OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Petun

Els Pétun (tabac en francès antic), o Tionontati en la seva llengua iroquesa fou una banda índia històrica de Primeres Nacions properament relacionada amb la Confederació Wendat (Huron). La seva pàtria es troba al llarg de la vora sud-oest de la badia Georgian, a la zona immediatament a l'oest del territori Huron al sud d'Ontario de l'actual Canadà. Tenien entre vuit i deu aldees, i podrien haver sumat diversos milers abans del contacte europeu.
Després de delmar per malalties infeccioses després de 1634, quan la immigració de nens d'Anglaterra, França i Holanda va augmentar i va portar contacte, tant les societats Wendat com Petun estaven en un estat debilitat. Van ser atacats, destruïts i dispersats pels guerrers de la Confederació Iroquesa, assaltant el 1649 la seva base en l'actual Nova York. Les restes es van unir a alguns hurons refugiats per convertir-se en la Nació Huron-Petun, que van ser més tard coneguda com a Wyandot.
Les Relacions Jesuites de 1652 descriu els tatuatges entre els Petun i la Nació Neutral:
| « | I això (tatuatge) en algunes nacions és tan comú que en la que anomenem del tabac, i en la que - a causa de gaudir de pau amb els hurons i amb els iroquesos - va ser anomenada Neutral, jo no sé si hom va trobar sola persona, que no estigués pintat d'aquesta manera, en alguna part del cos. | » |

## Nom

Els comerciants francesos anomenaren aquestes Primeres Nacions gent del Pétun (tabac), pel seu cultiu industrial d'aquesta planta. Pétun com a paraula per al tabac es va convertir en obsoleta; deriva del primer comerç francès a Brasil, i ve de la llengua guaraní.
En llengua mohawk, el nom per al tabac és O-ye-aug-wa. Els comerciants colonials francesos de la vall d'Ohio transliteraren el nom mohawk name com Guyandotte, la pronunciació de com sonava en el seu idioma. Més tard els colons euroamericans a la vall adoptaren el nom. Van donar nom al riu Guyandotte al sud-oest de Virgínia Occidental pel poble Wendat, qui havia migrat a l'àrea durant les Guerres del Castor de finals del segle xvii. Finalment els Wendat foren obligats a traslladar-se a Ohio, i finalment en la dècada de 1830 la majoria foren traslladats a Territori Indi en els actuals Kansas i Oklahoma. Hi ha una tribu reconeguda federalment, la Nació Wyandotte i una no reconeguda, la Nació Wyandot de Kansas.

## Referències

* ↑ Ramsden, Peter G., "Petun" Arxivat 2011-06-08 a Wayback Machine., The Canadian Encyclopedia, accessed 24 Aug 2009
* ↑ Jesuit Relations Arxivat 2009-02-07 a Wayback Machine., Creighton University
* ↑ Historical Magazine, Vol. V, O. S., 1861, p. 263.
* ↑ "Petun", Le Garde-Mots blog, 28 Janvier 2011, accessed 20 April 2011
* ↑ Gallatin, Synopsis American Aboriginal Archives, Vol. II, p. 484.

## Bibliografia

* Lyal Tait: The Petuns Tobacco Indians of Canada, Port Borwell, Ontario: Erie Publishers 1971.
* Charles Garrad: Iron Trade Knives on Historic Petun Sites, in: Ontario Archaeology 13 (1969) 3-15.
* Frederick Webb Hodge: Handbook of American Indians North of Mexico, Band 4, 1912, S. 755f.
* Elisabeth Tooker: An Ethnography of the Huron Indians, 1615-1649, 1991
# Caratac

Caratac (llatí Caratacus, britònic * Caratācos, gal·lès mitjà Caratawc; gal·lès Caradog; bretó Karadeg; grec Καράτακος; variants llatina Caractacus i grega Καρτάκης) va ser un rei britó de la tribu dels catuvel·launs (tot i que també va liderar els silurs) que es va imposar com a cap suprem d'una coalició de caps britons que es va formar l'any 42.
Fill de Cunobelí, va fer la guerra als romans que el van atacar però llavors va traslladar les operacions al territori dels ordòvics (ordovices) i va escollir una posició optima per la batalla. El propretor Publi Ostori Escapula se'n va adonar i no es va atrevir a lluitar però els seus oficials li van imposar el combat, i la superior disciplina i armament dels romans van aconseguir la victòria a la batalla de Caer Caradoc.
La dona i les filles del rei van caure en mans dels romans i els seus germans es van rendir. Caratac va buscar la protecció de la reina Cartimandua dels brigants, però aquesta el va entregar als romans que el van portar a Roma l'any 51.
Claudi el va fer desfilar a les celebracions del triomf. Caratac es va dirigir a l'emperador de manera noble i l'emperador el va perdonar, així com a la seva família i amics, però no va tornar a Britànnia i va haver de romandre a Itàlia.

## Referències

* ↑ Cannon, John; Crowcroft, Robert. The Oxford Companion to British History (en anglès). Oxford University Press, 2015, p. 161. ISBN 0199677832.
# Esferand

Un esferand és un compost macrocíclic amb forma d'esfera que al seu interior conté àtoms en posicions rígides que actuen de donants d'electrons, habitualment oxígens, que poden enllaçar-se a cations.
El mot «esferand» prové de la paraula llatina sphaera, i aquesta del mot grec σφαῖρα sphaîra, ‘esfera’. Fa referència a l'estructura esfèrica d'aquests composts. Aquest terme fou encunyat pels químics Ernest Graf i Jean-Marie Lehn que foren els primers a sintetitzar-ne un el 1975. Donald J. Cram posteriorment en sintetitzà d'altres.

## Referències

* ↑ Lindoy, Leonard F.; Park, Ki-Min; Sung Lee, Shim. Cryptands and Spherands (en anglès). Chichester, UK: John Wiley & Sons, Ltd, 2012-03-15, p. smc050. DOI 10.1002/9780470661345.smc050. ISBN 978-0-470-74640-0.
* ↑ Graf, Ernest; Lehn, Jean M. «Cryptates. XVII. Synthesis and cryptate complexes of a spheroidal macrotricyclic ligand with octahedrotetrahedral coordination». Journal of the American Chemical Society, 97, 17, 8-1975, pàg. 5022–5024. DOI: 10.1021/ja00850a051. ISSN: 0002-7863.
* ↑ Cram, Donald J.; Kaneda, Takahiro; Lein, George M.; Helgeson, Roger C. «A spherand containing an enforced cavity that selectively binds lithium and sodium ions». Journal of the Chemical Society, Chemical Communications, 21, 1979, pàg. 948b. DOI: 10.1039/c3979000948b. ISSN: 0022-4936.
* ↑ Gokel, George W.; Fedders, Megan F. 9.31 - Ten-membered Rings or Larger with One or More Nitrogen and Oxygen and/or Sulfur Atoms (en anglès). Oxford: Pergamon, 1996, p. 863–892. DOI 10.1016/b978-008096518-5.00239-2. ISBN 978-0-08-096518-5.
# Singularitat essencial

En anàlisi complexa, una singularitat essencial d'una funció és una singularitat "severa" al voltant de la qual la funció té un comportament estrany.
La categoria singularitat essencial és un grup per defecte d'aquelles singularitats que són especialment difícils de tractar: per definició, no encaixen en cap de les altres dues categories de singularitats que hom pot tractar: les singularitats evitables i els pols.

## Definició

Consideri's un subconjunt obert U del pla complex C. Siguin a un element d'U, i f: U \ {a} → C una funció holomorfa. Es diu que el punt a és una singularitat essencial de la funció f si la singularitat no és ni un pol ni una singularitat evitable.
Per exemple, la funció f(z) = e$^{1/z}$ té una singularitat essencial a z = 0.

## Definicions alternatives

Sigui a un nombre complex, i suposem que f(z) no està definida en el punt a però és analítica en alguna regió U del pla complex, i que tot entorn obert d'a té intersecció no buida amb U.
Si tant
    $\lim _{z\to a}f(z)$ com $\lim _{z\to a}{\frac {1}{f(z)}}$ existeixen, llavors a és una singularitat evitable tant de f com de 1/f.
Si
    $\lim _{z\to a}f(z)$ existeix, però $\lim _{z\to a}{\frac {1}{f(z)}}$ no existeix, llavors a és un zero de f i un pol de 1/f.
Anàlogament, si
    $\lim _{z\to a}f(z)$ no existeix, però $\lim _{z\to a}{\frac {1}{f(z)}}$ existeix, llavors a és un pol de f i un zero de 1/f.
Si no existeixen ni
    $\lim _{z\to a}f(z)$ ni $\lim _{z\to a}{\frac {1}{f(z)}}$, llavors a és una singularitat essencial tant de f com de 1/f.
Una altra manera de caracteritzar una singularitat essencial és el fet que la sèrie de Laurent de f al punt a conté un nombre infinit de termes amb grau negatiu (és a dir, la part principal de la sèrie de Laurent és una suma infinita). Una definició relacionada és: si existeix un punt $a$ tal que $f(z)(z-a)^{n}$ no és diferenciable per a cap enter $n>0$, llavors $a$ és una singularitat essencial de $f(z)$.
El comportament de les funcions holomorfes al voltant de les seves singularitats essencials ve descrit pel Teorema de Weierstrass-Casorati i pel Gran Teorema de Picard. Aquest últim estableix que en qualsevol entorn d'una singularitat essencial a, la funció f pren tots els valors complexos, excepte possiblement un, un nombre infinit de cops.

## Referències

* ↑ Weisstein, Eric W. «Essential Singularity». MathWorld, Wolfram.

## Bibliografia

* Ahlfors, Lars V. Complex Analysis. McGraw-Hill, 1979. ISBN 0070006571.
* Jain, Rajendra Kumar; Iyengar, S. R. K.. Advanced Engineering Mathematics. Alpha Science International, Limited, 2004, p. 920. ISBN 1-84265-185-4.

## Enllaços externs

* An Essential Singularity de Stephen Wolfram, Wolfram Demonstrations Project.
* Essential Singularity a Planet Math
# Gerardina Jacoba van de Sande Bakhuyzen

Gerardina Jacoba van de Sande Bakhuyzen (La Haia, 27 de juliol de 1827 – La Haia, 19 de setembre de 1895), fou una pintora neerlandesa del segle xix.

## Biografia

Va néixer a La Haia, filla del pintor Hendrik van de Sande Bakhuyzen i Sophia Wilhelmine Kiehl. És coneguda pels seus bodegons de flors i fruita.
El 1904 Clara Erskine Clement va escriure sobre ella: «medalla de Plata a La Haia, el 1857; medalla d'honor a Amsterdam, el 1861; una altra a La Haia de 1863; i una medalla de distinció a l'Exposició Colonial de Amsterdam de l'any 1885». Des de la infància va pintar flors, i per un temps, això no va impressionar poc o gaire la seva família o amics, ja que no era una ocupació rara per a noies. Finalment el seu pare va veure que aquesta filla, Gerardina, tenia talent, i quan, el 1850, l'Acadèmia Minerva de Groningen va convocar el concurs de Roses i Dahlias i va oferir un premi d'una mica més de deu dòlars per a la millor obra, va animar Gerardina a participar-hi. Va rebre la mínima recompensa oferta, i es va trobar, amb sorpresa, que l'Acadèmia Minerva va considerar el quadre de la seva pertinença.
Van de Sande Bakhuyzen s'especialitzà en pintura i aquarel·les de flors i fruites i el seu estil amb el temps es va anar suavitzant. Se'n van lloar les combinacions de colors harmonioses, composicions naturals i variades i una excel·lent execució i va ser valorada per la seva professionalitat. També va pintar paisatges, que poques vegades publicava.
Gerardina van de Sande Bakhuyzen va participar activament en la vida artística neerlandesa del seu temps, en la qual era molt respectada. El 1861 va esdevenir membre honorària de la Reial Acadèmia d'Art d'Amsterdam, el 1876 va cofundar la Hollandsche Teekenmaatschappij —la Societat del dibuix holandès—', que tenia per objectiu promoure la pintura en aquarel·la com a art en si mateix, que fins aleshores només es considerava com a tècnica d'esbós', i el 1879 es va incorporar a la societat artística Arti et Amicitiae, en les exposicions de la qual va participar regularment. La seva obra fou exposada per moltes ocasions a Bèlgica, França i Gran Bretanya i va obtenir diversos premis i medalles.

## Referències

* 1 2 «Gerardina Jacoba van de Sande Bakhuyzen» (en neerlandès). RKD - Institut neerlandès d'Història de l'Art. [Consulta: 26 juliol 2020].
* ↑ Clement, Clara Erskine. «Women in the fine arts, from the Seventh Century B.C.». Twentieth Century A.D., 1904.
* 1 2 van der Maarel, Sanne. «Sande Bakhuyzen, Gerardina Jacoba van de (1826-1895)» (en neerlandès). Digitaal Vrouwenlexicon van Nederland (Lèxic digital de les dones dels Països Baixos), 17-09-2019. [Consulta: 26 juliol 2020].
# Hellmuth Walter Kommanditgesellschaft

Hellmuth Walter Kommanditgesellschaft (HWK), també coneguda como Walter-Werke, va ser una companyia alemanya fundada pel professor Hellmuth Walter a Kiel el 1935, dedicada a la investigació i desenvolupament de motors propulsats por peròxid de hidrogen.

## Història

Fundada el juliol de 1935 per a poder desenvolupar els seus experiments amb la Turbina Walter per a motoritzar U-boots, com els U-boot tipus XVII i XVIII.
Durant la Segona Guerra Mundial, la HWK va desenvolupar una gran varietat de motors de coet, com el motor experimental Walter R 1-203, el motor per a l'enlairament assistit (RATO) Starthilfe (Walter HWK 109-500), i el motor per a míssils Walter HWK 109-507, abans de desenvolupar el motors de propulsió (Walter HWK 109-509) per a avions interceptors instal·lat en el Messerschmitt Me 163 Komet i el Bachem Ba 349 Natter. HWM va dissenyar la catapulta de vapor que es feia servir per llançar la bomba volant V-1. El vapor es generava mitjançant la combinació de T-Stoff i Z-Stoff.
La companyia va deixar d'existir el 1945 i Hellmuth Walter va continuar els seus treballs als Estats Units.

## Referències

* ↑ «Hellmuth Walter Biography - The Walter Web Site». [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ Zaloga, Steve, 1952-. German V-weapon sites 1943-45. Oxford: Osprey, 2007, ©2008. ISBN 978-1-84603-247-9.
# Iron Eyes Cody

Iron Eyes Cody (Parròquia de Vermilion, 3 d'abril de 1904 - Los Angeles, 3 de gener de 1999), de nom autèntic era Espera Oscar DeCorti, fill dels immigrants sicilians Francesca Salpietra i Antonio DeCorti, fou un actor estatunidenc. Esdevingué famós per un espai publicitari del 1971 on plorava el dia de la Terra sota el lema Keep America Beautiful. A més, va fer d'indi en pel·lícules com Sitting Bull, Paleface o Un home anomenat Cavall, i a algunes sèries de televisió com Bonanza.
Feia veure que era indi, fill de cherokee i cree. Estava casat amb una índia, Bertha Parker, i amb ella adoptà nens amerindis.

## Enllaços externs

* Snopes article: Era Iron Eyes Cody un indi americà? (anglès)
# JazzWoman

JazzWoman (Aldaia, 1996) és el nom artístic de Carmen Aguado, una rapera valenciana.
De menuda va estudiar al conservatori, on aprengué a tocar el saxo i el piano. Començà a freqüentar sessions clandestines de jazz, abans d'entrar en un grup de reggae, i arribar finalment al hip-hop, estil en el qual se sent més lliure.
Compagina la seua carrera en solitari amb altres projectes. Així, és membre del col·lectiu Periferia Norte, i amb altres tres raperes, formà part del conjunt Machete en Boca.
També ha col·laborat amb formacions com ZOO (en “Cançons d'ofrena” i "Tir al Ninot"), Tremenda Jauría, i amb artistes com Tesa.
En 2020 presenta Maléfica, un disc que mescla diversos gèneres i estils, com el rap, el trap, la salsa, el merengue i la bachata, però que té un únic discurs, el de la denúncia social. Les seues lletres, tant en valencià com en castellà, condemnen qualsevol situació injusta i defensen l'empoderament femení. Un dels temes, “Tu i el teu melic”, és un altaveu contra l'assetjament escolar, i compta amb la col·laboració del grup Auxili.
Aquest àlbum rep el premi Enderrock 2021 per ser el millor treball de músiques urbanes.
El 2022 publica el seu segon disc, Atlantis, on explora altres sonoritats musicals com ara el disco-dance o el pop mainstream. Compta amb col·laboracions de grups com Elane, MCKEA, Pep Gimeno 'Botifarra', Nativa, Lildami, Hugo X, AGS, Nicky Shardlow o Awakate.

## Discografia

* Bagheera (Periferia Norte, 2018)
* Maléfica (Propaganda pel fet!, 2020)
* Atlantis (Propaganda pel fet!, 2022)

## Referències

* 1 2 Zahinos, Àlex. «Una revolució amb Machete en Boca: "Fem obres d'art completes, no un discurs amb música"». ValenciaPlaza, 18-08-2018. [Consulta: 9 març 2020].
* ↑ Urios, Luis. «ENTREVISTA | JazzWoman: “ Con mis canciones reivindico el respeto”» (en castellà). ValenciaPlaza, 30-03-2020. [Consulta: 30 març 2020].
* ↑ «JazzWoman i el cosmos raper del País Valencià». Enderrock.cat, 26-01-2019. [Consulta: 7 març 2020].
* ↑ «JazzWoman publica el seu nou disc ‘Maléfica’, carregat d'empoderament femení». ValenciaPlaza, 06-03-2020. [Consulta: 9 març 2020].
* ↑ Julián, Laura. «JazzWoman: “M’he fet meu el personatge de Malèfica”». ElDiario.es, 11-06-2020. [Consulta: 13 juny 2020].
* ↑ «JazzWoman i Auxili contra l'assetjament escolar: "Tu i el teu melic"». tresdeu.com, 28-02-2020. [Consulta: 9 març 2020].
* ↑ «JazzWoman s'alça amb el Premi Enderrock 2021 al millor àlbum de música urbana». www.ppf.cat, 09-04-2021. [Consulta: 14 juliol 2021].
* ↑ «La tempesta tropical JazzWoman» (en catalan). [Consulta: 12 abril 2022].
# Joaquim Alqueza i Puchol

Joaquim Alqueza i Puchol (27 de setembre del 1937) és un sacerdot i músic català.

## Biografia

Ha fet importants contribucions a la creació i renovació de formacions musicals com corals, cobles i bandes, i ha dut a terme una important tasca difusora entre els joves. Contribuí decisivament a la creació de les cobles Vila de Blanes, i Pare Mañanet de Blanes, escola on impartia classes des de 1964. El 1996 fou pregoner en el Trofeu Vila de Blanes i també va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ «100 anys a Blanes». Arxivat de l'original el 2015-03-19. [Consulta: 20 març 2015].
# La Puntual

La Puntual és un teatre ubicat al carrer d'Allada-Vermell, número 15, de Barcelona, especialitzat en el teatre de titelles, marionetes i ombres xineses.
Va obrir les portes al públic per primer cop durant les festes de la Mercè, el 23 de setembre de 2005. El nom de La Puntual s'inspira en la botiga de betes i fils que apareix en l'obra de Santiago Rusiñol, L'Auca del senyor Esteve, i en certa manera fa homenatge a l'autor, que va néixer a la cantonada d'aquest carrer amb el de la Princesa.
És el teatre més petit de la ciutat i, amb un aforament de 50 espectadors, ofereix una programació estable els caps de setmana i festius. Organitza diversos festivals al llarg de l'any.
L'espai, abans de convertir-se en teatre, havia estat des de 1986 el taller de construcció de marionetes de la Companyia de Marionetes La Fanfarra, el grup teatral responsable del Teatre Malic, que es trobava en el mateix barri.

## Referències

* 1 2 3 4 Tierz, Carme; Muniesa, Xavier. Barcelona ciutat de teatres. Barcelona: Viena edicions i Ajuntament de Barcelona, 2013. ISBN 978-84-8330-750-2.
* ↑ «Teatre La Puntual (2024-09-27)». Edicions Cavall Fort. [Consulta: 15 febrer 2025].
* 1 2 «La Puntual». Putxinel·li. Revista de titelles, obres i marionetes. [Consulta: 15 febrer 2025].

## Enllaços externs

* «La Puntual. Putxinel·lis de Barcelona», 01-02-2025.

## Vegeu també

* Casa Jaume Rusiñol
# Lotty Ipinza

Lotty Ipinza (Valencia, 9 d'abril de 1953) és una poeta i cantant lírica veneçolana.

## Biografia

Lotty Ipinza va estudiar música a l'Escola de Música Juan José Landaeta (a Caracas), al Conservatori Nacional de la Universitat Nacional (a Bogotà), al Conservatori Txaikovski (a Moscou) i al Conservatori Santa Cecília (a Roma). A París va freqüentar l'IRCAM. Va estudiar de manera autodidacta Filosofia i Literatura.
Va inaugurar el Teatre Teresa Carreño de Caracas amb l'òpera Aída, de Verdi. Ha realitzat concerts i recitals a Europa i Amèrica. Ha cantat òpera, oratoris, lied, cançons llatinoamericanes i música contemporània, especialment de Kurt Weill. Dirigeix la seva escola de cant amb conceptes multidisciplinaris i d'avantguarda.
Posseeix una veu de soprano dramàtica-spinto de color fosc, dens i brillant, de squillo generós. La seva interpretació és captivadora, desafiant, generosa i desbordant.
El 1990 va fundar junt amb la soprano veneçolana Fedora Alemán a Caracas el Taller de Tècnica Vocal Fedora Alemán, inicialment dirigit a aspirants a cantants lírics, d'escassos recursos econòmics i actualment per estimular la participació d'aquells joves atrets pel cant de la qual és actualment gerent.
Ha publicat aforismes a la revista Imagen, poesia en el Papel Literario del diari El Nacional, i va participar en el Primer Festival Mundial de la Poesia 2004 i en el VIII Festival Mundial de Poesia 2011 a Caracas. També ha participat en recitals poètics.

## Discografia

* 1993: El tambor de Damasco (òpera) de Juan Carlos Núñez.
* 2001: Canciones de cabaret, de Kurt Weill (pianista: Carlos Duarte).
* Arias de ópera y oratorios.
* Música contemporánea.

## Obres poètiques

* Alteraciones (aforismes). Caracas: Paracelso, 1992.
* Vastas sombras / Diálogo nocturno (poesia). Caracas: Monte Ávila Editores Latinoamericana, 2004.
* Doble tuerca (poesia), inèdita.

## Referències

* ↑ «Grilla Festival de Poesía 2015» ( PDF) (en castellà). CELARG. Arxivat de l'original el 2017-01-16. [Consulta: 13 agost 2020].
# Shane Battier

Shane Courtney Battier (Birmingham, Míchigan, 9 de setembre de 1978) és un exjugador de bàsquet nord-americà que va disputar 13 temporades en la NBA. Mesura 2,03 metres i jugava d'aler.

## Trajectòria esportiva
### Universitat

Després d'un existós pas per l'institut, basquetbolísticament parlant, Battier es va matricular en la Universitat de Duke, on va romandre 4 anys, duent en dos d'ells al seu equip a la Final Four de l'NCAA, en 1999 i 2001, perdent en la primera ocasió contra la Universitat de Connecticut i guanyant 2 anys després als Wildcats de la Universitat d'Arizona. Aquest any va guanyar gairebé tots els premis al millor universitari existents, inclosos els prestigiosos Oscar Robertson Trophy, Naismith College Player of the Year i John R. Wooden Award. Promitjà durant la seva etapa col·legial 13,6 punts i 6,1 rebots per partit.

### NBA

Va ser triat en el Draft de l'NBA de 2001 en la sisena posició de la primera ronda per Memphis Grizzlies, a on va arribar al costat del català Pau Gasol, nombre 3 d'aquest mateix any. Després d'una bona primera temporada com professional, on promitjà 14,4 punts i 5,4 rebots i va ser triat en el millor quintet de rookies de l'any. Després les seves xifres van anar baixant, tenint cada vegada menys aportació ofensiva dintre de l'equip, i passant a disputar menys minuts.
Al juny de 2006 va ser traspassat a Houston Rockets, on compta amb la confiança del seu entrenador, guanyant-se des del primer moment el lloc de titular. Promitja 10,3 punts i 4,2 rebots per partit.
Va participar en el Campionat mundial de bàsquet de 2006 amb la selecció dels Estats Units, on van aconseguir la medalla de bronze.
En la temporada 2012-13 es va proclamar campió de l'NBA amb els Miami Heat. Al març de 2014, Battier anuncia la intenció de retirar-se al final de la 2013–14. Els Heat van accedir a la quarta final consecutiva, tercera per Battier, però van perdre davant els Spurs en les Finals de 2014. Després de retirar-se, va formar part de l'equip de desenvolupament dels Miami Heat.

## Assoliments personals

* Medalla de bronze en el Campionat mundial de bàsquet de 2006 disputat al Japó.

## Referències

* ↑ MIAMI HEAT, ¡CAMPEÓN DE LA NBA! Arxivat 2013-06-24 a Wayback Machine.(castellà)
* ↑ «Shane Battier Will Retire After This Season Barring an 'Act of God'». bleacherreport.com, 27-03-2014.
* ↑ «Shane Battier leaves full-time job with Heat. Here’s what he’s going to do now». Miami Herald, 18-06-2021.

## Enllaços externs

* Fitxa a NBA.com
* Estadístiques de Shane Battier