OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Scarface (pel·lícula de 1983)

Scarface és una pel·lícula de gàngsters estatunidenca de 1983 dirigida per Brian De Palma i escrita per Oliver Stone. És un remake de la pel·lícula homònima de 1932 produïda per Howard Hughes. Scarface narra la història de Tony Montana (Al Pacino), un refugiat cubà que es trasllada a Miami a principis dels 1980 i arriba a convertir-se en senyor de la droga.

## Argument

Antonio «Tony» Montana (Al Pacino) és un delinqüent i homicida cubà, de fort caràcter, refugiat als Estats Units. Fart de viure en la misèria, vol triomfar a qualsevol preu. Tony arriba als Estats Units durant l'èxode de Mariel al maig de 1980. A la seva arribada a Cayo Oso és reclòs, juntament amb la majoria de la resta dels refugiats cubans, inclòs el seu amic Manny Rivera (Steven Bauer) —també conegut com a Manolo o Manny Ray—, en un recinte barrat, a l'espera de la resolució de la seva situació política. No obstant això, són contractats per un capo de Miami, Frank López (Robert Loggia), per assassinar Emilio Rebenga, un ex-funcionari del règim cubà que va matar el germà de López a Cuba, i que es trobava també reclòs en el recinte de detenció. Com recompensa els ofereix aconseguir-los a tots dos targetes de residència permanent als Estats Units. S'organitza un motí entre els reclosos, Tony apunyala a Rebenga i aconsegueixen així sortir del seu confinament.
Tony i Manny treballen en un lloc de menjar llatí fins que són visitats pels associats de López, Omar Suárez i Waldo Rojas. Després que Tony rebutja un treball de baix salari que consistia a vigilar un carregament de marihuana a canvi de cinc-cents dòlars cadascun, Omar li encarrega fer un treball més arriscat però millor pagat que consisteix en un tracte de cocaïna amb uns colombians en un hotel, per un pagament de cinc mil dòlars per a ell i Manny.

## Repartiment

| Actor | Personatge |
| Al Pacino | Tony Montana |
| Steven Bauer | Manny Ribera |
| Michelle Pfeiffer | Elvira Hancock |
| Mary Elizabeth Mastrantonio | Gina Montana |
| Robert Loggia | Frank López |
| Miriam Colón | Mama Montana |
| F. Murray Abraham | Omar Suárez |
| Paul Shenar | Alejandro Sosa |

## Rebuda

* "El preu del poder" és una d'aquestes pel·lícules especials, com 'El Padrí', que està disposada a prendre un mal home imperfecte i permetre-li ésser humà. (...) Puntuació: ★★★★ (sobre 4)"
* "Totes les interpretacions són extremadament eficaces, amb Pacino al capdavant."
* "Continua sent una pel·lícula de visionament obligatori per la potent i influent interpretació de Pacino. (...) Puntuació: ★★★★ (sobre 5)"

## Referències

* ↑ Canby, Vincent «SCREEN: AL PACINO STARS IN 'SCARFACE'» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Ebert, Roger. «Scarface Movie Review & Film Summary (1983) | Roger Ebert» (en anglès). [Consulta: 20 març 2018].
* ↑ Staff, Variety «Scarface» (en anglès). Variety, 01-01-1983.
* ↑ Bradshaw, Peter. «Scarface | Film review» (en anglès), 20-08-2009. [Consulta: 20 març 2018].
# Elionor d'Aragó de Sicília (1346-1405)

Elionor d'Aragó (1346 – Giuliana, 1405) fou una noble de la família reial catalana i aragonesa dels Aragó (Casal d'Aragó) que fou comtessa de Caltabellotta (Catalabellota, en català) durant el domini de l'illa de Sicília per part dels catalans. El Regne de Sicília havia estat instituït pel rei català Pere el Gran, arran de les Vespres Sicilianes, i pel seu exèrcit de Catalunya, atès que els aragonesos no van participar en la conquesta de Sicília.

## Biografia

Era neta del rei Frederic II de Sicília, del Regne de Sicília, i de la reina Elionor d'Anjou. Fou filla de l'infant Joan de Sicília i de Cesarina Llança, filla de Pere Llança.
Va contraure matrimoni amb Guillem de Peralta, membre de la família siciliana d'origen català dels Peralta, a l'església del Castell de Pietrarossa. Guillem de Peralta era comte de Caltabellotta. Va ser una de les dones més poderoses de la història de Sicília atès que posseïa un gran nombre de feus, com ara les viles d'Adragna, Calatafimi, Calatamauro, Caltanissetta (Catalanisseta,en català), Comicchio, Contessa, Giuliana i Sambuca. Fou la mare d'en Nicolau de Peralta.
A la mort de la reina Maria de Sicília, que es va produir l'any 1402, va succeir-la al tron de Sicília el seu marit, el rei català Martí l'Humà. Tanmateix, la situació mai fou prou clara per a Elionor, pel fet que sempre va considerar que ostentava més drets a la regència de l'illa que no pas Martí.
La comtessa Elionor d'Aragó va morir l'any 1405 dC, als gairebé 60 anys, una edat avançada per a l'època. Al seu testament va nomenar hereu universal al seu nebot natural i el seu predilecte, en Ramonet de Peralta. Aquesta elecció, no obstant, no va ser ben acceptada per la resta de familiars.
Elionor va ser enterrada a l'Abadia de Santa Maria del Bosco a Calatamauro, on, anys després de la seva mort, Francesco Laurana va esculpir un famós retrat pel seu monument funerari, ara exposat a la galeria regional del Palazzo Abatellis, a Palerm.

## Bibliografia

* Maria Antonietta Russo, Eleonora d'Aragona, infanta i comtessa de Caltabellotta, Caltanissetta-Roma, 2006.

## Enllaços externs

* Un articolo su Eleonora e la sua tomba
# Alema Alema

Alema Alema (Kabul, 1964), sovint coneguda com Doctora Alema, és una doctora en filosofia, analista de conflictes, activista feminista i política afganesa. Va ser ministra per a la Pau del govern d'Afganistan.
Nascuda a Kabul el 1964, va romandre a Alemanya durant el primer govern talibà. Es va doctorar en Filosofia a una universitat alemanya. També va fundar un comitè solidari amb altres dones afganes, que va recollir més de 10.000 signatures. Altrament, va participar en conferències en diverses ciutats alemanyes per parlar sobre les condicions de les dones a l'Afganistan.
D'altra banda, s'ha dedicat durant més de vint anys a l'anàlisi de conflictes. Al seu retorn a l'Afganistan, va ser viceministra de drets humans, societat civil, refugiats i repatriació del Ministeri Estatal per a la Pau. També ha estat defensora dels drets de les dones afganeses, va ser fundadora del Comitè de Participació Política de les Dones, de caràcter independent, va promoure la campanya de conscienciació política «Per a qui és el meu vot» i encetà la Carta de les Dones d'Afganistan.
Ha escrit llibres sobre les relacions internacionals germano-afganeses i l'empoderament de les dones afganeses. També és formadora i moderadora professional en l'àmbit del dret humanitari enfocada especialment en refugiats, migrants i desplaçats forçosos.
La BBC la va incloure a la seva llista 100 Women BBC de 2021.

## Referències

* 1 2 Escola de Cultura de Pau. Negociaciones de paz 2020. Análisis de tendencias y escenarios (en castellà). Barcelona: Icaria, 2020, p. 77.
* 1 2 3 «Afghanistan: Dr Alema: "We need a national campaign against illiteracy"» (en anglès). ACNUR, 14-03-2014. [Consulta: 25 setembre 2022].
* 1 2 3 4 «BBC 100 Women 2021: Who is on the list this year?» (en anglès). BBC, 07-12-2021 [Consulta: 31 gener 2022].
# H3 (pel·lícula)

H3 és una pel·lícula de 2001 dirigida per Les Blair, sobre la vaga de fam irlandesa de 1981 a la presó de Maze, a Irlanda del Nord, els esdeveniments que la van conduir i els desenvolupaments posteriors en la lluita dels reclusos per l'estatus de presoner de guerra. L'obra va ser escrita per Brian Campbell i Laurence McKeown, quw va ser un antic voluntari de l'IRA Provisional que va participar en la vaga de fam.

## Repartiment

* Brendan Mackey com a Seamus Scullion
* Dean Lennox Kelly com a Ciaran
* Aidan Campbell com a Declan
* Tony Devlin com a Madra
* Kevin Elliot com a Liam
* Mark O'Halloran com a Bobby Sands
* Sean McDonagh com a Proinsias
* Fergal McElherron com a Francis Hughes
* Mark McCrory com a Morton
* Dan Gordon com a Simpson
* Gerry O'Brien com al governador

## Premis

La pel·lícula va ser nominada a quatre guardons i va guanyar un d'ells, el premi Golden Rosa Camuna al Bergamo Film Meeting. El 2002 també va guanyar els guardons Script Prize i Special Mention-Feature Film. El 2003, als premis IFTA, va ser nominada en les categories de Millor fotografia (pel·lícula i televisió) i Millor so (pel·lícula i televisió).

## Referències

* ↑ «H3» (en castellà). Cineuropa.org. [Consulta: 18 gener 2025].
* ↑ «H3: 40 years on from the 1981 hunger strike» (en anglès). BelfastFilmFestival.org, 17-11-2021. [Consulta: 18 gener 2025].
* ↑ «H3» (en anglès). TVGuide.com. [Consulta: 18 gener 2025].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de H3 Arxivat 2019-06-01 a Wayback Machine. (anglès)
* YoTube.com - Tràiler de la pel·lícula (anglès)
* YoTube.com - Pel·lícula completa (anglès)
# Idéal Sportive Tighennif

Idéal Sportive Tighennif és un club de futbol algerià amb seu a Tighennif, conegut com Palikao.L'equip va ser fundat l'any 1945. El club juga a l'estadi Hassine Zarkouk Lakhal de la ciutat.L'estadi té una capacitat d'uns 6.000 aficionats, el nom curt de l'equip està en anglès IST. Va participar en la lliga algeriana de segona divisió.
# Frederic August II d'Oldenburg

Frederic August II d'Oldenburg (1852 - 1931) va ser gran duc d'Oldenburg des de 1900 fins a 1918 esdevenint l'últim gran duc sobirà d'Oldenburg.
Nascut a Oldenburg el dia 16 de novembre de 1852, fill del gran duc Pere II d'Oldenburg i de la princesa Elisabet de Saxònia-Altenburg, Frederic August era net del gran duc August I d'Oldenburg i de la princesa Ida d'Anhalt-Bernburg-Schaumburg-Hoym. En canvi, per via materna era net del duc Josep I de Saxònia-Altenburg i de la duquessa Amàlia de Württemberg.
El dia 18 de febrer de 1878 contragué matrimoni amb la princesa Elisabet de Prússia, filla del príncep Frederic de Prússia i de la princesa Maria Anna d'Anhalt. La parella tingué dues filles:
El dia 24 d'octubre de 1896 contragué matrimoni a Schwerin amb la duquessa Elisabet de Mecklenburg-Schwerin. Elisabet era filla del gran duc Frederic Francesc II de Mecklenburg-Schwerin i de la princesa Maria de Schwarzburg-Rudolstadt. La parella tingué cinc fills:
# La Chatte à deux têtes

La Chatte à deux têtes és una pel·lícula dramàtica francès dirigida per Jacques Nolot, estrenada el 2002. La pel·lícula ha estat citada com a preferida pel cineasta John Waters, que la va presentar com la seva selecció anual dins del Festival de Cinema de Maryland de 2005.

## Argument

En un cinema pornogràfic de Pigalle, comença una complicada història d'amor entre la caixera italiana, el jove projeccionista i un home d'uns cinquanta anys.

## Repartiment

* Vittoria Scognamiglio: la caixera
* Jacques Nolot: l'home de 50 anys
* Sébastien Viala: el projeccionista
* Olivier Torres: l'home del vestit groc
* Lionel Goldstein: l'home de l'impermeable negre / l'andrògin
* Frédéric Longbois: Ulls de brasa / l'home del ventall
* Fouad Zeraoui: el travesti/l'home que s'ha omplert
* Jean-Louis Coquery: l'home nu

## Producció

El rodatge va durar tres setmanes, va tenir lloc a l'antic cinema porno Le Méry, situat place de Clichy. Diverses escenes que es mostren a la pantalla del cinema de la pel·lícula són extractes de pel·lícules pornogràfiques preexistents.

## Premis i distincions

Durant el 55è Festival Internacional de Cinema de Canes, va formar part de la selecció oficial de Un certain regard. També va participar en la XXIII edició de la Mostra de València, on va guanyar la Palmera d’Or.
Llista de nominacions obtingudes per la pel·lícula :
| Any | Cerimònia o recompensa | Cita |
| 2002 | Premi Louis-Delluc | Millor pel·lícula |
| 2002 | Mostra de València | Palmera d’O |
| 2002 | Mostra de València | Menció a la millor fotografia |

## Notes i referències

* 1 2 3 La Chatte a deux tettes a Allociné.
* ↑ La Chatte à deux têtes a Ciné-Ressources
* ↑ «Festival de Cannes: Glowing Eyes». festival-cannes.com. [Consulta: 31 octubre 2009].
* ↑ Prix Louis Delluc 2002 : sélection finale le 29 novembre 2002 sur www.allocine.fr
* ↑ La película francesa "La chatte à deux têtes" gana la Palmera de Oro de la Mostra de Valencia, Europa Press, 4 de desembre de 2002

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a Dailymotion
# Legió XIX

La Legió XIX va ser una legió romana fundada probablement per Octavi l'any 41 aC i destruïda l'any 9 a la batalla del bosc de Teutoburg. No es coneixen ni el cognomen ni l'emblema de la legió.
Octavi la devia formar per lluitar contra Sext Pompeu, que des de Sicília, que havia ocupat, impedia el subministrament de blat a Roma. Després va combatre al costat d'Octavi contra Marc Antoni a la batalla d'Àccium.
L'any 30 aC els veterans d'aquesta legió van rebre terres a la colònia romana de Pisa, i la legió va ser destinada a Colònia, per defensar les fronteres del Rin. Era una de les legions que van participar en la conquesta de Rètia l'any 15 aC. La Legió XIX va participar en les campanyes de Germània que van dirigir Drus el Vell (13 aC-9 aC) i Tiberi (8 aC-5 aC). L'any 5 aC Germània ja era una província romana que tenia com a governador Publi Quintili Var.
La Legió XIX estava sota la direcció de Quintili Var, quan a començaments de setembre de l'any 9 el cap dels queruscs Armini, un dels aliats més fidels a Roma, va trair al governador, informant-lo falsament d'una revolta de les tribus occidentals. Var, sense comprovar-ne la veracitat, va seguir el seu consell d'atacar-les. Va mobilitzar la Legió XIX, juntament amb les legions XVII i XVIII. Les tres legions van caure en una emboscada prop d'Osnabrück, dirigida pel mateix Armini, on va tenir lloc la batalla del bosc de Teutoburg. Les tres legions van quedar totalment destruïdes, i es van perdre les àguiles, que no van ser recuperades fins als regnats de Tiberi i Calígula.
Luci Estertini, legat de Germànic Cèsar, va derrotar els brúcters l'any 15, i entre el botí que va obtenir hi havia l'àguila de la Legió XIX.

## Referències

* ↑ Le Bohec, Yann (ed.); Catherine Wolff (ed.). Les légions de Rome sous le Haut-Empire. Lió: De Boccard, 2000, p. 75-81. ISBN 9782904974199.

## Enllaços externs

* Lendering, Jona. Legio XIX. Livius.org [Consulta: 3 de novembre de 2022]
# Leticia Calderón León

Leticia Calderón León (espanyol de Mèxic: Carmen Leticia Calderón León) (Heroica Guaymas de Zaragoza, 15 de juliol de 1968) és una actriu mexicana. Va viure a Alvarado, Veracruz, Guaymas, Sonora i La Paz abans d'anar a México D.F. on va estudiar al Centro de Capacitación de Televisa.
Ha participat en diverses telenovel·les i obres de teatre. Un dels seus papers més importants va ser el d'Esmeralda de la sèrie homònima, una telenovel·la de gran èxit especialment en països de l'Europa de l'Est.
Es va retirar 8 anys (2000- 2008), per a cuidar dels seus fills, especialment de Luciano, que té la Síndrome de Down.
L'any 2008, Leticia va participar en la sèrie Mujeres asesinas, en el primer episodi del programa originalment titulat Sonia desalmanda al costat de Juan Soler i Grettel Valdéz.
El 2008, va actuar com a antagonista a En nombre del amor. Va interpretar la germana del personatge de Victoria Ruffo.

## Telenovel·les

* Camaleones (2009)
* En nombre del amor (2008-2009)
* Mujeres asesinas (2008)
* Hoy (2006-2007)
* Laberintos de pasión (1999)
* Esmeralda (1997)
* La antorcha encendida (1996)
* Entre la vida y la muerte (1993)
* Valeria y Maximiliano (1992)
* Yo compro esa mujer (1990)
* La casa al final de la calle (1989)
* La Indomable (1987)
* El camino secreto (1986).
* Monte calvario (1986)
* Principessa (1984)
* Bianca Vidal (1982)
* Amalia Batista (1983)
* Chispita (1982)

## Referències

* 1 2 Leticia Calderón (castellà)
* ↑ «Leticia Calderón denuncia discriminación contra su hijo» (en castellà). People en Espanol, 08-04-2015. [Consulta: 30 agost 2015].
* 1 2 «Mujeres asesinas capitulo 1» (en castellà). Las Noticias Mexico. Arxivat de l'original el 8 de març 2018. [Consulta: 30 agost 2015].
* ↑ «Mujeres asesinas imewasilishwa» (en suahili). Fanpop. [Consulta: 30 agost 2015].
* 1 2 «Victoria Ruffo y Leticia Calderón en 'En nombre del amor'» (en castellà). Todo TNV, 09-06-2008. Arxivat de l'original el 28 d’agost 2018. [Consulta: 25 agost 2015].
# Mikkel Frølich Honoré

Mikkel Frølich Honoré (Fredericia, 21 de gener de 1997) és un ciclista danès, professional des del 2018. Actualment corre a l'equip EF Education-EasyPost.
El 2014, primer any en categoria júnior, menors de 19 anys, va guanyar la Sint-Martinusprijs Kontich i una etapa del Trofeu Centre Morbihan, que va acabar en tercera posició. Als Jocs Olímpics de la Joventut va guanyar l'or a la contrarellotge, a més de la plata a la classificació per equips. El 2015 va tornar a guanyar la Sint-Martinusprijs Kontich i va acabar setè a la París-Roubaix júnior.
El 2016 va passar a la categoria sub23 (menors de 23 anys) a l'equip Lotto-Soudal U23. Tot i patir diversos problemes de salut, va obtenir diverses places d'honor i va ser seleccionat per la selecció nacional per participar en la Volta a Dinamarca.
El 2017 fou vuitè al Tour de Flandes sub-23 i a la Lieja-Bastogne-Lieja sub-23 i desè al Piccolo Giro de Llombardia.
Després de dos anys a Bèlgica, el 2018 va fitxar per l'equip continental danès Virtu Cycling, amb qui va guanyar el Circuit de Valònia al maig. A l'agost es va unir a l'equip belga Quick-Step Floors com a stagiaire. El 2019 va signar un contracte professional pel Deceuninck-Quick Step. Al maig va córrer la seva primera gran volta, el 2019, que finalitzà en 101a posició.
El 2021 va obtenir la seva primera victòria en una cursa del calendari UCI World Tour, una etapa a la Volta al País Basc.

## Palmarès

* 2014
** 1r a la Sint-Martinusprijs Kontich
* 2015
** 1r a la Sint-Martinusprijs Kontich
** Vencedor d'una etapa al Trofeu Centre Morbihan
* 2018
** 1r a la Circuit de Valònia
* 2021
** Vencedor d'una etapa a la Volta al País Basc
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Internacional de Coppi i Bartali

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2019. 101è de la classificació general
* 2020. 30è de la classificació general
* 2021. 81è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2022. 112è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Welcome, Mikkel Honoré». efprocycling.com, 20-10-2022. [Consulta: 16 gener 2024].
* ↑ Maxime Segers. «Un Danois chez Lotto-Soudal U23», 07-09-2015.
* 1 2 Dominique Turgis. «Mikkel Frolich Honoré veut être complet», 01-05-2017.
* ↑ esport3. «L'equip Deceuninck fa doblet a la Volta al País Basc», 09-04-2021. [Consulta: 10 abril 2021].

## Enllaços externs

* Mikkel Frølich Honoré a ProCyclingStats
# Martina Matencio

Martina Matencio (1989, Vilanova i la Geltrú, Barcelona) és una fotògrafa catalana coneguda a les xarxes com Lalovenenoso que destaca per la seva característica manera de retratar el cos femení.
Als 16 anys va conèixer la fotografia en un viatge a Cuba amb la seva família, en el qual va començar a retratar absolutament tot el que veia. Amb 21 anys va cuidar d'un nen amb una malaltia mental i un problema a l'intestí. Per crear un vincle amb ell, Martina va començar a fer-li fotos, aquesta va ser la primera vegada que va estar en contacte amb la fotografia de retrats.
L'any 2011 va estudiar fotografia artística a l'Escola d'Art i Disseny Serra i Abella. L'any següent va crear la botiga de segona mà Luna de Marte amb la dissenyadora tèxtil Saskia Luna, les fotografies per la venda de les peces es va popularitzar a les xarxes i això li va permetre participar en diferents projectes.
Posteriorment va participar en diferents projectes combinant la fotografia artística amb moda i comercial, treballant a Barcelona, Londres o Tòquio.
L'any 2017 va publicar amb Alba Ribas un llibre de fotografia i poesia anomenat Tus ojos, mis manos. Actualment forma part del jurat integrat per professionals de renom del món de la fotografia a Cam On, programa de Playz.

## Fotografia i feminisme

La seva fotografia es caracteritza per retratar dones etèries, fràgils i sensuals amb una paleta de tons predominants desaturats on la llum natural té protagonisme. Acostuma a focalitzar-se en els ulls, en detalls de les parts del cos i en els rostres de les seves models, que expressen una melancolia feliç.
Les seves models es poden definir amb una bellesa menys comú, amb cares atípiques que surten del convencional, es focalitza en les particularitats del cos.
Martina Matencio ha exposat obres seves amb temàtica feminista com Infinita Mujer, comissariada per Artig Gallery on tracta la força amagada en l'aparent fragilitat femenina i ressaltar l'honestedat en la creació artística, des d'una mirada contemporània, femenina i inclusiva.

## Referències

* ↑ «The Creative - Martina Matencio». Arxivat de l'original el 2020-02-19. [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «Fundació Vila Cases - Martina Matencio, la belleza está en todas partes» (en castellà). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «ImaginCafe - DESNÚDATE: AUTOESTIMA CORPORAL» (en català). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «Arte Informando - Martina Matencio» (en castellà). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «It Fashion - La Luna de Martina» (en castellà). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «Tus ojos, mis manos» (en castellà). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «Rtve Comunicación CamOn en Playz». [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «Collateral - Martina Matencio, stories of fragility and beauty» (en anglès). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «Vogue Talents - El sentimiento a flor de piel Martina Matencio» (en castellà). [Consulta: 8 abril 2020].
* ↑ «Infinita Mujer» (en castellà). [Consulta: 8 abril 2020].
* Cultura inquieta - Primera artista en exponer en Callao City Arts
# Ana Miranda Paz

Ana María Miranda Paz (Cuntis, 2 de maig de 1971) és una política i jurista gallega. Va ser diputada del BNG al Parlament Europeu en la 7a legislatura, des de l'1 de gener de 2012 al 9 de juliol de 2013, en la 8a, des de 2014 fins a 2019, i en la novena, des de 2022. Va formar part del grup parlamentari Els Verds/Aliança Lliure Europea.
De cara a les eleccions al Parlament Europeu de 2014 va ser en el lloc número dos de la llista electoral Els Pobles Decideixen, coalició d'Euskal Herria Bildu, el BNG i altres forces nacionalistes d'Astúries, Canàries i l'Aragó. La candidatura només va obtenir un diputat, però segons els pactes de la coalició, Josu Juaristi d'EH Bildu, li cedí l'escó a meitat de legislatura.
A les eleccions al Parlament Europeu de 2019 Pernando Barrena va ser elegit eurodiputat a la llista Ara Repúbliques i va exercir fins a setembre de 2022, quan va cedir el seu escó a Ana Miranda Paz] en compliment dels pactes de la coalició.
Miranda és jurista experta en dret comunitari i té una llarga experiència al Parlament Europeu. Va estudiar dret a la Universitat de Santiago de Compostel·la i en la de Passau (Alemanya), especialitzant-se en dret europeu a les universitats de la Corunya i a la Universitat de Lovaina (Bèlgica). Resideix a Vigo.

## Referències

* ↑ «7th parliamentary term | Ana Maria MIRANDA PAZ | MEPs | European Parliament» (en anglès). [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ «8th parliamentary term | Ana Maria MIRANDA PAZ | MEPs | European Parliament» (en anglès). [Consulta: 5 març 2021].
* ↑ El BNG presenta su candidatura para las europeas, La Voz de Galicia, 22 de marzo de 2014.
* ↑ «La eurodiputada del BNG Ana Miranda toma posesión de su escaño» (en castellà). La Vanguardia, 28-02-2018. [Consulta: 8 abril 2024].
* ↑ «La nacionalista Ana Miranda ya es eurodiputada» (en castellà). La Voz de Galicia, 05-09-2022. [Consulta: 8 abril 2024].