# Mapa T-O

Un mapa T–O o mapa O–T (orbis terrarum, orbe => cercle de les terres; amb la lletra T dins d'una O), també conegut com Isidorian map, és un tipus de mapamundi primitiu que representa geografia mundial tal com va descriure per primera vegada l'erudit del segle VII Isidor de Sevilla (c. 560–636) en el seu De Natura Rerum i més tard en el seues Etymologiae (c. 625)
Un manuscrit posterior va afegir els noms dels fills de Noé ( Sem, Jafet i Cam ) per a cadascun dels tres continents (vegeu la terminologia bíblica per a la raça). Una variació posterior amb més detall és el mapa de Beatus dibuixat per Beat de Liébana, un monjo de la Tarraconensis del segle VIII, en el pròleg del seu Comentari a l'Apocalipsi.

## Descripció d'Isidor de Sevilla

De Natura Rerum, Capítol XLVIII, 2 (traducció):
Així, la terra es pot dividir en tres costats (trifarie), dels quals una part és Europa, una altra Àsia i la tercera s'anomena Àfrica. Europa està dividida d'Àfrica per un mar del final de l'oceà i els pilars d'Hèrcules. I Àsia està dividida de Líbia amb Egipte pel Nil... A més, Àsia –com deia el benaventurat Agustí– va del sud-est al nord... Així veiem que la terra es divideix en dos per comprendre, d'una banda. d'Europa i Àfrica, i de l'altra només Àsia.
Etymologiae, capítol 14, de terra et partibus (Llatí):
Orbis a rotunditate circuli dictus, quia sicut rota est [...] Undique enim Oceanus circumfluens eius in circulo ambit fines. Divisus est autem trifarie: e quibus una pars Asia, altera Europa, tertia Africa nuncupatur. Català: El món s'anomena orbis per la rodonesa del cercle, perquè és com una roda [...] Perquè l'oceà, fluint al seu voltant per totes bandes, envolta les seves vores en cercle. Es divideix en tres parts: una part s'anomena Àsia, l'altra Europa i la tercera Àfrica.
Etymologiae, capítol 14, de terra et partibus (traducció):
La massa [habitada] de terra sòlida es defineix rodona segons la rodonesa d'un cercle, perquè és com una roda [...] Per això, l'Oceà que flueix al seu voltant està contingut en un límit circular, i es divideix en tres parts, una part anomenada Àsia, la segona Europa i la tercera Àfrica.

## Història i descripció
### Concepte de la Terra esfèrica

Encara que Isidor de Sevilla ensenyava a les Etimologiae que la Terra era "rodona", el seu significat era ambigu i alguns escriptors pensen que es referia a una Terra en forma de disc. Tanmateix, altres escrits d'Isidor deixen ben clar que considerava la Terra amb forma esfèrica . De fet, la Terra esfèrica havia estat la suposició acadèmica predominant des d'almenys Aristòtil, que havia delineat un clima fred als pols, un clima tòrrid prop de l'equador i un clima temperat més habitable entremig.
El mapa T–O representa només la meitat de la Terra esfèrica, presumiblement una projecció convenient de la regió temperada del nord coneguda. Es creia que ningú podia travessar el tòrrid clima equatorial i arribar a les terres desconegudes del sud, les antípodes .

### Límits, centre i orientació

La T és el Mediterrani, el Nil i el Don (antigament anomenat Tanais) que divideix els tres continents, Àsia, Europa i Àfrica, i la O és l'oceà que l'envolta. Jerusalem es representava generalment al centre del mapa com el melic del món, l'umbilicus mundi . Àsia solia tenir la mida dels altres dos continents junts.
Com que el Sol va surt de l'est, el Paradís (el Jardí de l'Edèn) es representava generalment com a Àsia, i Àsia es trobava a la part superior del mapa.

### Detalls addicionals

Aquest tipus de cartografia medieval qualitativa i conceptual podia produir mapes extremadament detallats o també representacions senzilles. Els mapes més antics tenien assenyalades només algunes ciutats i les masses d'aigua més importants . Tanmateix, els quatre rius sagrats de Terra Santa sempre hi eren presents.
Hi havia altre material cartogràfic, que representava eines més útils per al viatger, eren l'itinerarium, que enumerava per ordre els noms de poblacions entre dos punts, i el periplus que feia el mateix per als ports i les fites marcades de les coste.
Els mapes posteriors del format conceptual T-and-O presentaven molts rius i ciutats d'Europa oriental i occidental, i altres característiques trobades durant les croades . També es van afegir il·lustracions decoratives a part de les noves característiques geogràfiques. Les ciutats més importants estaven representades amb esbossos de fortificacions i torres a part dels seus noms, i els espais buits s'omplien amb criatures mítiques.

## Galeria

* El mapa del món del Sant-Sever Beatus, que data del ca. 1050 dC.
* A partir d'un segle XII. còpia d'Etimologiae .
* Mapa centrat a Delos segons la tradició grega, d'un manuscrit francès d'Enric de Huntingdon, finals del segle XIII
* Mappa Mundi a La Fleur des Histoires, 1459–1463.
* El mapa de trèvol Bünting . Una xilografia de 1581, Magdeburg. Jerusalem es troba al centre, envoltada d'Europa, Àsia i Àfrica.
* Desconegut, mapa del món Mer des hystoires, 1491, seguint el model del mapa TO, centrat a Jerusalem amb Orient (la ubicació bíblica del Paradís) a la part superior.
* A la part esquerra del full hi ha un mapa zonal o climàtic, que comunica informació geogràfica. A la dreta hi ha un mapa "TO". Per Jacobus Philippus Bergomensis .
* Mapa del manuscrit de Sant Gall Isidor.
* Mapa T i O del manuscrit flamenc de Brunetto Latini, Le Livre dou Tresor, principis del segle XIV.

## Altres visions del món

* Terra plana, visió del món
* Mappa Mundi, mapa del món medieval
* Mapa del món babilònic

## Referències

* 1 2 Williams 1997:"...la tradició isidoriana tal com es coneixia per exemples peninsulars, inclòs el més antic dels omnipresents mapes T-O. Aquesta figura emblemàtica apareix dues vegades al peu del foli 24v en una còpia del De Natura Rerum d'Isidore, avui Escorial R.II. 18... El text rellevant prové del passatge final del De Natura Rerum, Capítol XLVIII, 2... Quan, al segle IX, l'Escorial manuscrit va caure en mans d'Eulogi i va ser complementat, aquest text precís (Etymologiae XIV, 2, 3) es va col·locar a la pàgina, foli 25r, de cara al mapa primitiu i es va introduir un altre petit mapa T-O A aquest diagrama T-O posterior, però , es van afegir els noms dels fills de Noè -Sem, Jafet i Cam, per a Àsia, Europa i Àfrica, respectivament- fora del cercle del globus. Aquesta distribució només està implícita a la Bíblia (Gènesi 9: 18-19) és més explícita com Hipòlit de Roma, la crònica del qual en la seva traducció llatina va difondre l'Etimologiae d'Isidore , però, la distribució dels fills de Noè no es destaca, sinó que només s'informa casualment amb la descripció de la ubicació de ciutats del llibre IX. Sembla clar, si acceptem l'evidència d'Escorial R.II.18, que la distribució Shem-Japheth-Ham no es trobava en el primitiu diagrama d'Isidoran. Això vol dir que l'ús que va fer Isidore del diagrama T-O no estava informat per cap contingut religiós obert".
* ↑ Stevens, Wesley M. Isis, 71, 2, 1980, pàg. 268–277. DOI: 10.1086/352464. JSTOR: 230175.
* ↑ Woodward, David.
* 1 2 Michael Livingston, Modern Medieval Map Myths: The Flat World, Ancient Sea-Kings, and Dragons Arxivat 2006-02-09 a Wayback Machine., 2002.
* ↑ Hiatt, Alfred The Yale Journal of Criticism, 15, 2, 2002, pàg. 223–250. DOI: 10.1353/yale.2002.0019.

## Bibliografia

* Christoph Mauntel, Die Erdteile in der Weltordnung des Mittelalters. Asien – Europa – Afrika (Monographien zur Geschichte des Mittelalters 71), Hiersemann, Stuttgart 2023.
* Christoph Mauntel, "The TO Diagram and its Religious Connotations - a circumstancial Case", a Christoph Mauntel (ed.), Geography and Religious Knowledge in the Medieval World, Berlín/Boston, deGruyter, 2021, pp. 57-82.ISBN 9783110685954ISBN 9783110685954
* Crosby, Alfred W. The Measure of Reality: Quantification in Western Europe, 1250-1600. Cambridge: Cambridge University Press, 1996. ISBN 0-521-55427-6.
* Lester, Toby. The fourth part of the world: the race to the ends of the Earth, and the epic story of the map that gave America its name. New York, NY: Free Press, 2009. ISBN 9781416535317.
* Carlo Zaccagnini, 'Maps of the World', a Giovanni B. Lanfranchi et al., Leggo! Estudis presentats a Frederick Mario Fales amb motiu del seu 65è aniversari, Wiesbaden, Harrassowitz Verlag, 2012, pp. 865–874.ISBN 9783447066594ISBN 9783447066594
* Mode, PJ. «The History and Academic Literature of Persuasive Cartography». Persuasive Cartography, The PJ Mode Collection. Cornell University Library. [Consulta: 22 octubre 2015].
* Brigitte Englisch, Ordo orbis terrae. Die Weltsicht in den Mappae mundi des frühen und hohen Mittelalters. Berlín 2002,ISBN 3-05-003635-4
* Williams, John (1997), "Isidore, Orosius and the Beatus Map", Imago Mundi 49: 7–32, DOI 10.1080/03085699708592856
* Throw, N.J.W. Mapes i civilització. Història de la cartografia en el seu context cultural i social. Barcelona: Ediciones del Serbal, 2002, 339 p. ISBN 84-7628-384-9

## Enllaços externs

* Milhaud. «Mapas T-O: La cartografía como sistema de adoctrinamiento cristiano» (en castellà). Arxivat de l'original el 2019-03-31. [Consulta: 31 març 2019].