OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Piqued Jacks

Piqued Jacks és un grup grup musical de rock italià format l'any 2006 a Buggiano, format per quatre membres Andrea Lazzeretti, Francesco Bini, Tommaso Oliveri i Marco Sgaramella.
Van representar San Marino al Festival de la Cançó d'Eurovisió 2023 amb la cançó "Like an Animal".

## Història

El 2010 i el 2011, els Piqued Jacks van llançar les seves dues primeres obres ampliades. El 2012, van treballar amb el productor de Los Angeles Brian Lanese en el seu tercer EP, titulat Just a Machine, que es va publicar el gener de 2013. El març de 2014, van treballar amb Matt Noveskey als senzills "Upturned Perspectives" i "No Bazooka". L'àlbum d'estudi debut de la banda, Climb Like Ivy Does, es va publicar el 2015. El 2016 es va publicar una versió acústica de l'àlbum, titulada Aerial Roots.
El 2016, el bateria Matteo Cugia va deixar la banda i va ser substituït Damiano Beritelli, que al seu torn va ser substituït per Tommaso Oliveri el 2017. El juny de 2018 es va publicar el senzill "Wildly Shine", que va ser preproduït per Michael Beinhorn. Quatre mesos més tard, la banda va publicar el seu segon àlbum d'estudi, The Living Past, que va ser produït per Dan Weller. L'abril de 2019, el guitarrista Francesco Cugia va ser substituït per Marco Sgaramella.

## Membres
### Membres actuals

* Andrea "E-King" Lazzeretti (2006-present) - veu, teclats
* Francesco "littleladle" Bini (2006-present) - baix, cors
* Tommaso "HolyHargot" Oliveri (2017-present) - bateria
* Marco "Majic-o" Sgaramella (2019-present) - guitarra, cors

### Antics membres

* Francesco "Penguinsane" Cugia (2006–2019) – guitarra
* Matteo "ThEd0g" Cugia (2006–2016) – bateria
* Damiano Beritelli (2016–2017) – bateria

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* 2015 - Puja com Ivy Does
* 2016 – Arrels aèries
* 2018 – El passat viu
* 2021 - Sincronitzador

### Reproduccions esteses

* 2008 - Tight-Mess
* 2010 – Momo el mico
* 2011 – Confraries
* 2013 - Només una màquina

### Senzills

* 2013 - "My Kite"
* 2013 - "¿Jofòric?!"
* 2013 - "Parc d'atraccions"
* 2014: "Perspectives cap amunt"
* 2014 - "No Bazooka"
* 2015 - "Soldat romàntic"
* 2016 - "Shyest Kindred Spirit (acústica)"
* 2018 - "Eternal Ride of a Heartful Mind"
* 2018 - "Loner vs Lover"
* 2018 - "Wildly Shine"
* 2020: "Distància de seguretat"
* 2020 - "Especial cada dia"
* 2020 - "Mina d'or"
* 2021 - "Elefant"
* 2021: "Equacions misterioses"
* 2021 - "Bombers"
* 2022 - "Tot al sud"
* 2022 - "Partícules"
* 2022 - "Gira-sol"
* 2023 - "Com un animal"

## Referències

* ↑ «San Marino select Piqued Jacks for Liverpool 2023» (en anglès), 26-02-2023. [Consulta: 19 agost 2023].
# Porrassina

La porrassina o porrina (Asphodelus fistulosus) -que també rep en català els noms populars de cebollí, cipol·lí, cibolla (Mallorca), ceba de moro, albó, arsènic, caramuixa, caramuixes, cebeta borda, gamó, gamons, gamonet, gamonera, herba pudent, vareta de la virtut o vareta/varetes de Sant Josep- és una espècie de planta del gènere Asphodelus pertanyent a la família de les asfodelàcies (anteriorment classificada en la família Liliaceae). Molt semblant a altres espècies d′Asphodelus, es tracta d'una planta anual o perenne de curta durada, herbàcia, amb una tija buida de fins a 70 centímetres d'alçada. El sistema radical té una sèrie de tubercles a la base de la tija. La planta té la forma d'un gran floc com fulles de ceba, arrodonides i buides de fins a 30 centímetres de llarg. La inflorescència és una panícula amb flors molt separades. Cada flor mesura de 5 a 12 mil·límetres d'amplària, amb sis tèpals, que són generalment de color blanc o rosa molt pàl·lid, amb una clara franja longitudinal de color marró-vermellós a morat. Les flors són diürnes, que es tanquen a la nit i en dies ennuvolats. El fruit és una càpsula ovoide, dehiscent en 3 lòculs, cadascú amb dues llavors trièdriques amb profundes osques, de color marró.
Asphodelus fistulosus va ser descrit per Linné i publicat en Species Plantarum, 1: 309-310, l'any 1753. El nombre de cromosomes d'Asphodelus fistulosus (fam. Liliaceae) i tàxons infraespecífics és de 2n = 56. És nativa a la regió mediterrània. És una espècie invasora als Estats Units, trobada de manera significativa a Califòrnia, Arizona, Nou Mèxic i Texas, enumerada com a herba nociva federal (federal noxious weed) pel Departament d'Agricultura dels Estats Units. A Mèxic, té una àmplia distribució i es troba associada als cultius.

## Galeria

* Vista de la planta
* Detall de la flor
* Llavors
* Fruit semimadur

## Referències

* ↑ Asphodelus fistulosus a PlantList
* ↑ «Asphodeloides fistulosus». Catalogue of Life. (anglès)
* ↑ «Diccionari català-valencià-balear». [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Joan Coromines, DECAT vol. II, 713b1-8
* ↑ «Porrassina». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Asphodelus fistulosus a Trópicos
* ↑ Asphodelus cirerae, a forgotten species of Asphodelus sect. Verinea (Liliaceae). Morphological, palynological, Karyological... Díaz Lifante, Z. (1991) Fl. Mediterranea 1: 87-109

## Enllaços externs

* Misfud, Stephen. «Onion weed» (en anglès). [Consulta: 3 març 2014].
* «Asphodelus fistulosus L.» (en castellà). floradecanarias.com. [Consulta: 13 juliol 2014].
* http://www.flora-on.pt/#/7PDP3
* http://www.efloras.org/florataxon.aspx?flora_id=1&taxon_id=242101425
* http://ucjeps.berkeley.edu/cgi-bin/get_JM_treatment.pl?8349,8433,8434
# Francesc Giginta

Francesc Giginta (Perpinyà, segle xvi - ?, 1579) fou abat de Santa Maria d'Amer (1536-1579). Va ésser elegit President de la Generalitat de Catalunya el 22 de juliol de 1566.
Era membre d'una família perpinyanenca il·lustre, i el seu pare fou Gerald Giginta, burgès honrat de Perpinyà, i que havia sigut síndic a les Corts de Barcelona (1528) i de Montsó (1533).
Els conflictes entre la Inquisició i oficials de la Generalitat eren habituals amb detencions per part d'ambdues bandes. El 17 de juny de 1567, els inquisidors varen demanar una relació del fogatge de Catalunya, que els va ser denegada. Mitjançant ambaixades es reclamà al rei la seva intervenció en un conflicte de competències. El 17 de setembre de 1568, el rei envià una carta a la Generalitat en què donava ordres al lloctinent de què adoptés les mesures per a permetre al nou inquisidor, Gerónimo Manrique, que investigués "els excessos y desacatos fets per los deputats y officials y ministres del dit General". Aquest posicionament reial a favor de la inquisició, genera un conflicte polític del màxim nivell. Els diputats es tancaren en protesta al Palau de la Generalitat, la inquisició detingué al veguer de Barcelona, Bernat d'Aimeric, i la Generalitat feu el mateix amb el secretari del Sant Ofici, Agustín Malo. Després de múltiples incidents en què cap de les dues institucions enfrontades reconeixia als representants i autoritat de l'altra, el 24 de gener de 1569 la Santa Seu va enviar un motu proprio que decretava l'absolució amb caràcter cautelar dels diputats excomunicats.
A l'església de Sant Joan de Perpinyà creà una obra pia per a dotar les joves casadores.

## Referències

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
* ↑ Capeille, Jean. Dictionnaire de biographies roussillonnaises. Perpignan: Imp. Lib. Cat. J. Comet, 1914, p. 241. (facsímil Marseille: Laffitte Reprints, 1978)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Sitka

Sitka és una ciutat dels Estats Units situada a l'estat d'Alaska.
Sitka és al mateix temps una ciutat i un dels 27 districtes d'Alaska.
La seva superfície és de 12.461,8 km² (dels quals 5.018,2 km² estan ocupats per l'aigua).
Té una població de 8.835 habitants i una densitat de 0,5 hab/km² (segons el cens estatunidenc del 2000). La ciutat va ser fundada el 1799, i incorporada el 2 de desembre de 1971. És la més gran subdivisió subestatal en extensió territorial dels Estats Units d'Amèrica.
El nom de Sitka deriva de Sheet’ká, una contracció de la paraula Tlingit Shee At'iká, que significa "Gent de fora de Shee", essent Sheet’-ká X'áat'l (a vegades expressat com Shee) el nom Tlingit per a l'illa de Baranof que es troba al costat.
Era antigament un poblat Tlingit. La ciutat de Sitka va ser fundada el 1799 per Alexandre Baranov, governador de l'Amèrica Russa. El 1802 els indígenes Tlingit van destruir l'establiment i 4 anys després els russos el van reconstruir. El 1808 va ser nomenada capital de l'Amèrica russa. La ciutat era un important lloc en el comerç de pells, el monopoli del qual era de la Companyia Russo-Americana.

## Referències

* Andrews, C.L.. The Story of Alaska. The Caxton Printers, Ltd., Caldwell, OH, 1944.
* Fedorova, Svetlana G., trans. & ed. by Richard A. Pierce and Alton S. Donnelly. The Russian Population in Alaska and California: Late 18th Century - 1867. Limestone Press, Kingston, Ontario, 1973. ISBN 0-919642-53-5.
* Hope, Herb (2000) "The Kiks.ádi Survival March of 1804." In: Will the Time Ever Come? A Tlingit Source Book, ed. by Andrew Hope III and Thomas F. Thornton, pp. 48-79. Fairbanks, Alaska: Alaska Native Knowledge Network.
* Naske, Claus-M and Herman E. Slotnick. Alaska: A History of the 49th State. University of Oklahoma Press, Norman, OK, 2003. ISBN 0-8061-2099-1.
* Nordlander, David J.. For God & Tsar: A Brief History of Russian America 1741 - 1867. Alaska Natural History Association, Anchorage, AK, 1994. ISBN 0-930931-15-7.
* Wharton, David. They Don't Speak Russian in Sitka: A New Look at the History of Southern Alaska. Markgraf Publications Group, Menlo Park, CA, 1991. ISBN 0-944109-08-X.
* Wilber, Glenn. The Sitka Story: Crown Jewel of Baranof Island. "Land of Destiny"—Alaska Publications, Sitka, AK, 1993.
* Tlingit Geographical Place Names for the Sheet'ká Kwáan — Sitka Tribe of Alaska Arxivat 2005-01-08 a Wayback Machine., an interactive map of Sitka Area native place names.

## Vegeu també

* Parc Històric Nacional de Sitka

## Enllaços externs

* Parc Històric Nacional de Sitka (Sitka National Historical Park) (anglès) (castellà)
* Sitka's City Government Page (anglès)
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1962

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1962, disputat al circuit d'Aintree el 21 de juliol del 1962.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 20 | Jim Clark | Lotus - Climax | 75 | 2h 26' 20. 8 | 1 | 9 |
| 2 | 24 | John Surtees | Lola - Climax | 75 | + 49.2 s | 2 | 6 |
| 3 | 16 | Bruce McLaren | Cooper - Climax | 75 | + 1' 44.8 min. | 4 | 4 |
| 4 | 12 | Graham Hill | BRM | 75 | + 1' 56.8 min. | 5 | 3 |
| 5 | 30 | Jack Brabham | Lotus - Climax | 74 | + 1 Volta | 9 | 2 |
| 6 | 18 | Tony Maggs | Cooper - Climax | 74 | + 1 Volta | 13 | 1 |
| 7 | 34 | Masten Gregory | Lotus - Climax | 74 | + 1 Volta | 14 | |
| 8 | 22 | Trevor Taylor | Lotus - Climax | 74 | + 1 Volta | 10 | |
| 9 | 8 | Dan Gurney | Porsche | 73 | + 2 Voltes | 6 | |
| 10 | 42 | Jackie Lewis | Cooper - Climax | 72 | + 3 Voltes | 15 | |
| 11 | 40 | Tony Settember | Emeryson - Climax | 71 | + 4 Voltes | 19 | |
| 12 | 36 | Ian Burgess | Cooper - Climax | 71 | + 4 Voltes | 16 | |
| 13 | 14 | Richie Ginther | BRM | 70 | + 5 Voltes | 8 | |
| 14 | 54 | Carel Godin de Beaufort | Porsche | 69 | + 6 Voltes | 17 | |
| 15 | 46 | Jay Chamberlain | Lotus - Climax | 64 | + 11 Voltes | 20 | |
| 16 | 32 | Innes Ireland | Lotus - Climax | 61 | + 14 Voltes | 3 | |
| Ret | 2 | Phil Hill | Ferrari | 47 | Motor | 12 | |
| Ret | 26 | Roy Salvadori | Lola - Climax | 35 | Bateria | 11 | |
| Ret | 10 | Jo Bonnier | Porsche | 27 | Diferencial | 7 | |
| Ret | 44 | Wolfgang Seidel | Lotus - BRM | 11 | Frens | 21 | |
| Ret | 48 | Tony Shelly | Lotus - Climax | 6 | Motor | 18 | |
| NVS | 48 | Keith Greene | Lotus - Climax | | Només pràctiques | | |
| WD | 28 | Maurice Trintignant | Lotus - Climax | | Cotxe no preparat | | |
| WD | 38 | John Campbell-Jones | Emeryson - Climax | | Prob. físics | | |
| WD | 50 | Keith Greene | Gilby - BRM | | Cotxe no preparat | | |
| WD | 52 | Jo Siffert | Lotus - BRM | | Prob. econòmics | | |

## Altres

* Pole: Jim Clark 1' 53. 6
* Volta ràpida: Jim Clark 1' 55. 0 (a la volta 36)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-02-17. [Consulta: 11 juny 2010].
# Gaurav Gill

Gaurav Gill (Nova Delhi, Índia; 2 de desembre de 1981) és un pilot de ral·li indi que participa al Campionat de Ral·lis Àsia-Pacífic, competició que ha guanyat els anys 2013, 2016 i 2017 amb l'equip indi MRF. També ha guanyat en set ocasions el Campionat de l'Índia de Ral·lis.

## Trajectòria

Gaurav Gill inicia la seva trajectòria esportiva disputant proves de kàrting i motocròs, però aviat passà a disputar ral·lis sota l'ampara del equip MRF Racing per disputar tant el Campionat de l'Índia de Ral·lis com el Campionat de Ral·lis Àsia-Pacífic. L'any 2007 guanya amb un Mitsubishi Cedia el seu primer Campionat de l'Índia de Ral·lis, revalidant el títol al 2009, 2011, 2014, 2017, 2018 i 2020.
Pel que fa al Campionat de Ral·lis Àsia-Pacífic, Gill acaba en segona posició al 2010, però el guanya per primera vegada l'any 2013 amb un Škoda Fabia S2000. Posteriorment, acabaria tercer tant al 2014 com al 2015, però al 2016 tornaria a alçar-se amb el títol amb un Škoda Fabia R5, revalidant per tercera vegada el títol al 2017.
També ha disputat de forma puntual proves del Campionat Mundial de Ral·lis, debutant-hi l'any 2008 al Ral·li de la Gran Bretanya, si bé també se'l ha pogut veure al Ral·li de Xipre, al Ral·li de Portugal o al Ral·li de Finlàndia, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Shacki. «Gaurav Gill - rally profile eWRC-results.com» (en anglès). [Consulta: 6 agost 2022].
* ↑ «Gaurav Gill Profile - Bio, News, High-Res Photos & High Quality Videos» (en anglès). [Consulta: 6 agost 2022].
# Geni de la Victòria

El Geni de la Victòria és una escultura en marbre realitzada entre 1532–1534 per part de Michelangelo, es va fer per formar part de la tomba del Papa Juli II. Fa 2,61 m d'alt i actualment està exposada al Salone dei Cinquecento del Palazzo Vecchio de Florència.

## Història

Es desconeix la data exacta d'execució d'aquesta escultura. Va ser deixada en l'estudi de l'artista quan va marxar finalment de Florència el 1534 i va passar a ser propietat del seu nebot Leonardo Buonarroti, qui el 1544 va intentar vendre-la sense aconseguir-ho. Daniele da Volterra va suggerir que fos posada a la tomba de Michelangelo a Santa Croce (1564), però Giorgio Vasari va estar en contra d'això i suggerí donar l'estàtua al Duc Cosimo I de' Medici com va succeir.

## Descripció

Està relacionada estilísticament amb les escultures que va fer l'artista dels "Esclaus". L'anatomia és vigorosa i al cap presenta les fulles de roure emblema de Della Rovere. Representa una al·legoria de la victòria, el guanyador que domina amb gran agilitat i contrastant el jove guanyador amb el vell perdedor.

## Referències

* Umberto Baldini, Michelangelo scultore, Rizzoli, Milan 1973.
* Howard Hibbard, Michelangelo, New York, 1974.
* Marta Alvarez Gonzalez, Michelangelo, Art Mondadori, Milan 2007. ISBN 978-88-370-6434-1

## Enllaços externs

* http://www.polomuseale.firenze.it/catalogo/scheda.asp?nctn=00292719&value=1
* http://www.mega.it/eng/egui/monu/sristrut.htm
# Pere Egidi Fontseca

Pere Egidi Fontseca, en castellà Pedro Egidio Fontseca (segle xviii) fou un mestre de capella català.

## Obres

Totes les obres a continació es troben en acceptable estat en forma de còpia manuscrita de la primera meitat del segle xviii.
Completas a 7; Filiae Jerusalem, Mot., 8V, E:Bc; Misa, 8V, ac; Missa a 8 4º tono de Egidio Fontseca llamada Missa La, Sol, Fa, Mi; Nolite flere, 8V, E:Bc; O sacrum convivium a 8 de P. Egidio, Mot, falta el ac. cont, E:bc; Villancico a 8 de Sacramento Oy cuerpo de dios os dan de Egidio, 8V, ac.

## Referències

* ↑ Pena, J. i, Anglès, H.. Diccionario de la Música Labor. Barcelona: Labor, 1954.
* ↑ Casares Rodicio, Emilio. "Fontseca [Fortseca], Pedro Egidio",. Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999, vol. 5.
# Alma Richards

Alma Wilford Richards (Parowan, Utah, 20 de febrer de 1890 - Long Beach, Califòrnia, 3 de maig de 1963) va ser un saltador d'alçada estatunidenc, que guanyà la medalla d'or als Jocs Olímpics d'Estocolm del 1912 amb un salt a 1,93 m, davant l'alemany Hans Liesche que assolí 1,91 m, i l'aleshores detentor del rècord mundial, l'estatunidenc George Horine amb 1,89 m.

## Referències

* ↑ «Alma Richards Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'octubre 2014. [Consulta: 24 juliol 2016].
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1972

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1972, disputat al circuit de Brands Hatch el 15 de juliol del 1972.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 8 | Emerson Fittipaldi | Lotus - Ford | 76 | 1h 47' 50. 2 | 2 | 9 |
| 2 | 1 | Jackie Stewart | Tyrrell - Ford | 76 | + 4.1 s | 4 | 6 |
| 3 | 19 | Peter Revson | McLaren - Ford | 76 | + 1' 12.5 min. | 3 | 4 |
| 4 | 17 | Chris Amon | Matra | 75 | + 1 Volta | 17 | 3 |
| 5 | 18 | Denny Hulme | McLaren - Ford | 75 | + 1 Volta | 11 | 2 |
| 6 | 6 | Arturo Merzario | Ferrari | 75 | + 1 Volta | 9 | 1 |
| 7 | 3 | Ronnie Peterson | March - Ford | 74 | Virolla | 8 | |
| 8 | 27 | Carlos Reutemann | Brabham - Ford | 73 | + 3 Voltes | 10 | |
| 9 | 4 | Niki Lauda | March - Ford | 73 | + 3 Voltes | 19 | |
| 10 | 33 | Rolf Stommelen | March - Ford | 71 | + 5 Voltes | 25 | |
| 11 | 11 | Jean-Pierre Beltoise | BRM | 70 | + 6 Voltes | 6 | |
| 12 | 28 | Wilson Fittipaldi | Brabham - Ford | 69 | Suspensions | 22 | |
| 13 | 31 | Mike Beuttler | March - Ford | 69 | + 7 Voltes | 23 | |
| Ret | 22 | Tim Schenken | Surtees - Ford | 64 | Suspensions | 5 | |
| Ret | 2 | François Cevert | Tyrrell - Ford | 60 | Virolla | 12 | |
| Ret | 9 | Dave Walker | Lotus - Ford | 59 | Suspensions | 15 | |
| Ret | 5 | Jacky Ickx | Ferrari | 49 | Pressió de l'oli | 1 | |
| Ret | 26 | Graham Hill | Brabham - Ford | 47 | Virolla | 21 | |
| Ret | 25 | Carlos Pace | March - Ford | 39 | Diferencial | 13 | |
| Ret | 14 | Jackie Oliver | BRM | 36 | Suspensions | 14 | |
| Ret | 21 | Mike Hailwood | Surtees - Ford | 31 | Caixa canvi | 7 | |
| Ret | 29 | Dave Charlton | Lotus - Ford | 21 | Caixa canvi | 24 | |
| Ret | 30 | Nanni Galli | Tecno | 9 | Virolla | 18 | |
| Ret | 24 | Henri Pescarolo | Politoys - Ford | 7 | Accident | 26 | |
| Ret | 12 | Peter Gethin | BRM | 5 | Motor | 16 | |
| Ret | 23 | Andrea de Adamich | Surtees - Ford | 3 | Accident | 20 | |

## Altres

* Pole: Jacky Ickx 1' 22. 2
* Volta ràpida: Jackie Stewart 1' 24. 0 (a la volta 58)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-07. [Consulta: 22 març 2010].
# Casa de Santa Anna de Merola

La Casa de Santa Anna de Merola és una masia fortificada amb elements gòtics al terme municipal de Pineda de Mar (el Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Noms alternatives són torre de Merola o torre de Manola.
La casa de Santa Anna era un alou del castell de Montpalau. Aquesta situació, a l'època feudal, ens diu com n'era considerada durant els segles xii i xiii i, per tant, les propietats que tenien també eren importants. Hi residiren els Comtes de Creixell. S'hi van afegir noves construccions i reformes fins a arribar a nosaltres. Els darrers propietaris es deien Borrell, i van haver de deixar la casa pel seu mal estat. Darrerament es vengueren les terres dels entorns, i sols es quedaren les parets al clos dels murs del pati.
Masia fortificada a l'entorn d'una torre cilíndrica de la qual només resten les ruïnes de la casa: restes de les escales d'accés a les dues plantes i part de les parets mestres. La superfície de la planta baixa edificada és de 241 metres quadrats, més la capella (també enrunada). El celler és de 207 m², i tenia tres naus. La teulada és a quatre vessants. Els edificis eren units per un pati vorejat d'un mur amb el portal d'accés. La construcció principal és del segle xv i conserva elements com les finestres, de les quals es conserven només les decoracions dels suports laterals de les llindes, molt malmeses. Té altres finestres rectangulars amb llinda recta i rodejades de motllura. No es conserva res del portal rodó adovellat. El material bàsic de construcció és la pedra combinant la maçoneria i els carreus al angles.
La capella de Santa Ana, que ha donat el nom al conjunt, és d'una sola nau i està situada al pati davanter al costat dret del portal d'accés al recinte. A la façana encara s'hi pot veure les restes de l'espadanya i el portal rodó adovellat. A la construcció s'hi combina l'obra vista arrebossada i la pedra irregular. Probablement data del segle xvii o xviii.

## Referències

* 1 2 3 Montlló Bolart, Jordi. «Torre de defensa de Santa Anna de Manola o Merola. Pineda de Mar». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputáció de Barcelona, 23-04-2024. [Consulta: 21 febrer 2025].
* 1 2 «Casa de Santa Anna de Merola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2017].

## Enllaços externs

* Ballo, Ricard; Tañá., Montserrat. «Casa de Santa Anna de Merola». Catalunya medieval, 03-12-2013. Amb una sèrie de fotos del 2013.
# Kvasnikovka

Kvasnikovka (en rus: Квасниковка) és un poble de l'óblast de Saràtov, a Rússia, segons el cens del 2020 tenia 2.406 habitants. Pertany al districte municipal d'Engels.

## Referències

* ↑ «МБОУ «ООШ п. Лощиный». Историческая справка о селе». Arxivat de l'original el 2016-03-06.
* ↑ «Указ Президиума ВС РСФСР от 19 октября 1984 года: О ПЕРЕИМЕНОВАНИИ НЕКОТОРЫХ НАСЕЛЕННЫХ ПУНКТОВ В САРАТОВСКОЙ ОБЛАСТИ». Arxivat de l'original el 2016-03-07.
# Josep de Magarola i de Grau

Josep de Magarola i de Grau fou abat del monestir benedictí de Sant Pere de Camprodon (1645–1676) i President de la Generalitat de Catalunya (1665 - 1668).
La seva família era originària d'Esparreguera favorable a la corona. Era fill de Joan de Magarola, oïdor de la Reial Audiència i regent del Consell d'Aragó a començament del segle xvii. Entre els seus avantpassats hi trobem al també president (1623-1626) i bisbe d'Elna, Pere de Magarola i Fontanet o al seu cosí Miquel Joan de Magarola, ciutadà honrat de Barcelona i conseller segon de la ciutat que va haver de fugir arran de la batalla de Montjuïc (1641).
Va estudiar a la universitat pontifícia de Salamanca i l'any 1628 es va incorporar al monestir de Montserrat, si bé el 1641 va ser expulsat junt amb altres monjos castellans durant la Guerra dels Segadors. El 1645 és nomenat abat de Sant Pere de Camprodon i el 1655 prior del monestir de Sant Benet de Bages.
Va ésser nomenat President de la Generalitat de Catalunya el 22 de juliol de 1665, durant la seva presidència de la Generalitat va morir el rei Felip III d'Aragó i es va plantejar un problema polític per la interpretació de les constitucions catalanes en aquestes circumstàncies, ja que segons els usos jurídics, la mort del rei suposava, automàticament, la suspensió de la jurisdicció delegada dels oficials reials i del mateix virrei, passant tota la potestat al Governador de Catalunya junt amb la Reial audiència fins que el nou rei jurés in situ les Constitucions catalanes. Però el rei, Carles II, tenia tres anys i la seva mare Marianna d'Àustria la seva regent. Aquesta va enviar una missiva als diputats excusant la no presència del rei i comunicant la continuïtat de Vincente Gonzaga Doria com a virrei, que es mantingué fins al 1667, any en què va ser rellevat per Gaspar Téllez-Girón y de Sandoval.

## Referències

* ↑ Història dels Presidents..., pàg. 261-264

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :