OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Anissa Kate

Anissa Kate (Lió, 5 de juliol de 1987) és una actriu pornogràfica i directora francesa d'ascendència algeriana. Va debutar al setembre de 2011 en el film Ultimate French Girls 3. Ha guanyat el Premi AVN a la millor actriu estrangera de l'any en dues ocasions, en 2014 i 2015.

## Biografia

Anissa Kate va néixer a Lió el 1987. Estudia fins al nivell bac +4, tot llançant-se paral·lelament a una carrera d'actriu pornogràfica professional.
Llibertina i freqüentant els clubs d'intercanvis, arriba en el domini de la indústria pornogràfica l'any 2011 i debuta amb Alexandre LeGland, altra gran figura del porno. La seva primera aparició té lloc en una escena de la pel·lícula Ultimate French Girl.
Poc després decideix seguir la seva carrera als Estats Units per fer-se un nom internacional, participa en una desena de pel·lícula X americanes.

## Notes

* ↑ «AVN anuncia los ganadores de los Premios AVN 2014». business.avn.com. Arxivat de l'original el 2016-02-01. [Consulta: 12 octubre 2015].
* ↑ «2015 Winners». avnawards.avn. Arxivat de l'original el 2015-01-28. [Consulta: 12 octubre 2015].
* 1 2 3 Profil a Hotvideo.fr
* ↑ Sans le porno je serais devenue banquière Arxivat 2015-10-07 a Wayback Machine. a Roadsmag.com
# Anita Skorgan

Anita Skorgan (Göteborg, Suècia, 13 de novembre de 1958) és una cantant i compositora noruega. Va estar casada amb Jahn Teigen, un altre cantant i compositor noruec d'èxit. Junts van tenir una filla.

## Festival d'Eurovisió

Va representar a Noruega en el Festival d'Eurovisió un total de cinc vegades, dues d'elles com a solista, una al costat de Jahn Teigen, una altra fent els cors a Finn Kalvik en 1981 i repetint fent els cors al mateix Jahn Teigen en 1983. En el Festival de la Cançó d'Eurovisió 1977 que es va celebrar a Londres va cantar "Casanova", finalitzant en 14a posició. Dos anys després, a Jerusalem, va participar en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 1979, amb una mica més de fortuna, amb la cançó "Oliver", aconseguint la 11a plaça. De nou a Anglaterra, va tornar a actuar en el Festival de la Cançó d'Eurovisió 1982 al costat del seu llavors marit, Jahn Teigen. Ella tocava el piano, i tots dos van cantar "Adieu" que va acabar en 12a posició, potser inspirada en la seva vida privada. Entre els dos van aparèixer en el Festival d'Eurovisió entre 1977 i 1983, junts, per separat o fent els cors un total de sis vegades.
Anita va tornar a representar a Noruega en el Festival com a coautora i fent cors en 1988, on la cançó "For vår jord" (Per a la nostra terra) va acabar cinquena, cantada per Karoline Krueger. També va ser una de les autores del tema "You Used To Be Mini", que va quedar cinquena en la preselecció noruega en 1999.
A més de la seva carrera musical, ha aparegut en pel·lícules com a Prima Veras saga om Olav den hellige el 1983 i a Stjerner i sikte en 1997.
El 2004 va fundar la banda Queen Bees.
El 2013 Anita participaria de la segona temporada del reality xou musical més reeixit de Noruega Hver Gang Vi Motes (Cada vegada que ens reunim).

## Referències

* ↑ Relación de Anita Skorgan y Jahn Teigen (en noruego)
* ↑ «Historia de Eurovisión - Noruega 1979». Arxivat de l'original el 2020-03-14. [Consulta: 30 gener 2023].
* ↑ Pardo, José Ramón. El libro de los grandes éxitos del Festival de Eurovisión (en castellà). Cyanuro, p. 46-47. ISBN 84-607-4162-1.
* ↑ «Historia de Eurovisión - Noruega 1979». Arxivat de l'original el 2020-01-19. [Consulta: 30 gener 2023].
* ↑ Pardo, José Ramón. El libro de los grandes éxitos del Festival de Eurovisión (en castellà). Cyanuro, p. 48-49. ISBN 84-607-4162-1.
* ↑ «Historia de Eurovisión - Noruega 1982». Arxivat de l'original el 2020-06-27. [Consulta: 30 gener 2023].
* ↑ Pardo, José Ramón. El libro de los grandes éxitos del Festival de Eurovisión (en castellà). Cyanuro, p. 54-55. ISBN 84-607-4162-1.
* ↑ Pardo, José Ramón. El libro de los grandes éxitos del Festival de Eurovisión (en castellà). Cyanuro, p. 66-67. ISBN 84-607-4162-1.
* ↑ Anita Skorgan en IMD.com
# Ann Bancroft

Ann Bancroft (Mendota Heights, 29 de setembre de 1955) és una escriptora, exploradora i docent nord-americana. Va ser la primera dona a culminar amb èxit un nombre d'àrdues expedicions a l'Àrtida i a l'Antàrtida. Va ser nomenada membre honorària del Saló de la Fama Nacional de la Dona el 1995.

## Biografia

Ann Bancroft es va criar a Saint Paul, Minnesota. El 1986 va participar en una expedició internacional al pol Nord. Va arribar al pol amb cinc companys més després de 56 dies. Això la va convertir en la primera dona a arribar al pol Nord a peu. També va ser la primera dona a esquiar a Groenlàndia.
El 1993 Bancroft va liderar una expedició de quatre dones al pol Sud en esquís, primera expedició en la història d'aquest tipus. El 2001, Ann i l'aventurera noruega Liv Arnesen es van convertir en les primeres dones a esquiar a l'Antàrtida.
Actualment és propietària d'una companyia d'exploració anomenada Bancroft Arnesen Explore, al costat de l'esmentada Liv Arnesen. El març de 2007, Bancroft i Arnesen prendrien part en una expedició per l'oceà Àrtic amb la finalitat de corroborar el dany ecològic present a la zona. No obstant això, d'acord amb The Washington Post, l'expedició va haver de cancel·lar-se després que Arnesen sofrís congelacions en tres dits, a més del dany de les bateries en alguns dels seus equips electrònics a causa de les inclements baixes temperatures.
Bancroft ha rebut una gran quantitat de premis i reconeixements. És obertament lesbiana i el 2006 va iniciar una campanya a Minnesota per la prohibició del matrimoni entre parelles del mateix sexe.

## Referències

* ↑ Women of the Hall. «Ann Bancroft - National Women's Hall of Fame». Greatwomen.org. Arxivat de l'original el 2013-10-04. [Consulta: 15 gener 2015].
* ↑ «Ann Bancroft» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 29 juliol 2020].
* ↑ «Explorer Ann Bancroft Plays 'Not My ob'». NPR, 6-2010.
* 1 2 «Senator Amy Klobuchar». Klobuchar.senate.gov. Arxivat de l'original el 2012-03-27. [Consulta: 21 juliol 2012].
* ↑ «Ann Bancroft - Speaker Profile». Keynotespeakers.com. Arxivat de l'original el 2011-07-20. [Consulta: 21 juliol 2012].
* ↑ Condon, Patrick «Frostbite Ends Bancroft-Arnesen Trek». The Washington Post, 12-03-2007 [Consulta: 4 setembre 2007].
* ↑ Zimmerman, Bonnie. Lesbian histories and cultures. 1. Taylor & Francis, 2000, p. 253. ISBN 0-8153-1920-7.
* ↑ McCallum, Laura. «Opponents rally against gay marriage ban». Minnesota Public Radio, 25-03-2004. [Consulta: 24 desembre 2010].

## Vegeu també

* Llista de dones antàrtiques
# Annalise Basso

Annalise Basso (2 de desembre de 1998) és una actriu estatunidenca. És coneguda pel seu paper de LJ Folger a la sèrie de thriller postapocalíptic Snowpiercer (2020-2022). Ha protagonitzat les pel·lícules Bedtime Stories (2008), Love Takes Wing (2009), Standing Up (2013), Oculus (2013) i Ouija: Origin of Evil (2016). Des del 2014 fins al 2015, va protagonitzar la sèrie de televisió The Red Road.

## Carrera

La majoria dels seus papers inicials han estat en anuncis de televisió o petites aparicions convidades a sèries de televisió. El seu primer paper rellevant va ser el seu paper d'Eden Hamby a True Blood. El 2009, va protagonitzar la pel·lícula de televisió Love Takes Wing de la sèrie Love Comes Softly. Quan tenia 10 anys, va participar en Are You Smarter Than a 5th Grader? com a estudiant. Més recentment, ha tingut papers en episodis de New Girl i Nikita.
El seu primer paper principal en un llargmetratge va ser a Standing Up de D. J. Caruso, una història basada en la novel·la The Goats de Brock Cole. La pel·lícula va debutar al Festival de Cannes de 2012. La història se centra en dos nens, interpretats per Basso i Chandler Canterbury, que es despullen i queden encallats junts en una illa com a part d'una broma d'un campament d'estiu.
El 2014, va protagonitzar la pel·lícula de terror Oculus com una versió més jove del personatge de Karen Gillan. Posteriorment va obtenir reconeixement i atenció per la pel·lícula de terror d'èxit crític Ouija: Origin of Evil el 2016.
El 2019, va interpretar a Heaven Casteel en una sèrie de pel·lícules Lifetime basades en la saga Casteel de V.C. Andrews.
Va interpretar a LJ Folger al thriller apocalíptic de TNT Snowpiercer, adaptat de la pel·lícula del mateix nom.

## Referències

* ↑ Larson, Bethany. «'New Girl': We Could Make It a Douche Baby Jar». OffColorTV, 18-04-2012. Arxivat de l'original el 28 abril 2012. [Consulta: 31 octubre 2012].
* ↑ Clark, Krystal. «'Nikita': Innocence: Episode 2 Season 3 - TV Review». ScreenCrave, 27-10-2012. Arxivat de l'original el 12 octubre 2014. [Consulta: 31 octubre 2012].
* ↑ Debruge, Peter. «Review: Goat Island». Variety, 17-05-2012. [Consulta: 31 octubre 2012].
* ↑ Bettinger, Brendan. «D.J. Caruso Casts Chandler Canterbury and Annalise Basso in Adaptation of The Goats». Collider, 01-10-2011. Arxivat de l'original el 30 d’agost 2012. [Consulta: 31 octubre 2012].

## Enllaços externs

* Annalise Basso - Lloc web oficial
# Cassandra Khaw

Cassandra Khaw (pseudònim de Zoe Khaw Joo Ee) és una escriptora de Malàisia de relats de terror i de ciència-ficció.

## Vida i obra

Khaw va començar a publicar treballs d'interès de gènere amb el relat «What the Highway Prefers» a la revista Lackington's l'hivern de 2015 i ha escrit molts relats curts a Uncanny, Clarkesworld i Fireside Fiction. La major part del seu treball se centra en el gènere d'horror, com en la sèrie Gods and Monsters. Sovint també escriu ciència-ficció amb un component bastant fort de terror, com al cicle Persons Non Grata que comença amb el relat de 2016 Cops de martell, ossos trencats (la seva primera obra traduïda al català, 2019, i nominada als premis Locus), on el personatge de John Persons allotja un monstre de clares reminiscències lovecraftianes. En molts dels seus relats, la imatgeria del sud-est asiàtic apareix entrellaçada amb les situacions de terror.
També treballa de guionista de videojocs per a Ubisoft i escriu per a publicacions sobre tecnologia i videojocs com Eurogamer, Ars Technica, The Verge i Endgadget.

## Obres publicades
### Cicle «Gods and Monsters»

* Rupert Wong, Cannibal Chef (Oxford, Rebellion Publishing/Abaddon Books, 2015)
* Rupert Wong and the Ends of the Earth (Oxford, Rebellion Publishing/Abaddon Books, 2016)

### Cicle «Persons Non Grata»

* Cops de martell, ossos trencats (Hammers on bone, Nova York: Tor.com, 2016)
* Una cançó de quietud (A Song for Quiet, Nova York: Tor.com, 2017)

### Obres individuals

* Bearly a Lady (Book Smugglers, 2017)
* These Deathless Bones (Nova York: Tor.com, 2017)

## Referències

* 1 2 «Authors : Khaw, Cassandra : SFE : Science Fiction Encyclopedia». [Consulta: 16 juliol 2019].
* ↑ «Cassandra Khaw». [Consulta: 16 juliol 2019].
* 1 2 «Persons non grata | maimes.cat». [Consulta: 24 agost 2019].
* ↑ «Entrevista a Cassandra Khaw | El Biblionauta», 18-02-2020. [Consulta: 18 febrer 2020].
* ↑ Studios, Clockpunk. «Cassandra Khaw» (en anglès). [Consulta: 16 juliol 2019].
# Ramon Erra i Macià

Ramon Erra i Macià (Vic, 1966) és un escriptor català. Viu entre el Lluçanès i Canet de Mar. Llicenciat en ciències polítiques, és professor de l'Escola d'Escriptura de l'Ateneu Barcelonès. Ha fet col·laboracions en mitjans com El 9 Nou, Avui, El Temps, Presència i Descobrir Catalunya, entre d'altres. L'any 2001 va publicar la seva primera obra, el volum de narracions La flor blanca de l'estramoni. El mateix any, va guanyar el premi Recull-Rafael Cornellà de retrat literari per L'home que creia haver comès un crim contra la humanitat, sobre l'escriptor txec Bohumil Hrabal. També ha publicat els llibres de relats Pólvora del quatre de juliol (2007) i La vida per raïl, que l'any 2011 va ser guardonar amb el premi Mercè Rodoreda. És també autor de les novel·les Desfent el nus del mocador (2008), premi Salambó del 2008, Escolta, Volòdia! (2010), Far-West gitano (2015)', premi Marià Vayreda del 2014, i La veritable història d'una mentida (2019).

## Premis i reconeixements

* 2001 - Premi Rafael Cornellà
* 2008 - Premi Salambó de narrativa, per Desfent el nus del mocador
* 2011 - Premi Mercè Rodoreda per La vida per raïl
* 2014 - Premi Marià Vayreda per Far West gitano.

## Referències

* 1 2 «Ramon Erra. L’home del camí». Núvol, 09-11-2014. [Consulta: 18 febrer 2024].
* 1 2 «Ramon Erra i Macià | enciclopedia.cat». [Consulta: 18 febrer 2024].
* 1 2 3 4 Redacció. «Ramon Erra guanya el Premi Vayreda d'Olot per l'obra ‘Far West gitano' - 09 juny 2014». El Punt Avui, 09-06-2014. [Consulta: 18 febrer 2024].
* 1 2 Nopca, Jordi. «Ramon Erra guanya el premi Mercè Rodoreda». Ara, 21-12-2011. [Consulta: 18 febrer 2024].
* 1 2 Osona.com. «Ramon Erra guanya el premi Salambó de narrativa». Nació Digital. [Consulta: 18 febrer 2024].
* ↑ «Ramon Erra: «Els lletraferits som gent amb tara»». Núvol, 18-12-2019. [Consulta: 18 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Ramon Erra a LletrA, la plataforma sobre literatura catalana a internet de la Universitat Oberta de Catalunya.
# Joan Escilitzes

Joan Escilitzes (en llatí Ioannes Scylitzes o Scylitza, en grec Ἰωάννης Κουροπαλάτης ὁ Σκυλίτζης) fou un historiador romà d'Orient conegut també com a curopalata pel seu càrrec i igualment Tracesi i protovestiari (ό ποωτοβεστιάριος Ἰωάννης ὁ Θρακήσιος τὸ ἐπώνυμον) segurament per ser nadiu del tema dels Tracesis i ser després protovestiari a la cort. Després d'arribar a aquesta dignitat, va ser magnus drungarius vigiliarum (capità de la guàrdia) i finalment curopalata.
Va florir vers el 1081.

## Obres
### Sinopsi d'històries

La seva obra principal fou Σύνοψις τῶν χρόνων ἀπὸ τῆς κτἰσεως κόσμου, Synopsis annorum a creatione mundi (881-1057), complementada amb la Skylitzes Continuatus pels darrers anys (1057-1080), coneguda globalment pel nom de Sinopsi d'històries.
Va publicar la seva gran obra històrica que arribava primer fins al 1057 i cobreix els regnats dels emperadors romans d'Orient des de la mort de Nicèfor I. Després va publicar un suplement que arribava fins al 1080, explicant l'abdicació de Miquel VI. Una part (entre el 811 i el 1057) sembla idèntica a la història del seu contemporani Jordi Cedrè i no és clar quin dels dos autors va copiar a l'altre.
És possible que hagués fet alguns afegits abans de la seva mort vers el 1118.
El manuscrit Escilitzes de Madrid, el més famós de la Sinopsi d'històries es va fer a Sicília al segle xii i actualment es conserva a la Biblioteca Nacional d'Espanya a Madrid. Conté 574 il·lustracions, i antigament en tenia més, ja que unes 100 s'han perdut. És l'única crònica il·luminada romana d'Orient en llengua grega que ha sobreviscut al pas dels anys.

### Altres obres

* 2. Ὅσοι ἐν Βυσαντίψ ἐβασίλευσαν Χριστιανοἱ, Quod Byzantii imperium obtinuerunt Christiani.
* 3. Εισί οὖν ἀπὸ Ἀδὰμ ἕως τοῦ κατακλυσμοῦ κ. τ. λ., Ab Adamo igitur usque ad Diluvium fluxerunt anni.
* 4. Una llista dels reis de les deu tribus d'Israel.
* 5. Una llista dels grans sacerdots d'Israel, començant per Aaron.
* 6. Una llista dels patriarques de Jerusalem.
* 7. Una llista de bisbes (papes) de Roma, fins a Bonifaci II, al 530.
* 8. Una llista de bisbes i patriarques de Bizanci (Constantinoble) fins Esteve el 866
* 9. Una llista de patriarques d'Alexandria
* 10. Una llista de Patriarques d'Antioquia fins Anastasi el 593
* 11. Sobre l'Antic Testament.
* 12. Sobre el Nou Testament.
* 13. Llibres controvertits sobre l'antic Testament especialment l'Apocrypha (Llibres apòcrifs).
* 14. Llibres controvertits sobre el Nou Testament, incloent l'Apocalypsis Joannis, l'Apocalypsis Petri, Barnabae Epistola, i els Evangelium secundum Hebraeos.
* 15. Llibres espuris de l'Antic testament.
* 16. Llibres espuris del Nou Testament.
* 17. Joannis Scylitzae Varii Sermones Philosophici et Theologici, el primer dels quals és Ηερὶ κόσμου καὶ τῆς κα? αὐτὸν φύσεως, De Mundo et ejus Natura o Ejusdem quaedam Epistolae.

## Referències

* ↑ Scylitzes or Scylitza a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. III Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 759-762
# Reykjavik-Rotterdam

Reykjavik-Rotterdam és una pel·lícula islandesa dirigida per Óskar Jónasson i protagonitzada per Baltasar Kormákur. S'ha subtitulat al català.

## Argument

Com un peix a terra, Kristofer viu en una rutina diària, treballant com a guàrdia de seguretat. Va ser acomiadat de la nau de càrrega on treballava, quan el van agafar amb alcohol de contraban. Amb problemes de diners, accepta l'ajuda del seu amic, Steingrimur, qui tira d'alguns fils per aconseguir una feina. Decideix prova la sort en una en una gira a Rotterdam.

## Rebuda

La pel·lícula va ser estrenada l'octubre del 2008. Va ser emesa pel canal ARD de la televisió alemanya l'1 de gener 2010. Reykjavik-Rotterdam és una de les pel·lícules d'Islàndia de més gran pressupost de tota la història, i presenta una estrella del cinema islandès.
La pel·lícula va guanyar cinc premis Edda, incloent guió millor, director, muntatge, so, i música: · Director - Óskar Jónasson · Guió - Arnaldur Indriðason i Óskar Jónasson · Muntatge - Elísabet Rónaldsdóttir · Disseny de so - Kjartan Kjartansson i Ingvar Lundberg · Música per pel·lícula o televisió - Barði Jóhannsson
L'Acadèmia islandesa del cinema i la televisió va escollir Reykjavik-Rotterdam per representar Islàndia als Oscar, en la categoria de millor pel·lícula estrangera, encara que va fallar per rebre un nomenament a l'Oscar. Variety, després de ser exhibida al Festival Internacional de Palm Springs el va definir com un "producte sincer" de l'equip de Baltasar Kormakur, I és més excèntrica que Jar City i "poc comercial" amb acció, cops d'humor i arrelament protagonitzada eficaçment per Kormakur."

## Referències

* ↑ «Reykjavik-Rotterdam». ésAdir. [Consulta: 26 agost 2022].
* ↑ HD-Showcase vom 19. Dezember 2009 bis zum 6. Januar 2010 im Ersten Arxivat 2012-07-17 at Archive.is from the ARD Digital website
* ↑ Edda winners 2008 from the Icelandic Film Center website
* ↑ Films: Reykjavik-Rotterdam Arxivat 2010-07-10 a Wayback Machine. Palm Springs International Film Festival
* ↑ Reykjavik-Rotterdam 17 de gener de 2010, Variety

## Enllaços externs

* Reykjavik-Rotterdam a Blueeyes Productions]
* Reykjavik-Rotterdam a Desdelsofà.cat
# Ordre i Justícia

Ordre i Justícia (lituà Tvarka ir Teisingumas, TT) abans Partit Democràtic Liberal (Liberalų Demokratų Partija, LDP) va ser un partit polític lituà nacional-conservador, dissolt al 2020.

## Història

Creat com a Partit Democràtic Liberal el 2002, immediatament aconseguí que el seu candidat Rolandas Paksas fos escollit president de Lituània en el seu primer any. L'elecció de Paksas va fer que canviessin el nom del partit com a Ordre i Justícia per a competir a les eleccions legislatives lituanes de 2004. Des de llavors, ha estat el quart partit més gran al Seimas, i va acabar tercer a les eleccions europees de 2004 i a la Presidència.
Rebia un suport més fort al nord-oest de la regió de Samogítia. El partit era membre del grup euroescèptic Aliança per l'Europa de les Nacions (AEN), i formava part del grup Europa de la Llibertat i de la Democràcia al Parlament Europeu.
El 5 de juliol de 2019 va entrar al gabinet de Saulius Skvernelis en coalició amb la Unió Lituana d'Agricultors i Verds (LVŽS) i el Partit Socialdemòcrata de Lituània (LSDP) però només va durar només dos mesos, ja que el grup parlamentari del TT es va dissoldre el 10 de setembre de 2019, i al 2020 van participar en la formació de la Unió de la Llibertat de Lituània (Liberals), actualment Llibertat i Justícia, dissolent el partit en favor d'aquest.

## Resultats electorals
### Seimas

| Any | Vots | % | Escons | +/– | Pos. | Govern |
| 2004 | 135,807 | 11.36 | 11 / 141 | Nou | 5è | Oposició |
| 2008 | 156,777 | 12.68 | 15 / 141 | 4 | 4t | Oposició |
| 2012 | 100,120 | 7.63 | 11 / 141 | 4 | = 4t | Coalició |
| 2016 | 67,817 | 5.55 | 8 / 141 | 3 | 5è | Oposició |

### Parlament Europeu

| Any | Vots | % | Escons | +/– |
| 2004 | 82,420 | 6.83 (#6) | 1 / 13 | Nou |
| 2009 | 67,237 | 12.22 (#3) | 2 / 12 | 1 |
| 2014 | 163,049 | 14.25 (#4) | 2 / 11 | = |
| 2019 | 34,442 | 2.73 (#11) | 0 / 11 | 2 |

## Referències

* ↑ Jurčenkaitė, Indrė. «„Tvarkiečių“ atskalūnų frakcija – be M.Puidoko: „R.Karbauskiui asmeniškumai svarbiau nei stabilumas“ Skaitykite daugiau» (en lituà). 15min. [Consulta: 28 octubre 2024].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Adachiïta

L'adachiïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la turmalina. Va rebre el nom del professor nonagenari Tomio Adachi (1923-), qui va investigar en profunditat la mina Kiura (Saiki, Japó), on va ser descoberta aquesta espècie.

## Propietats

L'adachiïta és un silicat amb fórmula CaFe₃Al₆(Si₅AlO$_{18}$)(BO₃)₃(OH)₃(OH). Cristal·litza en el sistema trigonal formant cristalls prismàtics hexagonals de fins a 2 cm. El seu color és marró-porpra o blau-porpra, tot i que també es troba de color negre formant agregats massius. La seva duresa a l'escala de Mohs és 7. Encara no està classificat en cap grup dins de la classificació de Nickel-Strunz o dins de la classificació de Dana.

## Formació i jaciments

Es troba en filons hidrotermals que tallen dipòsits metamòrfic laterítics d'esmeril. Només se n'ha trobat adachaiïta al lloc on va ser descoberta, a la mina Kiura, Saiki, Prefectura d'Oita, Kyushu, Japó, una mina que va començar a explotar-se en el segle XVI o xvii. Sol trobar-se associada a altres minerals com margarita, clorita, diàspora i schorl.

## Referències

* ↑ «Adachiite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 agost 2015].
* ↑ «Adachiite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 12 agost 2015].
* ↑ «Kiura mine (Shin-Kiura mine; Kiura emery mine), Saiki City, Oita prefecture, Kyushu Region, Japan» (en anglès). Mindat. [Consulta: 12 agost 2015].

## Enllaços externs

* Imatge d'una adachiïta (anglès)
# Addax

L'addax (Addax nasomaculatus) és un antílop extremadament rar que viu en múltiples zones aïllades del Sàhara. Fa aproximadament un metre d'alçada i pesa 125 quilograms. És de color blanc, tret del pit, el coll i el cap, que són predominantment castanys, amb una zona blanca sobre el pont del nas i d'altres al voltant de la boca. Les banyes anellades estan presents tant en els mascles com les femelles i se'n diferencien per la mida: en els mascles assoleixen una llargada de 120 cm i en les femelles 80 cm. A diferència d'altres antílops, manca de glàndules facials i presenta una dentadura rectangular, semblant a la del bestiar.

## Referències

* ↑ Entrada «Addax» de la Paleobiology Database (anglès)
* ↑ Robert Burton The International Wildlife Encyclopedia, vol 8. Marshall Cavendish, 2002, pàgina 24
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Adolfpateraïta

L'adolfpateraïta és un mineral de la classe dels sulfats. Rep el seu nom d'Adolf Patera (1819-1894), químic, mineralogista i metal·lúrgic txec. Va ser aprovat per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2011, sent el seu codi IMA2011-042.

## Característiques

L'adolfpateraïta és un sulfat uranil de potassi hidroxil·lat i hidratat, amb fórmula K(UO₂)(SO₄)(OH)(H₂O). Cristal·litza en el sistema monoclínic formant agregats cristal·lins hemisfèrics de fins a 3 mm. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.

## Formació i jaciments

L'adolfpateraïta és un mineral secundari que es troba a la zona oxidada dels dipòsits d'urani de la mina Svornost, a Jáchymov (Regió Karlovy Vary, Bohèmia, República Txeca). Sol trobar-se associada a altres minerals com: guix, schoepita o čejkaïta.

## Referències

* ↑ «Adolfpateraite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ «Adolfpateraite, K(UO2)(SO4)(OH)(H₂O), a new uranyl sulphate mineral from Jáchymov, Czech Republic» (en anglès). GeoScience World. [Consulta: 29 agost 2015].
* ↑ «Adolfpateraite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 29 agost 2015].

## Enllaços externs

* Imatges d'adolfpateraïta (anglès)