OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# René Lefeuvre

René Lefeuvre (Livré-sur-Changeon (Ille-et-Vilaine) 20 agost de 1902 - París, 3 de juliol de 1988) va ser un editor i militant revolucionari francès.

## Biografia

René Lefeuvre es va convertir en aprenent de picapedrer als 16 anys. Per escapar de l'atur causat per les conseqüències de la crisi de 1929, va canviar d'ofici i es va convertir en corrector.
Marxista de conviccions, freqüentà cercles socialistes i comunistes, però s'oposava radicalment a l'estalinisme i al reformisme. A partir de 1933 va dirigir la revista "Masses", una revisió política i cultural marxista que es va presentar de la següent manera: "El nostre moviment és un moviment de joves en el sentit propi de la paraula. "Masses" és el producte de la col·laboració d'un grup de camarades que el seu pensament pot presentar matisos diferents, però que combina tant un ideal comú, l'ideal socialista revolucionari. i una manera comuna d'afrontar els problemes que planteja aquest tema, com és l'ús del mètode d'investigació creat per Marx i Engels. "Masses" es reclama de la revolució social i de l'anàlisi materialista, de res més" La revista es va mantenir sota la seva direcció de 1933 a 1948 (amb interrupcions).
Primer membre del Cercle Democràtic Comunista de Boris Souvarine, es va incorporar al SFIO el 1934 i va crear allí un grup efímer de Luxemburg, el "grup Spartacus". Va participar en l'ala esquerra del SFIO els anys anteriors al Front Popular. El 1935, va participar en la creació de la tendència “Esquerra Revolucionària” de Marceau Pivert, amb qui va dirigir el butlletí quinzenal de l'actualitat. Va ser un dels milers exclosos del congrés SFIO del juny de 1938, i va participar en la fundació del Partit Socialista Obrer i Camperol (PSOP). René Lefeuvre s'ocupa del diari del nou partit: el 36 de juny.
Va fundar Spartacus, primer en forma de revisió el 1934, després del 1936 en forma de "quaderns mensuals", per editar textos marxistes poc coneguts i sovint inèdits "no dogmàtics" en francès. Convertint-se en un editor independent amb els anys, dirigeix el que s'ha convertit en edicions Spartacus. Els textos seran editats, entre d'altres, per Rosa Luxemburg, Anton Pannekoek i Herman Gorter.
Lefeuvre també publica una obra que ha escrit, La Politique communiste (ligne et tournants), i escriu nombrosos avantatges.
Des de desembre de 1975, va publicar a més de Cahiers Spartacus una crítica, Espartac, socialisme i llibertat, tenint en compte els temes actuals. Es poden veure i descarregar en format PDF al lloc de La Bataille Socialiste, un lloc molt ple de textos no leninistes (Luxemburg, Mattick ...) o de textos marxistes d'ultradreta.
Fins a la seva mort va continuar el seu treball editorial, "pel socialisme i la llibertat".

## Referències

* ↑ Biographie a « La bataille socialiste »
* ↑ «Appel à nos amis». Masses nº 11, 11-1933.
# Aeroport de Londres-Luton

L'Aeroport de Londres-Luton (codi IATA: LTN, codi OACI: EGGW) (en anglès: London Luton Airport) o antigament anomenat Aeroport Internacional de Luton és el quart aeroport més important que dona servei a Londres, després dels aeroports de Heathrow, Gatwick i Stansted. Està localitzat a Luton, dins el comtat de Bedfordshire i a 56,5 km al nord de Central London.
L'Aeroport de Londres-Luton va gestionar més de 8.738.717 passatgers durant l'any 2010, convertint-se en el cinquè aeroport més transitat del Regne Unit i el 42è més transitat d'Europa. Serveix com a base de easyJet, Monarch Airlines, Thomson Airways i Ryanair. La gran majoria de rutes que opera l'aeroport es troben a l'interior d'Europa, encara que hi ha algunes rutes xàrter i regulars a diferents destinacions del nord d'Àfrica i Àsia.

## Referències

* ↑ London Luton – EGGW
* ↑ UK Annual Airport Statistics
* ↑ Airport History. London Luton Airport.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial de l'Aeroport de Londres-Luton
* Informació de l'aeroport del World Aero Data
# Alció del paradís capnegre

L'alció del paradís capnegre (Tanysiptera nigriceps) és una espècie d'ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que sovint és considerat una subespècie de Tanysiptera sylvia. Habita els boscos de l'arxipèlag de Bismarck.
# Roger Vinton

Roger Vinton és un personatge fictici i nom de ploma d'un autor anònim, especialitzat en analitzar el poder econòmic català.
Va començar a publicar un blog el 2012 i va començar a difondre el seus articles a xarxes socials, a Twitter. El 2017 va publicar La gran teranyina amb Edicions del Periscopi, prologat per Andreu Barnils. El llibre fou el més venut de la Diada de Sant Jordi de 2017 i un dels més venuts de l'any, amb més de 10.000 còpies venudes. Dos anys després, el 2019, l'obra es va traduir al castellà, amb el títol de La gran telaraña. El llibre tracta de les famílies de llarga tradició econòmica dins l'ecosistema català, com Valls-Taberner, Trias de Bes, Bultó o Sagnier, així com de grans institucions com la Caixa o el Barça, i d'organitzacions com l'Opus Dei.
L'any 2020 va publicar un llibre amb Núvol sobre l'accident del vol IB610 i de la reacció del govern estatal.
El 2021 va publicar un llibre sobre el Futbol Club Barcelona, amb l'editorial Destino.
El personatge es defineix a si mateix com ''un home com cal'', i manté l'anonimat.

## Publicacions

* La gran teranyina, Edicions del Periscopi, 2017
* El misteriós accident del Monte Oiz, Biblioteca Núvol, 2020
* El Barça davant la crisi del segle, 2021

## Referències

* 1 2 Batlle, Xavier Fossas i. «Roger Vinton: “El poder ens intenta enganyar constantment”». [Consulta: 30 desembre 2022].
* ↑ TV3. «Els matins - Núria Solé entrevista Roger Vinton, l'autor que ens desvela els secrets del poder a Catalunya». [Consulta: 30 desembre 2022].
* ↑ La gran telaraña (en castellà).
* ↑ Miras, Bruno Fortea. «Entrevista con Roger Vinton, autor del libro "El Barça ante la crisis del siglo"» (en castellà). [Consulta: 30 desembre 2022].
* ↑ «Roger Vinton - Biografía y mejores libros» (en castellà), 01-12-2022. [Consulta: 30 desembre 2022].
# Iernut

Iernut (en hongarès: Radnót, pronunciat [ˈRɒdnoːt]) és una ciutat del comtat de Mureș, al centre de Transsilvània (Romania).
Administra vuit pobles: Cipău (Maroscsapó), Deag (Marosdég), Lechința (Maroslekence), Oarba de Mureș (Marosorbó), Porumbac (Porumbáktanya), Racameț (Józseftanya), Sălcud (Szélkút) i Sfântu Gheorgent (Cântughorg). Es va convertir oficialment en una ciutat el 1989, com a resultat del programa de sistematització rural romanès.

## Demografia

El cens del 2011 va revelar les següents dades demogràfiques:
* Romanesos (76,55%)
* Hongaresos (13,36%)
* Roma (9,84%)
* altres (0,18%)

## Principals llocs d'interès

* L'església reformada (construïda entre 1486 i 1593);
* El castell de Kornis-Rakóczi-Bethlen (construït el 1545);
* Els dos llacs propers a la ciutat;
* Riu Mureș;
* Lupoaica;
* Edificis antics.

## Referències

* ↑ 2002 Census Data
# Aeroport de Lubango

L'aeroport de Lubango Mukanka (codi IATA: SDD, codi OACI: FNUB) és un aeroport que serveix Lubango, a la província de Huíla a Angola.
La balisa no direccional de Lubango (Ident: SB) es troba a 2,4 km est-nord-est del llindar de l'autopista 28.

## Aerolínies i destinacions

| Aerolínies | Destinacions |
| SonAir | Luanda |
| TAAG Angola Airlines | Catumbela, Huambo, Luanda, Ondjiva, Windhoek-Hosea Kutako |

## Incidents

* El 8 de novembre de 1983 un Boeing 737 de TAAG Angola Airlines es va estavellar poc després de l'enlairament. Els 130 passatgers i la tripulació a bord van morir.

## Referències

* ↑ Airport information for FNUB Arxivat 2011-08-06 a Wayback Machine. from DAFIF (effective October 2006)
* ↑ Informació de l'Aeroport de Lubango a Great Circle Mapper.
* ↑ «FNUB @ aerobaticsweb.org». Landings.com. [Consulta: 31 juliol 2013].
* ↑ Google Maps - Lubango
* ↑ SkyVector Aeronautical Charts

## Enllaços externs

* OpenStreetMap - Lubango
* OurAirports - Lubango
* Temps actual per a FNUB a NOAA/NWS
* Historial d'accidents de l'Aeroport de Lubango a Aviation Safety Network (anglès)
# Abric de la serra de la Mussara

L'abric de la Serra de la Mussara és un abric rocós del vessant sud de la serra de la Mussara amb representacions de pintura rupestre protegides com a Patrimoni de la Humanitat en el conjunt de l'Art rupestre de l'arc mediterrani de la península Ibèrica. Està situat en el municipi de Vilaplana (Baix Camp), en la cinglera de les Campanilles, sota el despoblat de la Mussara.
Les mides de la cavitat són uns 12 metres de longitud, 2,40 metres d'alçada màxima i una fondària mitjana d'un metre. El pis de l'abric constitueix una allargada i estreta plataforma penjada uns 4 metres per sobre de la base de l'espadat. El camí de les Campanilles travessa la cavitat i forma la plataforma del sòl. La paret està formada per primes capes calcàries per on es distribueixen les pintures, molt degradades i perdudes, les quals s'estenen al llarg de 8,45 metres, i entre 1,30 i 1,85 metres de sòl. L'escassa fondària de l'abric fa que els fenòmens atmosfèrics afectin la superfície del petit mural. Per aquest motiu, han caigut i desaparegut diverses zones del suport i el pigment es troba en la major part dels dissenys molt esvaït.
Es tracta d'un conjunt format per 24 figures. Moltes de les pintures són de difícil interpretació, ja que representen motius abstractes, com les figures estiliformes, digitacions, barres, etc. Un altre grup de pintures serien les d'estil esquemàtic, com els quadrúpedes. Cal destacar la representació del grup de figures humanes, les quals podrien estar representant algun tipus de cerimònia. Aquest tipus de formació és nou a Catalunya, i recorda llunyanament els grups de "falanges" dels conjunts rupestres del nord de Castelló.
En general, el conjunt es podria catalogar dins de l'edat del bronze, però l'existència de traços més fins poden identificar un moment posterior. La manca de superposicions impedeix determinar si es tracta d'un sol moment o de diverses fases. De manera hipotètica, el conjunt se situa entre l'edat del bronze i el món ibèric.
El jaciment va ser descobert el 1991 per un grup d'excursionistes del Centre de Lectura de Reus.

## Referències

* 1 2 3 «Abric de la serra de la Mussara». Pat.mapa: jaciments. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 setembre 2013].
* ↑ «Abric de la serra de la Mussara (Vilaplana, Baix Camp)». Art rupestre de l'arc mediterrani de la península Ibèrica. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 setembre 2013].
# Alció del paradís comú

L'alció del paradís comú (Tanysiptera galatea) és una espècie d'ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que habita la selva humida de les Moluques, Nova Guinea i algunes illes properes.
# Lloriga

La lloriga, paraula provinent del Llatí lorica (cuir), era una armadura de l'antiga Roma i de l'Edat Mitjana. Lloriga figura en documents Catalans al s.X paral·lelament amb el mot ausberg, tot i que lloriga ja es va reservar en aquests temps per a les defenses dels cavalls i no dels guerrers. El mot va ser substituït en part al s.XIII pel de gonió i al s.XIV es va imposar el terme cota de malla Els guerrers en la miniatura de la Bíblia de Rodes (segle XI) porten cota de malles, així com uns ausbergs d'escates, molt ben diferenciats als dibuixos.

## Lloriga antiga

Titus Livi explica que lorica era el coselet de cuir, anomenant thorax als de metall, però la major part dels escriptors que tracten d'aquestes matèries entenen que amb la veu lorica es designava l'armadura que cobria el tors, equivalent al que en temps posteriors es va designar amb el nom de peto .
Els legionaris de l'Imperi vestien cuirassas construïdes de làmines o faixes de metall, laminae, que cobrien el pit i l'esquena, envoltant la cintura, la cota de malles, molli lorica catena, composta de petits anells enllaçats entre si i la lloriga de tela gruixuda, plegada en molts doblecs, amarada en vinagre i sal que es distingia pels noms de bilex, trilex, etc., segons els caps del cordill amb què s'ordia aquell teixit.
Hi havia diferents classes de lloriga:
* Fèrria, la de ferro, que, segons Tàcit, portava l'Emperador Otó
* Hamata, formada per anelles unides entre si, i usada pels soldats romans de la República i l'Imperi,
* Squamata, formada d'escates
* Musculata peto de placa usat per emperadors o generals.
* Lintea, cota o jaqueta no ajustada
* Plumata, feta de petites peces en forma de ploma
* Serta o hamis conserta, que es deia quan les escates o plomes s'unien entre si per mitjà d'anells o filferro
* Segmentata, pròpia dels legionaris i composta de tires metàl·liques, sobre altres de cuir. Unes de tres dits amples cenyien el tors i d'altres, més estretes, defensaven les espatlles.

## Lloriga medieval

La lloriga del cavaller medieval era una peça de cuir usualment amb caputxa que s'utilitzava sota l'armadura o la cota de malla. També es deia així a la cota formada per làmines de ferro que portava per sota una túnica encoixinada, el belmez o cloïssa, i per sobre es perllongava amb l'almofar o caputxa de malles.

## Bibliografia

* Leguina, Enrique de. «Glosario de voces de armería por Enrique de Leguina, Barón de la Vega de Hoz». CVC: Cervantes Virtual. [Consulta: 12 febrer 2016].

## Referències

* ↑ lloriga a Optimot
* ↑ Léxico de arte. Madrid - España: Akal, 1990, p. 124. ISBN 978-84-460-0924-5.
* ↑ «Lloriga». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fernando Díaz-Plaja, "¿Quiénes eran los caballeros?" en su La sociedad española... Barcelona: Plaza y Janés, 1975, p. 59.
* ↑ «Nombres y partes de la armadura». Leyendas de los Mirdalirs, 2019.
* ↑ «Le Costume, l’armure et les armes au temps de la chevalerie. Tome 1 : du huitième au quinzième siècle». Tournai: Casterman, 1977. Arxivat de l'original el 2020-09-22. [Consulta: 8 maig 2022].
# Petjada mítica

Una petjada mítica és qualsevol forma del medi natural que tradicionalment ha estat vista com la marca del peu d'algun personatge mític sobre alguna superfície natural, normalment la roca. Habitualment, aquestes petjades han estat atribuïdes per la cultura popular, i sovint també per la cultura sàvia, a sants, verges, déus, dimonis o a altres personatges de caràcter mític com el Comte Arnau o Fra Garí. Moltes vegades corresponen a formes geològiques o a restes d'activitat humana com contrapesos de premses de vi. A Catalunya hi ha documentades 68 petjades mítiques. Com a exemples es poden esmentar la Petjada de Santa Caterina a Torroella de Montgrí, el Pilaret de la Petja a Torà o les Petjades del Diable de la Posa a Isona.

## Referències

* ↑ Roma i Casanovas, Francesc «Les petjades mítiques a Catalunya: una geografia gairebé inexplorada». Treballs de la Societat Catalana de Geografia, 70, 2010, pàg. 31-54.
* 1 2 Roma i Casanovas, Francesc. Inventari de petjades mítiques a Catalunya. Madrid: BUBOK Publishing SL, 2013.
# Cracker

«Cracker» té aquests significats:
* Cracker, argot anglès per a pirata informàtic
* Cracker petita galeta plana, seca i salada de llarga conservació, més petita que el knäckebröd
* Cracker giny pirotècnic que fa un soroll particular
# Aeroport de Lumbo

L'aeroport de Lumbo (codi IATA: LFB, codi OACI: FQLU) és un aeroport que serveix Lumbo, al centre de la província de Nampula a Moçambic.

## Referències

* 1 2 Informació de l'Aeroport de Lumbo a Great Circle Mapper.

## Enllaços externs

* Historial d'accidents de l'Aeroport de Lumbo a Aviation Safety Network (anglès)
# Abric de les Llibreres

L'abric de les Llibreres és un abric del municipi de Freginals (Montsià) amb representacions de pintura rupestre protegides com a Patrimoni de la Humanitat en el conjunt de l'Art rupestre de l'arc mediterrani de la península Ibèrica. Està situat prop de la cinglera de la Pietat en la serra de Godall.
L'abric va ser descobert l'abril de 1983 pel Centre Excursionista d'Ulldecona. Té unes dimensions de 5,5 m per 2,4 m. La inclinació de la visera i la paret respecte a terra és de 65 graus. S'obre a llevant, amb un accés difícil. En un pany d'uns 40 cm², a menys d'un metre del sòl actual de la cavitat, es pot contemplar una escena formada per set quadrúpedes. La tècnica emprada és la de les tintes planes. La gamma cromàtica utilitzada és la de roigs foscos. Totes les figures, tret d'una, miren a l'esquerra.
La figura 1 localitzada en el sector dret del pany, és la més completa i la més gran. Es tracta d'un cèrvid en posició estàtica. L'alçada màxima és de 19 cm. La figura 2 és a la banda dreta del fris just a sota de la part posterior de la figura precedent. La part més ben conservada comprèn el cos i les extremitats en una posició estàtica. La llargada màxima és de 9 cm. La figura 3, a l'esquerra, és una cabra de la qual se'n destaquen el coll, el cap i les banyes. L'alçada màxima és de 5 cm. La figura 4 és de les més grans que es conserven en aquesta cavitat i es troba a l'esquerra de la figura anterior, gairebé a tocar. L'alçada màxima és de 6,5 cm. La figura 5 és situada en el sector inferior del fris, sota les figures 3, 4 i 6. És la més ben conservada. Es tracta d'una cabra clarament definida, amb el cap, les banyes i les orelles ben visibles. L'alçada és de 8 cm. De la figura 6 la part conservada es limita a les extremitats posteriors d'un altre exemplar de cèrvid o de caprí. La figura 7 queda una mica separada del grup i és l'única que mira a la dreta. Es pot veure només el cap amb les banyes i la part anterior del tronc, prou per a identificar-la amb un cèrvid. L'alçada màxima és de 10 cm.

## Referències

* 1 2 «Abric de les Llibreres». Inventari arqueològic i paleontològic (Arqueodada). Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 setembre 2015].

## Enllaços externs

* Abric de les Llibreres (Freginals, el Montsià), gencat.cat.
# Alció estriat

L'Alció estriat (Halcyon chelicuti) és una espècie d'ocell de la família dels alcedínids (Alcedinidae) que habita boscos, matolls i terres de conreu de la major part de l'Àfrica Subsahariana, estant absent de la selva de l'Àfrica central i Occidental i de les zones més àrides.

## Referències

* ↑ Alció estriat a CERCATERM Rev. 24/04/2012
# Lloyd Shapley

Lloyd Stowell Shapley (Cambridge, Massachusetts, 2 de juny de 1923- Tucson, Arizona 12 de març de 2016) va ser un matemàtic i economista estatunidenc, professor emèrit de la Universitat de Califòrnia a Los Angeles, pertanyent alhora als departaments de Matemàtiques i Economia. Les seves contribucions han estat capdals als àmbits de l'economia matemàtica i sobretot a la teoria de jocs. Després dels treballs de von Neumann i Morgenstern el 1940, es considera generalment que Lloyd Shapley és la personificació de la teoria de jocs. Conjuntament amb Alvin E. Roth, Lloyd Shapley va rebre el Premi Nobel d'Economia de 2012

## Referències

* ↑ Meier, Barry. «Lloyd S. Shapley, 92, Nobel Laureate and a Father of Game Theory, Is Dead» (en anglès). The New York Times, 14-03-2016. [Consulta: 15 març 2016].
* ↑ The Shapley Value: Essays in honor of Lloyd S. Shapley, A.E. Roth, ed., Cambridge University Press, 1988.
* ↑ Stochastic Games and Related Topics: In Honor of Professor L. S. Shapley, T. E. S. Raghavan, T. S. Ferguson, T. Parthasarathy and O. J. Vrieze, eds., Kluwer Academic Publishers, 1990.
* ↑ R.Aumann's Nobel Lecture. R. Aumann considera que L.S.Shapley és el teòric més gran sobre jocs de tota la vida.
* ↑ Notícia al Diari de Girona, el 15 d'octubre de 2012
# Rosa Cullell i Muniesa

Rosa Cullell i Muniesa (Barcelona, 14 de març de 1958) és una periodista i dirigent empresarial.
Llicenciada en Ciències de la Informació per la Universitat Autònoma de Barcelona i diplomada en Alta Direcció per l'IESE. Ha treballat al diari Mundo Diario, a la BBC, TVE Catalunya i al diari El País. L'any 1988 fou nomenada directora de Comunicació de La Caixa de Pensions, entitat de la qual també fou directora general adjunta i membre del comitè de direcció, tot representant l'entitat als consells d'administració d'algunes de les empreses participades (Panrico, Telesp, Port Aventura). El 2002-2005 fou nomenada consellera delegada del Grup 62 (de la qual aleshores La Caixa n'era accionista majoritària). Presidenta del Consell Social de la Universitat Autònoma de Barcelona des de l'abril del 2004, el febrer del 2005 fou elegida directora general del Gran Teatre del Liceu, en substitució de Josep Caminal i Badia. L'abril de 2008 fou nomenada directora general de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA) d'on dimití el juliol de 2010. El juliol de 2011 fou nomenada consellera delegada de Media Capital.

## Referències

* ↑ «Rosa Cullell i Muniesa | enciclopèdia.cat». [Consulta: 15 abril 2020].
# Sâncraiu de Mureș

Sâncraiu de Mureș (romanès) Weichseldorf (alemany) o Marosszentkirály (hongarès) és un municipi a Romania, a la Província de Mureș. El poble és a la riba dreta del riu Mureș, a 5 km de la ciutat de Târgu Mureș a l'oest. A causa de la seva expansió, està juntament amb les localitats Hídvég, Egerszeg i Náznánfalva. El municipi pertany a l'Àrea metropolitana de Târgu Mureș.
Per primera vegada és esmentat en 1332 com Sancto Rege i en 1339 apareix sota el nom de Zentkiral. A l'edat mitjana ja era una localitat significativa, ja que tenia dues esglésies: l'església de Sant Esteve i el monestir denominat La Verge Benaurada, fundat el 1350. El nom antic del poble en hongarès era Székelyháza i després Hosszúfalu. Es pensa que la seva església reformada va ser construïda a finals del segle xii, no obstant això, és clar que en 1239 ja existia. En 1900 van demolir la nau central i el santuari d'aquesta església medieval i van reconstruir aquesta part. No obstant això, la seva torre va quedar intacta, és l'original. El 1350 es van establir aquí els monjos de la Orde de Sant Pau. Ells van fundar en 1370 l'església paulina del poble en el proper cim de Klastrom. Poc després, l'església es va incendiar i les seves pedres i maons van ser reutilitzats per a la construcció del castell de Târgu Mureș. El1910 el poble tenia 986 habitants, dels quals 534 eren hongaresos i 357 romanesos. Fins al Tractat del Trianon (1920) el poble pertanyia al Comtat de Maros-Torda, Hongria. El 1992 vivien aquí 4089 habitants, d'aquesta xifra 2.050 eren de ètnia hongaresa, 1.844 romanesos i 201 gitanos.

## Enllaços externs

* A református templom leírása