OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Illes Esparses de l'Oceà Índic

Les illes Esparses de l'oceà Índic (en francès îles Éparses de l'océan Indien) són un conjunt d'illes al voltant de Madagascar, a l'oceà Índic, agrupades sota un estatus especial de l'administració francesa. Són les següents:
* Al canal de Moçambic:
** Bassas da India, és un atol en formació.
** Illa Europa, de 28 km², situada a 500 km de la costa africana.
** Illa Juan de Nova, de 4,4 km², situada a 600 km al sud-oest de Mayotte.
** Illes Glorioses, situades al nord-est de les Comores.
* A les illes Mascarenyes, al nord de la Reunió:
** Tromelin, d'1 km², és habitada per 17 meteoròlegs.
Les illes no tenen una població permanent, només militar i científica. Existeixen diverses instal·lacions meteorològiques i especialment la de Tromelin és important per la supervisió dels ciclons que afecten Madagascar, la Reunió i Maurici. Totes elles estan classificades com a reserves naturals.
Sota l'autoritat del ministre francès d'ultramar, des de 1960 l'administració estava a càrrec del prefecte de la Reunió. El gener del 2005 va passar a l'administrador general de les Terres Australs i Antàrtiques Franceses, amb seu a la Reunió.

## Referències

* ↑ Quod, J. P.; Barrere, A.; Chabanet, P.; Durville, P.; Nicet, J. B. «La situation des récifs coralliens des îles Éparses Françaises de l'océan Indien». Revue d'Écologie, 62, 1, 2007, pàg. 3–16.
* ↑ Châtaigner, Jean-Marc «Les îles Éparses : enjeux de souveraineté et de cogestion dans l'océan Indien» (en francès). La Revue maritime, 504, 2015, p. 70.
* ↑ McGinley, Mark. «Mascarene forests». The Encyclopedia of Earth. [Consulta: 22 febrer 2025].
* ↑ Saundry, Peter. «Tromelin Island». Encyclopedia of Earth, 24-12-2011. [Consulta: 22 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Informació del Ministeri d'Ultramar francès Arxivat 2016-04-28 a Wayback Machine. (francès)
# Adjacent

Adjacent (del llatí adiăcens que significa "que jeu o està al costat de") és un adjectiu qualificatiu, complement d'un substantiu, utilitzat per a determinar el que està a la rodalia d'algun objecte, cosa (incloent-hi llocs, edificis, etc.): és a dir, allò que és adjacent és el que està al costat, allò contigu o limítrof. Per exemple: «S'ha equivocat, senyoreta, el Dr. Josep viu a l'edifici adjacent», «La parcel·la adjacent pertany a un milionari americà», «Les aules adjacents són buides».
En gramàtica tradicional, s'anomena adjacent (que en llatí significa "que jeu al costat de") o, també, modificador, el constituent sintàctic del sintagma nominal, la funció sintàctica o l'oració que serveixen de complement d'un substantiu, en general un adjectiu qualificatiu, i matisen el nucli substantiu amb el qual concerta l'adjacent en gènere i nombre especificant-ho o explicant-ho al si del sintagma nominal: "La bondadosa viatgera anglesa." L'adjectiu adjacent pot anar situat abans o després del substantiu, i en aquesta funció es pot trobar també una proposició subordinada adjectiva equivalent: "La bondadosa viatgera que havia nascut a Anglaterra." L'adjacent pot fer funcions també en una oració de relatiu.
En geometria es refereix als angles que tenen el vèrtex i un costat comú. Per les seves característiques, i quan els altres costats (no comuns) resulten ser semirectes oposades, es coneixen com a angles suplementaris, ja que sumats fan un angle pla (que mesura 180°). De fet, ampliant la denominació d'angles adjacents particulars, es poden definir més casos, entre d'altres, a part dels esmentats angles suplementaris (que sumen 180°), hi ha els angles complementaris (que sumen 90°), i els angles conjugats (que sumen 360°).

## Referències

* ↑ Adjacent a Optimot
* ↑ «adiacens».
* ↑ Diccionari UB: anglès-català (en occità). Universitat de Barcelona, 2008, p. 17. ISBN 978-84-475-3318-3.
* ↑ Araus, M.L.G.; Enríquez, A.J.D.; Herrero, M.A.A.; Palacios, P.R.V.; Martínez, P.C.; Sánchez, M.G.P.; Martínez, M.E.; Rodríguez, Á.E.. Introducción a la lengua española (en castellà). Ed. Universitaria Ramón Areces, 2005, p. 231. ISBN 978-84-8004-679-4.
* ↑ «angles adjacents».
Viccionari
# Atencioïta

L'atencioïta és un mineral de la classe dels fosfats que pertany al grup roscherita. Rep el seu nom del Dr. Daniel Atencio, professor brasiler de mineralogia a l'institut de geociència de la Universitat de São Paulo, Brasil. Va ser aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2004.

## Característiques

L'atencioïta és un fosfat de fórmula química Ca₂Fe₃$^{2+}$Mg₂Be₄(PO₄)₆(OH)₄·6H₂O. Es tracta d'una espècie isostructural amb la footemineïta que pertany al grup de la roscherita. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4,5, i la seva lluïssor és vítria.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'atencioïta pertany a «08.DA: Fosfats, etc, amb cations petits (i ocasionalment, grans)» juntament amb els següents minerals: bearsita, moraesita, roscherita, zanazziïta, greifensteinita, ruifrancoïta, guimarãesita, footemineïta, uralolita, weinebeneïta, tiptopita, veszelyita, kipushita, philipsburgita, spencerita, glucina i ianbruceïta.

## Formació i jaciments

Es troba en pegmatites de granit. La seva localitat tipus és a Linópolis, a Divino das Laranjeiras (Minas Gerais), tot i que també se n'ha trobat a Poço d'Antas (Itinga), totes dues localitats al Brasil.

## Referències

* ↑ «Atencioite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 setembre 2015].
* ↑ «Atencioite Mineral Data» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 10 setembre 2015].
* ↑ «Roscherite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 10 setembre 2015].
# Angas

L'angas és un idioma de Nigèria pertanyent a les llengües txadianes occidentals, concretament a l'anomenat grup A, on forma el subgrup homònim juntament amb altres llengües com el sura o el goemai. El parlen unes 400000 persones i malgrat aquesta escassa base poblacional es considera que és "vigorós", és a dir, no està amenaçat perquè s'usa de forma regular en les comunicacions quotidianes de la població.
S'escriu amb l'alfabet llatí. El sistema vocàlic és complex, amb distinció entre llargues i breus i diftongs que tenen valor de fonema diferenciat dels sons vocàlics simples. Igualment compta amb un inventari de consonants extens, amb tendència a la palatalització. És una llengua tonal.

## Referències

* ↑ Fitxa a Proel
* ↑ Fitxa Ethnologue
# Armodafinil

L'armodafinil és un psicoestimulant produït per la companyia farmacèutica CEPHALON des del juny de 2007.
L'armodafinil és l'isòmer del modafinil (Progivil). L'armodafinil, igual que el modafinil, té tres usos principals: Promou el despertar en els casos de somnolència excessiva i narcolèpsia; és un fàrmac utilitzat per al tractament del dèficit d'atenció en nens i adults; i s'utilitza en les persones que han de fer torns rotatius, ja que ajuda a evitar el somni que poden produir aquests canvis horaris al rellotge biològic de les persones.

## Referències

* ↑ «NUVIGIL (armodafinil) tablets, for oral use». Cephalon, Inc., Teva Pharmaceutical Industries Ltd.. U.S. Food and Drug Administration. Arxivat de l'original el 2018-01-07. [Consulta: 23 novembre 2013].
* ↑ Darwish, Mona; Kirby, Mary; Hellriegel, Edward T.; Robertson, Philmore «Armodafinil and Modafinil Have Substantially Different Pharmacokinetic Profiles Despite Having the Same Terminal Half-Lives: Analysis of Data from Three Randomized, Single-Dose, Pharmacokinetic Studies» (en anglès). Clinical Drug Investigation, 29, 9, 9-2009, pàg. 613–623. DOI: 10.2165/11315280-000000000-00000. ISSN: 1173-2563.
* ↑ Bartoli, Francesco; Cavaleri, Daniele; Bachi, Bianca; Moretti, Federico; Riboldi, Ilaria «Repurposed drugs as adjunctive treatments for mania and bipolar depression: A meta-review and critical appraisal of meta-analyses of randomized placebo-controlled trials» (en anglès). Journal of Psychiatric Research, 143, 11-2021, pàg. 230–238. DOI: 10.1016/j.jpsychires.2021.09.018.
* ↑ «NUVIGIL (armodafinil) tablets, for oral use». Cephalon, Inc., Teva Pharmaceutical Industries Ltd.. U.S. Food and Drug Administration. Arxivat de l'original el 2018-01-07. [Consulta: 23 novembre 2013].
# Economia de la República del Congo

L'economia de la República del Congo és una barreja de caça de subsistència i agricultura amb un sector industrial basat principalment en l'exportació de petroli i serveis de suport, a més de les despeses governamentals. El petroli va ultrapassar l'extracció fustera com el principal producte de l'economia, i és actualment responsable per la majoria de les rendes del govern i de les exportacions.
Actualment el gas natural no és simplement cremat, sinó és utilitzat per produir electricitat. Nous projectes de mineria, especialment ferro, que poden començar a produir en finals de 2013, poden afegir $1 miliard al pressupost anual del govern.
Esforços de reforma econòmica van ser duts a terme amb el suport d'organismes internacionals, especialment el Fons Monetari Internacional i el Banc Mundial, incloses les consultes de l'Article IV recentment concloses. El president Denis Sassou-Nguesso, que va tornar en poder després del terme de la guerra civil, a l'octubre de 1997, va expressar públicament la seva voluntat de prosseguir les reformes econòmiques i privatitzacions, a més de renovar la cooperació amb institucions financeres internacionals. El progrés econòmic va ser severament afectat amb la caiguda dels preus internacionals del petroli i amb la represa del conflicte armat al desembre de 1998, que van empitjorar el dèficit pressupostari de la república.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 CIA. «The World Factbook». Arxivat de l'original el 2020-08-31. [Consulta: 9 juliol 2013].
# Alosa de pit rosat

L'alosa de pit rosat (Calendulauda poecilosterna) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Hàbitat i distribució

Habita zones arbustives, àrees rocoses i sabana amb acàcies a l'est de Sudan del Sud, sud d'Etiòpia, Somàlia, nord-est d'Uganda, Kenya i nord-est de Tanzània.

## Referències

* ↑ «Alosa de pit rosat». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Ateneu Obrer Mallorquí

L'Ateneu Obrer Mallorquí va ser una associació obrera fundada a la ciutat de Mallorca el 1890, amb motiu del Primer de Maig, i amb l'objectiu d'impulsar a l'illa l'organització dels treballadors. El seu primer president i impulsor va ser l'anarcosindicalista Sebastià Alorda (ja present en el moviment obrer dels anys 1872-1873). Comptà amb la participació de persones vinculades a les diverses tendències del moviment obrer d'aleshores, entre els quals destacaren: Francesc Roca (primer secretari), Josep Rodríguez, Joan Francesc Aranda, Salvador Gelabert, Bartomeu Bestard, Miquel Forteza, Jaume Orell, Josep Rosselló, Ricard Sanjuan i Félix Mateu.
Entre les seves accions, destaca la vaga de fariners que pel juny de 1890 es dugué a terme a la fàbrica Pieras i Mateu, que acabà amb el processament de 32 treballadors. Les divergències entre republicans, socialistes i anarquistes, a causa de l'acostament cap al Partit Socialista i la Unió General de Treballadors, provocaren el 1892 el seu trencament.

## Referències

* ↑ «Ateneu Obrer Mallorquí». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 1. Palma: Promomallorca, p. 264. ISBN 84-8661702-2.
# Angina inestable

L'angina inestable (AI, sovint anomenada angor inestable) és un tipus d'angina cardíaca que és irregular. També es classifica com un tipus de síndrome coronària aguda (SCA).
Pot ser difícil distingir l'angina inestable de l'infart de miocardi sense elevació de l'ST (IAMSEST). Difereixen principalment si la isquèmia és prou severa com per causar danys suficients a les cèl·lules musculars del cor per alliberar quantitats detectables d'un marcador de lesió (normalment troponina T o troponina I). Es considera que l'angina inestable està present en pacients amb símptomes isquèmics que suggereixen una SCA i no s'eleven les troponines, amb o sense canvis d'ECG indicatius d'isquèmia (per exemple, depressió o elevació transitòria del segment ST o una inversió d'ona T). Com que no es pot detectar un augment de les troponines fins a 12 hores després de la presentació, l'AI i l'IAMSEST solen ser indistingibles en l'avaluació inicial.

## Referències

* ↑ «Unstable angina pectoris». N. Engl. J. Med., vol. 342, 2, 1-2000, pàg. 101–14. DOI: 10.1056/NEJM200001133420207. PMID: 10631280.
* ↑ "unstable angina" en el Diccionari mèdic de Dorland
* ↑ Wiviott, S. D.; Braunwald, E «Unstable Angina and Non–ST-Segment Elevation Myocardial Infarction: Part I. Initial Evaluation and Management, and Hospital Care». American Family Physician, vol. 70, 3, 2004, pàg. 525–32. PMID: 15317439. Arxivat 2008-07-23 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2008-07-23. [Consulta: 12 maig 2020].
* ↑ Roffi, M «2015 ESC Guidelines for the management of acute coronary syndromes in patients presenting without persistent ST-segment elevation: Task Force for the Management of Acute Coronary Syndromes in Patients Presenting without Persistent ST-Segment Elevation of the European Society of Cardiology (ESC)». European Heart Journal, vol. 37, 3, 2016, pàg. 267–315. DOI: 10.1093/eurheartj/ehv320. PMID: 26320110.
* ↑ Jneid, H «2012 ACCF/AHA focused update of the guideline for the management of patients with unstable angina/non-ST-elevation myocardial infarction (updating the 2007 guideline and replacing the 2011 focused update): A report of the American College of Cardiology Foundation/American Heart Association Task Force on Practice Guidelines». Journal of the American College of Cardiology, vol. 60, 7, 2012, pàg. 645–81. DOI: 10.1016/j.jacc.2012.06.004. PMID: 22809746.
# Oxford University Press

Oxford University Press (OUP) és l'editorial universitària més gran del món. És un departament de la Universitat d'Oxford i està regida per un grup de 15 acadèmics dirigits pel vicecanceller (Vice-Chancellor).
La universitat va començar a imprimir l'any 1480. A la fi del segle xix, va emprendre el projecte de fer el que seria l'Oxford English Dictionary. Des dels darrers cent anys edita llibres de tota mena (n'hi ha de destinats als infants, d'específics de música, etc.). Ja el 1896 l'editorial va obrir la delegació de Nova York. Darrerament, s'ha hagut d'adaptar a la nova tecnologia informàtica i per això el 1989 va tancar la impremta d'Oxford i el 2004 el seu molí paperer. Actualment publica uns 6.000 nou títols cada any i dona feina a unes 4.000 persones arreu del món. El 2011 publicà a Internet el lloc web Oxford Bibliographies Online.

## Notes

* ↑ Balter, Michael «400 Years Later, Oxford Press Thrives». The New York Times, 16-02-1994 [Consulta: 21 octubre 2009].
* ↑ Harry Carter, A History of the Oxford University Press (Oxford, 1975) p. 137
* ↑ Carter passim
* ↑ Peter Sutcliffe, The Oxford University Press: an informal history (Oxford 1975; re-issued with corrections 2002) p. 53, 96-7, 156
* ↑ Bivens-Tatum, Wayne «The compleat philosophy librarian». Reference & User Services Quarterly, 50, 4, 2011, pàg. 318 [Consulta: 29 octubre 2016].

## Bibliografia

* Harry Carter, A History of the Oxford University Press, (Oxford: Clarendon Press, 1975).
* Duncan Hinnells, An Extraordinary Performance: Hubert Foss and the Early Years of Music Publishing at the Oxford University Press, (Oxford: OUP ISBN 978-0-19-323200-6, 1998).
* Oxford University Press Music Department, Oxford Music: The First Fifty Years '23−'73, (London: OUP, 1973).
* Peter Sutcliffe, The Oxford University Press: An Informal History, (Oxford: Clarendon Press ISBN 0-19-951084-9, 1978).
* Peter Sutcliffe, An Informal History of the OUP (Oxford: OUP, 1972).

## Enllaços externs

* Oxford University Press - Lloc web oficial
# Armónico

L'armónico és un cordòfon inventat pel músic cubà Compay Segundo el 1924. La seva idea era crear un instrument nou mitjançant la hibridació del tres i la guitarra, addicionant una setena corda a l'entorn. Aquest instrument pretén imitar el timbre del tres afegint una corda afinada a l'octava en la tercera corda (sol). La seva afinació és igual que la guitarra. Primera corda en mi, segona en si, tercera i quarta sol. La tercera i quarta corda van aparellades, tenint la quarta una octava per sobre de la tercera. Finalment, les tres cordes que corresponen als bordons de la guitarra mantenen l'afinació de re, la, mi però afinades una octava per sobre.

## Vegeu també

* Cuatro (instrument musical)

## Referències

* ↑ Llewellyn, Howell «Cuba's music ambassador dies at 95» (en anglès). Billboard, 26-07-2003, p.24 [Consulta: 24 gener 2013].
# Alosa del Cap

L'alosa del Cap (Mirafra apiata) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae).

## Hàbitat i distribució

Praderies, arbusts i zones rocoes de l'Àfrica Meridional, al sud-oest de Namíbia i Sud-àfrica occidental i meridional.

## Referències

* ↑ «Alosa del Cap». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Ateneu Popular de Calonge

L'Ateneu Popular de Calonge és una entitat fundada l'any 1991, per donar resposta a les diferents inquietuds culturals, esportives i de defensa del medi ambient de veïns i veïnes del municipi de Calonge i Sant Antoni, que en aquell moment no trobaven un espai, un marc associatiu, on desenvolupar-les.

## Referències

* ↑ Catalans, Institud d'Estudis. Institut d'Estudis Catalans. Secció Filològica. Jornades (2013 : Santa Coloma de Farners, Catalunya). Institut d'Estudis Catalans, 2015-11-11. ISBN 9788499652801.
* ↑ Revista de Girona: publicación trimestral de la Excma Diputación Provincial. La Diputación Provincial, 2007.
* ↑ «Les comarques gironines tenen uns setanta grups ecologistes i de defensa del territori».
# Angle de cobertura

L'angle de cobertura d'una lent és l'obertura angular que la lent forma en deixar passar un feix de llum. En fotografia, l'angle de visió és una secció de l'angle de cobertura. L'angle de cobertura pot ser el mateix que l'angle de visió o major, segons on s'ubiqui el sensor o la pel·lícula fotogràfica. Aquesta diferència determinarà l'angle de cobertura addicional.
La cobertura augmenta tancant el diafragma, perquè el vinyetatge mecànic redueix, i l'arc de les aberracions òptiques també disminueix.

## Cobertura addicional

Quan l'angle de visió és major al que estableix l'àrea de la imatge, parlem de cobertura addicional. Aquesta és essencial en les lents muntades en technical camera o en el control de perspectiva (PC) o en objectius ‘shift’ quan s'utilitza el desplaçament de la lent. La cobertura addicional permet el desplaçament de l'àrea d'imatge dins del cercle d'imatge fins que es doni vinyetatge (disminució de la lluminositat a la perifèria de la imatge).

## Vegeu també

* Angle de visió
* Cercle d'imatge
* Cercle d'il·luminació

## Referències

* 1 2 3 E Jacobson, F Ray,Geoffrey, G Attridge, R Axford. The manual of Photography: Photographic and Digital Imaging (en anglès). 9. Focal Press, 2000.
# Alcassaba d'Almeria

L'alcassaba d'Almeria era una fortalesa militar musulmana. És la segona construcció àrab de grans dimensions a la península ibèrica, després de l'alhambra de Granada. És al nord-oest de la ciutat, damunt d'un cim a 70 metres des d'on s'albira tota la badia d'Almeria. Les obres van començar l'any 955 pel califa cordovès Abd-ar-Rahman i ampliada per Jairan, rei de la taifa d'Almeria i pels reis catòlics.
Està formada per tres recintes:
* El primer recinte, és el més gran i l'únic totalment musulmà. Feia funció de campament militar i refugi de la població.
* El segon recinte, va ser el més important, encara que és del que menys vestigis ens han arribat. Hi residien els reis de la taifa.
* El tercer recinte, l'any 1497 Almeria va ser sacsejada per un gran terratrèmol i l'alcassaba va sofrir greus desperfectes. El reis catòlics una vegada conquerida la ciutat i davant dels riscs potencials dels pirates barbarescs van aixecar un castell a l'extrem occidental de la fortalesa. El disseny va ser cristià medieval.
Fou declarada Monument Històric i Artístic l'any 1931

## Referències

* ↑ Wals, Lola. Almeria. Madrid: Grupo Anaya S.A., 2006, p. 143. ISBN 84-9776-229-0.
* ↑ Arjona, Rafael. Andalusia. Madrid: Grupo Anaya, S.A., 2007, p. 510. ISBN 978-84-9776-281-6.
# Ecosocialisme

L'ecosocialisme és una ideologia política sorgida a finals del segle xx que integra les idees del socialisme amb les de l'ecologisme polític.
Partint, com el socialisme, de la crítica al capitalisme com un sistema socialment injust, l'ecosocialisme denuncia que el capitalisme també és un sistema depredador del medi ambient que porta a mitjà i llarg termini a la destrucció del planeta. Davant d'això, l'ecosocialisme propugna transformar la societat a partir dels valors de la justícia social, la solidaritat, la igualtat d'oportunitats, el respecte i la defensa de les llibertats personals, la pau, l'emancipació personal i la sostenibilitat; la seva aspiració és aconseguir una societat basada en la democràcia i el socialisme, de persones lliures i autònomes en una Terra habitable.
Altres denominacions que, a vegades, s'utilitzen per designar l'ecosocialisme són ecopacifisme o socialisme verd.

## Referències

* ↑ Decreus, Thomas «Ludo De Witte schreef een sterk pleidooi voor 'ecosocialisme'» (en neerlandès). De Wereld Morgen, 10-09-2017. «Quan haurem aclaparat el darrer arbre, menjarem els nostres diners.»
* ↑ Culla i Clarà, Joan B. «La dinàmica política i electoral». Història. Política, societat i cultura dels Països Catalans. Enciclopèdia.cat. [Consulta: 15 agost 2018].

## Bibliografia

* Comas-d'Argemir, Dolors «Ecosocialisme». Nous horitzons, 11-07-2018, pàg. 30-35.
* Ribó, Joan «Ecosocialisme o barbàrie». Levante-EMV, 05-02-2009.
* Risquete Sánchez, Jaume. Ecosocialisme, Comunicació política i societat postmoderna a la Catalunya democràtica. Barcelona: Universitat Ramon Llull, 2016.

## Enllaços externs

* «Jornades Ecosocialistes». Arxivat de l'original el 2018-08-04. [Consulta: 15 agost 2018].
# George Worthington

George Allan Worthington (Sydney, Austràlia, 10 d'octubre de 1928 − Westminster, Regne Unit, 8 de desembre de 1964) fou un jugador i entrenador de tennis australià.
En el seu palmarès destaquen tres títols de Grand Slam en categoria de dobles mixts, concretament tres Australian Championships guanyats junt a Thelma Coyne Long. En dobles masculins va arribar a disputar dues finals sense victòria final.
Un cop retirada va esdevenir entrenador a l'All England Lawn Tennis Club i també va ser entrenador dels equips britànics de Copa Davis i Copa Wightman.

## Torneigs de Grand Slam
### Dobles masculins: 2 (0−2)

| Resultat | Núm. | Any | Torneig | Parella | Oponents | Marcador |
| Finalista | 1. | 1947 | Australian Championships | Frank Sedgman | John Bromwich Adrian Quist | 1−6, 3−6, 1−6 |
| Finalista | 2. | 1949 | US Championships | Frank Sedgman | John Bromwich Bill Sidwell | 4−6, 0−6, 1−6 |

### Dobles mixts: 3 (3−0)

| Resultat | Núm. | Any | Torneig | Parella | Oponents | Marcador |
| Guanyador | 1. | 1951 | Australian Championships | Thelma Coyne Long | Clare Proctor Jack May | 6−4, 3−6, 6−2 |
| Guanyador | 2. | 1952 | Australian Championships (2) | Thelma Coyne Long | Gwen Thiele Tom Warhurst | 9−7, 7−5 |
| Guanyador | 3. | 1955 | Australian Championships (3) | Thelma Coyne Long | Jenny Staley Lew Hoad | 6−2, 6−1 |

## Enllaços externs

* George Worthington a l'ATP (anglès)
* George Worthington a la Copa Davis (anglès)
# Vadimonis

El llac Vadimonis (Lacus Vadimonis) és un petit llac d'Etrúria, que avui es diu llac de Bassano (Laghetto di Bassano), entre els turons Ciminis i el Tíber, del qual Plini el Jove diu que antigament havia tingut diverses illes flotants (terra que es mou amb els vents o corrents) i que fou teatre de dues batalles:
* En la primera, les forces combinades dels etruscs foren derrotades pels romans, dirigits pel cònsol Luci Papiri Cursor Mugil·là, el 310 aC.
* En la segona, les forces combinades etrusques aliades als gals foren derrotades també pels romans, dirigits pel cònsol Corneli Dolabel·la el 283 aC.
És a prop de l'antiga ciutat etrusca d'Horta (actualment Orte), a la província de Viterbo, a la vall del riu Tíber, no gaire lluny de Roma.

## Referències

* ↑ Pline le Jeune, XX. - Pline à Gallus
* ↑ L'àrea estava habitada des del segle VI Ac i es deia Hurta: cf. Chiesa, Tarquinia: archeologia e prosopografia tra ellenismo e romanizzazione, 2006, p.267. — com ho testifica la necròpolis trobada als voltants, actualment preservada als Museus Vaticans.