OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aligot becgròs

L'aligot becgròs (Rupornis magnirostris) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita el bosc poc dens, sabana i praderia de la zona neotropical, des de Jalisco i Tamaulipas cap al sud, a través d'Amèrica Central i del Sud fins a l'oest i est de l'Equador, est del Perú, Bolívia, sud del Brasil, el Paraguai, l'Uruguai i nord de l'Argentina. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.
Tradicionalment inclòs al gènere Buteo, avui es considera l'única espècie del gènere Rupornis.

## Referències

* ↑ «Aligot becgròs». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 282. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Roadside Hawk. Rupornis magnirostris» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 7 novembre 2022].
# 273

L'any 273 (CCLXXIII en nombres romans) va ser un any comú que va començar un Dimecres del calendari julià, en vigor a aquella data. En l'imperi romà l'any va ser nomenat com el consolat de Tàcit i Placidià, o menys comú, com el 1026 Ab urbe condita, sent la seva denominació com 273 posterior, de l'edat mitjana en establir-se com el Anno Domini.

## Esdeveniments

* Reorganització administrativa d'Itàlia seguint les idees de Caracal·la.
* L'emperador romà Aurelià va destruir Palmira i va recuperar així la part oriental de l'Imperi Romà.

## Necrològiques

* Ormazd I, rei de l'Imperi Sassànida.

## Referències

* ↑ HORMOZD I - www.iranicaonline.org (anglès)
# Pau Valls Bonet

Pau Valls Bonet (Reus, 24 de gener de 1814 - Barcelona, 23 de juny de 1888) fou un destacat jurista català.
Va estudiar a Reus i teologia a la Universitat de Cervera, en la que es graduà el 1834, cosa que va permetre que el bisbe Fèlix Torres Amat, llavors bisbe d'Astorga, el nomenés mestre de patges. Després estudià lleis a la restaurada Universitat de Barcelona on es graduà el 1841. Acabada la carrera de Dret va ser nomenat catedràtic de cànons i relator de l'Audiència, càrrecs als que va renunciar el 1844. Mentre estudiava a Barcelona va obrir una càtedra de llatinitat a Reus. El 1845 començà una brillant carrera jurídica, primer a Tarragona i després a Barcelona, on residia quan va ser nomenat consultor de diversos ajuntaments catalans i del Reial Patrimoni al Principat. Tenia una notable biblioteca jurídica i era considerat especialista en dret català.
Va ser diputat a Corts Generals, vicepresident de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País, i president de l'Ateneu Català el 1864.
Entrà a formar part, des de la seva constitució, de l'Acadèmia de la Llengua Catalana. El 1866 va aconseguir la reobertura del Centre de Lectura de Reus, que havia estat tancat per ordre governativa. Afiliat primer al Partit Conservador, es va apuntar després al Partit Carlí i va ser amic de Cándido Nocedal.
Les seves obres jurídiques principals són: Dictamen sobre el nuevo ensanche de Barcelona (1855), Biografía de D. Antonio de Capmany y de Montpalau (1857), Biografía de Don Pedro Vieta (1857) i Apuntes historicos sobre la antigüedad y las prerrogativas de la Iglesia, antes Catedral y hoy parroquia, de los Santos Justos y Pastor (1860). Tenia gran prestigi personal, i l'any vuitè de la restauració dels Jocs Florals, va ser cridat per que n'ocupés la presidència, tot i no fer versos ni periodisme. En el discurs d'obertura va fer una defensa de la llengua i cultura catalanes.
Va morir a Barcelona el 23 de juny de 1888, retirat feia un any de tota activitat.

## Referències

* ↑ «esquela de D.Pablo Valls y Bonet». La Publicidad : eco de la industria y del comercio, diario de anuncios, avisos y noticias, 28-06-1888, pàg. 4.
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 664-665.
* ↑ Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de Catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 85.

## Bibliografia

* Pere Anguera. Siluetes vuitcentistes : 20 impulsors del Reus del segle XIX. Reus: La Creu Blanca, 1982. Pàg. 109-110
# Tiosulfat de sodi

El tiosulfat de sodi és un compost inorgànic, del grup de les sals, que està constituït per anions tiosulfat ${\ce {S2O3^{2-}}}$ i cations sodi (1+) ${\ce {Na+}}$, la qual fórmula química és ${\ce {Na2S2O3}}$.

## Propietats

El tiosulfat de sodi és un sòlid cristal·lí incolor que cristal·litza en el sistema monoclínic. La seva densitat és d'1,667 g/cm³ i punt de fusió 48,5 °C. És soluble dins aigua i la seva solubilitat augmenta amb la temperatura. A 20 °C és de 20,9 g en 100 g d'aigua, i a 100 °C de 231 g en 100 g d'aigua). És pràcticament insoluble en etanol.

## Aplicacions

S'usa com antídot per a la intoxicació per cianur, ja que el tiosulfat ajuda en la conversió del cianur a tiocianat.
Es subministra a vegades a pacients que sofreixen de càncer i són tractats amb cisplatí, per calmar els efectes del medicament.

## Referències

* ↑ PubChem. «Sodium thiosulfate» (en anglès). [Consulta: 28 octubre 2019].
# Antiga Rectoria de Sords

L'Antiga Rectoria de Sords és una obra de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de planta rectangular desenvolupat en planta baixa, pis golfes. Les parets portants són de maçoneria estucada a les façanes. La coberta era de teula àrab a dues vessants, però a causa de l'estat en què es troba l'edifici quasi no en queda. Les obertures són emmarcades per carreus. La finestra central de la façana principal i la posterior presenten carreus bisellats i ampit de pedra emmotllurada. La llinda de pedra de la façana principal de la porta presenta dimensions importants.

## Història

L'edifici havia estat la rectoria de l'església de Sant Esteve de l'antic poble de Sords, avui annexionat al municipi de Cornellà de Terri. Fa bastants anys que es troba abandonada i presenta un estat ruïnós.

## Referències

* 1 2 «Antiga Rectoria de Sords». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 27 setembre 2017].
# Aixart d'en Pi

L'Aixart o Eixart d'en Pi és un paratge del Massís del Montgrí a l'est de la Torre Ferrana i del còrrec de Coma Llobera i al vessant oest de la Muntanya Gran prop del Puig de la Palma. Geològicament queda a cavall entre els afloraments de sorres de l'Holocè de les Dunes de Torroella i materials calcaris de l'Albià/Cenomanià propis del Montgrí.

## Referències

* 1 2 Eixart d'en Pi a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Aligot caragrís

L'aligot caragrís (Butastur indicus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita boscos d'Àsia oriental, al sud-est de Sibèria, nord-est de la Xina, Japó i les illes Izu. Migra cap al sud per a passar l'hivern al sud-est de la Xina i Corea, Sud-est Asiàtic, Indonèsia i Nova Guinea. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Aligot caragrís». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 282. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Grey-faced Buzzard. Butastur indicus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2021. [Consulta: 7 novembre 2022].
# A-0

L'A-0, escrit per Grace Murray Hopper entre 1951 i 1952 per a la màquina UNIVAC I, va ser el primer compilador dirigit a una computadora electrònica. L'A-0 funcionava més com a carregador o enllaçador que la noció moderna d'un compilador.
El sistema A-0 va ser seguit per l'A-1, A-2, A-3 (publicat com a ARITH-MATIC), AT-3 (publicat com a MATH-MATIC) i B-0 (publicat com a FLOW- MATIC).
El sistema A-2 es va desenvolupar a la divisió UNIVAC de Remington Rand el 1953 i es va llançar als clients a finals d'aquell any. Els clients van rebre el codi font de l'A-2 i se'ls va convidar a enviar les seves millores a UNIVAC. Així, A-2 es podria considerar un exemple del resultat d'una filosofia primerenca similar al programari lliure i de codi obert.

## Referències

* ↑ Ridgway, Richard. «Compiling routines». A: Proceedings of the 1952 ACM national meeting (Toronto) on - ACM '52, 1952, p. 1–5. DOI 10.1145/800259.808980. ISBN 9781450379250.
* ↑ «List of early compilers and assemblers».
* ↑ Hopper "Keynote Address", Sammet pg. 12
* ↑ Hopper, Grace. "Keynote Address".
* ↑ Plantilla:Cite blog
* ↑ Strawn, George; Strawn, Candace «Grace Hopper: Compilers and Cobol». IT Professional, vol. 17, Jan.-Feb. 2015, pàg. 62-64. DOI: 10.1109/MITP.2015.6.
* ↑ «PAPERS: Automatic Programming: The A 2 Compiler System -- Part I». Computers and Automation, vol. 4, 9, 9-1955, pàg. 25–29. «PAPERS: Automatic Programming: The A 2 Compiler System -- Part II». Computers and Automation, vol. 4, 10, 10-1955, pàg. 15–27.
* ↑ Ceruzzi, Paul. A History of Modern Computing. The MIT Press, 1998. ISBN 9780262032551.
* ↑ «Heresy & Heretical Open Source: A Heretic's Perspective».
# Antiga Sanà

L'Antiga Sanà (o Sana) comprén la part emmurallada de la ciutat de Sanà, capital del Iemen, que és en una vall muntanyenca a 2.200 m d'altitud. És magnífica, amb les seues edificacions adornades amb tova blanca.
El 1986 la inclogueren en la Llista del Patrimoni Mundial de la Unesco.
Sanà és habitada fa més de 2.500 anys. En els segles vii i viii, fou un centre de propagació de l'islam. Aquest patrimoni històric, religiós i polític pot ser vist en les 103 mesquites, 14 hammams (banys turcs) i en els prop de 6.000 habitatges, totes construïts abans del segle XI. Les cases-torres de diversos pisos de Sanà s'edificaren amb taipa.(1)

## Danys

Alguns informes de la UNESCO esmentaven que els edificis històrics importants de l'antiga ciutat classificada com a Patrimoni Mundial havien estat severament danyats durant els atacs militars contra els hoties l'11 de maig i l'11 de juny del 2015. La UNESCO digué en un comunicat: "en aquests darrers dies rebem informació que indica un mal significatiu als llocs culturals del Iemen". D'acord amb aquesta informació, es van causar importants danys en diversos edificis històrics.
El fet fou condemnat per la focalització cap a l'antiga ciutat de Sanà, i la directora general de la UNESCO, Irina Bokova demanà en un comunicat "respectar i protegir el patrimoni cultural del Iemen", i expressant el seu "profund dolor per la pèrdua de vides i la destrucció infligida a les més antigues joies de la civilització islàmica".
El 2 de juliol del 2015 l'Antiga Sanà s'inclogué en la Llista del Patrimoni de la Humanitat en Perill de la UNESCO.

## Lloc

L'antiga ciutat de Sanà és al Iemen, a la part inferior de la capital iemenita, i s'estén fins a un altiplà menut als peus de la Muntanya Maledicció (una muntanya situada a Sanà, amb una alçada de 2.800 m) i s'eleva lleugerament des del nivell de la superfície cap a la muntanya, en latitud (1-15 n) longitud (12-44 Orient), alçada (2.292-2.248 m) sobre el nivell de la mar.

## Referències

* 1 2 Deutsche Welle. «اليونيسكو: "أضرار جسيمة" لحقت بصنعاء القديمة | DW | 12.05.2015» (en àrab). DW.COM. [Consulta: 7 gener 2019].
* ↑ «صنعاء القديمة.. موقع للتراث العالمي تخلده الصور وتهدده الحرب». سي ان ان. [Consulta: 12 juny 2015].
* ↑ «Bombs Level 'Magnificent' Homes in 2,500-Year-Old City» (en anglés). NBC News. [Consulta: 7 gener 2019].
* ↑ «الأوسط - اليونسكو تدين استهداف صنعاء القديمة وتدمير "أقدم جواهر الحضارة الإسلامية" france24».
* ↑ La Llista del Patrimoni Mundial en Perill de la UNESCO-WHC - anglés; francés.
* ↑ «الحضر وصنعاء وشبام على قائمة التراث المهدد بالخطر» (en àrab). UNESCO, 02-07-2015. [Consulta: 7 enero 2019].
* ↑ «ios免费加速器官网». [Consulta: 26 abril 2024].
* ↑ مئة عام من تاريخ اليمن. 2a edició. دار الفكر، دمشق, 1984, p. 230-231.
* ↑ نشر العرف لنبلاء اليمن بعد الألف - الجزء 2. المطبعة السفلية، القاهرة, 1376هـ, p. 930.
* ↑ "صنعاء" أسس التصميم المعماري والتخطيط الحضري. منظمة العواصم والمدن الإسلامية, 2005, p. 23.
# Aligot cuablanc

L'aligot cuablanc (Geranoaetus albicaudatus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita sabanes, praderies i estepes americanes, des de Sonora, Durango, Zacatecas i Texas cap al sud fins a Panamà i Amèrica del Sud, a Colòmbia, Veneçuela, Guaiana i nord del Brasil, sud-est del Perú, Bolívia, el Paraguai, sud-est de Brasil, Uruguai i fins al centre de l'Argentina. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Aligot cuablanc». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 284. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «White-tailed Hawk. Geranoaetus albicaudatus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 7 novembre 2022].
# A-76

L'A-76 és una autovia en projecte del nord-oest de la península Ibèrica, que unirà les ciutats de Ponferrada, a la província de Lleó, i Ourense. Serà l'alternativa a l'actual carretera nacional N-120.
Va haver-hi polèmica sobre el seu traçat. Els estudis informatius oreveien un traçat per Monforte de Lemos i un altre per A Pobra de Trives, més al sud. Finalment el primer va ser l'escollit pel Ministeri.

## Trams

| Tram | km | Estat (2016) |
| Villamartín de la Abadía (A-6/N-VI) - Requejo | 7,6 | En redacció de projecte (adjudicat el desembre de 2014, pendent licitació d'obres) |
| Requejo - A Veiga de Cascallá | 10,7 | Projecte licitat |
| A Veiga de Cascallá - O Barco de Valdeorras (Est) | 8,4 | En redacció de projecte (adjudicat el desembre de 2014, pendent licitació d'obres) |
| O Barco de Valdeorras (Est) - A Rúa | 16,9 | Estudi informatiu acabat (pendent licitació de projecte) |
| A Rúa - Figueiredo | 6,59 | Estudi informatiu acabat (pendent licitació de projecte) |
| Figueiredo - San Clodio | 7,58 | Estudi informatiu acabat (pendent licitació de projecte) |
| San Clodio - Carballo de Lor | 13,52 | Estudi informatiu acabat (pendent licitació de projecte) |
| Carballo de Lor - A Pobra do Brollón | 7,62 | Estudi informatiu acabat (pendent licitació de projecte) |
| A Pobra do Brollón - Monforte de Lemos - Guítara | 23,52 | Estudi informatiu acabat (pendent licitació de projecte) |
| Guitara - Os Peares - Lagariños (A-56) | 22,92 | Estudi informatiu acabat (pendent licitació de projecte) |

## Referències

* 1 2 «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 8 febrer 2016].
* 1 2 3 4 5 6 7

## Vegeu també

* Llista d'autopistes i autovies d'Espanya
# George Hampson

Sir George Francis Hampson, 10è Baronet (Marylebone, 14 de gener de 1860 - Maidstone, 15 d'octubre de 1936) va ser un entomòleg britànic.
Hampson va estudiar a la Charterhouse School i a l'Exeter College, Oxford. Va viatjar a l'Índia per convertir-se en un propietari d'una plantació de te a les muntanyes Nilgiri de la presidència de Madras (actualment Tamil Nadu), on es va interessar per les papallones i les arnes. Quan va tornar a Anglaterra es va convertir en un treballador voluntari al Museu d'Història Natural, on va escriure The Lepidoptera of the Nilgiri District (1891) i The Lepidoptera Heterocera of Ceylon (1893) com a parts 8 i 9 d'Illustrations of Typical Specimens of Lepidoptera Heterocera of the British Museum. Posteriorment va començar a treballar en The Fauna of British India, Including Ceylon and Burma, Arnes (4 vols, 1892-1896).
Albert C. L. G. Günther li va oferir un lloc com a assistent al museu el març de 1895, i després d'obtenir el títol de baronet el 1896, va ser ascendit a Assistant Keeper el 1901. Després va treballar en el Catalogue of the Lepidoptera Phalaenae in the British Museum (15 vols, 1898-1920).
Es va casar amb Minnie Frances Clark-Kennedy l'1 de juny de 1893 van tenir tres fills.

## Bibliografia

* The Natural History Museum at South Kensington William T. Stearn ISBN 0-434-73600-7
* The Baronetage of England, Ireland, Nova Scotia, Great Britain and the United Kingdom Arxivat 2008-05-01 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Treballs de o sobre George Hampson
# Love Thing

Love Thing (títol original, Liebesdings) és una pel·lícula de comèdia romàntica del 2022 dirigida per Anika Decker. S'ha doblat i subtitulat al català; també s'ha doblat al valencià per a À Punt.

## Producció

El rodatge de Love Thing va començar a finals de febrer de 2021 i va acabar a principis de maig després de 38 dies de rodatge.
El 2022, un informe va revelar que una emissora pública es va mostrar reticent a mostrar un tràiler de la pel·lícula a causa dels tampons de gran mida.

## Referències

* ↑ Bovermann, Philipp. «„Liebesdings“ im Kino: Ein Führerschein für Sex» (en alemany), 06-07-2022. [Consulta: 24 agost 2023].
* 1 2 «Dreharbeiten zu «Liebesdings» sind zu Ende» (en alemany), 07-05-2021. [Consulta: 24 agost 2023].
* ↑ Liebesdings a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Love Thing». À Punt, 23-02-2025. [Consulta: 26 febrer 2025].
* ↑ Gantenbrink, Nora; Beier, Lars-Olav «(S+) Filmemacherin Anika Decker: Die Frau, die Deutschland zum Lachen und Til Schweiger zur Weißglut bringt» (en alemany). Der Spiegel, 04-07-2022. ISSN: 2195-1349.
# Antiga adoberia Josep Aguilera

L'antiga adoberia Josep Aguilera, situada a la baixada de Sant Nicolau, 1-3 d'Igualada (Anoia), està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una nau industrial construïda adequant-se a la rasant del carrer. Això comporta que una zona només tingui una planta i una altra, la segona, tingui planta i pis.
En la segona, força treballada, s'utilitzà el maó com únic element decoratiu tant en les obertures com en els pilastres que separen els grups d'obertures. La façana s'acaba amb una barana també de maó i és combinada amb ferro.

## Història

Obra promoguda per Josep Aguilera i Abad.

## Referències

* 1 2 3 «Edifici industrial». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
# Ajkaceratop

L'ajkaceratop (Ajkaceratops) és un gènere de dinosaure ceratop que visqué durant el Cretaci superior a l'actual Hongria. El seu nom significa cara banyuda d'Ajka, ja que fou trobat a prop de l'actual ciutat d'Ajka. Va viure aproximadament entre fa 84 i fa 86 milions en el Cretaci superior durant l'estatge faunístic del Santonià.
Aquest gènere ha estat el primer ceratop descobert a Europa. En aquella època el lloc on s'han trobat els seus fòssils era una illa en mig de l'oceà de Tetis. A partir dels seus fòssils que es conserven al Museu d'Història Natural d'Hongria s'estima que aproximadament feia 1 metre de longitud. S'assemblava als ceratòpsids Bagaceratops i a Magnirostris, però és més primitiu que Zuniceratops i a Ceratopsidae, per aquest motiu es creu que els antecessors d'ajkaceratop van migrar a través d'illes des d'Àsia.

## Referències

* ↑ Ősi, A.; Butler, R.J.; Weishampel, David B. «A Late Cretaceous ceratopsian dinosaur from Europe with Asian affinities». Nature, 465, 27-05-2010, pàg. 466-468. 10.1038/nature09019.
# Aligot d'Archer

L'aligot d'Archer (Buteo augur archeri; syn: Buteo archeri) és un tàxon d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). sovint és considerat una subespècie de Buteo augur. Habita estepes de les terres altes del nord de Somàlia.

## Taxonomia

El Congrés Ornitològic Internacional en la revisió de la seva llista mundial d'ocells (versió 12.2, juliol 2022) deixà de considerar aquest tàxon com a espècie de ple dret i el dregadà al nivell de subespècie o morfo rogenc de l'aligot augur. Anteriorment, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), ja el consideraven com una subespècie de l'aligot augur.

## Referències

* ↑ «Aligot d'Archer». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 30 novembre 2022].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 286. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ «Species Updates» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 286. ISBN 978-84-16728-37-4.
# AC50

L'AC50 (definit a les regles de l'America's Cup com a iot de classe AC, o ACC ) va ser una regla de desenvolupament de catamarà de vela d'ala que va regir la construcció dels iots utilitzats a la Copa Louis Vuitton 2017 i la Copa Amèrica 2017. Igual que els AC72 més grans utilitzats a l'America's Cup 2013, els AC50 van utilitzar estabilitzadors de punyal en forma de L, així com ascensors de timó en forma de T que van poder generar prou sustentació per permetre que els vaixells surtin del mode de desplaçament amb vents superiors a 7kt.

## Característiques

Tots els sindicats havien provat versions prototip de travesses, veles d'ala, apèndixs, així com sistemes de govern i retallament a les plataformes AC45 com a iots substituts abans de construir el seu AC50. La classe permetia el control hidràulic de les veles d'ala i els apèndixs. Els motors i l'automatització informàtica estaven prohibits a la classe. Cada equip rival només es va permetre construir un AC50 per a la competició i només es van construir sis vaixells. La classe va ser substituïda pel monocasc AC75 després de l'America's Cup 2017.

## Èxits

La classe va aconseguir una velocitat màxima màxima de 47.2 knots (87.4 km/h) sobre l'aigua, registrada per telemetria ACRM a bord del Magic Blue de Suècia.
L'embarcació guanyadora de la Copa Amèrica 2017, dissenyada per un equip liderat per Daniel Bernasconi i navegada per Team New Zealand, comptava amb un estabilitzador polièdric de daga i un sistema hidràulic amb pedal per controlar la seva vela major d'ala fixa de 24 m d'alçada; quatre tripulants que proporcionen l'energia de les estacions de bicicletes a cada casc en lloc de moldre els cabrestants a mà.
El disseny de l'AC50 es va convertir en l'únic disseny de la classe F50 utilitzat per a la competició SailGP.

## Referències

* ↑ «AC50 class rule version 1.11». America's Cup Event Authority, 09-06-2016.
* ↑ Peak speed, raw data, Bermuda: America's Cup Race Management, 2017-06-06, <http://drive.google.com/uc?id=0BzkoH6r9Mf_JY0dBNW9fZHVyMDQ>
* ↑ «John Britten Black Pin Winner, 2017». The Designers Institute of New Zealand. [Consulta: 18 març 2021].
* ↑ «New Zealand pedals towards America's Cup Victory». Financial Times, 24-06-2017.