majoria amb dues flors per axil·la, però a vegades es presenta en raïms. Els caps globulars contenen de 4 a 15 flors. Aquestes flors poden ser de color blanc, crema o groc or. Es prefereix aquesta última forma de la flor pel cultiu.

## Taxonomia

Acacia alata va ser descrita per Robert Brown i publicada a Hortus Kewensis; or, a Catalogue of the Plants Cultivated in the Royal Botanic Garden at Kew. London 5: 464. 1789.

### Etimologia

* Acacia: nom genèric derivat del grec ακακία (akakia), que va ser atorgat pel botànic grec Dioscòrides (A.C. 90-40) per l'arbre medicinal A. nilotica al seu llibre De Materia Medica. El nom deriva de la paraula grega ακις (akis, "espines").
* alata: epítet llatí que significa "alada".

#### Varietats

* Acacia alata var. platyptera (Lindl.) Meisn.

#### Sinonímia

* Acacia alata R. Br.
* Mimosa alata (R.Br.)Poir.
* Phyllodoce alata (R. Br.) Link
* Acacia alata var. genuina Meissner
* Acacia uniglandulosa Seem. & J.A.Schmidt
* Acacia alata var. glabrata Seem.

## Referències

* ↑ «penca» al DIEC.
* ↑ «Acacia alata». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 17 febrer 2013].
* ↑ Acacia alata en PlantList
* ↑ «Acacia nilotica (acacia)». Plants & Fungi. Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2010-01-12. [Consulta: 28 gener 2010].
* ↑ Quattrocchi, Umberto. CRC World Dictionary of Plant Names. 1 A-C. CRC Press, 2000, p. 6. ISBN 978-0-8493-2675-2.
* ↑ «alata» a Epítetos Botánicos.
* ↑ «Acacia alata» a EOL. Data consulta: 20 de desembre de 2013.

## Bibliografia

* Orchard, AE & Wilson, AJG, Eds. (2001) Flora of Australia, Vol. 11A. Mimosaceae, Acacia part.
* Bailey, L.H. & E.Z. Bailey. 1976. Hortus Third i–xiv, 1–1290. MacMillan, New York.
# Acacia pulchella

L'espècie Acacia pulchella és un arbust de la família de les lleguminoses. És endèmic d'Austràlia Occidental, essent un dels més comuns arbusts del bosc a Perth i al "Darling Scarp".

## Descripció

Aquest arbust mesura entre 0,3 i 3 m d'alçada. És una de les poques espècies del gènere Acacia que posseeix fulles vertaderes, en comptes de pecíols. Posseeix fulles pinnades. A la base de cada fulla existeixen dues espines. Els brots de les flors són de color groc brillant i esfèriques, amb un diàmetre de 16 cm. Floreix a finals d'hivern i inicis de la primavera.
Nous estudis suggereixen que l'espècie A. pulchella podria, en algunes circumstàncies, suprimir l'agent patogènic vegetal Phytophthora cinnamomi.

## Hàbitat

Viu en sòls sorrencs, a terra franca argilosa sobre laterita. Zones de baixa altitud, pantans, prop de cursos d'aigua.

## Usos

Aquest arbust espinós és útil com una barrera per inhibir els animals i l'accés humà a certes àrees.

## Taxonomia

Acacia pulchella va ser descrita per Robert Brown i publicada a Hortus Kewensis; or, a Catalogue of the Plants Cultivated in the Royal Botanic Garden at Kew. London (2nd ed.) 5: 464. 1813.

### Etimologia

* Acacia: nom genèric derivat del grec ακακία (akakia), que va ser atorgat pel botànic grec Pedanius Dioscorides (A.C. 90-40) per l'arbre medicinal A. nilotica al seu llibre De Materia Medica. El nom deriva de la paraula grega ακις (akis, "espines").
* pulchella: epítet llatí que significa "preciosa".

#### Varietats

Existeixen 4 varietats reconegudes:
* Acacia pulchella var. glaberrima
* Acacia pulchella var. goadbyi
* Acacia pulchella var. pulchella
* Acacia pulchella var. reflexa

#### Sinonímia

* Mimosa pulchella (R.Br.)Poir.
* Racosperma pulchellum (R. Br.) Pedley

## Referències

* 1 2 «Acacia pulchella» a FloraBase. Data consulta: 12 de desembre de 2013.
* ↑ "Western Wildlife", West Australian Dept. of Environment and Conservation, Vol. 10 El 4 d'octubre de 2006 (reporting an unpublished PhD thesis, Jayasekera, Aruni, Murdoch University, Western Australia)
* ↑ «York gum species list». Toodyay Land Conservation District Committee. Arxivat de l'original el 2014-01-25. [Consulta: 12 desembre 2013].
* ↑ «Acacia pulchella». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 19 maig 2013].
* ↑ «Acacia nilotica (acacia)». Plants & Fungi. Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2010-01-12. [Consulta: 28 gener 2010].
* ↑ Quattrocchi, Umberto. CRC World Dictionary of Plant Names. 1 A-C. CRC Press, 2000, p. 6. ISBN 978-0-8493-2675-2.
* ↑ pulchella a Epítetos Botánicos
* ↑ «Acacia pulchella» a EOL. Data consulta: 12 de desembre de 2013.
# Yǒnglè

Yǒnglè (永樂, «Eterna felicitat» (2 de maig de 1360 a Nanquín - 12 d'agost de 1424 a Yumuchuan, Mongòlia Interior)), el nom personal era Zhu Di (朱棣, Chu Tu), va ser quart fill de l'emperador Hongwu, i el tercer emperador de la dinastia Ming, i va governar des del 17 juliol 1402 de l'Imperi Xinès.
El seu regnat es considera el zenit de la dinastia Ming, ja que durant ell es va aconseguir la màxima extensió territorial, es va mantenir l'economia estabilitzada i es va emprendre una dinàmica política exterior que va estendre la influència de la Xina per gran part d'Àsia i Àfrica. No obstant això, la meitat posterior del seu regnat va començar ja a mostrar signes de decadència, que s'accentuarien en els següents emperadors. Entre les seves majors fites cal destacar que durant el seu regnat es van realitzar la major part dels viatges exploratoris marítims de l'almirall Zheng He, va ser acabada l'extensa enciclopèdia que porta el seu nom i es va transferir la capital de Nanquín a Pequín, on va fer construir la Ciutat Prohibida i les Tombes de la dinastia Ming.
El 1407 va destruir la dinastia Hồ i incorporar Dai Ngu a l'Imperi com a província de Jiaozhi, però Lê Lợi es va aixecar contra el domini xinès en 1418.

## Referències

* ↑ Francis D. K. Ching, Mark M. Jarzombek, Vikramaditya Prakash. A Global History of Architecture (en anglès). John Wiley & Sons, 2010, p. 17. ISBN 1118007395.
* ↑ Yuriko Kikuchi. A History of Maritime Trade in Northern Vietnam, 12th to 18th Centuries (en anglès). Springer Nature Singapore, 2021, p. 146. ISBN 9789811646331.
# Escolis i altres articles

Escolis i altres articles (1921) és el primer recull de crítica literària de Carles Riba, que inclou 62 articles publicats entre 1918 i 1920. Aquests textos, influïts per autors com Eugeni d'Ors i Francesco de Sanctis, reflecteixen els primers intents de Riba de formular un pensament literari personal, amb una prosa complexa i metafòrica, centrada en temes literaris i culturals. La seva crítica anticipa molts dels mètodes i interessos que caracteritzaran la seva obra madura.

## Referències

* ↑ «Visat». Pen Club Català. [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ «Diccionari de literatura catalana». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 23 abril 2020].
# El silenci dels arbres

El silenci dels arbres és una novel·la d'Eduard Márquez publicada el 2003. La novel·la va quedar finalista en els Premis Llibreter de narrativa. Segons el crític Javier Cisneros «...és una relectura contemporània del descens d'Orfeu a l'infern, una paràbola sobre com, enmig de la guerra i de l'horror, l'ésser humà troba refugi en la bellesa». El 2003 va ser traduïda al castellà per Ramón Minguillón i el 2004 a l'alemany per Ilse Layer. Segons el diari madrileny El País, aquesta novel·la mostra que la condició d'escriptor en llengua catalana no impedeix l'autor de practicar una literatura «saludablement deslligada de qualsevol marca nacional». Segons la Neue Zürcher Zeitung és una novel·la fàcil per llegir i fàcil per oblidar.

## Referències

* ↑ Cisneros, Javier «Eduard Márquez, voluntat d'estil». LletrA, 2007 [Consulta: 17 maig 2013]. «[L'autor] continua narrant en tercera persona i en rigorós present, que, en aquesta ocasió fins i tot, s'amplia als salts en el temps i als freqüents flash-backs dels protagonistes. Malgrat la dificultat d'aquest repte, l'articulació amb el relat principal és reeixida i s'aconsegueix un corprenedor efecte de proximitat dels records.»
* ↑ «Bibliographie der ins Deutsche übersetzten katalanischen Literatur, Addenda 2004-2007». Frankfurt del main: Goethe Universität, Institut für Romanische Sprachen und Literaturen.
* ↑ Echevarria, Ignacio «Crítica: Ruinas y violines, Eduard Márquez» (en castellà). El País, 15-11-2003. «Es evidente que su condición de escritor en lengua catalana no inhibe a Eduard Márquez de practicar una literatura saludablemente desentendida de toda marca nacional, absorta en sus muy propios intereses literarios.»
* ↑ Stolzmann, Uwe, crític del diari Neue Zürcher Zeitung, citat per «Rezensionsnotiz zu Neue Zürcher Zeitung, 22.09.2007» (en alemany). Perlentaucher.de Das Kulturmagazin, 2007. [Consulta: 27 gener 2016].

## Bibliografia

* Matalí, Ester F. «Critica: “El silenci dels arbres” d'Eduard Márquez». La Finestra Digital, 17-12-2007. Arxivat de l'original el 2016-02-01 [Consulta: 17 maig 2013].
* Miró, Carles «La barrera del so» (pdf). Avui, 09-10-2003, pàg. XV.
# Comte dels domèstics

El comte dels domèstics (en llatí comes domesticorum) era una figura de l'aparell militar de l'Imperi Romà. Aquest comes comandava els protectores domestici, considerats generalment un cos de guàrdia imperial, però de vegades descrits com un col·legi d'alts funcionaris que col·laboraven estretament amb l'emperador, comparable a un estat major de l'exèrcit.
L'any 400, durant el regnat d'Honori, hi havia dos comites domesticorum: el comes domesticorum peditum i el comes domesticorum equitum, que comandaven la infanteria i la cavalleria dels protectores domestici, respectivament. Els comandants de la guàrdia eren comites illustrissimi d'alt grau. En la jerarquia militar, només els superaven els magistri militum, comandants en cap de l'exèrcit. En parla la Notitia Dignitatum.
Alguns Comtes dels domèstics importants van ser:
* Barbatió, en temps de Constanci Gal.
* Mel·lobaudes, durant la batalla d'Argentovària.
* Estilicó, el 393.
* Castí, comes de Constanci III.
* Bonifaci d'Àfrica, nomenat comes per Gal·la Placídia.
* Juli Valeri Majorià i Ricimer, el 455.
* Vetti Agori Basili Mavorci, el 527.

## Referències

* ↑ Wolfram, Herwig. The Roman Empire and its Germanic peoples. Berkeley, Calif.: University of California Press, 1997, p. 52. ISBN 9780520085114.
# La Cogulla (Conesa)

La Cogulla és una muntanya de 886 metres que es troba al municipi de Conesa, a la comarca catalana de la Conca de Barberà.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Molí de les Tres Creus

El molí de les Tres Creus era un molí paperer –i a partir del segle xix tèxtil– situat a l'esquerra del riu Ripoll, a tocar del pont de Torre-romeu i davant de Cal Grau, a Sabadell. Molt a prop hi ha la bassa de Ca la Paula, on el 1915 va tenir lloc el festival de natació amb salts, waterpolo i curses que originà la fundació del Club Natació Sabadell l'any 1916. De l'antic molí només queden restes de la séquia que hi portava aigua, al costat est de l'edifici.

## Història

L'any 1098 ja es documenta un molí que cal identificar com l'antecessor del de les Tres Creus. En aquella època, era domini dels senyors d'Arraona. Poc després, per expressa voluntat seva, el molí passà a formar part dels béns de la pabordia de Sant Salvador de Sabadell. En els segles xiii i xiv s'hi documenta com a molí de Trilla. Era fariner i rebia l'aigua des del molí de Via (anomenat més endavant d'en Fontanet), per una séquia des de la qual es regava l'anomenada també horta de Trilla. Els seus senyors eren conjuntament la pabordia i els Cardona i Sentmenat, que obligaven els habitants de la vila de Sabadell a anar a moldre als molins de Trilla i Bessó (aquest darrer, situat sota el castell d'Arraona). Els senyors feudals forçaven la gent que vivia en els seus dominis a moldre en els seus molins per així cobrar-ne els drets de molta i controlar-ne la producció.
L'any 1561 consta que el molí estava derruït. No se sap si fou reconstruït, perquè no se'n tenen més notícies fins a l'any 1685. Aleshores, el tenia Ramon Roqueta, que rebia llicència del procurador reial que li permetia d'utilitzar l'aigua del Ripoll per fer anar un molí fariner o paperer. El 1713 consta que el molí era paperer i que el tenia en funcionament la família Arderius. Trenta anys més tard, era d'Antoni Casanovas, que hi feia paper blanc floret. El seu fill va vendre el molí a Francesc Capalà, que l'arrendà diverses vegades. Sembla que pels volts del 1806 es feren obres a l'edifici per instal·lar-hi una filatura. A partir d'aleshores, es destinà a usos tèxtils.
El nom Tres Creus prové de les creus de terme que hi havia al final de l'actual carrer d'aquest nom. El topònim es va fer extensiu al torrent, al molí i al camí que hi portava.

## Referències

* 1 2 3 4 Amics del Ripoll, Lluís Fernàndez i Cesc Prat (coord.). Quatre itineraris pel Ripoll a Sabadell. Guia del patrimoni fluvial, 2004, p. 59.
* ↑ Agustí Masvidal i Salavert; Joan Alsina i Giralt. Els molins del riu Ripoll. Sabadell: Amics de les Arts i de les Lletres de Sabadell, 1988, p. 58-59. ISBN 84-404-1116-2.
* ↑ Fernàndez López, Lluís. Itineraris pel rodal de Sabadell. Sabadell: Unió Excursionista de Sabadell, 2004, p. 177 [Consulta: 7 octubre 2014].
* ↑ Nomenclàtor. «Carrer de les Tres Creus». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 7 octubre 2014].
# Gottex

Gottex és un fabricant israelià de vestits de bany de luxe amb seu a la ciutat de Tel-Aviv a Israel.
Gottex va ser fundada a Tel-Aviv, Israel, el 1956 per Leah Gottlieb, la qual va dirigir l'equip de disseny fins a 1998. Leah va adaptar la seva experiència com a fabricant de impermeables, per crear una empresa de vestits de bany pionera. Leah va vendre el seu anell de noces per aconseguir capital, va importar teixits, va prendre prestada una màquina de cosir i va començar a dissenyar vestits de bany.
Durant l'ocupació alemanya d'Hongria Leah es va veure forçada a fugir amb el seu marit i filles d'un lloc a un altre. A més dels vestits de bany, Gottex produeix caftans, túniques i pantalons, combinant els vestits de bany i la roba de platja. Gottex és una empresa pionera en el sector dels vestits de bany equipats amb sostenidors de copa dura. La companyia és coneguda per fer servir teles innovadores.
El 1975 la companyia va entrar en contacte amb les cases de moda de Yves Saint Laurent i Pierre Cardin, els quals buscaven fabricar els seus vestits de bany. En aquella mateixa època, l'empresa va expandir la seva activitat i va començar a produir vestits de bany per a home i per a nens, llençols, tovalloles i cortines.
En els anys 1980 els vestits de bany de Gottex van ser portats per la Princesa Diana de Gal·les, la Reina Sofia d'Espanya, l'actriu nord-americana Elizabeth Taylor, i per la model Brooke Shields.
El 1993 Gottex va ser el principal exportador de vestits de bany cap als Estats Units. El 1997, magnat rus Lev Levàyev, propietari de l'empresa Africa-Israel Group, va adquirir Gottex. Segons l'institut d'exportació israeliana, les exportacions de vestits de bany van sumar un total de 44$ milions de dòlars nord-americans el 1999.

## Referències

* ↑ «Fashion windows: Gottex». Arxivat de l'original el 2011-07-26. [Consulta: 3 abril 2018].
* 1 2 Good Gottex! Women Seeking Bold, Slimming Swimwear Make Israeli Company No. 1 in America
* ↑ Death of Israel's high priestess of fashion, Haaretz
* ↑ Rudolph, Barbara (June 3, 1985). "Israel's Place in the Sun". TIME. Retrieved July 29, 2011
* ↑ «Israel: Retailing, The Wholesale Way». Arxivat de l'original el 2012-07-20. [Consulta: 3 abril 2018].
# Fatehpur Sikri

Fatehpur Sikri (hindi: फतेहपूर सिकरी, urdú: فتحپور سیکری) és una ciutat i municipi de l'Índia al districte d'Agra (Uttar Pradesh). La població el 2001 era de 28.754 habitants. La ciutat històrica fou construïda per l'emperador mogol Akbar el 1570, i fou capital entre 1571 i 1585, quan fou abandonada per raons incertes. Les restes de la ciutat, força ben conservades, són una atracció turística i han estat declarades Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.

## Història

Akbar va restaurar el fort d'Agra vers 1560 i hi va establir la capital; amb la seva dona Mariam-uz-Zamani va tenir un fill i després bessons, però aquestos van morir; llavors, l'emperador va consultar un santó sufita anomenat Salim Chishti, que vivia com a eremita al poblet de Sikri prop d'Agra, el qual va predir que Akbar tindria un altre fill, i efectivament un fill va néixer a Sikir el 1569 i fou batejat Salim com el santó (fou el futur Jahangir). El 1570, Akbar va decidir construir el palau reial i una ciutat a Sikri. Fateh és una paraula àrab que vol dir 'victòria', i li fou donat el nom per la victòria de Baber el 1526 sobre Rana Sanga en la Batalla de Khanwa, a 40 km d'Agra. Durant anys, Fatehpur Sikri va compatir capitalitat amb Agra.
El 1585, fou abandonada i la capital establerta a Lahore. Les raons no se'n coneixen, però podria estar relacionat amb la manca d'aigua o que Lahore estava millor situada per a fer operacions a Pèrsia i Afganistan.

### Principals edificis

Els edificis estan construïts principalment amb rajola d'arena vermella extreta del mateix lloc. Els principals en són:
* Naubat Khana, casa dels Tambors on es feien els gran anuncis
* Diwan-i-Am, sala d'audiències públiques
* Diwan-i-Khas, sala d'audiències privades, famosa pel seu pilar central
* Casa de Raja Birbal, la casa del ministre favorit d'Akbar (que era hindú)
* Palau de Mariam-uz-Zamani, l'edifici de l'esposa d'Akbar
* Pati Pachisi, un mercat quadrat
* Char Chaman, una cisterna
* Panch Mahal, palau de cinc plantes amb 176 columnes a la planta baixa
* Jama Masjid, la mesquita
* Tomba de Salim Chisti, tomba de marbre blanc, al pati interior de la Jama Masjid
* Buland Darwaza, porta de la Magnificència, que portava a la Jama Masjid

## Galeria

* Edifici de Fatehpur Sikri
* Cambra d'audiències
* Cambra d'audiències
* Panch Mahal
* Buland Darwaza
* Detall del gravat
* Vista des de Fatehpur Sikri
* Diwan-i-Khas, pilar central

## Bibliografia

* A Handbook to Agra and the Taj, Sikandra, Fatehpur-Sikri and the Neighbourhood, per E. B. Havell, 1904.

## Enllaços externs

* Fatehpur Sikri a la llista de la UNESCO.
* Guia de Fatehpur Sikri.
* Fotos de Fatehpur Sikri i altres llocs.
* Tour Virtual a Fatehpur Sikri Arxivat 2008-10-15 a Wayback Machine..
* Fatehpur Sikri: mapes, fotos i detalls Arxivat 2009-05-23 a Wayback Machine..
# Llac d'Abaya

El llac d'Abaya (amhàric: አባያ ሐይቅ, Abaya hayq) o llac Gravin és un llac africà localitzat al sud d'Etiòpia, a la regió de les Nacions, Nacionalitats i Pobles del Sud. Va ser anomenat també Abbey o llac Margarita per l'explorador italià Vittorio Bottego, el primer europeu que va visitar aquest llac, en homenatge a l'esposa del rei d'Itàlia Humbert I.
El llac Abaya es troba en el Gran Valle del Rift, a l'est de la muntanya Guge. S'alimenta en la costa nord pel riu Bilate que flueix al llarg del flanc sud de la muntanya Gurage. La ciutat de Arba Minch està en la riba sud-oest del llac, que en la seva part sud, s'uneix al Parc nacional Nechisar i al llac Chamo, en el qual es desborda alguns anys. Entre tots dos llacs hi ha un petit istme de 3-8 km d'ample.
El llac té diverses illes, la principal d'elles és Aruro. El llac és de color vermell a causa dels alts nivells de sediments.

## Notes

* ↑ "Historia Local en Etiopía" (pdf)
* ↑ A. T. O Grove, F. A. Calle; A. S. Goudie, 1975: "Ex Lago Niveles y el Cambio Climático en el sur del Valle del Rift de Etiopía, Diario geográfica, N ° 141, p. 177-194