OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llengua puinave

El puinave, també anomenat waipunavi o wanse (de l'autònim Wãnsöhöt), és una llengua no classificada de Sud-amèrica parlada pels puinaves.

## Varietats

* Puinave
** Occidental: Bravos, Guaripa
** Oriental: Mansos
* Macú
** Macú
** Tikié
** Kerarí
** Papurí
** Nadöbo
Noms alternatius són Puinabe, Puinavis, Uaipunabis, Guaipunavos i Uaipis.

## Relacions amb altres llengües

De vegades s'intenta connectar el puinave amb altres llengües inclassificables de la zona, formant la família macro-puinave. Aquesta proposta, però, manca d'evidència suficient. Sovint es tracta d'un intent de resumir totes les llengües anomenades maku, nom d'origen arawak que simplement vol dir "llengua incomprensible".

## Fonologia
### Consonants

| | | Labials | Alveolars | Velars | Glotals |
| Oclusives | Orals | p | t | k | |
| Oclusives | Nasals | m | n | | |
| Fricatives | Fricatives | | s | | h |

### Vocals

| | Anteriors | Posteriors no arrodonides | Posteriors arrodonides |
| Tancades | i ĩ | ɯ | u |
| Mitjanes | e | ɤ ɤ̃ | o õ |
| Obertes | | a ã | |
Les síl·labes són d'estructura (C)V(C). Els fonemes /m n/ tenen [b d] com al·lòfons.
La vocal [u] es realitza com [w] si es troba al principi o al final de la síl·laba. Quan la vocal /i/ es troba en posició final, es realitza com [j], però en posició inicial, es realitza com a consonant oclusiva palatal ([ɟ] o [ɲ], depèn del nucli).

### Tons

El puinave posseeix quatre tons fonètics: alt, baix, ascendent i descendent.

## Referències

* ↑ Mason, John Alden. «The languages of South America». A: Steward. Handbook of South American Indians. 6. Washington, D.C., Government Printing Office: Smithsonian Institution, Bureau of American Ethnology Bulletin 143, 1950, p. 157–317.
* ↑ Patience Epps, 2008. A Grammar of Hup. Mouton de Gruyter.
# Reial Companyia Òpera de Cambra de Barcelona

La Reial Companyia Òpera de Cambra de Barcelona és una orquestra de cambra especialitzada en música barroca, rococó i clàssica amb instruments originals. Va ser fundada a Barcelona el 1988 pel director d'orquestra i musicòleg Juan Bautista Otero i el director d'escena i gestor cultural Isidre Olmo.
És una iniciativa privada vinculada a una discogràfica i una editorial que també tenen RCOC com a nom. La discogràfica RCOC, centra la seva activitat en la recuperació del patrimoni musical del nostre país produït al segle xviii, amb especial incidència en la música escènica. Hi han participat Domènec Terradellas, Vicent Martín i Soler, David Pérez, Mariana Martínez, Nicola Porpora, Domenico Scarlatti i d'altres. L'editorial RCOC disposa d’un catàleg editorial amb títols inèdits.

## Enregistraments destacats

Amb distribució d'Harmonia Mundi s'han gravat obres destacades del segle xviii. Per exemple Orlando (L'Angelica), de Nicola Porpora, es va gravar el 2005 en ocasió del 300 aniversari de la mort de Farinelli que es va estrenar com a cantant amb aquesta ópera. Ifigenia in Aulide, de Martín y Soler, es va gravar el 2006 en ocasió del 250 aniversari del compositor valencià.
Aminta, il rè pastore d’Antonio Mazzoni es va gravar el 2007 i va rebre l'Orphèe d'Or de l'Acàdemie National du Disc Lyrique de França, i el Diamant de la Revista Òpera Magazine. És la primera gravació mundial del llarg i fructífer període de Farinelli com a responsable del Teatre Real Coliseo del Buen Retiro, l’Artaserse (2008) i el Sesostri (2011) constitueixen els primers i únics enregistraments íntegres mundials de les òperes de Domènec Terradellas i les cantantes Il Sogno & la Dora Festeggiante (2010) de Vicent Martín i Soler constitueixen les úniques cantates escèniques que es conserven d'aquest compositor Valencià. i l'òpera Sesostri, rè d'egitto de Domènec Terradellas.

## Referències

* ↑ Orquesta Real Compañía Ópera de Cámara de Barcelona. (RCOC):Juan Bautista Otero, director a redescena.net
* ↑ Pérez Senz, Javier «La belleza del instante». El País, 11-09-2010.
* ↑ Musicología de hoy, El País, 13 de desembre de 2010
* ↑ Terradellas, resuscitat, El Punt Avui, 14 de desembre de 2010

## Enllaços externs

* TVE programa “Miradas 2” 15-12-2010
* RADIO CATALUNYA MUSICA programa ELS CLÀSSICS PREFERITS. Entrevista a Isidre Olmo.
# Darren Star

Darren Bennett Star (Potomac, Maryland, Estats Units, 25 de juliol de 1961) és un director, guionista i productor estatunidenc. És el creador de les sèries de televisió Beverly Hills, 90210, Melrose Place i Sex and the City. Ha escrit també el guió dels films Agent juvenil i Doin' Time on Planet Earth. L'any 2014, va realitzar la sèrie de televisió estatunidenca Younger de la qual és també el creador i guionista.

## Biografia

Star va néixer el 25 de juliol de 1961 a Potomac, Maryland, Estats Units. La seva mare és escriptora mentre el seu pare és ortodontista. Ha estudiat a la Winston Churchill High School i també a la Universitat de Califòrnia a Los Angeles. És jueu.
Star va crear la sèrie de televisió Beverly Hills, 90210 i Melrose Place (amb Aaron Spelling) i ha estat el creador i guionista de Sex and the City. Ha treballat també per a la sèrie Central Park West de 1995 a 1996, per a la sèrie Grosse Pointe de 2002 a 2001, també per a la sèrie The Street l'any 2002 i moltes altres sèries com Miss Match l'any 2003, Kitchen Confidential el 2005, Runaway el 2006, Cashmere Mafia l'any 2008. Ha dirigit també els dos films de la sèrie de televisió Sex and the City: The Movie, i Sex and the City 2. L'any 2014, ha creat la sèrie de televisió Younger protagonitzada per les actrius Sutton Foster, Hilary Duff, Miriam Shor i Debi Mazar.
Star és obertament homosexual i és jueu. Té residències a Nova York i Los Angeles.

## Filmografia
### Com a director

* 1991: Beverly Hills 90210
* 1998-1999: Sex and the City
* 2001: Grosse Pointe
* 2001: 55 Mercer Street
* 2003: Miss Match
* 2005: Kitchen Confidential
* 2014: HR (Episodi pilot)
* 2014: Younger

### Com a guionista

* 1988: Doin' Time on Planet Earth
* 1990-1995: Beverly Hills 90210
* 1991: Agent juvenil
* 1992-1995: Melrose Place
* 1995-1996: Central Park West
* 1998-2004: Sex and the City
* 2000-2001: The Street
* 2000-2001: Grosse Pointe
* 2001: 55 Mercer Street
* 2003: Miss Match
* 2008: Sex and the City: The Movie
* 2009: Niños ricos, pobres padres
* 2010: Sex and the City 2
* 2014-2021: Younger

### Com a productor

* 1990-1995: Beverly Hills 90210
* 1992-1995: Melrose Place
* 1995-1996: Central Park West
* 1998-2000: Sex and the City
* 2000: The Street
* 2006: Runaway
* 2007: Manchild
* 2008: Cashmere Mafia
* 2008: Sex and the City, el film
* 2010: Sex and the City 2
* 2012: GCB
* 2014: HR
* 2014-present: Younger
* 2014: Anita

### Com a actor

* 1995: Sex and the City: Director de la llemosina (temporada 5 episodi 20)

### Ell mateix

* 1993: 19a cerimònia dels premis People's Choice
* 1995: "Lauren Hutton and ..." Darren Star
* 2001: The 12th Annual Golden Laurel Awards
* 2002: Face Time
* 2002: Intimate Portrait
* 2002: Inside TV Land: Taboo TV
* 2002: The Perfect Pitch
* 2002: Brilliant but Cancelled
* 2003: Heroes of Comedy Women on Top
* 2003: E! True Hollywood Story
* 2003: Brilliant But Cancelled: Pilot Season
* 2004: Sex and the City: A Farewell
* 2005: "Biography" Heather Locklear
* 2007: A Recipe for Comedy
* 2008: Sexo en serie
* 2009: TV Land Moguls
# Atemptat de Saint-Quentin-Fallavier

L'atemptat de Saint-Quentin-Fallavier va ser un atac terrorista que va tenir lloc el 26 de juny de 2015, a una planta de gas industrial a Saint-Quentin-Fallavier (Isèra) a la regió de Roine-Alps .

## Desenvolupament

El 26 de juny de 2015, un atac va ocórrer a una planta de gas industrial de l'empresa Air Products, amb classificació Seveso 'baix nivell', a una zona industrial de Saint-Quentin-Fallavier. Un cotxe va entrar a la fàbrica amb el procediment de vehicle-ariet, i un cop a dins, va fer explotar diversos cilindres de gas.
Segons Libération i France Info, un cos va ser decapitat, i el seu cap va ser exposat a les reixes d'entrada de la fàbrica.

## Recerca

D'acord amb el ministre de l'Interior, Bernard Cazeneuve, es va identificar el sospitós com: Yacine Salhi, un conductor-repartidor, de 35 anys, que vivia a Saint-Priest, a prop de Lió.
El sospitós no tenia antecedents penals, però va passar a ser vigilat pels serveis d'intel·ligència francesos entre 2006 i 2008, ja que semblava estar relacionat, principalment, amb el moviment islàmic salafista.

## Vegeu també

* Atemptat de Niça de 2016
* Vehicle-ariet (terrorisme)
* Encastament
* Atac de Sousse
* Atac terrorista a Kuwait de 2015

## Referències

* ↑ Denis Cosnard. «L'usine d'Air Products en Isère classée Seveso « seuil bas »», 26-06-2015.
* ↑ «Attentat de Daesh à Saint-Quentin-Fallavier : un homme interpellé» (en francès), 26-06-2015. [Consulta: 26 juny 2015].
* ↑ «Un mort dans l'attaque d'une usine en Isère, un homme arrêté» (en francès), 26-06-2015. Arxivat de l'original el 27 de juny 2015. [Consulta: 26 juny 2015].
* ↑ «Attentat en Isère : un corps décapité, deux hommes interpellés», 26-06-2015.
* ↑ France Info. «Attentat en Isère: un xef d'entreprise de Rhône-Alps, decapitée, au moins trois interpel·lacions», 26 juny l'any 2015.
* ↑ Ana Gomes Ferreira. «Bombardeig sospitós a Lió tenia vincles amb el grup salafista», 26 juny l'any 2015.
# Hermínia Massot i Xatart

Hermínia Massot i Xatart (Figueres, 1849 - ?) fou una pintora empordanesa vuitcentista activa entre els anys 1860 i 1870.
Nascuda a Figueres, fou filla de Josep Massot i Amàlia Xatart. Es coneixen poques dades de la seva vida i, de fet, només se'n coneix una obra, un oli sobre tela de 1869: Retrat del Sr. Ramon Reig de Feliu, un retrat ovalat d'un home de mitjana edat que era l'avi del pintor empordanès Ramon Reig i Corominas. També se sap que va participar en l'Exposición Nacional de Bellas Artes a Madrid, on apareix anomenada com a Herminia Massos, amb les obres Retrato i Una perrita. Sembla que hauria abandonat l'activitat artística després de casar-se.

## Referències

* ↑ Bassas i Masanés, 2020.

## Bibliografia

* Bassas, Assumpta; Masanés, Cristina. «Hermínia Massot Xatart». A: Ajuntament de Figueres. Pintar, crear, viure. Dones artistes a l'Alt Empordà (1830-1939), 2020, p. 47-48. ISBN 978-84-120316-5-2.
# Eyalat de Karaman

L'eyalat de Karaman fou una divisió administrativa otomana que es va crear després de la conquesta de l'emirat o beilicat de Karaman-oğlu el 1483. Es va dividir en dues parts, l'oriental i costera amb Konya, que n'era la capital, i Mut (Turquia), i la interior coneguda com Kharidj. A la meitat del segle xv en fou separat el sandjak d'Iç-Ili. Al segle xvii abraçava els sandjaks d'Aksaray, Akşehir, Beyşehir, Kayseri, Kırşehir, Niğde i Konya. La reforma administrativa del 1864 va transformar l'eyalat en el wilayat o província de Konya.

## Bibliografia

* N. i I. Beldiceanu, La province de Qaraman au XVI siecle, 1968
# AXA Center

L'AXA Center, que portava originalment el nom d'Equitable Center, és un gratacel de New York. Fa 226 metres per a 54 pisos. La seva construcció es remunta a 1986. S'hi troba una de les dues seus de la companyia d'assegurances francesa AXA. L'edifici està situat a la Setena Avinguda, al número 787. La companyia AXA posseeix a la vegada el seu domicili social a New York, i a París al barri de la Défense. La Tour AXA de la Défense hauria de ser ampliada, i culminar a 225 metres, el que l'acostarà al seu homòleg. Aquesta nova torre esdevindria així la major torre de França.
Un fresc del pintor d'art pop Roy Lichtenstein titulada Mural with Blue Brushstroke i datant de 1986, any de la construcció de l'immoble, s'exposa a l'atri de l'immoble.
# Viorica Susanu

Viorica Susanu (Galaţi, Romania, 29 d'octubre de 1975) és una remadora romanesa, guanyadora de cinc medalles olímpiques i cinc títols mundials.

## Biografia

Va néixer el 29 d'octubre de 1975 a la ciutat de Galaţi, població situada a la província de Galaţi, que en aquells moments formava part de la República Popular de Romania i que avui en dia forma part de Romania.

## Carrera esportiva

Va participar, als 20 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta als Estats Units. Hi va finalitzar desena en la prova de quàdruple scull. Als Jocs Olímpics d'Estiu de 2000 realitzats a Sydney a Austràlia va guanyar la medalla d'or en la prova femenina de vuit amb timoner. Als Jocs Olímpics d'Estiu de 2004 d'Atenes a Grècia va guanyar dues medalles d'or en les proves de dos sense timoner i de vuit amb timoner. Als Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 de Pequín a la Xina va revalidar el seu títol olímpic en la prova de dos sense timoner i va guanyar la medalla de bronze en la prova de vuit amb timoner.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat nou medalles al Campionat del Món de rem. Hi destaquen cinc títols mundials, i una medalla d'or al Campionat d'Europa de rem. Al Campionat del Món de 2002 que es va fer a Sevilla, remant amb Georgeta Andrunache van guanyar la medalla d'or i van establir un nou rècord mundial de 6:53.80.
És una de les vuit remadores romaneses que van guanyar els Campionats del Món consecutius entre 1997 i 1999, i van obtenir més de 35 medalles olímpiques, 26 de les quals eren d'or. Formen part d'aquest grup també Elisabeta Lipa-Oleniuc, Georgeta Andrunache i Doina Ignat, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Viorica Susanu». [Consulta: 8 maig 2022].
* 1 2 «Viorica Susanu» (en anglès). Olympedia. [Consulta: 8 maig 2022].
* ↑ «World Rowing - Video Feature: Andrunache sets World Best Time» (en anglès). [Consulta: 8 maig 2022].
* ↑ «World Rowing - Who to (imaginary) watch : World Rowing Fantasy Cup» (en anglès). [Consulta: 8 maig 2022].

## Enllaços externs

* (anglès) www.worldrowing.com - Viorica Susanu
# Joaquim Albiñana i Folch

Joaquim Albiñana i Folch (1874 - Barcelona, 21 de juny de 1923) fou un empresari català del sector químic.

## Biografia

Era fill de l'industrial Frederic Albiñana i Vila i de Joaquima Folch i Solà. El 1874, el seu pare i el seu oncle Joaquim fundaren la societat Folch, Albiñana i Cia com a majorista d'alcohol i derivats agrícoles, centrada al complex de Can Folch (futur origen d'Industrias Titán SA).
Fou el propietari d'Industrias Químicas Albiñana Argemí SA i de finques a l'Eixample de Barcelona, i des del 1907 va ser soci del Foment del Treball Nacional. També era membre de la Societat Econòmica Barcelonesa d'Amics del País i conseller del diari La Veu de Catalunya.
A les eleccions municipals de 1920 fou escollit regidor de l'ajuntament de Barcelona per la Lliga Regionalista. El 21 de juny de 1923 fou assassinat a trets a la plaça d'Urquinaona de Barcelona en un acte atribuït al Sindicat Únic de la Construcció durant la vaga general de transports. L'únic detingut pel fet, Manuel Sánchez Reig, negà qualsevol implicació en els fets tot i que fou reconegut pels alguns testimonis presencials.

## Referències

* ↑ «Els atemptats d'avui. A la plaça d'Urquinaona és assassinat l'ex-regidor En Joaquim Albiñana i Folch». La Veu de Catalunya, 21-06-1923, pàg. 1. Arxivat de l'original el 2016-08-10 [Consulta: 21 juny 2016].
* ↑ «Federico Albiñana Vila». geneanet. cecil2.
* ↑ «Joaquina Folch Sola». geneanet. cecil2.
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p. 103. ISBN 978-84-9850-461-3.
* ↑ «La huelga del ramo de transportes». La Vanguardia, 23-06-1923, pàg. 5.
* ↑ «Diligencia importante». ABC, 26-06-1923, pàg. 23.
# Eevi Cronvall

Eevi Cronvall, (Viborg (óblast de Sant Petersburg), 6 de maig, 1916 - Hèlsinki (Finlàndia), 5 de juliol, 2009), va ser una pianista finlandesa. El 1938 es va casar amb el director d'orquestra Erik Cronvall.
Eevi, que era filla del jutge Onni Voipio i Iida Kohonen, es va convertir en estudiant el 1934, estudiant a l'Acadèmia Sibelius entre 1934 i 1941, amb Kerttu Bernhard i Timo Mikkilä. Va emprendre viatges d'estudis a Viena els anys 1956, 1959 i 1964, professor: el professor Roland Raupenstrauch. Va ser professora de piano a l'Acadèmia Sibelius des de 1962. Va fer el seu concert de debut el 1951 i va donar concerts i va actuar com a solista en concerts simfònics a Hèlsinki i altres parts de Finlàndia, així com a la ràdio. Va participar en concerts de música de cambra durant la Setmana Sibelius.

## Fonts

* Croall, Eevi a Qui i què 1967
# Virginie Hériot

Virginie Hériot (Villa Hériot, 25 de juliol de 1890 - Arcaishon, 28 d'agost de 1932) va ser una regatista francesa que va competir durant la dècada de 1920.
Filla dels propietaris dels Grands Magasins du Louvre, Olympe Hériot i Cyprienne Dubernet, el 1904 va fer el seu primer creuer a bord del iot Katoomba, tot navegant per la Mediterrània. El 2 de maig de 1910 es va casar amb el vescomte François Marie Haincque de Saint Senoch. Se'n separà el 1921 i a partir d'aquest moment es va dedicar cada cop més exclusivament a la navegació.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on va guanyar la medalla d'or en la regata de 8 metres del programa de vela, a bord de l'Aile VI, junt a Donatien Bouché, Carl de la Sablière, André Derrien, André Lesauvage i Jean Lesieur. Aquell any també guanyà la Copa d'Itàlia. El 1929 va guanyar la Copa de França, la Copa d'Itàlia i la Copa del Rei d'Espanya. Aquests èxits van fer que fos nomenada cavaller de la Legió d'Honor. A través de la seva celebritat i les seves conferències impartides arreu del món s'esforçà per promoure la navegació francesa i donar a conèixer la qualitat dels enginyers i drassanes franceses. També es va dedicar a les obres filantròpiques.
A principis de 1932 va resultar greument ferida durant una tempesta entre Venècia i Grècia, però es va negar a deixar de competir. A finals d'agost, durant la regata d'Arcachon, va perdre el coneixement a bord del seu petit veler Aile VII, però va prendre la sortida de la regata. Víctima d'un síncope en creuar la meta, va morir el 28 d'agost de 1932 a bord de l'Ailée IV. El seu funeral se celebra el 2 de setembre a París a la basílica de Sainte-Clotilde, en presència de Georges Leygues i el mariscal Pétain.

## Referències

* ↑ «Nouvelles nautiques». Yachting gazette : journal de la navigation de plaisance, 255, 15-04-1904, pàg. 213-214.
* ↑ «Dame des mers». Cols bleus : hebdomadaire de la Marine française, 2721, 13-11-2004, pàg. 18-23.
* ↑ «Lettre de Rhodes». Instanboul, 13-05-1904, pàg. 2.
* ↑ «Olympedia – Virginie Hériot». [Consulta: 30 agost 2024].
* ↑ «Les sportifs souvenirs de Mme Virginie Hériot». Match, 24 décembre 1929.
* ↑ «Mme Virginie Hériot a reçu hier le "prix des Croisières"». Excelsior, 23 décembre 1931, pages 6/8.
* ↑ «La mort de Mme Virginie Hériot». L'Avenir, 28 Aout 1932, p 4/4.
* ↑ «Mme Virginie Hériot est mort hier à Arcachon». Le petit Marseillais, 29 Aout 1932, p 1/8.
* ↑ «La mort de Mme Virginie Hériot». à la page, 01-09-1932, p13/15.
* ↑ «Les obsèques de Mme Virginie Hériot». Paris-soir, 02-09-1932, p 3/10.
# Sonia Iovan

Sonia Iovan (Cluj-Napoca, 29 de setembre de 1935 - La Chapelle-de-Brain, 5 de setembre de 2024) va ser una gimnasta artística romanesa, ja retirada, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.

## Biografia

El 1956 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Melbourne, on disputà les set proves del programa de gimnàstica. Guanyà la medalla de bronze en la competició del concurs complet per equips, mentre en la del concurs per aparells per equips fou cinquena. En les altres proves finalitzà en posicions més endarrerides. Quatre anys més tard, als Jocs de Roma, tornà a guanyar la medalla de bronze en la competició del concurs complet per equips, mentre en el concurs complet individual i el salt sobre cavall fou cinquena i en l'exerci de terra i les barres asimètriques fou sisena. El 1964, a Tòquio, disputà els seus tercers i darrers Jocs Olímpics. En ells destaca la sisena posició en la competició del concurs complet per equips.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món de gimnàstica artística de 1958 i cinc medalles al Campionat d'Europa de gimnàstica artística, dues de plata i tres de bronze, entre les edicions de 1957 i 1959.

## Referències

* ↑ «La gimnasia rumana despide a Sonia Iovan, pionera olímpica y referente del deporte» (en espanyol europeu). [Consulta: 8 setembre 2024].
* ↑ Otopeanu, Cristian. «A murit Sonia Iovan, prima medaliată olimpică la gimnastică a României» (en romanès), 06-09-2024. [Consulta: 8 setembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Sonia Iovan-Inovan». [Consulta: 19 gener 2024].
* ↑ «Sonia Iovan - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 19 gener 2024].
# Rosa Cotó i Xifreu

Rosa Cotó i Xifreu, coneguda com a Rosita Cotó (Barcelona, 25 d'octubre de 1892 – ?, 1967) fou una actriu de teatre i pionera de la ràdio.
Debutà en l'escena al teatre Principal amb la Companyia d'Enric Giménez. Al 1918 ja apareix com a primera actriu de la companyia de Rafael Calvo, i el 1919 de la Companyia de Torres-Sierra al Teatre de la Comedia. El 1926 forma part de la companyia del Teatre Íntim, d'Adrià Gual, representant El burgès gentilhome al Coliseu Pompeia. El 1928 s’incorporà a la companyia del teatre Romea.
L'any 1927 s’havia integrat en el quadre escènic de Ràdio Barcelona per fer-hi d’actriu i de rapsoda i en formà part al llarg de la dècada dels trenta. Rosa Cotó actuava com a actriu en els programes de divulgació teatral i literària, ja fos amb lectures que il·lustraven les conferències radiades o les sessions monogràfiques, com les dedicades a Josep Feliu Codina, Benito Pérez Galdós o Leandro Fernández de Moratín, entre d'altres. Des de finals dels anys vint intervingué en les emissions de ràdioteatre de l'emissora, interpretant obres de Frederic Soler -Pitarra-, Guimerà, Rusiñol, Ignasi Iglesias, Manuel Folch i Torres, i també dels germans Álvarez Quintero, Benavente, Arniches o Martínez Sierra. I també participà en l'emissió de contes radiats.
Des del 6 de novembre de 1931 posà en antena una revista radiofònica, «Activitats», en col·laboració amb l’actor Josep Miret. El programa, dirigit per Adrià Gual, referia i comentava la cultura artística i literària de Catalunya i les estrenes teatrals, i comptava amb col·laboradors com Josep Solevicens, Eduard Marquina o Manuel Folch i Torres. Fou separada de la ràdio després de la Guerra Civil.
Filla del músic empordanès Albert Cotó i Rosa Xifreu i Serra, és autora ella mateixa de dues sardanesː Ja ha arribat la primavera, estrenada el 1955, i Recordant als meus pares.

## Referències

* 1 2 3 Espinosa Mirabet, Sílvia. Les locutores de ràdio a Catalunya (1924-1939) (tesi). UAB, juliol de 2008, p. 200-204.
* 1 2 «Obres compostes perː Cotó i Xifreu, Rosa». PortalSardanista. Arxivat de l'original el 2021-05-24. [Consulta: 24 maig 2021].
* ↑ «Crònica telegràfica... Vilafranca del Penedès». La Vanguardia, 17-12-1918. [Consulta: 24 maig 2021].
* ↑ «Espectacle Burgès gentilhome». MAE. Escena Digital. [Consulta: 24 maig 2021].
* ↑ Ventín Sánchez, Gema Sara. Máscaras en el aireː El teatro radiofónico como lenguaje de un medio (tesi) (en castellà). Madrid: Universidad Complutense de madrid. Facultad de Ciencias de la Información, 2009, pàg. 289 i ss.; pàg. 372-444; pàg. 498. ISBN 978-84-692-7630-3.
* ↑ Espinosa Miravet, Sílvia «En femenino y singularː la mujer en la radio española». Arenal, 23, gener-juny 2016, pàg. 18-19.