OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hirathi

Hirathi és un jaciment arqueològic de la governació d'Ibb, al Iemen, a la comarca del Djabal Hadjdjadj a l'oest de Zafar la capital dels himyarites i al nord del uadi Bana.
Donat a conèixer el lloc per la població local, va ser excavada per iemenites del 2000 al 2004 i es va descobrir un temple sudaràbig (entre segles I i IV) amb alguns objectes de culte; també es van trobar estructures per habitar i sistemes de reg i algunes tombes. Diverses peces de ceràmica i objectes esculpits en bronze o pedra, inspirats en l'art romà. No es van trobar inscripcions. A l'excavació d'al-Kitab, prop de Zafar, es va trobar un lloc de la mateixa època (2004-2006). I no gaire lluny, a al-Usaybiyya (comarca de Yarim), excavada el 2004-2006, es van trobar ceràmiques, tombes i restes estructurals.

## Referències

* Mounir Arbach et Rémy Crassard, « L'Arabie du Sud antique vue de l'intérieur : », Chroniques yéménites [en línia], 14/2007, en línia des de 18 de març de 2009, Consultat 31 d'octobre de 2010. URL
# Age of Empires: Definitive Edition

Age of Empires: Definitive Edition és un videojoc d'estratègia en temps real desenvolupat per Forgotten Empires i publicat per Microsoft Studios. És un remaster de Age of Empires, celebrant el 20è aniversari de l'original. Presenta significatives millores visuals, dona suport a resolució 4K, i un ventall de millores significatives comunes a jocs més actuals. També inclou l'expansió Age of Empires: The Rise of Rome de l'original. Després d'un retard, va ser publicat el 20 de febrer de 2018.

## Publicació

El juny de 2017, Adam Isgreen, director creatiu de Microsoft Estudios va anunciar Age of Empires: Definitive Edition a l'Electronic Entertainment Expo 2017 que va ser desenvolupat per Forgotten Empires. Presenta gràfics millorats amb suport per resolució 4K, un banda sonora remasteritzada, i altres millores de jugabilitat. Va ser planejat per ser publicat el 19 d'octubre de 2017, però va ser retardat fins al 20 de febrer de 2018.

## Acollida

Age of Empires: Definitive Edition va ser publicat a través de la botiga de Windows i va ser conegut amb valoracions mixtes o mitjanes, puntuant un 69 sobre 100 en Metacritic. PC Gamer va donar el joc un 60/100, cridant el joc un "sòlid remake d'un joc passat el seu temps". GameSpot Va donar el joc un 6/10, elogiant el seu gràfics 4K i la seua millorada banda sonora però criticant problemes vells encara persistint. Destructoid El va donar un 8/10 però declarat hi hi havia problemes amb el joc multijugador.

## Referències

* 1 2 Livingston, Chrisopher. «The original Age of Empires is being remastered in the Definitive Edition». PC Gamer, 12-06-2017. Arxivat de l'original el 17 juny 2017. [Consulta: 12 juny 2017].
* ↑ Pereira, Chris. «Age Of Empire: Definitive Edition Remaster's Release Date Announced». GameSpot. [Consulta: 21 agost 2017].
* ↑ Makuch, Eddie. «PC's Age Of Empires: Definitive Edition Gets New Release Date After Delay». GameSpot. [Consulta: 19 gener 2018].
* 1 2 «Age of Empires: Definitive Edition». Metacritic. [Consulta: 23 febrer 2018].
* 1 2 Starkey, Daniel. «Age Of Empires: Definitive Edition Review: Antique Revival» (en anglès). GameSpot, 22-02-2018. [Consulta: 23 febrer 2018].
* 1 2 (en anglès) [Consulta: 23 febrer 2018].
* ↑ «Review: Age of Empires: Definitive Edition» (en anglès). Destructoid. [Consulta: 21 setembre 2019].
# Montseret

Montseret (en francès Montséret) és un municipi francès situat al departament de l'Aude i a la regió d'Occitània.

## Referències

* ↑ «Map of Montséret 11200 France» (en anglès). [Consulta: 8 maig 2019].
# Lawyer

Lawyer (advocat), també Hal-hal-tlos-tsot o Aleiya (c.1797-1876) fou el cap nez percé més famós després de Chief Joseph.
El seu nom ja apareix el 1836 en una trobada amb Marcus Whitman, i rebé aquest nom per la seva eloqüència. El 1855 participà en la Convenció de Walla Walla i signà el Tractat de Stevens, obtenint una reserva a la major part del seu territori, entre els rius Clearwater i Salmon, alhora que fou reconegut com a cap. El 1863, però, signaria noves cessions de terres ratificades el 1868, cosa que Old Joseph no acceptà i el considerà un traïdor. Per això el 1872 fou desplaçat per Chief Joseph com a únic cap de la tribu.

## Referències

* ↑ «Washington History Online». Arxivat de l'original el 2015-07-08. [Consulta: 8 juliol 2015].
* ↑ David Sievert Lavender. Let Me Be Free: The Nez Perce Tragedy. University of Oklahoma Press, 1999, p. 151–155, 166–167. ISBN 978-0-8061-3190-0.
* ↑ avid. Beyond Conversion and Syncretism: Indigenous Encounters with Missionary Christianity, 1800-2000. Berghahn Books, 15 October 2011, p. 265–267. ISBN 978-0-85745-218-4.
Viccionari
# Tjeku

Tjeku o A-bt (Arpó de l'est) és el nom convencional assignat al nomós VIII del Baix Egipte. Apareix també com a Nofer-abti (Nefer abt). Estava situat a l'orient entre Pelúsion al nord, i la mar Roja al sud, a les terres a occident dels llacs d'aquesta regió.
La capital fou la ciutat de Tjeku o Per-Atum que correspon a la bíblica Pithom de la terra de Goshen (àrab Tell al-Maskhuta) i a la grega Heroòpolis. La ciutat era un centre d'adoració del déu Atum, el principal de la regió. Estrabó esmenta en aquest nomós la ciutat de Phagroriopolis que estava no gaire lluny de Heroòpolis en direcció sud-est. Ja no apareix com a nomós en temps de la dominació romana.

## Referències

* ↑ Bunson, Margaret. Encyclopedia of ancient Egypt. Rev. ed. New York: Facts on File, 2002. ISBN 978-1-4381-0997-8.
* ↑ «Nomes, cities and sites» (en anglès). Kibutz Reshafi. Arxivat de l'original el 2019-04-05. [Consulta: 8 octubre 2022].
* ↑ Lexikon der Ägyptologie.. Wiesbaden,: O. Harrassowitz, 1972-1992. ISBN 3-447-01441-5.
# Torre de Can Valls de la Muntanyeta

La Torre de Can Valls de la Muntanyeta és un edifici del municipi de Castelldefels (Baix Llobregat). És una torre documentada el 1560 i declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una torre de defensa no gaire lluny del recinte del castell. És de planta quadrada i conserva una petita finestra. Al cantó nord es conserva dues portes d'accés, una a la planta baixa, allindanada, que donava accés a la zona d'emmagatzematge, i una altra al primer pis d'arc de mig punt adovellat, que donava accés a les estances principals mitjançant un pont llevadís que no es conserva. Per sobre d'aquestes portes es poden veure les mènsules que aguantaven un matacà que no s'ha conservat. Ha perdut els elements que la coronaven. La seva fàbrica és de maçoneria, amb ús de carreus de pedra rogenca per a les quatre arestes.

## Referències

* ↑ «Torre de Can Valls de la Muntanyeta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2015].

## Enllaços externs

* Torre de Can Valls de la Muntanyeta Arxivat 2010-06-20 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Ian McLagan

Ian Patrick McLagan (12 de maig de 1945, Middlesex - 3 de desembre de 2014) fou un músic anglès, que tocava els teclats en els grups de rock Small Faces i Faces.
L'any 1965 entra a formar part de Small Faces en substitució del pianista original Jimmy Winston i va debutar en un concert al Lyceum Theatre de Londres el 2 de novembre. El 1969, Steve Marriott abandona el grup i s'hi incorporen el cantant Rod Stewart i el guitarrista Ron Wood, cosa que va fer canviar el nom del grup a Faces.
Durant els anys 60 va tenir relació amb la model Kim Kerrigan, la dona de Keith Moon, bateria de The Who. El 1978, després de la mort de Moon, Kim es va casar amb McLagan. Kim va perdre la vida el 2006 en un accident de trànsit, prop del domicili familiar.
Amb la dissolució de Faces el 1975, McLagan treballa com a músic participant en gravacions amb Chuck Berry, Jackson Browne, Joe Cocker, Bob Dylan, Melissa Etheridge, Bonnie Raitt, Paul Westerberg, Izzy Stradlin, Frank Black, Nikki Sudden, John Mayer i Bruce Springsteen. També va treballar en projectes amb The Rolling Stones i probablement va reemplaçar per un temps Brent Mydland de Grateful Dead. El setembre de 2010 va actuar en un concert dels Black Crowes.
McLagan també té diversos discs com a solista, va liderar la Bump Band des del 1977. L'any 2006 participa en alguns concerts, un dels quals com a teloners de The Rolling Stones en el seu A Bigger Bang Tour. A més, fou membre de la banda de Billy Bragg, participant en uns quants espectacles a la ciutat d'Austin, Texas, on residia.
McLagan mor el 3 de desembre de 2014 per un accident vascular cerebral a l'Hospital Brackenridge d'Austin, als Estats Units. Tenia 69 anys.

## Discografia

* Troublemaker (Mercury, 1979)
* Bump in the Night (Mercury, 1980)
* Last Chance to Dance (EP) (Barking Dog, 1985)
* Best of British (Maniac, 2000)
* Bump In The Night (Maniac, 2003)
* Rise & Shine (Maniac, 2004) (Gaff Music)
* Here Comes Trouble (Maniac, 2005)
* Live (Maniac, 2006)
* Spiritual Boy (Maniac, 2006)
* Never Say Never (Maniac, 2008) (00:02:59 Records)

## Referències

* ↑ NME Rock 'N' Roll Years. 1st. Reed International Books Ltd, 1992, p. 152. CN 5585.
* ↑ «Iconic model who married Keith Moon dies in crash». The Independent.
* ↑ http://www.allmusic.com/artist/p19265 Allmusic biography - accessed July 2008
* ↑ «Mor Ian McLagan, el gran pianista del rock'n'roll». Ara, 04-12-2014.

## Enllaços externs

* Ianmclagan.com web oficial
# Isabel Aragonés

Isabel Aragonés (Màlaga, s. XIX), anomenada també de manera esporàdica Joaquina, va ser una pintora espanyola.
Pintora originària de Màlaga, va pintar flors i natures mortes, d'acord amb el gust de l'època. Va participar en les Exposicions de Belles Arts de Màlaga de 1872 i la de Gibraltar de 1879. A la primera va ser premiada l'obra Una natura morta, per la mestria amb el pinzell, a més de ser elogiades per la premsa els seus gerros de flors i fruiters, i altres obres d'aquest gènere.

## Referències

* 1 2 Olalla Gajete, Luis. La pintura del siglo XIX en el Museo de Málaga (en castellà). Madrid: Ministeri de Cultura, 1980, p. 118.
* 1 2 Frontaura, C.; Ossorio, M. (Dirs.). Diccionario biográfico internacional de escritores y artistas del siglo XIX (en castellà). Madrid: Imprenta y Librería de Miguel Guijarro, 1890, p. 89.
* ↑ Ossorio y Bernard. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta de Moreno y Rojas, 1883-1884, p. 43.
# Juntos por el Cambio

Junts pel Canvi o Juntos por el Cambio en castellà, de vegades abreujat JXC, és una coalició política electoral inscrita a l'Argentina per participar en les eleccions nacionals de l'Argentina de 2019. És una ampliació de l'aliança Cambiemos, que va guanyar les eleccions el 2015. És liderada per l'expresident Mauricio Macri i integrada principalment pel PRO, l'UCR, la Coalició Cívica i alguns sectors del peronisme.
La coalició va competir en les eleccions presidencials de 2019 amb la fórmula Mauricio Macri-Miguel Ángel Pichetto per a president i vicepresident respectivament, i va quedar en el segon lloc, amb el 40,28% dels vots, darrere de la fórmula peronista Alberto Fernández-Cristina Fernández de Kirchner, que es va imposar en primera volta amb el 48,24% dels sufragis.

## Partits integrants

Junts pel Canvi està integrat pels següents partits polítics:
| Partit | President |
| Propuesta Republicana | Patricia Bullrich |
| Unió Cívica Radical | Alfredo Cornejo |
| Coalició Cívica ARI | Maximiliano Ferraro |
| Movimiento de Integración y Desarrollo | Juan Pablo Carrique |
| Unió Popular | Graciela DeVita |
| Partit Nacionalista Constitucional UNIR | Alberto Asseff |
| Confianza Pública | Graciela Ocaña |
| Partit Demòcrata Progressista | Ana Isabel Copes |
| Partit del Diàleg | Carlos Andrés Paredero |

## Referències

* ↑ «El nuevo frente oficialista se llamará Juntos por el Cambio». Clarín, 12-06-2019.
* ↑ Mayol, Federico. «Miguel Ángel Pichetto será el vice de Mauricio Macri en la fórmula de Cambiemos». Infobae, 11-06-2019.
* ↑ «Elecciones 2019: finalizó el escrutinio definitivo y Alberto Fernández se impuso con el 48,24%», 06-11-2019. Arxivat de l'original el 6 de novembre de 2019. [Consulta: 20 desembre 2019].
* ↑ «Elecciones nacionales 2019: Estos son los 10 frentes que se presentan» (en castellà). Filo News. [Consulta: 28 agosto 2019].
* ↑ «PRO-PROPUESTA REPUBLICANA ORDEN NACIONAL». Poder Judicial de la Nación.
* ↑ «UNION CIVICA RADICAL -ON-». Poder Judicial de la Nación.
# Katarzyna Milczarek

Katarzyna Milczarek (Varsòvia, 2 de setembre de 1965) és genet de doma polonesa.
Va representar Polònia als Jocs Olímpics d'estiu de 2012 en la doma individual i per equips. L'octubre de 2022, Milczarek va ser suspès per la Federació Internacional d'Esports Eqüestres després de donar positiu per una substància prohibida en competicions a la primavera i l'estiu de 2022. També va participar en les olimpíades del 2024.

## Referències

* ↑ «Katarzyna Milczarek». London2012.com. Arxivat de l'original el 12 August 2012. [Consulta: 8 agost 2012].
* ↑ «Katarzyna Milczarek and Agusti Elias Suspended after Positive Doping Tests» (en anglès). Eurodressage. [Consulta: 11 novembre 2022].
# Kolina

Kolina, expressió derivada de Corriente para la Liberación Nacional (en català, Corrent per l'Alliberació Nacional), és un partit polític de l'Argentina d'ideologia kirchnerista, fundat en 2010.
El partit va participar en les eleccions presidencials de 2011 dins del Front per a la Victòria, que va resultar guanyador amb la candidatura de Cristina Fernández de Kirchner. La presidenta del partit és Alicia Kirchner.
Actualment i des de les eleccions de 2019, forma part de la coalició peronista Frente de Todos, la qual governa el país amb Alberto Fernández.

## Referències

* ↑ «Qué es Kolina». Sitio Oficial de Kolina Capital. Arxivat de l'original el 27 d'agost de 2017. [Consulta: 27 agost 2017].
# Hot Summer Nights

Hot Summer Nights és una pel·lícula dramàtica de crim d'entrada al món adult neo-noir dels Estats Units de 2018 escrita i dirigida per Elijah Bynum, la seva primera pel·lícula. La protagonitzen Timothée Chalamet, Maika Monroe, Alex Roe, Maia Mitchell, William Fichtner, Thomas Jane, Rachel O'Shaughnessy i Emory Cohen. Està ambientada a Cap Cod l'estiu de 1991 i la trama segueix un adolescent que es veu involucrat en tràfic de drogues.
La pel·lícula es va presentar a South by Southwest el 13 de març de 2017. Es va llançar el 28 de juny de 2018, abans d'una estrena limitada als cinemes el 27 de juliol de 2018.

## Sinopsi

Ambientada a Cap Cod en un estiu calorós, aquest thriller divertit i estilitzat segueix Daniel (Timothée Chalamet), un adolescent a qui se li posa al cap traficar amb drogues amb el rebel del barri mentre va darrere de la germana enigmàtica del seu nou company.

## Repartiment

* Timothée Chalamet com a Daniel Middleton
* Alex Roe com a Hunter Strawberry
* Maika Monroe com a McKayla Strawberry
* Thomas Jane com a sergent Frank Calhoun
* Maia Mitchell com a Amy Calhoun
* Emory Cohen com a Dex
* William Fichtner com a Shep
* Jack Kesy com a Ponytail
* Rachel O'Shaughnessy com a Erin
* Shane Epstein Petrullo com a narrador (veu)

## Referències

* ↑ The Deadline Team «Black List 2013: Full Screenplay List». , 16-12-2013 [Consulta: 18 agost 2015].
* ↑ «Imperative Entertainment Producing Black List Script 'Hot Summer Nights' (Exclusive)». , 26-03-2015 [Consulta: 18 agost 2015].
* ↑ «‘Hot Summer Nights' To Film This August in Georgia». Project Casting, 27-07-2015. [Consulta: 22 maig 2020].
* ↑ «Hot Summer Nights». Arxivat de l'original el 13 abril 2018. [Consulta: 31 gener 2017].
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «SXSW 2017 Lineup: 'Baby Driver', 'Free Fire', 'Muppet Guys Talking' & Docus That Matter In Trump Era», 08-03-2017. [Consulta: 8 març 2017].
* ↑ Evans, Greg. «'Hot Summer Nights' Trailer: Timothée Chalamet Gets Tangled Up In Weed», 12-04-2018. [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ «Hot Summer Nights» (en anglès). Pel·lícules a Google Play. [Consulta: 14 setembre 2020].
* 1 2 3 «Maika Monroe, Timothee Chalamet & Alex Roe To Topline 'Hot Summer Nights'». , 24-06-2015 [Consulta: 18 agost 2015].
* 1 2 3 Ford, Rebecca «Thomas Jane, Maia Mitchell, Emory Cohen join 'Hot Summer Nights' (Exclusive)». , 26-08-2015 [Consulta: 29 març 2016].

## Enllaços externs

* Hot Summer Nights - Lloc web oficial
# Os fenómenos

Os fenómenos és una pel·lícula gallega dirigida per Alfonso Zarauza que es va estrenar el 2014. Protagonitzada per Lola Dueñas que interpreta a Neneta, Luís Tosar com a Lobo, i Juan Carlos Vellido com Furón.

## Argument

Una dona que viu des de fa tres anys en una furgoneta estacionada a la costa d’Almeria, veu desaparèixer la seva parella el mateix dia que anava a començar a treballar. Per aquest motiu, torna amb el seu bebè a la seva ciutat natal, Ferrol. Al principi li costa trobar feina, però acaba aconseguint una feina de paleta. Superat amb coratge la duresa de l’ofici, el seu equip de treball comença a destacar entre d'altres per la seva capacitat de treball.

## Caràcters

* Lola Dueñas com Neneta
* Luís Tosar com Lobo
* Juan Carlos Vellido com Furón
* Xulio Abonjo
* Miguel de Lira com Balboa
* Antonio Durán "Morris" com Benito
* Alfonso Agra com Barreiro
* Gonzalo Uriarte com Avelino
* Xosé Antonio Touriñán
* Ledicia Sola com Nina
* Federico Pérez
* Patricia Vázquez

## Guardons i nomenaments
### Premis Mestre Mateo

| Any | Categoria | Receptor | Resultat |
| 13a edició | Millor pel·lícula | Alfonso Zarauza | Guanyador |
| 13a edició | Millor director | Alfonso Zarauza | Guanyador |
| 13a edició | Millor actor secundari | Xosé Antonio Touriñán | Nominat |
| 13a edició | Millor actriu secundària | Ledicia Sola | Guanyadora |
| 13a edició | Millor guió | Alfonso Zarauza e Jaione Camborda | Guanyadores |
| 13a edició | Millor direcció artística | Curru Garabal | Nominat |
| 13a edició | Millor muntatge | Juan Carlos Arroyo | Nominat |
| 13a edició | Millor música original | Piti Sanz i Anxo Graña | Nominats |
| 13a edició | Millor fotografia | Alberte Branco | Nominat |
| 13a edició | Millor maquillatge i perruqueria | Fany Bello e Raquel Fidalgo | Nomeadas |
| 13a edició | Millor dissenyo de vestuari | Alicia e Lola Dapena | Nomeadas |

### Festival de Màlaga

| Any | Categoria | Receptor | Resultat |
| 2014 | Secció oficial llargmetratges a concurs | Alfonso Zarauza | Nominat |

### Festival Internacional de Cinema Mediterrani de Tetuan

| Any | Categoria | Receptor | Resultat |
| 2015 | Millor interpretació feminina | Lola Dueñas | Guanyadora |

## Referències

* ↑ 'Los Fenómenos', resurgir de las cenizas a espinof.com
* ↑ 'Los fenómenos' con Luis Tosar, cartel y tráiler, espinof.com
* ↑ 'Os Fenómenos' y 'A Esmorga' triunfan en la XIII Edición de los Premios Mestre Mateo, 20 Minutos, 12 d'abril de 2015
* ↑ «Los fenómenos», de Alfonso Zarauza, un drama que aborda la crisis del ladrillo con Luis Tosar en el Festival de Málaga, La voz de Galicia, 24 de març de 2014
* ↑ Festival Mediterráneo de Tetuán: cineastas con hambre de luz, elasombrario.publico.es, abril de 2015

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Wilhem Gombert

Wilhelm Gombert (Berlín, 2 de setembre de 1886 - Chicago, 16 d'abril de 1964) va ser un tenor alemany.
Gombert va acabar l'aprenentatge de farmacèutic i va treballar com a pintor de cases abans de començar classes de cant. Finalment el 1909 va aconseguir un contracte amb el Belle-Alliance-Theater de Berlín. En els anys següents va cantar com a tenor líric en diversos teatres d'òpera, incloent en la Volksoper de Berlín (1910/1911), al Teatre Estatal de Magúncia (1913-1921), a l'Òpera de Colònia (1921-1926) i a l'Òpera Municipal de Berlín (1926 a 1934). Els compromisos internacionals van coronar la seva carrera cap al 1930. El 1927-1928 va cantar al Covent Garden de Londres.
Entre molts papers clàssics, Gombert va cantar en diverses estrenes d'òperes contemporànies, com en obres de Franz Schreker (Irrelohe, 1924 i Der Schmied von Gent, 1932), Julius Bittner (Die Mondnacht, 1932) i Kurt Weill (Die Bürgschaft, 1932).
Gombert estava casat des de 1915 amb la jueva Alice Lion, amb la qual va tenir dos fills i una filla. Com a "jueu inscrit" se li va rebutjar una pròrroga del contracte a l'Òpera Municipal de Berlín. Va poder realitzar una temporada (1934/1935) al Volksoper. Després, només hi va haver compromisos en esdeveniments de l'Associació Cultural Jueva. El pla d'emigrar als Estats Units, no podia ser posada en pràctica per falta de visat. Després del final de la guerra, Gombert va seguir a la seva esposa, que va poder ser evacuada a Suècia poc abans del final de la guerra i va trobar una feina a l'oficina de correus. Gombert va construir vaixells en miniatura per al Museu Marítim, va copiar imatges de Vincent van Gogh i va donar classes de veu. Des de Suècia es va traslladar als Estats Units, on encara va fer de professor de cant durant un temps.
La Temporada 1928-1929 va cantar al Gran Teatre del Liceu de Barcelona.

## Referències

* ↑ Kutsch/Riemens: Großes Sängerlexikon, 3., erweiterte Auflage, K. G. Saur, München 1997-200
* 1 2 Article de Sophie Fetthauer sobre Wilhelm Gombert en el lèxic de músics perseguits de l'era nazi, editat per Claudia Maurer Zenk i Peter Petersen.
# El contracte de Marsella

El contracte de Marsella (The Marseille Contract) és una pel·lícula policíaca britànico-estatunidenco-francesa de Robert Parrish estrenada el 1974. Ha estat doblada al català.

## Argument

Un agent dels narcòtics a França (Quinn), cansat de la impunitat de què es beneficia el padrí de la droga marsellès (Mason) contracta un assassí a sou (Caine) per eliminar-lo per a 50.000$.

## Repartiment

* Michael Caine: John Deray
* Anthony Quinn: Steve Ventura
* James Mason: Jacques Brizard
* Maureen Kerwin: Lucienne
* Marcel Bozzuffi: Calmet
* Catherine Rouvel: l'amant de Brizard
* Maurice Ronet: Briac
* Alexandra Stewart: Rita
* André Oumansky: Marsac
* Patrick Floersheim: Kovakian
* Pierre Salinger: Williams
* Hella Petri: la Comtessa
* Vernon Dobtcapf: Lazare
* Jerry Brouer: Kurt
* Georges Lycan: Henri
* Jean Bouchaud: Rouget
* Robert Rondo: Matthews
* Gib Grossac: Fournier
* Pierre Koulak: Wilson
* Brookes Poole: Kevin
* Barbara Sommers: Sally
* Martine Kelly: Janet
* Dyanik Zurakowska: una noia
* Ed Marcus: Fargas
* Alan Rossett, Billy Kearns, James Jones i Gene Moskowitz: jugadors de pòquer

## Referències

* ↑ esadir.cat. El contracte de Marsella. esadir.cat.
* ↑ «The Marseille contract». The New York Times.
# Mamà Maria

Mamà Maria (originalment en francès, La Daronne) és una pel·lícula francesa del 2020 dirigida per Jean-Paul Salomé. S'ha doblat i subtitulat al català.
El guió de la pel·lícula està inspirat en la novel·la homònima de l'escriptora Hannelore Cayre. Aquesta novel·la va ser guardonada l'any 2017 pel Prix du polar européen i el Gran premi de la literatura policíaca. L'autor de la novel·la, que també és coguionista del guió de la pel·lícula, també va rebre una nominació al premi César 2021 a la millor adaptació d'aquesta pel·lícula, compartida amb Jean-Paul Salomé.

## Repartiment

* Isabelle Huppert: Patience Portefeux
* Hippolyte Girardot: Philippe
* Farida Ouchani: Khadidja, la mare d'Afid
* Liliane Rovère: la mare de la Patience
* Rachid Guellaz: Scotch
* Mourad Boudaoud: Chocapic
* Iris Bry: Hortense Portefeux
* Jade Nadja Nguyen: Colette Fo
* Rebecca Marder: Gabrielle Portefeux
* Abbes Zahmani: Mohamed
* Yann Sundberg: Fredo
* Léonore Confino: directora de l'allotjament per a persones grans en situació de dependència
* Salah Maouassa: Reda

## Referències

* ↑ «La Daronne: Isabelle Huppert stupéfiante», 08-09-2020. [Consulta: 20 octubre 2020].
* ↑ «Mamà Maria». Goita què fan ara. [Consulta: 13 novembre 2022].
* ↑ Hannelore Cayre. La daronne (en francès). Editions Métailié, 2017, p. 176. ISBN 978-2-7578-7109-6.
* ↑ «Autour des Nominations 2021». [Consulta: 10 febrer 2021].