OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caramella: Revista de música i cultura popular

Caramella, amb subtítol inclòs Caramella: Revista de música i cultura popular, és una revista semestral de música i cultura popular nascuda l'any 1999 per a la divulgació i d'intercanvi entre estudiosos, entitats, músics i públic interessats en la cultura i música popular catalana. És un projecte editorial com a marc d'intercanvi d'experiències en el camp de la música tradicional i també del patrimoni etnològic. Cada número de la revista està dedicat a un tema monogràfic en què col·laboren estudiosos d'arreu dels Països Catalans. Es tracta d'una iniciativa de tres entitats: Carrutxa, Solc i Associació Tramús, Tradició i Música, les quals han treballat històricament vinculades als territoris on estan ubicades: Baix Camp i Priorat, Lluçanès i Horta de València, respectivament. El crític musical i estudiós de la música i cultura popular Josep Vicent Frechina n'és el coordinador. Forma part de l'APPEC.

## Referències

* ↑ «Nou web de la revista Caramella, de música i cultura popular». Vilaweb, 02-10-2009. [Consulta: 15 gener 2012].
* ↑ «Josep Vicent Frechina, coordinador de la revista Caramella». El matí de Catalunya Ràdio. Catalunya Ràdio, 02-02-2009. [Consulta: 18 febrer 2025].
* ↑ «Les Revistes». APPEC. [Consulta: 21 maig 2012].

## Enllaços externs

* Caramella: Revista de música i cultura popular - Lloc web oficial
# Minoa (Amorgós)

Minoa (en grec, Μινῴα) és el nom d'una antiga ciutat de l'illa d'Amorgós (Grècia), situada sobre un turó al costat de l'actual port de Katapola. És una de les tres ciutats que hi havia a l'illa en l'antiguitat, juntament amb Egíala i Arcésina.
L'esmenten en algunes fonts epigràfiques, així com en un fragment d'Andròtion. També es creu que era una de les ciutats de l'illa que el Periple de Pseudo-Escílax situa a Amorgós, sense anomenar-les. Entre les fonts epigràfiques que testifiquen l'existència de la ciutat es pot destacar un decret de proxens de Tinos del s. III o II ae. En el jaciment de Minoa s'han trobat altres testimoniatges epigràfics rellevants, com una inscripció dels s. V-IV ae que esmenta l'existència de pritans, i una altra inscripció de la mateixa època que testifica el culte a Apol·lo.
El jaciment arqueològic s'excavà a partir de 1981. S'hi han trobat restes d'assentaments des del IV mil·lenni ae corresponents al neolític. També n'hi ha restes de l'edat del bronze i, ja en temps històrics, es testimonia un llogaret permanent a Minoa des del període protogeomètric que abastà els períodes arcaic, clàssic, hel·lenístic i romà, fins al s. IV. Moltes troballes s'exposen en la Col·lecció arqueològica d'Amorgós.

## Referències

* ↑ Periple de Pseudo-Escílax, 58.
* ↑ IG XII,5 821,3.
* ↑ IG XII,7:220.
* ↑ Mogens Herman Hansen y Thomas Heine Nielsen. «L'Egeu». A: An inventory of archaic and classical poleis (en anglés). Nova York: Oxford University Press, 2004, p. 735. ISBN 0-19-814099-1.
* ↑ Pàgina del Ministeri de Cultura de Grècia (en grec): el jaciment arqueològic de Minoa: història Arxivat 2010-07-13 a Wayback Machine. i descripció. Arxivat 2022-01-24 a Wayback Machine.
# Sexy Sadie

Sexy Sadie és un grup de pop-rock mallorquí que canta en anglès. Van editar sis discs oficials, a part s'hi inclouen un de versions, un de rareses, un de remescles i un recopilatori.
El grup es formà el 1992, i és dels pocs grups de la fornada independent sorgida a l'Estat Espanyol a principi dels anys 1990, juntament amb Los Planetas o Manta Ray entre d'altres, que encara romanen en actiu. Després de quasi tres anys sense treure, el 3 d'abril de 2006 publicaren el seu darrer disc titulat Translate. El 19 de setembre de 2006, el grup anuncià la seva dissolució. A principi de 2011 la banda mallorquina va anunciar el retorn a l'escena musical amb un disc recopilatori editat per la seva casa discogràfica de sempre, Subterfuge Records. Aquest llançament aniria acompanyat d'una sèrie d'actuacions en directe per diferents festivals d'estiu dins l'Estat espanyol. Van tornar a l'escena puntualment el 2014 per celebrar els 25è aniversari de la seva discografia i el 2019 al Cranc Festival de Menorca.

## Discografia

* 1994 Draining Your Brain
* 1996 Onion Soup
* 1997 Onion Soup triturated by Big Toxic
* 1998 It's Beautiful, It's Love
* 2000 Butterflies
* 2000 Odd Tracks Out!
* 2002 Dream Covers
* 2003 Lost & Found
* 2004 What Have You Done? - 10 Years of Singles [CD+DVD]
* 2006 Translate

## Vegeu també

* Doctor Divago
* L.A. (grup)

## Referències

* ↑ «Mallorca Live Festival: Who the f*** is Sexy Sadie?» (en alemany). Mallorca Zeitung, 29-04-2018.
* ↑ «Sexy Sadie, el secreto mejor guardado del Cranc Festival». Diario de Mallorca, 12-05-2019.
* ↑ «Despedida y cierre...». Blog oficial del grup. [Consulta: 14 novembre 2012].
* ↑ «Sexy Sadie reapareix per sorpresa al Cranc Festival de Menorca». Ara, 12-05-2019.

## Enllaços externs

* Pàgina no oficial
# Sharon G. Feldman

Sharon G. Feldman va néixer a Nova York. És catedràtica al departament d'Estudis Llatinoamericans i Peninsulars a la University of Richmond (Virgínia, Estats Units), on s'especialitza en arts escèniques contemporànies. Es va doctorar per la Universitat de Texas a Austin després de cursar estudis a la University of Pennsylvania i a la New York University (NYU). És autora, entre d'altres, de Els límits del silenci: La censura del teatre català durant el franquisme (amb Francesc Foguet, Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2016), A l'ull de l'huracà: Teatre català contemporani (L'Avenç, 2011, estudi atorgat el Premi Crítica Serra d'Or de Catalanística 2010 per la seva versió anglesa), Alegorías de la disidencia: El teatro de Agustín Gómez-Arcos (Instituto de Estudios Almerienses, 2002) i coeditora de Barcelona Plays (Martin E. Segal Theatre Center, 2008), un recull d'obres teatrals catalanes contemporànies traduïdes a l'anglès. Ha desenvolupat una extensa tasca com a traductora de textos dramàtics catalans d'autors de la talla de Carles Batlle, Sergi Belbel, Josep Maria Benet i Jornet, Cristina Clemente, Lluïsa Cunillé, Daniela Feixas, Llàtzer Garcia, Josep Maria Miró, i Pau Miró, alguns dels quals han pujat a escenaris d'Alemanya, Anglaterra, Canadà, els Estats Units i Irlanda. Forma part també del Grup de Recerca en Arts Escèniques de la Universitat Autònoma de Barcelona, i és membre corresponent a l'estranger de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.

## Referències

* ↑ «Sharon G. Feldman». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Gran Premi de Sud-àfrica del 1967

Resultats del Gran Premi de Sud-àfrica de Fórmula 1 de la temporada 1967, disputat al circuit de Kyalami el 2 de gener del 1967.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 4 | Pedro Rodríguez | Cooper - Maserati | 80 | 2h 05' 45. 9 | 4 | 9 |
| 2 | 17 | John Love | Cooper - Climax | 80 | + 26.4 s | 5 | 6 |
| 3 | 11 | John Surtees | Honda | 79 | + 1 Volta | 6 | 4 |
| 4 | 2 | Denny Hulme | Brabham - Repco | 78 | + 2 Voltes | 2 | 3 |
| 5 | 14 | Bob Anderson | Brabham - Climax | 78 | + 2 Voltes | 10 | 2 |
| 6 | 1 | Jack Brabham | Brabham - Repco | 76 | + 4 Voltes | 1 | 1 |
| NC | 19 | Dave Charlton | Brabham - Climax | 63 | No Classificat | 8 | |
| NC | 20 | Luki Botha | Brabham - Climax | 60 | No Classificat | 17 | |
| Ret | 18 | Sam Tingle | LDS - Climax | 56 | Accident | 14 | |
| Ret | 16 | Piers Courage | Lotus - BRM | 51 | Prob. amb el combustible | 18 | |
| Ret | 9 | Dan Gurney | Eagle - Climax | 44 | Suspensions | 11 | |
| Ret | 12 | Jo Siffert | Cooper - Maserati | 41 | Motor | 16 | |
| Ret | 3 | Jochen Rindt | Cooper - Maserati | 38 | Motor | 7 | |
| Ret | 6 | Mike Spence | BRM | 31 | Pèrdua d'oli | 13 | |
| Ret | 15 | Jo Bonnier | Cooper - Maserati | 30 | Motor | 12 | |
| Ret | 7 | Jim Clark | Lotus - BRM | 22 | Motor | 3 | |
| Ret | 8 | Graham Hill | Lotus - BRM | 6 | Accident | 15 | |
| Ret | 5 | Jackie Stewart | BRM | 2 | Motor | 9 | |

## Altres

* Pole: Jack Brabham 1' 28. 3
* Volta ràpida: Denny Hulme 1' 29. 9 (a la volta 3)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2010-01-28. [Consulta: 11 març 2010].
# Safareigs de la Creu Alta

Els Safareigs de la Creu Alta són un monument del municipi de Sabadell (Vallès Occidental) protegits com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Edifici aïllat, d'una sola planta, situat entre els carrers Borràs, Pius XI i Sant Isidre. Malgrat la senzillesa de l'obra i el seu deteriorament, encara conserva elements que mostren el tractament acurat amb què es va realitzar, especialment pel que fa a l'exterior. Les façanes tenen un basament amb recobriment de pedres irregulars. La part central conserva restes de l'arrebossat que cobria el maó i d'un senzill esgrafiat d'ones i espirals d'inspiració marina. Les formes del coronament són mixtilínies. Les obertures, molt modificades, són rectangulars.

## Història

Es tracta d'una construcció característica d'aquest tipus d'equipaments del període anterior al subministrament públic d'aigua a la vila.
Els elements que la configuren pertanyen a l'estil noucentista i permeten atribuir-li una datació aproximada entre 1910 i 1930. L'any 1993 ja es trobava en procés de degradació. Durant la primera dècada dels 2000 es va rehabilitar i transformar en una biblioteca pública.

## Referències

* 1 2 3 «Safareigs de la Creu Alta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 abril 2013].

## Vegeu també

* Safareigs de la Font Nova
* Llista de monuments de Sabadell

## Enllaços externs

* Safareigs de la Creu Alta, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Federació Camerunesa de Futbol

La Federació Camerunesa de futbol (francès: Fédération Camerounaise de Football - FECAFOOT) és l'entitat que regeix el futbol al Camerun. Fou fundada el 1959, des de 1962 pertany a la FIFA i des d'un any després a la Confederació Africana de Futbol.
Els primers equips de futbol del Camerún es van fundar després de la primera guerra mundial (1914-1918), però va ser als voltants de l'any 1947 quan el coronel metge, Baudiment, va crear la Fédération des Sports per organitzar i reglamentar els esports en general i especialment el futbol.
L'any 1959 es va celebrar a Yaoundé la primer assemblea general de la Fecafoot, es va dissoldre la Ligue de fooball du Cameroun i es va crear la Federació Camerunesa de Furbol.
La Fecafoot és la responsable de l'organització de diverses competicions de totes les categories, inclosa la selecció de futbol del Camerun, la lliga camerunesa de futbol (Ligue 1 o Première Division , en francès), la Segona Divisió (Ligue 2 o Deuxième Division, en francès) la Copa camerunesa de futbol (Coupe de Cameroun de Football, en francès). L'any 2007, la primera i segona divisió van canviar el seu nom pels de Elite One i Elite Two respectivament.
La primera divisió es va crear l'any 1961, la disputen divuit equips i el campió i subcampió es classifiquen per a la Lliga de Campions de la CAF. El tercer classificat accedeix a la Copa de la CAF i els tres darrers classificats baixen a la segona divisió.
La Copa camerunesa de futbol es va crear l'any 1960 i és la màxima competició futbolística per eliminatòries del Camerún.

## Referències

* 1 2 3 «Historique» (en francès). Web Oficial Fecafoot. [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ «Fecafoot» (en anglès). CAF. [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ «Cameroun» (en francès). Fifa. Arxivat de l'original el 28 de juliol 2019. [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ «Competitions» (en francès). Wb Oficial Fecafoot. Arxivat de l'original el 30 d’abril 2019. [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ «Elite One» (en castellà). Mis Marcadores, 2019. [Consulta: 28 kuliol 2019].
* ↑ «Elite Uno» (en castellà). soccerway, 2018. [Consulta: 28 juliol 2019].
* ↑ Schöggl, Hans. «Cameroon - List of Cup Finals» (en anglès). rsssf, 11-07-2019. [Consulta: 28 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Statuts de la Fédération Camerounaise de Football (FECAFOOT 2018) Arxivat 2019-07-28 a Wayback Machine. PDF (francès)
# Cantons del Charente

Els Cantons de la Charanta són 35 i s'agrupen en 3 districtes:
# Federació de Futbol de Bangladesh

La Federació de Futbol de Bangladesh, també coneguda per les sigles BFF (en anglès: Bangladesh Football Federation, en bengalí: বাংলাদেশ ফুটবল ফেডারেশন), és l'òrgan de govern del futbol a la república de Bangladesh. Va ser fundada l'any 1972 i està afiliada a la Confederació Asiàtica de Futbol (AFC) i a la Federació Internacional de Futbol Associació (FIFA) des de 1973 i 1976 respectivament.
Des de 1997 és membre de la Federació de Futbol de l'Àsia del Sud (SAFF).
La BFF és la responsable d'organitzar el futbol de totes les categories, incloses les de futbol femení, futbol sala, futbol platja i les respectives seleccions nacionals.
Des de 1948 fins a l'any 2006 la competició principal de Bangladesh va ser la Lliga de Dhaka (en anglès: Dhaka League).
L'any 2007 es va fundar la Lliga bengalí de Futbol (en anglès: Bangladesh Premier League) que és la principal competició futbolística de Bangladesh.
L'any 2012 es va fundar el Campionat de Lliga de Bangladesh (en anglès: Bangladesh Championship League) que és la segona competició més important.
L'any 1980 es va crear la Copa Federació (en anglès: Federation Cup) que és la principal competició per eliminatòries de Bangladesh.
Altres competicions importants que organitza la BFF són (en anglès: DMFLC Senior Division Football League, Pioneer Football League, Independence Cup i Bangladesh Super Cup).

## Referències

* ↑ «Bangladesh Football Federation» (en anglès). FIFA. Arxivat de l'original el 23 d’agost 2020. [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ «Blangadesh Football Federation (BFF)» (en anglès). AFC. [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ «SAFF - South Asian Football Federation 1997» (en anglès). footballinternational.co.uk. [Consulta: 6 novembre 2019].
* 1 2 «Leagues & Tournaments» (en anglès). BFF. Arxivat de l'original el 1 de novembre 2019. [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ Fujioka, Atsushi. «Bangladesh - List of Champion» (en anglès). rsssf, 01-08-2019. [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ «Bangladesh Premier League (BPL)» (en anglès). BFF. Arxivat de l'original el 1 de novembre 2019. [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ «Bangladesh Championship League (BCL)» (en anglès). BFF. Arxivat de l'original el 2 de maig 2019. [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ «Federation Cup» (en anglès). BFF. Arxivat de l'original el 4 d’octubre 2019. [Consulta: 6 novembre 2019].

## Enllaços externs

* Estatuts de la BFF (2008) Arxivat 2019-12-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Amsterdamned, misteri als canals

Amsterdamned, misteri als canals (títol original: Amsterdamned) és una pel·lícula neerlandesa dirigida per Dick Maas, estrenada l'any 1988. Ha estat doblada al català.

## Argument

La història té lloc a Amsterdam. Un perillós submarinista fa estralls en la ciutat, matant salvatgement les seves víctimes a cops de ganivet. El policia Eric Visser porta la investigació en mig de la immersió i troba una encisadora jove acompanyada d'un estrany psiquiatre.

## Repartiment

* Huub Stapel: Eric Visser
* Monique van de Ven: Laura
* Serge-Henri Valcke: Vermeer
* Tanneke Hartzuiker: Potter
* Wim Zomer: John
* Hidde Maas: Ruysdael
* Lou Landré: Cap
* Tatum Dagelet: Anneke
* Edwin Bakker: Willy
* Door van Boeckel: Maniac
* Barbara Martijn: una prostituta
* Pieter Lutz: un skipper
* Simone Ettekoven: Salvationist
* Koos van der Knaap: un ecologista
* Pieter Loef: un ecologista
* Inge Ipenburg: guia de vaixell al canal

## Al voltant de la pel·lícula

* El rodatge s'ha desenvolupat a Amsterdam i Utrecht.
* La cançó Amsterdamned és interpretada per Monique i Suzanne Klemann, duo del grup Loïs Lane.
* La persecució en fora-borda fa referència a la de Puppet on a Chain (1971), l'acció de la qual es desenvolupava també a Amsterdam. El color dels vaixells és igualment idèntic.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Amsterdamned, misteri als canals. esadir.cat.
* ↑ «Amsterdamned». IMDb.
* 1 2 «trivia Amsterdamned». ImdB.
# Holó

En física, un holó (nom provinent de la paraula anglesa 'hole', forat, amb el sufix -ó indicant una partícula; també conegut com a carregó) és un dels tres tipus de quasipartícules, juntament amb els espinons i els orbitons, formades a partir d'electrons en sòlids que pateixen un procés de separació espín-càrrega quan són confinats estretament a temperatures a prop del zero absolut.
L'electró pot ser considerat teòricament com un estat lligat de tres quasipartícules, amb l'espinó portant l'espín de l'electró, l'orbitó portant-hi el seu orbital atòmic i l'holó portant la seva càrrega, les quals, sota certes condicions extremes, poden esdevenir deconfinades i comportar-se com a partícules independents. Sent de la mateixa càrrega, els electrons es repel·leixen els uns als altres, així quan són confinats en un entorn extremadament estret, són forçats a modificar el seu comportament. Experimentalment, s'ha observat que els electrons poden «saltar» un sobre l'altre mitjançant efecte túnel quàntic, i per tal de poder fer-ho se separen en dues partícules, anomenades espinons i holons.

## Referències

* ↑ «Discovery About Behavior Of Building Block Of Nature Could Lead To Computer Revolution». ScienceDaily.com, 31-07-2009. [Consulta: 1r agost 2009].
* ↑ Jompol, Yodchay; Christopher J. B. Ford; J. P. Griffiths; I. Farrer; G. A. C. Jones «Probing Spin-Charge Separation in a Tomonaga-Luttinger Liquid». Science, 325, 5940, 31-07-2009, pàg. 597–601. arXiv: 1002.2782. Bibcode: 2009Sci...325..597J. DOI: 10.1126/science.1171769. PMID: 19644117 [Consulta: 1r agost 2009].
# Hug de Cardona i Gandia

Hug de Cardona i de Gandia, conegut com "el Navarrès" (?, ~1405 - ?, ~1470) fou senyor del Real, Benicanena, Benipeixar i Beniopa (a l'horta de Gandia) i senyor de Guadalest. Era fill del comte de Cardona Joan Ramon Folc I de Cardona i Joana de Gandia. El 1407, el seu avi matern Alfons el Vell li donà el senyoriu del Real, al terme del ducat de Gandia, que incloïa les alqueries de Beniopa i Benipeixcar i al 1412, a la mort d'aquell, va heretar la senyoria d'Ondara.
A Gandia era molt activa la indústria sucrera, on el trapig del Real era el de major producció del terme. A la segona meitat del segle xv va vendre el monopoli de l'explotació del sucre a Gandia als negociants de la Magna Societas Alemannorum de Ravensburg. De la seva mare va heretar, Calasanz i Sanui a la Ribagorça, i Guadalest i Confrides a la Marina. Va rebre la baronia de Guadalest de l'herència de la seva mare. El 1424 s'uneix al rei Alfons IV a Nàpols. Establert a València, no participà en els afers del Principat de Catalunya, en els quals tingué un paper tan notable el seu fill Joan, amb qui el 1476 pledejà a València. Es va casar el 1427 amb Blanca de Navarra, senyora de Caparrosso, Aézcoa, Carazar i Caseda, filla de Joana de Navarra qui era filla natural del rei Carles II el Dolent amb qui tingué quatre fills:
* Joan de Cardona i de Navarra baró de Guadalest i majordom major de Carles III de Navarra.
* Beatriu de Cardona.
* Onofre de Cardona, baró de Guadalest, casat amb Beatriu Bou, dels Bou senyors de Callosa i Tàrbena.

## Referències

* ↑ Martínez Ibáñez, Enrique i Fort Navarro, Abert. Ondara: canvis després de l'expulsió dels moriscos. Revista Aguaits, núm.17 (2000)
* ↑ Charles Verlinden & Eberhard Schmitt, Die mittelalterlichen Ursprünge der europäischen Expansion, tom I de Dokumente zur Geschichte der europäischen Expansion, Wiesbaden, Otto Harrassowitz Verlag, 1986, pàgina 169, ISBN 9783406303722

## Enllaços externs

* «Hug de Cardona i Gandia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Ikhxid

Ikhxid fou un títol que van portar alguns sobirans iranians de Sogdiana i Ferganà abans de l'islam i fins que aquest va penetrar a la zona. Derivaria de l'antic persa khshayathiya, que vol dir ‘rei’ o ‘sobirà’ (en persa mitjà i modern shah, ‘xa’). Estaria a l'origen del títol turc de shadh que portaven les famílies de prínceps per sota del kaghan turc. Quan els àrabs musulmans van arribar a Sogdiana els reis locals portaven el títol d'ikhxid.
Al-Muqaddassí esmenta a l'ikhxid de Samarcanda. Els ikhxids de Samarcanda van subsistir com a vassalls fins al temps dels abbàssides; després de la conquesta àrab de Samarcanda, l'ikhxid local es va sotmetre al califa al-Mahdí (775-785) i en endavant van tenir com a residència la nova ciutat d'Ishtikan; al segle ix ja no s'esmenta.
Un altre ikhxid fou el de Ferganà, segons diu Ibn Kurradadhbih. Ibn al-Athir diu que l'ikhxid de Ferganà fou el que va cridar els xinesos per fer front a l'exèrcit musulmà, però l'exèrcit de Kao-hsien-chih fou derrotat en la batalla de Talas per Ziyad ibn Sàlih el 751.
Al segle x el turc Muhàmmad ibn Tughj al-Ikhxid (935-946), que va establir un govern independent a Egipte, va adoptar aquest títol perquè deia ser descendent dels antics ikhxids de Ferganà.

## Referències

* ↑ Putz, Catherine. «The Battle That Kept the Chinese Out of Central Asia» (en anglès). The Diplomat, 08-01-2016. [Consulta: 11 setembre 2021].
* ↑ Lev, Yaacov. State and Society in Fatimid Egypt (en anglès). BRILL,, 1991, p. 11. ISBN 9004093443.

## Bibliografia

* Barthold, Turkestan
# Incubació bucal

La incubació bucal és el procés d'incubació que porten a terme alguns grups d'animals amb la seva progènie, mitjançant el qual els pares els allotgen en la seva cavitat bucal durant llargs períodes. Si bé la incubació bucal és duta a terme per una varietat d'animals diferents, incloent-hi el gripau de Darwin, és en els peixos en què la pràctica de la incubació bucal està més estesa. La incubació bucal ha evolucionat de forma aïllada en diverses famílies independents de peixos.

## Comportaments d'incubació bucal

En les espècies amb incubació bucal paterna és el mascle el que s'encarrega de tenir cura dels ous. Entre les espècies amb aquest comportament es poden esmentar l'arowana, el Betta amb incubació bucal Betta pugnax , i el peix gat de mar Ariopsis felis. És estrany trobar casos d'incubació bucal paterna entre els Cichla, encara que en alguns tilapiines es presenta, en particular en la tilàpia de mentó negre Sarotherodon melanotheron.
En les espècies amb incubació bucal materna és la femella la que s'encarrega de tenir cura dels ous. Es troben casos d'incubació bucal materna en cichildos africans i sud-americans. Els africans són els haplochromines, com ara els mbuna i incubadores bucals nans Pseudocrenilabrus multicolor, i alguns dels tilapiines, com ara el Oreochromis mossambicus i el Oreochromis niloticus. Els incubadores bucals sud-americans pertanyen tots a la subfamília dels Geophaginae (comunament anomenats "comdores de terra" a causa de la seva manera d'alimentació basat en remoure el substrat) com ara el Gymnogeophagus balzanii i el Geophagus steindachneri .
En les espècies amb incubació bucal compartida és tant la femella com el mascle els que cuiden els ous. Aquest és un cas relativament estrany, però per exemple es dona en els Cichla del genera Asprotilapia i Xenotilapia, i el peix gat, Phyllonemus typus .

## Referències

* ↑ Helfman, G., Collette, B, Facey, D.: The Diversity of Fisher, Blackwell Publishing, 1997. ISBN 0-86542-256-7

## Vegeu també

* Granota d'Austràlia
* Vivípars d'aquari