OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gavril Dejeu

Gavril Dejeu (Poieni, Cluj, Romania 1932) És un polític i advocat romanès, va ser durant l'any 1998 Primer ministre de Romania, i Ministre de l'Interior de 1996 a 1999. Actualment és membre del Partit Nacional Democristià Agrari. Actualment es troba retirat de la política activa.

## Infància i estudis

Radu Vasile va néixer a Poieni, Cluj, Romania l'11 de setembre de 1932, tot i que més tard marxà a viure a Cluj-Napoca, i més tard a Bucarest. Es graduà en dret a la Facultat de dret de la Universitat Babeş-Bolyai de Cluj-Napoca.

## Vida política

Durant el Comunisme no milità a cap partit polític, per la seva inclinació conservadora.
Després de la Revolució Romanesa de 1989, Dejeu s'afilià al Partit Nacional Democristià Agrari (PNŢ-CD). El 4 de novembre de 1992 fou elegit diputat a la Cambra dels Diputats, càrrec que mantingué fins al 28 de desembre de 2000. El 12 de desembre de 1996 fou nomenat Ministre de l'Interior, càrrec que mantingué fins a la seva dimissió, el 21 de gener de 1999.

## Primer Ministre (1998)

El 30 de març de 1998, el fins aleshores Primer Ministre, Victor Ciorbea, dimití. Ciorbea el nomenà Primer Ministre interí, fins a l'elecció d'un nou Primer Ministre per la coalició governamental. Fou substituït per Radu Vasile el 17 d'abril de 1998, per tant el seu mandat durà 18 dies.

## Vida post governamental

Després del seu fi, al capdavant del govern deixà la política activa (2000).
# Antiga Clínica l'Aliança

L'Antiga Clínica l'Aliança és una obra de Mataró (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

L'edifici ha estat molt transformat, però amb tot, conserva la claredat compositiva de les obertures i el ritme de la galeria del pis superior separada per petites columnes. Per sobre un fris i una cornisa que s'acosta als postulats racionalistes.

## Història

El monumentalisme de Ferrés i Puig és contrari al modernisme academitzat i al noucentisme clàssic. Incorpora elements avantguardistes i en els seus monuments, com l'antiga Aliança, utilitza el nou llenguatge estètic dels nous materials i això l'acostarà cap al racionalisme dels anys posteriors.

## Referències

* 1 2 «Antiga Clínica l'Aliança». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 28 febrer 2019].
# Aerostàtica

L'aerostàtica és la part de la física que estudia l'equilibri dels gasos i de l'aire que no estan en moviment, i l'equilibri dels cossos immòbils en l'aire o en altres gasos. L'estudi corresponent dels gasos en moviment es diu aerodinàmica. És un subcamp de la hidroestàtica, també coneguda com a estàtica de fluids.
L'aerostàtica estudia l'assignació de la densitat, especialment en l'aire. Una de les aplicacions d'aquesta és la fórmula baromètrica.
Un aerostat és més lleuger que una nau aèria, tal com un dirigible o un globus, que utilitza els principis de l'aerostàtica de flotabilitat.

## Campos d'estudi

* Fluctuació de la pressió atmosfèrica
* Composició de l'aire
* Secció transversal de l'atmosfera
* Densitat del gas
* Difusió de gas en el sòl
* La pressió del gas
* Teoria cinètica de gasos
* Pressions parcials en mescles de gasos
* Mesurament de la pressió

## Vegeu també

* Aerodinàmica
* Hidroestàtica

## Referències

* ↑ «Aerostàtica». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Física - Estática de los fluidos». fisicanet.com.

## Bibliografia

* Орысша-қазақша түсіндірме сөздік: Механика / Жалпы редакциясын баскарған э.ғ.д., профессор Е. Арын - Павлодар : «ЭКО»ҒӨФ. 2007.-29 1 б. ISBN 9965-08-234-0.
* Мала гірнича енциклопедія. В 3-х т. / За ред. В. С. Білецького. — Донецьк: Донбас, 2004. — ISBN 966-7804-14-3.
* Guy de Maupassant, En l'air et autres chroniques d'altitude, Éditions du Sonneur, 80 p. (ISBN 978-2-9161-3606-6).

## Enllaços externs

* Article complementari sobre l'aerostàtica i hidroestàtica Arxivat 2013-06-28 a Wayback Machine.
Viccionari
# János Temesváry

Temesváry János (Szamosújvár, 12 de desembre de 1890 – Budapest, 8 de novembre de 1964) violinista i violista, membre fundador del quartet de corda Waldbauer–Kerpely. Artista merescut (1956).

## Biografia

El seu pare era mestre de correus. Va actuar a Cluj als sis anys. Als disset anys, es va matricular a l'Acadèmia de Música de Budapest com a alumne de Jenő Hubay, i el 1911 va rebre un certificat de professor de violinista.
Un dels fundadors del Quartet de corda Waldbauer-Kerpely, fundat el 1909, com a segon violinista, membre del conjunt fins al 1940.
Va ser professor de violí el 1910–11 a l'Escola de Música de Fodor, el 1912–14 com a part dels cursos de música a Székesfóváros, a partir de 1914 professor adjunt a l'Escola Nacional de Música, i des de 1916 professor habitual. Del 1922 al 1935 va dirigir l'Escola de Música de Postàs, després va impartir classes a l'Acadèmia de Música fins al 1959. Entre 1927 i 1960 va ser viola solista de l'orquestra de l'Òpera, moment en què es va jubilar.
Del 1927 al 1944, va ser el vicepresident executiu de l'Associació Nacional de Compositors, entre 1931 i 1934, la Societat Filharmònica de Budapest, el 1945, juntament amb István Vasvári, va fundar la Unió de Músics Professionals, de la qual va ser president, fins al 1952.
Escrivia regularment crítiques i articles musicals.

## Premis i reconeixements

* 1910 – Premi Esperança
* 1948 - Medalla al Mèrit de la República Hongaresa, grau or
* 1949 - Medalla al Mèrit de la República Popular Hongaresa, grau or
* 1956 - Artista digne.

## Referències

* 1 2 Temesvary, Janos/https://leveltar.elte.hu/leveltar/databasesnew.php?ekod=93&order=csnev#T?redirect%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://mek.oszk.hu/00300/00355/html/ABC15363/15609.htm
* ↑ A Nemzeti Zenede. Szerk.: Tari Lujza, Sz. Farkas Márta. Budapest, 2005. Liszt Ferenc Zeneművészeti Egyetem Budapesti Tanárképző Intézete. 372. l. ISBN 9637181393
* ↑ A hetvenötéves Magyar Állami Operaház. 1884–1959. Budapest, 1959. Magyar Állami Operaház. (Más források szerint: 1951.)

## Fonts

* Lèxic musical de Brockhaus Riemann. Ed. Carl Dahlhaus i Hans Heinrich Eggebrecht. L'edició hongaresa. ed. Antal Boronkai. Budapest, 1985. Editorial musical. III. vol. 501. l. ISBN 9633305403
* Magyar életrajzi lexikon/http://mek.oszk.hu/00300/00355/html/ABC15363/15609.htm/https://hu.wikipedia.org/wiki/Kenyeres_Ágnes/Budapest%5BEnllaç+no+actiu%5D: Akadémiai. 1969.
# Antiga Escola de Vallcanera

L'Antiga Escola de Vallcanera és un edifici de Sils (Selva) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular i dos pisos situat sobre un petit monticle que es salva per unes escales. La façana principal té dues portes laterals i una finestra central. Al primer pis, hi ha una porta amb balcó de ferro forjat. Les dues parets laterals tenen quatre grans finestres a la planta baixa del costat dret i una altra al costat esquerre i, al primer pis, quatre exactament iguals. La façana posterior té un porxo adossat amb sostre de revoltons de rajol amb dos arcs de mig punt cantoners i una porta d'accés a l'edifici. El parament està arrebossat i les obertures emmarcades i pintades de diferent color. El terrat té barana d'obra que corona tot l'edifici.
Es troba en mal estat i amb pintades de grafitis, i gairebé totes les obertures estan cegades amb ciment.

## Història

Va obrir les portes l'any 1929. Edifici representatiu de l'arquitectura dels anys vint del segle XX de les escoles rurals.

## Referències

* 1 2 3 4 «Antiga Escola de Vallcanera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 5 agost 2017].

## Vegeu també

* Institut de Sils
# Acció confessòria

L'acció confessòria és una acció civil que faculta els titulars d'un dret de servitud o el propietari d'una finca dominant a obtenir una resolució judicial que protegeixi el seu dret davant un altre que li discuteixi o amenaci de pertorbar la seva servitud.
És una acció de caràcter real, que pot ser exercitada davant qualsevol persona. Qui l'exerceix ha de provar l'existència del dret i la pertorbació causada.
L'objecte d'aquesta acció és obtenir el reconeixement de l'existència de la finca gravada, declarar els drets i obligacions sorgits del dret de servitud i obtenir el pagament dels possibles danys i perjudicis ocasionats, així com fer cessar la pertorbació.
Al dret civil català, l'acció confessòria es regula a l'article 566-13 del Codi Civil, i la seva prescripció és als deu anys de l'inici de la pertorbació. El codi civil espanyol no regula aquesta figura.

## Enllaços externs

* «Acció confessòria». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Serralada Wasatch

La Serralada Wasatch (en anglès Wasatch Range) és una serralada dels Estats Units que s'estén per uns 250 km des de l'estat de Utah a la frontera amb Idaho i pel centre d'Utah. Generalment es considera que és l'extrem oest de les muntanyes Rocoses, i l'extrem est de la Gran Conca. A l'estat d'Idaho aquest serralada la continua les Muntanyes Bear River.
Wasatch significa en idioma Ute "pas de muntanya."
Aquesta serralada era d'importància vital pels primers colonitzadors, ja que hi trobaven fusta, granit i aigua. Actualment el 85% de la població d'Utah viu a uns 25 km de la serralada.

## Cims principals

* Mont Nebo. 3.636 m
* Mont Timpanogos. 3.581 m
* American Fork Twin Peaks. 3.502 m
* North Timpanogos. 3.487 m
* Red Top. 3.463 m
* Bomber Peak. 3.459 m
* Broad Fork Twin Peaks. 3.453 m
* Pfeifferhorn. 3.452 m
* White Baldy. 3.451 m
* Sunrise Peak. 3.437 m
* Lone Peak. 3.430 m

## Vegeu també

* Monument Nacional de la Cova de Timpanogos

## Referències

* ↑ Hiking the Wasatch, John Veranth, 1988, Salt Lake City.
* ↑ Fuller, Craig. «Wasatch County». Utah History Encyclopedia. [Consulta: 28 novembre 2008].
* Geology of Utah, William Lee Stokes, Utah Museum of Natural History, Salt Lake City, 1986.
* Wasatch Quartzite, John Gottman, Salt Lake City, 1979.
* Wasatch Tours, Alexis Kelner & Dave Hanscom, Wasatch Publishers, Salt Lake City, 1976.
* Flora of the Central Wasatch Front, Utah. L. Arnow, B. Albee, & A Wycoff, University of Utah, Salt Lake City, 1980.
* Gori, P.L. and Hays, W.W. (Eds.) (2000). Assessment of regional earthquake hazards and risk along the Wasatch Front, Utah [U.S. Geological Survey Professional Paper 1500-K-R]. Reston, VA: U.S. Department of the Interior, U.S. Geological Survey.

## Enllaços externs

* Wasatch Range a peakbagger.com (anglès)
# Fritz Kraatz

Fritz Kraatz (Davos, 4 de febrer de 1906 - 15 de gener de 1992) va ser un jugador d'hoquei sobre gel suís que va competir entre la Primera i la Segona Guerra Mundial.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla de bronze en la competició d'hoquei sobre gel.
Amb l'HC Davos, amb qui jugà entre 1921 i 1933, guanyà la lliga suïssa el 1926, 1927, de 1929 a 1933. Amb la selecció suïssa va guanyar la medalla de bronze al Campionat del Món d'hoquei gel de 1930. També guanyà l'or al Campionat d'Europa de 1926 i el bronze al de 1925.
Entre 1947 i 1948 i entre 1951 i 1954 fou president de la Federació Internacional d'Hoquei sobre gel.

## Referències

* 1 2 3 «Fritz Kraatz Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 22 d’agost 2011. [Consulta: 11 febrer 2017].
# Rudolf Burkert

Rudolf Burkert (Polubný, 31 d'octubre de 1904 - Alemanya Occidental, 7 de juny de 1985) va ser un saltador amb esquís i especialista en combinada nòrdica txecoslovac, d'origen germànic, que va competir durant la dècada de 1920 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics de Sankt Moritz, on guanyà la medalla de bronze en la prova de salt amb esquís. En aquest mateixos Jocs fou dotzè en la prova de la combinada nòrdica.
Al Campionat del Món d'esquí nòrdic guanyà dues medalles. D'or el 1927, a Cortina d'Ampezzo, en combinada nòrdica, i de plata, el 1933, a Innsbruck, en salt amb esquís.

## Referències

* 1 2 «Rudolf Burkert Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2012. [Consulta: 12 febrer 2018].
# Antiga Fàbrica Mauri

L'Antiga Fàbrica Mauri és un edifici de Mataró (Maresme) catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Fàbrica de planta baixa, pis i golfes. Presenta una estructura de pilars de fosa i sostres de voltes de maó de pla atirantades amb jàsseres metàl·liques. La coberta és a dues aigües amb aiguavés central i carener perpendicular a la façana del carrer. Està sustentada per una estructura d'arcs d'obra on reposen les bigues de fusta. La façana, de línies senzilles, respon directament al plantejament funcional de l'edifici. Es caracteritza pel ritme seriat de les finestres tan en planta baixa com en planta pis. És arrebossada i presenta una petita cornisa a nivell de cada pis.

## Història

El 1903 era la fàbrica de gènere de punt d'Antoni Gassol i Civit. L'edifici fou adquirit pel senyor Mauri, que es dedicà a la fabricació de capses de cartró. Entre 1940 i 1958 la raó social s'anomenà Vídua de F. Mauri. L'any 1958 es creà l'empresa Cartón-Embase SA. El 1962 passà a anomenar-se Indústria Reisem SA i continuà dedicant-se a la fabricació d'envasos de cartó.

## Referències

* 1 2 3 «Antiga Fàbrica Mauri». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Aeròdrom de Rozas

L'Aeròdrom de Rozas (codi OACI: LERO) es troba a la parròquia de Triabá, al municipi gallec de Castro de Rei, a 8 quilòmetres del centre de la ciutat de Lugo. Es va inaugurar el 4 de juny de 1943 i no té ús comercial.

## Història

Va ser construït per la Luftwaffe alemanya durant la Segona Guerra Mundial amb motiu de proporcionar un manteniment ràpid de les antenes de radiofar del sistema Consol d'Arneiro. L'aeròdrom estava format per tres hangars de dimensions considerables, que a més disposaven de barracons auxiliars. L'any 1949 es va convertir en l'aeroport central de Galícia mentre es construïa l'aeroport de Santiago-Rosalía de Castro.
Una vegada finalitzada la contesa, l'aeròdrom de Rozas va ser reconegut com un lloc excepcional per a la creació d'un aeroport de majors dimensions, o va arribar a ser base aèria durant algun temps en què hi va haver una guarnició considerable fins que el 1953 es va desmantelar. El primer hangar es va desmuntar i traslladar a Palma el 1958, i un altre a la base aèria de Cuatro Vientos (Madrid) el 1959. També pretenien traslladar el tercer i últim però l'alcalde de Lugo en aquell moment, Ramiro Rueda Fernández, va crear el Real Aeroclub de Lugo per tal d'evitar la desaparició total de les instal·lacions.
Durant els anys 2008 i 2009 es van fer inversions importants a l'aeròdrom per part de la Cambra de Comerç de Lugo, com el tancament perimetral de la pista i la reforma de la terminal pretenent convertir a Rozas en un aeroport de càrrega amb vols a Madrid i Barcelona. La pista de l'aeròdrom és de 1.200 per 45 metres, una mida semblant al d'aeroports com el de Sligo a Irlanda o el de Santos Dumont a Brasil, suficient per avions de fins a 50-70 places turbohèlix.

## Referències

* ↑ «L'aeròdrom de Rozas». Arxivat de l'original el 2010-09-23. [Consulta: 5 febrer 2016].
* ↑ "El aeródromo lucense de Rozas quiere reemprender el vuelo" Arxivat 2014-08-12 a Wayback Machine., artigo a El Correo Gallego, 3 de novembre de 2008 (castellà)

## Enllaços externs

* Real Aeroclub de Lugo Arxivat 2013-07-30 a Wayback Machine.
# Denis Alibec

Denis Alibec (5 de gener del 1991) és un futbolista romanès que actualment juga a l'Atromitos grec, cedit pel Kayserispor turc, i a la selecció romanesa.
El 19 de maig del 2010, Alibec va marcar un gol en cada part del partit aconseguint la victòria de l'Inter sobre el Bayern de Múnic en el Challenge match Sots-18 de la UEFA, part del UEFA Grassroots Day. Alibec va fer el seu debut a la Serie A el 21 novembre de 2010, substituint a Jonathan Biabiany en el minut 68 en un partit perdut 1 a 2 contra l'Associazione Calcio ChievoVerona. Alibec va jugar per l'Inter Primavera en el Campionato Primavera Girone B marcant 8 gols en 9 partits. És un jugador de cama esquerra que és conegut per la seva serenitat, equilibri i estil de joc relaxat. El 24 d'agost del 2011, Alibec va ser cedit al KV Mechelen de la Belgian Pro League per un any.

## Palmarès

* Campionat del Món de Clubs de futbol: 2010
* Torneo di Viareggio: 2011

## Referències

* ↑ «Denis Alibec naar KV Mechelen» (en neerlandès). kvmechelen.be (official website), 24-08-2011. Arxivat de l'original el 2011-09-27. [Consulta: 25 agost 2011].

## Enllaços externs

* Denis Alibec's profile and career statistics on romaniansoccer.ro
* Report on UEFA Under-18 Challenge match
* Perfil a l'Inter Arxivat 2011-01-03 a Wayback Machine. (anglès)
# Accés amb commutador

L'accés amb commutador és un mètode que permet a les persones amb discapacitat mental o motora severa accedir de manera directa a l'ordinador mitjançant un o diversos commutadors.

## Tipus de commutador

Els commutadors utilitzats per millorar l'accessibilitat es classifiquen segons la manera d'operar-los:

### Commutador de pressió

    Estan dirigits per aquelles persones amb un ús limitat de control motriu gruixat, però conserven la capacitat de pitjar. Té forma de tub amb un botó que activa l'ordinador.

### Commutador de bufar

    Els utilitzen usuaris amb severa discapacitat motora, però tenen un bon control dels llavis. El dispositiu s'activa quan es bufa a través del tub.

### Commutador al tacte

    Aquest polsador s'activa passant la mà per damunt, s'utilitza sovint en persones que conversen el control de la motricitat fina.

### Commutador de palanca

    El commutador es pot pressionar per qualsevol part del cos. La forma de la palanca facilita l'activació del dispositiu.

## Referències

* ↑ Chacón, A. La atención a la diversidad con medios tecnológicos-didácticos(pp.261-278). Madrid: Pirámide, 2007.
# Antiga Fàbrica de Sedes Bertrand

L'Antiga Fàbrica de Sedes Bertrand és una obra de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edificació de planta rectangular, format per tres construccions paral·leles entre elles, la central més gran que les laterals. De dos pisos, l'últim tipus galeria, amb parells de finestres. Construït en maó i sostre de teules a doble vessant. Transversalment se li oposen altres cossos rectangulars que repeteixen la façana principal i que també tenen sostre a doble vessant.

## Història

Correspon a l'època d'expansió industrial de Sant Feliu de Llobregat.
Era la Anònima de Trusachs, que també fabricava panes i velluts.

## Referències

* 1 2 3 «Antiga Fàbrica de Sedes Bertrand». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 25 gener 2019].
# Arxiu Municipal de l'Hospitalet de Llobregat

L'Arxiu Municipal de l'Hospitalet de Llobregat (CAT AMHL) és el servei públic de titularitat municipal de l'Hospitalet de Llobregat especialitzat en la custòdia, el tractament, la gestió, la conservació i la divulgació del patrimoni documental del municipi, amb la finalitat de satisfer les necessitats informatives de la gestió administrativa, justificar els drets de les persones físiques o jurídiques i facilitar la informació necessària per a la recerca i la investigació històrica.

## Regles i convencions

Adaptació de la descripció realitzada en 2012 (última revisió: 2013) segons els preceptes de la traducció castellana de la norma ISDIAH, 1a edició, 2008.

## Referències

* ↑ «Arxiu Municipal de l'Hospitalet de Llobregat». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ INTERNATIONAL COUNCIL ON ARCHIVES: ISDIAH Norma internacional para describir instituciones que custodian fondos de archivo. Primera Edición Adoptada por el Comité de Buenas Prácticas y Normas. Londres, Reino Unido, 10-11 marzo 2008

## Bibliografia

* Ajuntament de l'Hospitalet de Llobregat, Àrea d'Educació i Cultura. (novembre 2008) “Pla Arxivistic, Arxiu de l'Hospitalet de Llobregat”
* Arxiu Municipal de l'Hospitalet de Llobregat (sense data) “Ja ens coneixes?”
* Camós, Joan (Dir.); Santacana, Carles (Dir.). Història de l'Hospitalet. Una síntesi del passat com a eina de futur Arxivat 2017-04-06 a Wayback Machine.. L'Hospitalet de Llobregat: Ajuntament de l'Hospitalet : Centre d'Estudis de l'Hospitalet, 1997. 252 p.

## Enllaços externs

* Arxiu Municipal de l'Hospitalet de Llobregat
* Arxiu Municipal l'Hospitalet Arxivat 2010-09-20 a Wayback Machine.
# José Campabadal Calvet

José Campabadal Calvet (Balaguer, Tarragona, 18-VII-1846 - Cartago, Costa Rica, 22-VI-1905) fou un compositor català.

## Biografia

Començà els seus estudis als set anys amb el mestre Francisco Comas. Als quinze es traslladà a Lleida i estudià orgue i contrapunt amb Magín Puntí. Després es traslladà a Barcelona per cursar harmonia i composició amb Antonio Ríus. L'MC de la catedral, José Marraco, li confià la direcció de l'escola de música de la catedral, on tení molts alumnes, entre ells, Eusebio Daniel. Va ser contractat com a pianista pel Gran Café de España per fer concerts.
El 1876 es traslladà a Costa Rica per prendre possessió de la plaça d'organista i MC de la basílica de Los Ángeles, San Francisco i la parròquia de Cartago. A Costa Rica fundà la Societat Instrumental i Coral Euterpe seguint els models catalans i contribuint a impulsar la cultura musical d'aquell país.

## Obra

Durant la reforma de l'ensenyament del president Mauro Fernández edità la primera col·lecció de cants escolars el 1888. Publicà també un ABC musical i diversos mètodes, entre ells un Tractat de teoria i crítica musical i uns Apunts sobre harmonia. El seu Himne patriòtic al 15 de setembre, de 1883, amb lletra de l'espanyol Juan Fernández Ferraz, va ser adoptat oficialment i s'ha cantat des de llavors per celebrar la independència. Va ser condecorat pel Govern.
Campabadal escriví centenars d'obres, en gran part degut a les seves funcions d'MC i per aquest motiu de caràcter religiós, però també abundant música de saló per a piano, derivada de les seves funcions pedagògiques, especialment masurques, d'estil senzill, fugint del virtuosisme i plenament dins de l'esperit del piano del romanticisme primerenc, estil que pot estar perfectament representat en la masurca publicada a La Música Ilustrada Hispanoamericana. En una llarga carta que escrivia des de Cartago en aquesta revista tractava d'expressar la seva línia estètica fent una crítica de Wagner i de Puccini i rendint homenatge a Perosi: «I m'acomiado dient que aquests grans genis a qui jo respecto i admiro, amb tot i les seves produccions sorprenents, babilòniques, no faran oblidar mai les obres dels nostres antics mestres».

### Obres didàctiques

* Cantos escolares, Cartago, 1888
* ABC musical, texto para las escuelas de Costa Rica, Barcelona, José Cunill, 1894.
* Apuntes sobre armonía
* Métodos de solfeo
* Tratado de teoría y crítica música

### Obres
#### - Música religiosa

* Benedictus, B, órg, 1886, (FB/UME)
* Gozos a S. José, 3V, órg, (FB/UME)
* Gran réquiem dramático
* Oh Salutaris, T, órg, 1886 (UME)
* Tu es Petrus

#### - Piano

* Amaya, Maz
* Amor jurado, Val
* Brisas de mayo, col·lecció de Val
* El limosnero y el crepúsculo, Val
* Ella, Maz
* La desposada, Maz (UME)
* La sultana Euterpense, Maz
* Mazurca, 1900 (VR)
* Mis querellas, Maz
* Pablo y Virginia, Val
* Raquel, Pk (UME)
* Sonata en Re menor
* Tormento, Maz

## Bibliografia

* DBB; DML; ME; "D. José Campabadal y Calvet", MIHA, XLV, 247-9.
* A. Orozco: "Honores póstumos al maestro José Campabadal", Páginas ilustradas, 83, 1906, 1319-24.
* B. Flores: La música en Costa Rica, Ed. Costa Rica, 1978.
# Amou

L'Amou és un formatge de pasta premsada no cuita d'ovella que es fabrica a Amou, prop de Mont de Marsan, a Gascunya. Presenta una matèria grassa de 45%. És objecte d'un afinament en celler, preferentment humit, durant 8 a 10 setmanes. La seva crosta és prima, daurada, i la seva pasta consistent i homogènia. Es pot acompanyar d'un vi blanc sec, o d'un rosat de Gascunya. Les estacions més favorables pel seu consum són la primavera i l'estiu.

## Referències

* ↑ «Amou» (en anglès). cheese.com. Worldnews, Inc. [Consulta: 30 abril 2022].