OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Magic box

Una magic box — literalment ‘caixa màgica’ en català — és una sala de projecció audiovisual on tots els recursos (visuals i auditius) estan pensants per crear una experiència immersiva. La projecció es fa en tota la superfície dels murs i en algun cas, també en el sostre i el terra. És, per tant, totalment embolcallant per a l'espectador. L'àudio també està pensat per acompanyar les imatges i, per tant, està situat de forma que els sons estan ubicats en l'espai de forma tridimensional al voltant de l'espectador. Els primers exemples es van desenvolupar al Japó amb un cub amb superfícies de pantalla translúcida, en el qual 6 projectors situats a l'exterior omplien d'imatges les sis cares. L'exemple més conegut és el "State Grid Pavilion" de l'Exposició Universal de Xangai (2010).

## Referències

* ↑ «Magic Box» (en anglès). Tamschick, 27-07-2016. Arxivat de l'original el 2016-08-01. [Consulta: 27 juliol 2016].
* ↑ «Shanghai state grid pavilion magic box» (en anglès). Walters-Storik Design Group, 27-07-2016. [Consulta: 27 juliol 2016].
# Atac d'onada humana

L'atac de l'onada humana és una tàctica d'infanteria ofensiva en la qual un atacant duu a terme un assalt frontal sense protecció amb formacions d'infanteria densament concentrades contra la línia enemiga, amb la intenció de sobrepassar i aclaparar als defensors entaulant un combat cos a cos. El nom es refereix al concepte d'una massa coordinada de soldats que cauen sobre una força enemiga i l'arrosseguen amb un pes i un impuls enormes, com una ona marina que trenca en una platja.
Els atacs de l'onada humana han estat utilitzats per diverses forces armades de tot el món, inclosos els exèrcits europeus i americans durant la Guerra Civil Americana i la Primera Guerra Mundial, l'Exèrcit Popular d'Alliberament de la Xina durant la Guerra de Corea, els insurgents vietnamites durant les Guerres d'Indoxina, i els Basij iranians durant la Guerra Iran-Iraq.

## Referències

* ↑ Appleman, 1990, p. 362.
* 1 2 O'Dowd, 2007, p. 149.
* ↑ Appleman, 1990.
* ↑ Anderson, Jon Lee. «Understanding The Basij», 19-06-2009. [Consulta: 22 novembre 2010].

## Bibliografia

* Appleman, Roy. Disaster in Korea: The Chinese Confront MacArthur. College Station, TX: Texas A and M University Military History Series, 11, 1989. ISBN 978-1-60344-128-5.
* Appleman, Roy. Escaping the Trap: The US Army X Corps in Northeast Korea, 1950. College Station, TX: Texas A and M University Military History Series, 14, 1990. ISBN 0-89096-395-9.
* O'Dowd, Edward C. Chinese Military Strategy in the Third Indochina War. New York, NY: Routledge, 2007. ISBN 978-0-415-41427-2.

## Vegeu també

* Carn de canó
# Lúa Coderch

Lúa Coderch (Iquitos, Perú, 1982) és una artista catalana d'origen peruà que viu i treballa a Barcelona. Llicenciada en Belles Arts i màster en Produccions Artístiques i Recerca per la Universitat de Barcelona, es va formar també com a escultora a l'Escola Massana. Va obtenir la beca PAIR de la Fundació Suñol, la beca de creació artística de la Fundació Guasch-Coranty i la beca del CoNCA per a la recerca i la creació en els àmbits artístics i del pensament. Ha estat artista resident a SMART (Amsterdam) amb una beca A'dam Hangar-SMART del programa internacional d'intercanvi HANGAR-AECID.

## Exposicions individuals

Ha participat en exposicions col·lectives com ara El espacio cósmico estaba ahí, en dos o tres centímetros, Madrid i Vigo 2012-2013; Le Périmetre Interne, Institut Francès de Barcelona, Bcn 2013; Ouverture IV, Sala d'Art Jove, Barcelona 2012; 100% Desván, Sant Andreu Contemporani, Barcelona 2012. Entre les exposicions individuals del seu treball destaquen:
* 2011 - Estratègies per desaparèixer, BCN Producció'11, La Capella, Barcelona
* 2012 - Recopilar les fotografies sense memòria, Espai2, Sala Muncunill, Terrassa
* 2012-2013 - Paràbola, Capella de Sant Roc, Valls
* 2013 - La Muntanya màgica, Fundació Joan Miró
* 2014 - ACTE 30: Lúa Coderch, Or, Fundació Suñol
* 2021-22 - Palau de vent (04/11/2021 - 09/01/2022), Centre d'Art Tecla Sala, l'Hospitalet.

## Referències

* ↑ Montornés, Frederic. «Pep Durán vs. Lúa Coderch o viceversa». A-desk. [Consulta: 19 desembre 2013].
* ↑ «Biografia de Lúa Coderch». Canals Galeria d'Art. Arxivat de l'original el 19 de desembre 2013. [Consulta: 19 desembre 2013].
* ↑ «Lúa Coderch seleccionada para la beca SMART de Amsterdam». Hangar (web) [Consulta: 19 desembre 2013]. Arxivat 19 de desembre 2013 a Wayback Machine.
* ↑ «Lúa Corderch». Barcelona Cultura. Ajuntament de Barcelona. [Consulta: 19 desembre 2013].
* ↑ «Lúa Coderch porta a la Fundació Joan Miró la seva visió del present històric». Bonart, 12-2013 [Consulta: 19 desembre 2013].
* ↑ «La Muntanya Màgica». Web Fundació. Fundació Joan Miró. [Consulta: 19 desembre 2013].
* ↑ «Palau de vent. Lúa Coderch. Últims dies: exposició fins al 9 de gener», agenda Centre d'Art Tecla Sala. [Accedit: 4-01-2022].

## Enllaços externs

* Lúa Coderch - Lloc web oficial
* Declaracions de Lúa Coderch sobre La muntanya màgica, instal·lada a l'Espai 13 de la Fundació Joan Miró.
# Agència de Ciberseguretat de Catalunya

L'Agència de Ciberseguretat de Catalunya (ACC) és un òrgan del Govern de Catalunya que s'encarrega de prevenir, detectar, respondre i investigar incidents o amenaces a les xarxes de comunicacions electròniques i als sistemes d'informació públics, i de planificar, gestionar, coordinar i supervisar la ciberseguretat a Catalunya, minimitzar els danys i el temps de recuperació de les xarxes i els sistemes en cas de ciberatac i col·laborar amb els cossos policials i les autoritats judicials. Depèn del Departament de la Presidència i substitueix el Centre de Seguretat de la Informació de Catalunya.

## Vegeu també

* Institut Nacional de Ciberseguretat
* Unitat Central de Delictes Informàtics

## Referències

* ↑ «Bases de la futura Agència de Ciberseguretat de Catalunya». Arxivat de l'original el 2020-01-03. [Consulta: 6 gener 2020].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Anys de vida ajustats per discapacitat

Els anys de vida ajustats per discapacitat (AVAD, DALY en anglès) és una mesura del total de càrrega de la malaltia, expressat com el nombre d'anys perduts a causa de la mala salut, discapacitat o mort prematura. Aquest indicador fou originalment desenvolupat per la Universitat Harvard per al Banc Mundial el 1990, i l'any 2000 l'Organització Mundial de la Salut el va adoptar. Els AVAD són cada vegada més comuns en el camp de la salut pública i l'avaluació de l'impacte sanitari (EIS). Que "amplia el concepte d'anys potencials de vida perduts per mort prematura... per incloure als anys equivalents de vida «sana» perdut en virtut d'estar en estats de mala salut o discapacitat". D'aquesta manera, la mortalitat i morbiditat es combinen en un indicador únic i comú.
Tradicionalment, l'impacte negatiu per a una societat o grup d'una malaltia es van expressar mitjançant una mesura: (nombre esperat o mitjana d') Anys de vida perduts (AVP) (YLL'' en anglès, de years of life lost). Aquesta mesura no té en compte l'impacte de la discapacitat, que pot expressar-se per: Anys viscuts amb discapacitat (AVD, YLD en anglès, de years lost due to disability). Els AVAD es calculen prenent la suma d'aquests dos components. En una fórmula:
    AVAD = AVP + AVD.
Els AVAD es basen en l'acceptació del fet que és la mesura més apropiada per a valorar els efectes de les malalties cròniques del temps, tant en temps perdut per mort prematura com en temps amb discapacitat per malaltia. Un AVAD, per tant, és igual a un any de vida saludable perdut. Les estadístiques d'esperança de vida dels japonesos s'utilitzen com a estàndard per al mesurament de la mort prematura, ja que els japonesos tenen la major esperança de vida.
Quant a la càrrega de la malaltia a través dels AVAD pot revelar coses sorprenents sobre la salut de la població. Per exemple, en l'informe de l'OMS del 1990 va indicar que 5 de les 10 principals causes de discapacitat són les malalties mentals. Els trastorns psiquiàtrics i neurològics representen el 28% de tots els anys viscuts amb discapacitat, però només l'1,4% de totes les morts i l'1,1% d'anys de vida perduts. Per tant, aquests trastorns, encara que no es considerin tradicionalment com un dels principals problemes epidemiològics, mostren amb aquest indicador un gran impacte en les poblacions.

## Referències

* ↑ «WHO Disease and injury country estimates». World Health Organization, 2009. [Consulta: 11 novembre 2009].
* ↑ «Death and DALY estimates for 2004 by cause for WHO Member States: Persons, all ages» (xls). World Health Organization, 2002. [Consulta: 12 novembre 2009].
* ↑ Havelaar, Arie. «Methodological choices for calculating the disease burden and cost-of-illness of foodborne zoonoses in European countries» (pdf), 01-08-2007. [Consulta: 5 abril 2008].
* ↑ Menken M, Munsat TL, Toole JF. The Global Burden of Disease Study - Implications for Neurology. Arch Neurol. 2000;57:418-420

## Enllaços externs

* GHDX (Global Health Data Exchange)

## Vegeu també

* Anys de vida ajustats per qualitat (AVAQ)
# Uiltes

Els uiltes, també anomenats orok, són poble assentat en l'actual Oblast de Sakhalín, a Rússia. La llengua orok pertany al grup meridional de les llengües manxú-tungús. Segons el cens rus, el 2002 hi havia 346 uiltes.

## Etimologia

Es creu que el nom orok deriva de l'exònim or utilitzat per un grup tungús i que significaria "ren domesticat". L'endònim amb el qual els orok es diuen a si mateixos és ul'ta, probablement de l'arrel ula (que també significa "ren domèstic" en orok).

## Llengua i cultura

La llengua orok pertany al grup meridional de les llengües tungús. En l'actualitat 64 persones dels uiltes de Sakhalín parlen aquest idioma i tots parlen rus. En 2007 van crear una escriptura basada en l'alfabet ciríl·lic i s'ha publicat un manual bàsic; una escola de Sakhalín ensenya l'idioma.
Els uiltes comparteixen vincles lingüístics i culturals amb els altres pobles tungús però abans de l'arribada dels russos es diferenciaven econòmicament d'ells per la seva cria i explotació dels rens, que els proporcionaven (especialment en el nord de l'illa) menjar, vestit i transport. Els uiltes practicaven també la pesca i la caça però el seu contacte amb els russos va provocar un canvi massiu en la seva forma de vida i la seva cultura i la majoria d'uiltes actuals són sedentaris. Alguns uiltes del nord encara practiquen el pasturatge seminòmada al costat del cultiu de verdures i la ramaderia de boví; en el sud les ocupacions principals són la pesca i el treball industrial.

## Referències

* ↑ «Cens rus 2002» (en rus).
# Arquitectura neoclàssica catalana

L'arquitectura neoclàssica catalana és l'expressió del neoclassicisme originàriament francès, que es presenta com una reacció al barroc i rococó (arquitectura considerada molt efectista i sobrecarregada) preocupant-se per una arquitectura basada en la racionalitat, simplicitat i utilitat amb una mentalitat clara i ordenada. L'arquitectura neoclàssica a Catalunya es desenvoluparia de meitat del segle xviii a principis del segle xix.
A Catalunya s'adapta el model del neoclassicisme francès que al seu torn s'inspirava en l'estètica grecoromana revifada pels descobriments precisament en aquella època de les restes notablement ben conservades d'Herculà i Pompeia que el qui seria Carles III d'Espanya va ordenar excavar.
A la segona meitat del segle xviii es va produir un fort canvi en la societat catalana que va posar uns fonaments nous a la cultura i l'art de Catalunya. En aquest moments apareixen els primers arquitectes catalans de formació acadèmica (ja amb estudis de matemàtiques, estereotomia, arquitectura hidràulica, obra civil, etc.) que treballen encara amb l'élite dels mestres d'obres (de formació gremial). Entre els fets que marquen aquest canvi hi ha l'arribada al tron de Carles III d'Espanya (1759), la creació de la Junta Particular de Comerç de Barcelona (1763), l'autorització de la Reial conferència físico-matemàtica (1764),la finalització de les obres del Col·legi de Cirurgia, traçat per Ventura Rodríguez (1764), la iniciació de la nova Llotja a partir de 1770 obra de Joan Soler i Faneca, L'Edicte d'Obreria de l'Ajuntament de Barcelona de 1771 (a partir del qual s'exigeix una memòria per concedir el permís d'obres) i l'obertura el 1775 de l'Escola Gratuïta de Dibuix promoguda per la Junta de Comerç.

## Alguns arquitectes

Entre els arquitectes catalans del Neoclàssic destaquen figures com Ignasi March, Joan Soler i Faneca, els germans Josep Mas i Dordal i Pau Mas i Dordal, Josep Ribes i Margarit i Josep Renart i Closes

## Algunes obres neoclàssiques a Catalunya

* Porxos d'En Xifré al Pla de Palau de Barcelona exemple d'arquitectura civil burgesa
* Palau Moja, de barcelona casa senyorial construïda el 1774.
* Capella de Santa Tecla a la catedral de Tarragona obra de Josep Prats
* Seu Nova de Lleida
* Església de Santa Maria de Capellades restaurada per Josep Maria Jujol
* Can Lluch, seu del Museu de Gavà, masia senyorial de 1799.
* Llotja de Barcelona projectat per Joan Soler i Faneca
* Casa de la Vila, El Masnou. Projecte de Miquel Garriga i Roca (1845)

## Referències

* ↑ El retorn al classicisme
* ↑ Arquitectura neoclàssica a Catalunya
* ↑ {$metatags_author} «Casa de la Vila». Ajuntament del Masnou.

## Enllaços externs

* Imatges d'arquitectura neoclàssica a Pobles de Catalunya
# Atac de Doolittle

L'Atac de Doolittle o Atac a Tòquio va ser un bombardeig estratègic dels Estats Units sobre Tòquio, la capital del Japó, i altres parts de Honshū el 18 d'abril de 1942, en el marc de la Guerra del Pacífic (Segona Guerra Mundial). L'atac va ser el primer de la guerra sobre l'Arxipèlag japonès i va servir com a represàlia per l'Atac a Pearl Harbor del 7 de desembre del 1941. El pla d'atac va ser idea de l'oficial de submarins Francis S. Low. Malgrat no aconseguir objectius rellevants, el bombardeig hauria ajudat a millorar la moral dels Estats Units, que tot just portaven uns mesos de guerra. L'atac va ser planejat i liderat pel Tinent coronel James H. Doolittle de les Forces Aèries dels Estats Units.
Setze bombarders B-25 van enlairar-se del USS Hornet (CV-8) amb una tripulació de cinc persones cada un. Aquests havien de bombardejar el Japó i aterrar a la Xina, ja que la maniobra d'aterratge al portaavions es considerava impossible. Tots els avions van estavellar-se a la Xina excepte un, que va aterrar a Vladivostok i va ser capturat. Tres dels 80 tripulants van morir en l'atac, i les forces japoneses desplegades a la Xina van capturar-ne vuit més, en un important esforç per evitar que aquesta àrea de la Xina fos utilitzada per atacs similars en el futur.
Els danys sobre el Japó van ser negligibles, però el bombardeig va propiciar una sèrie d'importants campanyes durant les següents setmanes, especialment la batalla de Midway.

## Referències

* 1 2 3 Scott, James. Target Tokyo : Jimmy Doolittle and the raid that avenged Pearl Harbor, 2015. ISBN 978-0-393-08962-2.
* ↑ Chun, Clayton K. S.. The Doolittle raid 1942 : America's first strike at Japan. Oxford: Osprey Pub, 2006. ISBN 978-1-84603-677-4.
* ↑ Schultz, Duane P. The Doolittle Raid. 1st St. Martin's Press mass market ed. New York: St. Martin's Press, 1989. ISBN 0-312-91653-1.
* ↑ Symonds, Craig L. The Battle of Midway.. Oxford: Oxford University Press, USA, 2011. ISBN 978-0-19-990853-0.
# Janet Mills

Janet Mills (anglès: Janet Trafton Mills) (Farmington, 30 de desembre de 1947) és una política i advocada estatunidenca, actual governadora de Maine des del gener de 2019, i la primera dona a ocupar aquest càrrec.
Membre del Partit Demòcrata, anteriorment havia exercit com a fiscal general de Maine en dues etapes (2009-2011 i 2013-2019), sent també la primera dona a ocupar aquesta posició. Abans d’aquests càrrecs, va ser diputada a la Cambra de Representants de Maine i fiscal de districte, destacant com la primera dona fiscal de districte a Nova Anglaterra.
Graduada en dret per la Universitat de Maine el 1976, Mills va començar la seva carrera com a fiscal especialitzada en crims greus. Va ser una de les fundadores del Maine Women’s Lobby, una organització en defensa dels drets de les dones. Com a governadora, ha impulsat l’expansió del programa Medicaid, mesures per la lluita contra el canvi climàtic i la protecció dels drets reproductius. També ha treballat per millorar les relacions amb les tribus indígenes de Maine i ha signat lleis per prohibir la teràpia de reorienració sexual per a persones LGTBI+.
Reelegida el 2022, ha continuat implementant polítiques progressistes en salut, medi ambient i drets socials. Tot i ser considerada una demòcrata moderada, ha defensat la regulació d’armes i s’ha oposat a la despenalització de petites quantitats de drogues. El 2023 va ser elegida copresidenta de la Climate Alliance, un consorci d’estats compromesos amb la reducció d’emissions.

## Referències

* ↑ «Maine constitutional officials to take oaths». Central Maine, 07-01-2013.
* ↑ Mistler, Steve «Hayes wins election as state treasurer». , 04-12-2014.
* ↑ Nicoll, Don. «Mills, Janet oral history interview». Bates.edu. Lewiston, ME: Bates College, 20-12-1999. Arxivat de l'original el November 29, 2018. [Consulta: 29 novembre 2018].
* ↑ @GovJanetMills. «I look forward to signing it! It is time for all LGBTQ people in Maine to know they are valued and respected», 09-05-2019.
* ↑ Mills, Governor Janet. «Today I signed into law a bill banning conversion therapy, a widely-discredited practice that has no place in Maine. Today, we send an unequivocal message to young LGBTQ people: we stand with you, we support you, and we will always defend your right to be who you are.pic.twitter.com/heInzibvFJ», 29-05-2019.
* ↑ «Gay conversion therapy for minors: Maine becomes the 17th state to ban the practice». USA Today, 29-05-2019.
* ↑ «Janet Mills wins race to succeed LePage as Maine's next governor» (en anglès). Bangor Daily News.
* ↑ «As 'red wave' fails to materialize nationally, Janet Mills wins re-election as Maine's governor» (en anglès). The Maine Monitor.
* ↑ «Governor Mills Elected Co-Chair of U.S. Climate Alliance, Bipartisan Coalition of Governors Leading on Climate Action | Office of Governor Janet T. Mills» (en anglès). www.maine.gov, 05-05-2023. [Consulta: 30 maig 2023].
# Agència de Cooperació dels Reguladors de l'Energia

L'Agència per a la Cooperació dels Reguladors de l'Energia (ACER, en les seves sigles en anglès) és una Agència de la Unió Europea creada sota el marc del Tercer Paquet d'Energia de l'UE el 2009. Es va establir el 2010 i té la seva seu a Ljubljana, Eslovènia.
La base per a l'establiment de l'ACER és el Reglament 713/2009 del Parlament Europeu i del Consell, de 13 de juliol de 2009. El reglament descriu l'establiment i l'estàtus jurídic, les tasques, l'organització i les disposicions financeres. Va ser restablert el 2019 per la Directiva (UE) 2019/942.
L'ACER és la segona organització intergovernamental en establirse a Eslovènia. El primer va ser el Centre Internacional de Promoció d'Empreses (ICPE, en les seves sigles en anglès).

## Funcions

L'Agència:
* Complementa i coordina el treball de les autoritats reguladores nacionals.
* Participa en la creació de normes de la xarxa europea.
* Pren, en determinades condicions, decisions individuals vinculants sobre els termes i les condicions d'accés i seguretat operativa de la infraestructura transfronterera.
* Ofereix assessorament sobre diferents temes relacionats amb l'energia a les institucions europees.
* Supervisa i informa l'evolució dels mercats energètics europeus, principalment en el marc del Reglament sobre la transparència i la integritat del mercat de l'energia a l'engròs (REMIT).
L'Agència va actualitzar les seves directrius REMIT el maig de 2021.

## Referències

* ↑ «Energy: Energising Europe – a real market with secure supply (Third legislative package) - European commission». Arxivat de l'original el 8 April 2010. [Consulta: 17 gener 2010].
* ↑ «Energy: Agency for the Cooperation of Energy Regulators (ACER) - European commission». Arxivat de l'original el 14 May 2010. [Consulta: 12 maig 2010].
* ↑ ACER. Guidance on the application of Regulation (EU) No 1227/2011 of the European Parliament and of the Council of 25 October 2011 on wholesale energy market integrity and transparency — 5th edition. 5th. Ljubljana, Slovenia: Agency for the Cooperation of Energy Regulators (ACER), 11 May 2021.
# Anàlisi de microcomponents

L'anàlisi de microcomponents és una especialitat dintre de l'anàlisi química on es mesura una quantitat relativa d'anàlit (d'entre l'1% i el 0,01%) en una mostra.
Aquest mètode d'anàlisi s'utilitza per determinar quantitats relatives de vitamines, aminoàcids, àcids grassos i minerals. Els mètodes més comuns utilitzats per determinar els microcomponents són l'espectrofotometria, l'espectrometria d'absorció atòmica i la cromatografia.

## Determinació de vitamines

La determinació de vitamines es divideix en dos grups, la determinació de vitamines liposolubles i la determinació de vitamines hidrosolubles.
Per determinar les vitamines liposolubles com les vitamines A, D, E i K s'utilitza generalment l'HPLC (cromatografia líquida d'alta resolució).
Per determinar les vitamines hidrosolubles com les vitamines del grup B, es fan servir mètodes principalment microbiològics. Els mètodes microbiològics tenen certs avantatges, ja que són capaços de mesurar quantitats molt petites d'una vitamina en particular en un ampli rang de matrius i amb una gran precisió. Per altra banda, aquests mètodes necessiten una infraestructura de laboratori específica i personal capacitat. Tot i així, algunes de les vitamines del grup B es poden determinar amb el mètode de l'HPLC o mitjançant mètodes colorimètrics.

## Determinació d'aminoàcids

Hi ha diferents mètodes per determinar de manera quantitativa els aminoàcids. Els més utilitzats són la cromatografia, l'electroforesi i reaccions amb dinitrofluorobenzè i fenilisotiocianat.

## Determinació d'àcids grassos

Per la determinació d'àcids grassos els mètodes que es fan servir inclouen la cromatografia. El més comú és la cromatografia de gasos.

## Determinació de minerals

Actualment existeixen una amplia varietat de mètodes per la determinació dels minerals. Els mètodes més utilitzats inclouen l'espectrofotometria, la fluorometria, l'espectrometria d'absorció atòmica, el FAAS (espectrometria d'absorció atòmica de flama), el GFAAS (espectrometria d'absorció atòmica de forn de grafit), el HGAAS (espectrometria d'absorció atòmica per generació d'hidrurs), l'ICP-AES (espectrometria d'emissió atòmica de plasma acoblat inductivament) i l'ICP-MS (espectrometria de massa de plasma acoblat inductivament).

## Referències

* http://www.melacrom.com.ar/Servicios/Composicion.aspx Arxivat 2016-03-15 a Wayback Machine.
* http://www.fao.org/docrep/010/ah833s/ah833s22.htm
* http://www.microlabindustrial.com/blog/perfil-de-acidos-grasos-por-cromatografia-de-gases