OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Associació de Futbol de Sud-àfrica

L'Associació de Futbol de Sud-àfrica (anglès: South African Football Association; SAFA) és la institució que regeix el futbol a Sud-àfrica. Agrupa tots els clubs de futbol del país i es fa càrrec de l'organització de la Lliga sud-africana de futbol i la Copa. També és titular de la Selecció de futbol de Sud-àfrica absoluta i les de les altres categories.
Va ser fundada el 1991.
* Afiliació a la FIFA: 1992
* Afiliació a la CAF: 1992
L'original South African Football Association va ser creada el 1892 i afiliada a la FIFA el 1910. Abandonà la FIFA el 1924 i tornà a ser readmesa el 1952.
El 1932 es creà al South African African Football Association (SAAFA) i un any més tard la South African Bantu Football Association (SABFA) i la South African Coloured Football Association (SACFA). El setembre de 1951, les tres federacions es fusionaren per formar la anti-apartheid South African Soccer Federation (SASF).
La SAFA es re anomenà Football Association of South Africa (FASA) el 1957.
El 23 de març de 1991 es fundà la nova South African Football Association.

## Referències

* ↑ Auf der Heyde, Peter. «South Africa in international football». Independent Online, 25-11-2009. [Consulta: 30 maig 2012].
* ↑ South Africa Arxivat 2018-09-08 a Wayback Machine. at FIFA site
* ↑ South Africa at Confederation of African Football (CAF)
* 1 2 3 Alegi, Peter. African soccerscapes : how a continent changed the world's game. 1. publ.. Londres: Hurst, 2010. ISBN 9781849040389.
* ↑ «Timeline». sahistory.org.za. [Consulta: 30 octubre 2013].

## Enllaços externs

* Associació de Futbol de Sud-àfrica - Lloc web oficial
# Lens-Saint-Servais

Lens-Saint-Servais (en való Sint-Sèrvå-Lin) és una entitat del municipi de Geer, a la província de Lieja de la regió valona de Bèlgica. Fins al 1977 era un municipi independent. Es troba a l'altipla d'Haspengouw, un terra molt ric. El riu Jeker hi neix. El nom prové del mot llatí limen que significa llindar, entrada o per extensió frontera.
S'han trobat les traces d'un establiment molt important de l'edat del bronze al territori del poble. De l'alta edat mitjana queden el castell i unes masies llargues.
Tot i fer part avui del municipi de Geer, fins a la revolució francesa, el poble era un enclavat brabançó dins del principat de Lieja mentrestant el nucli principal de Geer pertanyia al principat. El capítol de l'església de Sant Servaci a Maastricht hi tenia unes finques, del qual hom troba un esment en una butlla del papa Innocenci II del 31 de març de 1139. El 4 d'agost de 1626, Felip IV de Castella atorgà la senyoria de Lens a un cert Carlo Rolando de Suys, senyor de Grisort, per un preu de 2000 lliures. Després la senyoria va passar a la família De Tornaco fins a la fi de l'antic règim.
Avui com ahir, la principal activitat econòmica del poble queda l'agricultura. La terra rica d'"Haspengouw seca" convé bé per a conrear el blat i les remolatxes. Aquests darrers es transformen a la sucreria al poble veí de Hollogne-sur-Geer.

## Lloc d'interès

A l'antiga casa de la vila, s'ha obert la Maison de la flore locale (trad.: Casa de la flora local). Hom hi troba una exposició permanent de la flora i de la fauna local, encara massa desconeguda. També s'hi organitzen exposicions temporanis i la venda de productes naturals locals i publicacions sobre la història del municipi.
* El camí cap a la font del Jeker
* Església de Sant Servaci (1769)
* Mas fortificat en estil hesbinyó
* Placa commerativa pels caiguts a la Primera Guerra Mundial

## Referències

* ↑ Jean Haust, Le dialecte wallon de Liège, tom 2: Dictionnaire Liégeois, Liège, H. Vaillant-Carmanne, 1933, pàgina 370
* ↑ «Lens-Saint-Servais», Web del municipi de Geer, [consulta 10 de febrer de 2013]
* ↑ «Maison de la Flore locale» Arxivat 2012-07-19 a Wayback Machine., Tourisme Hesbaye-Meuse, Maison du Tourisme Hesbaye et Meuse, [consulta el 10 de febrer de 2013]
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Lens-Saint-Servais
# Albedo de Bond

L'albedo de Bond és la fracció d'energia de la radiació electromagnètica incident total en un cos astronòmic que és retrodifosa cap a l'espai. Té en compte totes les longituds d'ona en tots els seus angles de fase. És una mesura important per a la caracterització del balanç energètic d'un cos planetari.
Per als objectes del Sistema solar, el pes rellevant de cada longitud d'ona és proporcional a l'espectre energètic solar. La contribució més important procedeix de la llum visible, ja que la majoria de l'emissió solar es produeix en aquest rang.
Com la major part dels albedos, el de Bond és un valor comprès entre 0 i 1.
Com que els cossos del Sistema solar exterior sempre s'observen en angles de fase molt baixos des de la Terra, l'única dada fiable per mesurar la seva albedo de Bond procedeix de les sondes espacials.
L'albedo de Bond rep el seu nom de l'astrònom nord-americà George Phillips Bond (1825-1865), que el va proposar originalment. Es va definir originalment per a cossos esfèrics, però també és aplicable a objectes irregulars.

## Integral de fase

L'albedo de Bond (A) es relaciona amb l'albedo geomètrica (p) segons l'expressió:
       $A=pq{\frac}$
on q és la integral de fase i es dona en termes de flux difós direccionalment I(α) en l'angle α (en mitjana sobre totes les longituds d'ona i angles acimutals) com
       $q=2\int _{0}^{\pi }{\frac {I(\alpha )}{I(0)}}\sin \alpha d\alpha .$
L'angle de fase α és l'angle entre la font de radiació (habitualment el Sol) i la direcció d'observació, i varia de zero per a la llum retrodifosa cap a la font, a 180° per a observacions que miren cap a la font. Per exemple, durant l'oposició o en mirar a la lluna plena, α és molt petit, mentre que objectes amb llum retroprojectada o la lluna nova tenen un α proper a 180°.

## Exemples

L'albedo de Bond pot ser molt gran o molt petita depenent de la superfície i propietats atmosfèriques del cos en qüestió. Alguns exemples:
| Nom | Albedo de Bond | Albedo geomètrica |
| Mercuri | 0.119 | 0.138 |
| Venus | 0.75 | 0.84 |
| Terra | 0.29 | 0.367 |
| Lluna | 0.123 | 0.113 |
| Mart | 0.16 | 0.15 |
| Júpiter | 0.343 | 0.52 |
| Saturn | 0.342 | 0.47 |
| Encèlade | 0.99 | 1.4 |
| Urà | 0.300 | 0.51 |
| Neptú | 0.290 | 0.41 |
| Plutó | 0.4 | 0.44-0.61 |

## Referències

* ↑ Albedo de la Terra (anglès)
* ↑ Jupiter Fact Sheet, NASA (anglès)
* ↑ Saturn Fact Sheet, NASA (anglès)
* ↑ Vegeu la discussió a aquí per l'explicació d'aquest valor tan inusual. (anglès)
* ↑ Uranus Fact Sheet, NASA (anglès)
* ↑ Neptune Fact Sheet, NASA (anglès)

## Vegeu també

* Albedo
# Arde Lucus

L'Arde Lucus (també escrit Arde Lvcvs) és una festa celebrada a la ciutat de Lugo a mitjan mes de juny que reviu el passat romà i castreny de la ciutat emmurallada, i que va sorgir per commemorar la declaració de la Muralla com a Patrimoni de la Humanitat l'any 2000.
L'any 2011 ha estat declarada Festa d'Interès Turístic de Galícia i en les seves últimes edicions ha reunit prop d'un milió de participants.
Entre les activitats que s'hi celebren destaquen un mercat artesanal, campaments, un circ romà, casaments celtes i romans o teatre, entre d'altres.

## Galeria d'imatges

* Mercat
* Desfilada
* Desfilada
* Ofrena al déu Vulcano

## Referències

* ↑ «Páxina "Casa de Galicia-Turismo"». Arxivat de l'original el 2011-09-05. [Consulta: 30 juny 2015].
* ↑ «Galiciaé - El Arde Lucus deja unos ingresos de 10 millones», 05-10-2011. Arxivat de l'original el 2011-10-05. [Consulta: 3 gener 2022].
* ↑ Acaba un Arde Lucus no que máis de 460.000 persoas botáronse á rúa en tres días, El Progreso. 27 de juny de 2010.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Emili Bonet i Casanova

Emili Bonet i Casanova (Amposta, Montsià, 4 d'agost de 1929 - 28 de febrer de 2019) fou un escultor, dibuixant i pintor català.
De formació autodidacta, entre 1947 i 1948 va estudiar dos cursos per correspondència, un de dibuix lineal i un altre de dibuix tècnic. Abans, però, el 1946 ja va pintar el mural que encara avui es pot veure a l'antic local de la Filha Ampostina. L'any 1949 participa en la seva primera exposició col·lectiva. Des del 1969 va exposar individualment i de forma regular a diverses ciutats catalanes, com Amposta, Tortosa, Tarragona, Reus o Barcelona. També ha exposat a València i a Palma. També ha estat conegut en l'àmbit internacional, amb exposicions a Paris els anys 1980, 1984 i 1985, i l'any 1990 al The San Francisco Museum of Contemporary Hispanic Art, d'on a més va ser nomenat membre d'honor. L'any 2000 també va participar en l'exposició col·lectiva a l'International Art Festival a Miami.
Entre d'altres obres de Bonet, destaquen els monuments d’homenatge a les arts i l’agricultura instal·lats a Amposta (1985-1988). També les obres "Pagesa Ampostina" (2002), i instal·lada a la seva ciutat natal; i també "Dona Calijona" (2002), i instal·lada a Càlig.

## Referències

* ↑ Subirats i Sebastià, Emigdi. Emili Bonet : escultor, pintor ... poeta. Amposta: Institut d'Estudis Comarcals del Montsià, 2007, p. 21. ISBN 9788461124480. OCLC 803581408.
* 1 2 3 «Emili Bonet i Casanova». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 6 març 2021].
* 1 2 3 Subirats i Sebastià, 2007, p. 24
* ↑ Subirats i Sebastià, 2007, p. 25
# Aeroport de Reykjavík

L'Aeroport de Reykjavík (en islandès: Reykjavíkurflugvöllur) (codi IATA: RKV - codi OACI: BIRK) és l'aeroport de vols domèstics de Reykjavík, Islàndia. Des d'aquest aeroport també surten els vols cap a Groenlàndia.
L'aeroport va ser construït l'any 1940 per l'armada britànica i es troba a Vatnsmýri, molt a prop del centre de la ciutat. Té només tres pistes curtes.
L'operadora de l'aeroport és l'empresa estatal Isavia. També és el centre de connexions principal d'Eagle Air i Air Iceland Connect.

## Referències

* 1 2 «About Reykjavik Airport» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2021].
* ↑ «Destinations – Travel around Iceland» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2021].
* 1 2 3 «Where is Reykjavik Airport?». [Consulta: 22 gener 2021].
# Antic palau (Vistabella del Maestrat)

L'Antic Palau de Vistabella del Maestrat a la comarca de l'Alt Maestrat (província de Castelló), també conegut com la Presó i Palau del Rei Pere el Cerimoniós, és un conjunt format per dos edificis annexos declarats Bé de Rellevància Local, catalogació que es deu a estar inclòs en la delimitació de l'entorn de protecció del Ben d'Interès Cultural conegut com a “Castell i muralles de Vistabella del Maestrat”, amb codi d'identificació: 12.04.139-010.
El conjunt format pel palau i la presó annexa, es localitza en ple nucli urbà, prop de l'Església i del carrer Major, en concret abasta part dels carrers Jesús (els nombres 5 i 7 el palau) i Forn Vell (nombres 8, 10, 12 la presó).
Del Palau se sap que estava construït en 1338, ja que en aquest any va ser residència del rei de la Corona d'Aragó Pere IV el Cerimoniós.
Es tracta d'un palau construït seguint els cànons renaixentistes, amb una façana en la qual destaca el ràfec tallat en fusta. La resta de la construcció ha sofert modificacions degudes a reformes i intervencions al llarg de la història, malgrat la qual cosa encara pot percebre's la composició tripartida, les portes d'accés se situen en la planta baixa, grans balconades amb llinda, tres en total, a l'espai central i, finalment, en el pis superior, una gran balconada correguda tallada en fusta, igual que l'esmentat ràfec.
Per la seva banda l'edifici que exercia les funcions d'antiga presó es troba adossat a l'antic palau, i en ell es pot veure la cel·la on es recloïa als presos.
El complex format per ambdues construccions es complementa amb unes cavallerisses cobertes amb arcs de mig punt, que van ser utilitzades com a lloc per situar el forn municipal, actualment encara en funcionament.

## Referències

* ↑ «BOE.es - Documento BOE-A-2010-14618» (en castellà). [Consulta: 23 desembre 2017].
* 1 2 http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 3 4 «Prisión y Palacio del Rey Pedro el Ceremonioso (Vistabella del Maestrat)» (en castellà). Patronato Provincial de Turismo de la província de Castellón, 04-03-2016. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 4 octubre 2021].
# Associació de Futbol de Sudan del Sud

L'Associació de Futbol del Sudan del Sud és la institució que regeix el futbol al Sudan del Sud. Agrupa tots els clubs de futbol del país i es fa càrrec de l'organització de la Lliga de Sudan del Sud de futbol i la Copa. També és titular de la Selecció de futbol de Sudan del Sud absoluta i les de les altres categories. Té la seu a Juba.
Va ser formada el 2011.
* Afiliació a la FIFA: 25 maig 2012
* Afiliació a la CAF: 10 febrer 2012
* Afiliació a la CECAFA: 9 maig 2012

## Referències

* ↑ South Sudan Arxivat 2017-12-28 a Wayback Machine. at FIFA.com
* ↑ «Sports minister establishes provisional football association». Government of Southern Sudan, 08-04-2011. Arxivat de l'original el 29 d’agost 2012. [Consulta: 8 abril 2011].
* ↑ «Provisional Football Association Of South Sudan Is Established». Gurtong.net, 08-04-2011. Arxivat de l'original el 13 de març 2012. [Consulta: 8 abril 2011].
* ↑ «South Sudan becomes FIFA's 209th member». reuter.com, 25-05-2012. Arxivat de l'original el 22 de juny 2018. [Consulta: 25 maig 2012].
* ↑ «BBC SPORT | Football | African | South Sudan gain Caf membership». BBC News, 10-02-2012.
* ↑ Okinyo, Collins. «Cecafa welcomes South Sudan». SuperSport.com, 09-05-2012. [Consulta: 9 maig 2012].
# Albellatge

L'albellatge (Hyparrhenia hirta), també anomenat jaç, herbamans, llistó o fenàs de cuques és una poàcia que es troba en prats i pastures seques de l'Àfrica, el sud d'Europa i Àsia.
És una planta perenne hemicriptòfita, que sol tenir una alçada entre 30 i 120 cm però que pot arribar a 170 cm en condicions favorables. Es distingeix d'altres poàcies comunes per les seves fulles de color verda lleugerament blavoses quan són tendres i torrat tirant a bronze quan s'assequen i per la seva panícula laxa i d'aspecte desordenat, amb raïms pilosos de 2-4 cm reunits en parells a l'extrem de les branquetes.
De les sabanes de l'Àfrica oriental i meridional s'estén fins a ambdues ribes de la conca mediterrània i per l'Orient Pròxim fins a l'Índia. Als Països Catalans es fa tot el territori fins a 1000 m d'altitud, i hi és força comú, si bé escasseja a les contrades continentals.
Creix en prats secs assolellats i vores de camins. És l'espècie dominant del prat sabanoide d'albellatge.

## Referències

* ↑ «albellatge». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «albellatge» Diccionari Normatiu Valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
* 1 2 3 4 DCVB
* 1 2 3 4 de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.
* 1 2 3 «Hyparrhenia hirta». Herbari virtual del Mediterrani Occidental. Universitat de les Illes Balears.
* ↑ Folch i Guillèn, Ramon. Vegetació dels Països Catalans. 1986a ed.. Barcelona: Ketres, 1980, p. 541 pàgines + mapa. ISBN 84-85256-62-X.
* ↑ Fitxa del prat d'albellatge al web del Departament del Medi de la Generalitat de Catalunya
# Ardèche Classic

L'Ardèche Classic, anteriorment anomenada Boucles del Sud Ardecha, Classic Sud Ardèche i Classic de l'Ardèche, és una cursa ciclista d'un dia que es disputa per les carreteres del departament francès d'Ardecha. La cursa fou amateur des de la seva creació, el 2001, fins al 2007, abans d'integrar-se a l'UCI Europa Tour el 2008 amb una categoria 1.2. Entre el 2010 i el 2019 va tenir una categoria 1.1 i a partir del 2020 UCI ProSeries. La sortida i l'arribada té lloc a Ruoms.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| Boucles del Sud Ardecha-Souvenir Francis Delpech ||||
| 2001 | Thomas Bernabeu | Philippe Gallo | Christophe Igora |
| 2002 | Tom Colas | Thomas Bernabeu | Regis Decotte |
| 2003 | Hicham Menad | Dimitar Dimitrov Gospodinov | Jean-François Laroche |
| 2004 | Alexandr Sabalin | Hubert Dupont | Nicolas Dulac |
| 2005 | Fabien Fraissignes | Iauhen Sobal | Fabrice Billard |
| 2006 | Jean-Christophe Péraud | Ignatas Konovalovas | Vasily Khatuntsev |
| 2007 | Ievgueni Sokolov | Rein Taaramäe | Thomas Brigaud |
| 2008 | Gatis Smukulis | Anthony Ravard | Jonas Aaen Jørgensen |
| 2009 | Freddy Bichot | Nicolas Jalabert | Yann Huguet |
| 2010 | Christophe Riblon | Pierrick Fédrigo | Cyril Gautier |
| 2011 | Arthur Vichot | Thierry Hupond | Cyril Gautier |
| 2012 | Rémi Pauriol | Arthur Vichot | Ion Izagirre Insausti |
| Classic Sud Ardèche-Souvenir Francis Delpech ||||
| 2013 | Mathieu Drujon | Rémi Pauriol | Romain Bardet |
| 2014 | Florian Vachon | Michał Gołaś | Philippe Gilbert |
| 2015 | Eduardo Sepúlveda | Julien Loubet | Fabio Felline |
| 2016 | Petr Vakoč | Julien Simon | Olivier Pardini |
| Classic de l'Ardèche ||||
| 2017 | Mauro Finetto | Mattia Cattaneo | Francesco Gavazzi |
| 2018 | Romain Bardet | Maximilian Schachmann | Lilian Calmejane |
| 2019 | Lilian Calmejane | Valentin Madouas | Odd Christian Eiking |
| Faun-Ardèche Classic ||||
| 2020 | Rémi Cavagna | Tanel Kangert | Guillaume Martin |
| 2021 | David Gaudu | Clément Champoussin | Hugh Carthy |
| 2022 | Brandon McNulty | Mauri Vansevenant | Sepp Kuss |
| 2023 | Julian Alaphilippe | David Gaudu | Mattias Skjelmose Jensen |
| 2024 | Juan Ayuso Pesquera | Romain Grégoire | Mattias Skjelmose Jensen |
| 2025 | | | |

## Referències

* ↑ «Les Boucles du Sud-Ardèche (Fra) - Cat. 2.1» (en francès). memoire-du-cyclisme.eu.
* ↑ (it) Classic Sud Ardèche 2018 - Splendido assolo di Bardet, preceduti Schachmann e Calmejane, direttaciclismo.it, 24 de febrer de 2018.

## Enllaços externs

* Web oficial (francès)
# Ermessenda de Rubió

Ermessenda de Rubió, referida també com a Ermesendis, Ermecendis i Ermisendis de Rubió o de Robió (¿? - Vallbona de les Monges, 20 de novembre de 1229), anomenada «la boscana», pel fet d’haver viscut en una cel·la al bosc, fou primer eremita i després monja cistercenca al monestir de Santa Maria de Vallbona. També en va ser abadessa, i fou la que governà durant un període més llarg el monestir, gairebé trenta-nou anys, des del 10 de febrer de 1191 fins al 13 de novembre de 1229.
Durant el període del seu abadiat es guanyà el suport dels nobles i rebé successivament, per donació o en testament, els drets sobre el castell i terme de Llorenç, el castell de Verdú, el del Timonal, el de Colobrer (o de Montesquiu), amb els seus termes i jurisdicció, i la quarta part del castell de Rocallaura, amb drets i pertinences, a més d'altres béns en forma de diner, masos o terres. A més d'adquirir, per compra, el senyoriu del castell, terme i vila de Preixana.
També són importants les prerrogatives que obtingué o renovà per a Santa Maria de Vallbona. Una primera butlla del papa Inocenci III, de 19 d'abril de 1198, confirmava per al monestir els anteriors privilegis i donacions; una segona butlla, de 7 de de juliol de 1200, ratificava els privilegis anteriors i n'hi afegia d'altres: la facultat de tenir ‘encomanades' –és a dir, col·legiales o escolanes, alumnes de l’escola monàstica–, el deure de guardar clausura, la impossibilitat de vendre béns si no es comptava amb la majoria del capítol, l'exempció del pagament de delmes de les seves pròpies terres i una certa independència del bisbe de la diòcesi, que no podia administrar sagraments a l’església del monestir si no era amb el permís de l’abadessa. Encara en una tercera, de 30 de juny de 1201, convalidant tot l'anterior, la Santa Seu concedia a les monges del monestir la possibilitat d'assistir a la celebració dels oficis en veu baixa i sense tocar les campanes, si així ho consideraven convenient.

## Referències

* 1 2 3 Piquer i Jover, Josep Joan. Abaciologi de Vallbona (1153-1977). Santes Creus: Fundació d'Història i Art Roger de Belfort, 1978. ISBN 84-400-5204-9.
* 1 2 Julio Giménez, Teresa. Catalanes del IX al xix. Vic: Eumo, octubre de 2010, p. 33. ISBN 978-84-9766-383-0.
* ↑ Roca, Maria Carme. Abadesses i priores a la Catalunya medieval. Barcelona: Editorial Base, 2014. ISBN 978-84-16166-22-0.
* 1 2 Sans i Travé, Josep Maria «La carta de franquícia de Preixana (l'Urgell) atorgada pel monestir de Vallbona (11 d'agost de 1228)». Analecta Sacra Tarraconensia, Vol. 71, 71, 1998, pàg. 757–783. ISSN: 2604-5273.
# Aeroport de Songo

L'aeroport de Songo (codi IATA: -, codi OACI: FQSG) és un aeroport que serveix Songo, al costat de Cahora Bassa, a la província de Tete a Moçambic. la construcció de l'aeroport es va iniciar en 1971.

## Aerolínies i destinacions

Actualment no hi ha programats vols regulars.

## Referències

* ↑ Google Maps - Songo
* ↑ «Directory of Airports in Mozambique». [Consulta: 25 maig 2014].
* ↑ «Great Circle Mapper». [Consulta: 25 maig 2014].
* ↑ Humbaraci, Arslan. Portugal's African wars: Angola, Guinea Bissao, Mozambique. Third Press, 1974, p. 167. ISBN 978-0-89388-072-9.
* ↑ U.S. business involvement in southern Africa. United States Government Printing Office, 1973, p. 495.
# Antic reialenc de Xàtiva

L'Antic Reialenc de Xàtiva és una subcomarca de la Vall d'Albaida (País Valencià) que vindria a correspondre a l'antic Quarter de Benigànim, una de les quatre del terme de Xàtiva foral juntament amb l'Olleria, Castelló i la Vall de Càrcer i les Ènoves. La subcomarca té caràcter agrari però amb voluntat industrial, amb una posició secundària en l'àrea industrial del plàstic, mostra dels canvis que van produint-se a la comarca.
La subcomarca comprèn les localitats d'Alfarrasí, Bellús, Benigànim, Benissuera, Guadasséquies i Sempere.
Està situada al nord-oest de la Vall d'Albaida, relativament pròxima a la ciutat de Xàtiva, on encara arriba la influència d'aquesta ciutat, i amb la qual es comuniquen per l'Estret de les Aigües o pel portet de Ferreres.
Antic Reialenc de Xàtiva (Quarter de Benigànim) (2012) :

## Referències

* ↑ El cens de 1510. Relació dels focs valencians ordenada per les Corts de Montsó. Rafael Valldecabres. Universitat de València, 2002.
* ↑ Ventura, Agustí. «TOPONÍMIA DE LES ALQUERIES DE CASTELLÓ I ÈNOVA». A: Actes de la VI Jornada d'Onomàstica - Alzira 2012, p. 91.
* ↑ Comarques i subcomarques de la Serra Grossa: la Vall d'Albaida
# Associació de Futbol de l'Illa de Niue

L'Associació de Futbol de l'Illa de Niue (NISA, per les seves sigles en anglès) va ser l'ens regulador del futbol a Niue. Va organitzar la lliga de la nació, la Competició de Futbol de Niue, així com el propi equip nacional de Niue. Va ser fundada l'any 1960.
Entre els anys 2006 i 2021, la NISA era un membre associat de la Confederació de Futbol d'Oceania i de la Federació Internacional de Futbol Associació. Se li va revocar l'estatus de membre després d'una dècada d'inactivitat, tot i que es va proposar la creació d'una nova organització. Des de llavors s'ha substituït per l'Associació de futbol de Niue com a ens regulador de l'esport a l'illa.

## Equips i competicions

* Selecció nacional de futbol de Niue
    La NISA va supervisar la selecció nacional de futbol de Niue l'any 1983 quan es va iniciar com a selecció nacional, amb una derrota 19-0 contra Papua Nova Guinea.
* Competició de futbol de Niue
    La NISA també va organitzar la lliga de futbol de Niue any rere any.

## Referències

* ↑ «Niue». Uncharted Football. Arxivat de l'original el 23 de juny de 2019. [Consulta: 14 juliol 2020].
* ↑ «OFC celebrates 40th Anniversary at Congress» (en anglès). OFC, 16-11-2006. Arxivat de l'original el 2007-04-28. [Consulta: 14 juliol 2020].
* ↑ Bjerkevoll, Ola. «Niue's OFC membership revoked». Football in Oceania, 05-03-2021.