OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Eritrina cresta de gall

L'eritrina cresta de gall (Erythrina crista-galli) és una espècie de planta amb flor del gènere Erythrina de la família fabàcia.
És originari de l'Argentina, l'Uruguai, el Brasil i el Paraguai i és plantat a moltes parts del món com a espècie ornamental. La flor d'aquest arbre és la flor nacional de l'Argentina i l'Uruguai (on se l'anomena ceibo). És un arbre menut, que arriba a fer de 5 a 8 metres d'alt, amb un màxim de 10 metres. Floreix a l'estiu amb flors vermelles. El fruit és un llegum de pocs centímetres de llarg. L'arrel fa la fixació del nitrogen.

## Referències

* ↑ «eritrina». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Día de la Flor Nacional Arxivat 2005-09-07 a Wayback Machine. (castellà)

## Enllaços externs

* John Stephen Glasby, Dictionary of Plants Containing Secondary Metabolites, CRC Press
* Imatges Llavors - Flavon's Wild herb and Alpine plants
# Tresor (discoteca)

Tresor és un club nocturn de música techno de la ciutat de Berlín. D'origen underground, avui és considerat com un dels clubs icònics en la cultura techno. Posseeix el seu propi segell discogràfic homònim.

## Història

El club va ser fundat el març de 1991 als antics grans magatzems Wertheim a Leipziger Strasse 126-128, al districte de Berlín-Mitte del centre de Berlín Est, a la banda de Potsdamer Platz. La història del club es remunta a 1988 quan el segell de música electrònica Interfisch va obrir l'Ufo Club, el qual esdevindria l'epicentre de l'escena techno a Berlín, malgrat que a causa de problemes financers va tancar el 1990.
Després del tancament de l'Ufo Club, el director d'Interfisch, Dimitri Hegemann, i alguns inversors van trobar un nou espai a Berlín Est. Tresor es va convertir de seguida en un lloc popular de la capital alemanya. El club s'ha expandit i reconstruït diverses vegades per a incorporar una àrea de jardí a l'aire lliure i una nova sala, «Globus», al segon pis. Mentre que al primer pis sona específicament música techno, industrial i acid techno, al segon pis sona música house. El segell discogràfic, Tresor Records, es va fundar poc després de l'obertura de club l'octubre de 1991, amb artistes destacats com Jeff Mills, Blake Baxter, Juan Atkins, Dave Tarrida, Robert Hood, Ben Sims, Oscar Mulero, Stewart Walker, Joey Beltram, Surgeon, Pacou i Cristian Vogel entre d'altres.
El 2004, es va presentar el documental Tresor Berlin: The Vault & the Electronic Frontier, dirigit per Mike Andrawis. La pel·lícula cobreix el període des de la participació de Hegemann a Fishladen i l'UFO Club de Kreuzberg, fins als últims mesos abans del tancament. Tresor va tancar el 16 d'abril de 2005, després de diversos anys de lloguer prolongat a curt termini. La ciutat va vendre el terreny a un grup d'inversors per a construir oficines a Leipziger Straße.
Tresor va reobrir el 24 de maig de 2007 a la central d'energia desballestada Heizkraftwerk Berlin-Mitte a Köpenicker Straße. Des de novembre de 2019, Tresor té una filial a la ciutat de Dortmund anomenada Tresor.West.

## Referències

* ↑ «30 de años de Tresor Berlín en una caja especial con 12 vinilos» (en castellà), 19-04-2021. [Consulta: 4 juliol 2021].
* ↑ «So war die erste Party im Tresor.West». Faze Magazine, 26-11-2019. [Consulta: 27 febrer 2020].
# Vicent Salvador i Liern

Vicent Salvador i Liern (Paterna, 1 de gener de 1951 - València, 24 de gener de 2023) fou un poeta, assagista i filòleg valencià.

## Biografia

Fou catedràtic de filologia catalana i professor emèrit a la Universitat Jaume I i membre de la junta directiva de l'Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana. Era membre de l'AELC i de l'AILLC i havia col·laborat a la revista L'Espill, de la qual va ser director adjunt.

## Obres

Entre els seus temes de recerca preferents de la llengua catalana n'hi ha de les obres de Joan Fuster i Vicent Andrés Estellés sobretot, però també de Pere Calders, Salvador Espriu, Manuel Garcia i Grau, Josep M. Llompart, Maria-Mercè Marçal, Miquel Martí i Pol, Carmelina Sánchez-Cutillas i Enric Valor.

### Poesia

* Argiles (1980)
* Ritual de cendra (1981)
* Calabruix (1985) (Premi Ausiàs March de Poesia, 1984)
* Mercat de la sal (1993) (Premi Octubre-Vicent Andrés Estellés de poesia, 1992)

### Estudis literaris

* Una aproximació a Vicent Andrés Estellés (1981; 1993). Conjuntament amb Jaume Pérez Montaner.
* El gest poètic: cap a una teoria del poema (1984)
* Invitació a la literatura catalana (1987). Conjuntament amb Vicent Escrivà.
* La frontera literària. (1988).
* Elements de lingüística per al discurs literari (1994). Conjuntament amb Dominique Maingueneau.
* Fuster o l'estratègia del centaure. Per a una anàlisi del discurs fusterià (Edicions del Bullent, 1994).
* Poesia, ciutat oberta: incursions en el discurs poètic contemporani (2000).
* Els arxius del discurs. Episodis valencians d'història social de la llengua i la literatura (2001).
* L'ensenyament del discurs escrit (2008). Conjuntament amb Isabel Ríos.
* Figures i esbossos. Estudis sobre literatura valenciana contemporània (2013).

## Premis

* Premi Ciutat de València-Jordi de Sant Jordi de poesia (1981): Ritual de cendra.
* Premi Ausiàs March de poesia de Gandia (1984): Calabruix.
* Premi València d'assaig (1984): El gest poètic: cap a una teoria del poema.
* Premi Octubre-Vicent Andrés Estellés (1992): Mercat de la sal.
* Premi de la Crítica dels Escriptors Valencians d'assaig (2013): Figures i esbossos. Estudis sobre literatura valenciana contemporània.

## Referències

* ↑ «Vicent Salvador i Liern | enciclopedia.cat». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 25 gener 2023].
* ↑ «Vicent Manuel Salvador Liern - Perfil personal». Universitat Jaume I. [Consulta: 25 gener 2023].
* 1 2 3 «S'ha mort el poeta i professor Vicent Salvador». Vilaweb, 25-01-2023. [Consulta: 25 gener 2023].
* ↑ «Biografia Vicent Salvador». AELC. [Consulta: 25 gener 2023].

## Enllaços externs

* «Vicent Salvador i Liern». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
# Impulse (pel·lícula de 1984)

Impulse és una pel·lícula de ciència-ficció thriller estatunidenca del 1984 dirigida per Graham Baker i protagonitzada per Tim Matheson, Meg Tilly i Hume Cronyn. La trama de la pel·lícula tracta sobre els residents d'una petita ciutat rural que comencen a mostrar un comportament estrany i violent després que un petit terratrèmol trenca el segell d'un lloc d'enterrament de residus tòxics i el material tòxic emigre al subministrament de llet local de la ciutat.

## Trama

Stuart (Tim Matheson) i la seva xicota Jennifer (Meg Tilly) vénen a la ciutat per visitar la seva mare hospitalitzada. La parella comença a notar un comportament cada cop més estrany per part de diversos habitants del poble. Encara que Stuart beu la llet local, Jennifer no. A mesura que avança el dia, la gent del poble i Stuart comencen a mostrar signes de comportament sexual violent i extrem. Jennifer visita la seva amiga Margo (Amy Stryker) on observa proves que va trencar el braç del seu fill. Quan Jennifer intenta marxar al seu cotxe, descobreix que els nens li han tallat els pneumàtics. Quan intenta sortir al cotxe de la Margo, els nens l'atrapen al garatge i l'incendien. Jennifer amb prou feines s'escapa amb vida. El metge local (Hume Cronyn) sacrifica la mare de Jennifer i després se suicida. Stuart descobreix que el germà de Jennifer, Eddie (Bill Paxton) té sentiments incestuosos per ella i el mata. A mesura que la ciutat baixa al caos i Stuart es torna violent, Jennifer fuig en una camioneta però es queda atrapada fora de la ciutat.
Al mateix temps, Stuart s'escapa al bosc on descobreix la volta de residus tòxics recentment reparada que segueix fins a la instal·lació de llet. Després comença a caminar de tornada a la ciutat, però es troba amb Jennifer a la camioneta atrapada. Ell ajuda a alliberar el camió, després l'adverteix que, com a única persona no infectada, ha de marxar, però té la intenció de tornar a la ciutat per ajudar-lo com pugui. Aleshores, es veuen dos homes carregant un bipla amb barrils de líquid. Després de l'enlairament de l'avió, l'Stuart s'acosta a l'altre home el vehicle del govern del qual està ple de ràdios, on sent parlar de ruixar la ciutat. Stuart dedueix que aquest home té alguna connexió amb els esdeveniments de la ciutat, però quan s'enfronta a l'home, abat a Stuart amb una escopeta. Jennifer, que s'havia girat per tornar a la ciutat, veu com l'home mata el seu xicot. Aleshores corre a l'home amb la seva camioneta i el mata. Hi ha vistes de la ciutat lliterada amb cadàvers i una notícia que les agències governamentals no tenen cap explicació per a la mort massiva de tota la ciutat. Jennifer marxa mentre el sol es pon.

## Repartiment

* Tim Matheson com Stuart
* Meg Tilly com a Jennifer
* Hume Cronyn com el Dr. Carr
* John Karlen com a Bob Russell
* Bill Paxton com a Eddie
* Amy Stryker com a Margo
* Claude Earl Jones com a xèrif
* Robert Wightman com a Howard
* Lorinne Vozoff com a Sra. Russell
* Peter Jason com a Home en camió

## Referències

* ↑ «AFI|Catalog».
* ↑ Impulso infernal a decine21.com

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# L'habitació

L'habitació (títol original en anglès: Room) és una pel·lícula dramàtica canadenco-irlandesa-americà-britànic dirigida per Lenny Abrahamson, estrenada l'any 2015, basada en la novel·la Room d'Emma Donoghue, autora també del guió de la pel·lícula. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Argument

Joy i el seu fill de cinc anys, Jack, són retinguts presoners en un cobert d'un jardí després d'haver estar enganyats pel Vell Nick per tal de poder abusar d'ella. Set anys més tard, la mare i el seu fill són encara tancats en la «Room» Joy planeja escapar quan creu que el nen corre perill, fingeix que està malalt perquè pugui alertar a la policia. Però un cop a casa, comença un altre difícil període d'adaptació a la vida en llibertat, ell amb problemes d'interacció social i ella amb una depressió que la incita a intentar cd suïcidar-se. L'amor entre els dos, però, fa que finalment decideixin intentar recomençar la seva vida.

## Repartiment

* Brie Larson: Joy "Ma" Newsome
* Jacob Tremblay: Jack Newsome
* Joan Allen: Nancy Newsome
* William H. Macy: Robert Newsome
* Sean Bridgers: Vell Nick
* Tom McCamus: Leo
* Amanda Brugel: Oficial Parker
* Joe Pingue: Oficial Grabowski
* Megan Park: Laura
* Cas Anvar: Dr. Mittal

## Premis i nominacions
### Premis

* Festival internacional de cinema de Toronto 2015: premi del públic
* Festival internacional de cinema de Vancouver 2015: VIFF Award a la millor pel·lícula canadenca
* Premis British Independent Film 2015: millor pel·lícula independent internacional
* Festival internacional de cinema dels Hamptons 2015: millor pel·lícula
* Nacional Board of Review Awards 2015:
** Millor actriu per Brie Larson
** Millor esperança per Jacob Tremblay
* 2016: Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per a Brie Larson

### Nominacions

* Globus d'Or del 2016:
** Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
** Globus d'Or al millor guió per a Emma Donoghue

## Crítica

* "Un intrigant i esquinçador drama (...) superba interpretació de Brie Larson (...) Larson i Tremblay donen a aquesta truncada però tot i així poderosa adaptació de la novel·la d'Emma Donoghue el seu bategant cor."
* "Una de les pel·lícules més poderoses de l'any (...) Pot ser que L'habitació no sigui un lloc agradable en el qual passar dues hores, però és una pertorbadora experiència que no oblidaràs"

## Referències

* 1 2 «TV3 a la carta». CCMA. [Consulta: 21 febrer 2023].
* ↑ «‘Room’ Scores Best Weekend Yet After Best Picture Oscar Nomination». [Consulta: 17 gener 2016]. «And for the record, that domestic total is over 6 milions de dòlars now, the same as its production budget.»
* ↑ «L’habitació». Goita què fan, ara!. [Consulta: 28 abril 2024].
* ↑ «Room». ‘‘The New York Times'’.
* ↑ Chang, Justin Variety.
* ↑ Nashawaty, Chris Entertainment Weekly.

## Enllaços externs

* L'habitació a Allociné
# Pere Crespí Cladera

Pere Crespí Cladera, “Pixedis”, (Sa Pobla 1890-1954), jornaler i atleta migfondista actiu a Mallorca entre 1909 i 1915, fou molt popular a l'illa per la seva freqüent participació en carreres oficials i populars en distints pobles, les quals guanyava amb comoditat. L'any 1915 una batedora li va amputar una cama. Després de l'accident treballà de saig per l'Ajuntament de sa Pobla, participant, també, molt activament en l'animació de les festes populars pobleres, especialment en la d'“es Fas”.
Pere “Pixedis” fou el més important d'una extraordinària generació de corredors poblers que ocuparen els primers llocs de totes les curses atlètiques que se celebraven a Mallorca. El seu desgraciat accident va ampliar la seva llegenda i les notícies transmeses per la tradició oral, i recollides per cronistes moderns, parlen que va reptar i guanyar al tren, aleshores de vapor, des de sa Pobla fins a Palma en una distància similar a la de la marató (42 quilòmetres); que comptava amb el rècord mundial en 5.500 metres; o que, quan va tenir l'accident, s'estava preparant per participar en els Jocs Olímpics de Berlin, que finalment no se celebraren.
El seu germà glosador Bartomeu Crespí Cladera, li va dedicar i publicar les gloses “Bella carrera de resistència” i “Vida avariada”.
En una competició entre esportistes mallorquins i catalans, celebrada pocs mesos després del seu accident, fou homenajat i gratificat amb un donatiu popular de 105 pessetes.

## Crònica de l'accident

          “Sa batadora de Can Comas qu’es una máquina nova que fa poc l'han posada a sa Punta den Capó, taia un peu i mitje cama an en Pere Crespí, Pixedis, qu’era es primer corredor de Mallorca, i per axó fa un parei d'anys que a Palma gonyá, com recordaran es nostros lectors, un gran premi i s'honor des Campionat. ¡Quina llástima, pobre homo!”
          17 de juliol de 1915, Sa Marjal

## Proves i marques

* 4 de juliol de 1909, Setmana Esportiva a Palma, guanyador en la prova d'11 quilòmetres en 39 minuts, 57 segons i 2 quints, campió de Mallorca i premi de 200 pessetes.
* 2 de juliol de 1910, Setmana Esportiva a Palma, guanyador en la prova d'11 quilòmetres en 38 minuts i 18 segons, premi de 200 pessetes.
* 24 de juliol de 1910, sa Pobla, guanyador, obtingué la “joia”, hi acudiren 6.000 espectadors.
* 26 de febrer de 1911, sa Pobla, guanyador, per davant d'en Buget i en Gabriel Gost, Coronell, premi de 50 pessetes.
* 28 de juny de 1911, Setmana Esportiva de Palma, guanyador en la prova d'11 quilòmetres, premi de 200 pessetes.
* 26 de juliol de 1912, sa Pobla, guanyador, obtingué la “joia”, hi acudiren un milenar de carros i 6.000 espectadors.

## Bibliografia

* «Crespí Cladera, Pere -Pixedis-». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4. Palma: Promomallorca, p. 196. ISBN 84-8661702-2.
* Sa Marjal, vol. I, tom I, p. 145; tom II, p 126 i 138; vol. II, tom III, pàg. 62; tom IV, p 143; vol. IV, tom VII, pàg. 142 i 188.
* Un temps per córrer i per recórrer Arxivat 2010-06-21 a Wayback Machine. Alexandre Ballester
* Club Deportivo Consell, un “histórico” del fútbol mallorquin Miquel Vidal.
# Miquel Socias Caimari

Miquel Socias Caimari (Sa Pobla vers 1841-1904). Fou un advocat, polític i empresari mallorquí.

## Biografia

Va néixer dins la família de Ca'n Socias.
De jove s'afilià a la Unió Liberal. Fou un promotor fiscal del districte de Sa Llonja a Palma, dirigí una ampliació de capital de la Companyia dels ferrocarrils de Mallorca per tal que arribàs el tren a Sa Pobla el 1878. Aquell mateix any, viatjà a l'Exposició Universal de París, on fou condecorat amb la Medalla d'Or, després d'haver duit unes mostres de mongetes pobleres. Fou elegit diputat pel districte de Palma pel Partit Liberal Fusionista a les eleccions generals espanyoles de 1886.

## Distincions

* Membre de la Junta Revolucionària de 1868.
* Fou nomenat tinent de batlle a Palma.
* Sotsgovernador de Menorca.
* Diputat de les Corts Espanyoles entre el 1886-1890.
* Governador Civil de les Filipines.
* Governador de diverses províncies espanyoles.
* Vicepresident de la Diputació Provincial.
* Fill Il·lustre de Sa Pobla.
El 26 d'octubre de 2008 rebré a la Plaça Major de Sa Pobla, un acte d'homenatge i de reconeixement.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ Dades biogràfiques. El Pinyol Vermell

## Enllaços externs

* Web Ajt. Sa Pobla
# Jeri Ryan

Jeri Lynn Zimmermann, més coneguda com a Jeri Lynn Ryan, (Múnic, 22 de febrer de 1968) és una actriu estatunidenca coneguda principalment pel seu paper de borg alliberada Set de Nou a la sèrie Star Trek: Voyager pel que va guanyar dos Premis Saturn. També és coneguda pel seu paper de Veronica "Ronnie" Cooke a Boston Public (2001–04). Va aparèixer de forma regular a la sèrie de ciència-ficció Dark Skies (1997) i al drama legal Shark (2006–08). De 2011 a 2013 va protagonitzar com a Dra. Kate Murphy la sèrie dramàtica Body of Proof i l'any 2009 va fer el paper de Tara Cole a Leverage com a actriu convidada.
Jeri Lynn Zimmermann va néixer a Múnic (Alemanya), filla de Gerhard Florian "Jerry" Zimmermann, un Sergent Major de l'exèrcit dels Estats Units, i la seva muller Sharon, una treballadora social. Té un germà gran, Mark. Com a "filla de militar", Ryan va créixer a emplaçaments militars de Kansas, Maryland, Hawaii, Georgia i Texas. Quan va tenir onze anys, el seu pare es va retirar de l'exèrcit i la família va anar a viure a Paducah (Kentucky). Es va graduar a l'Institut de Lone Oak l'any 1986 (com a Becària de Mèrit Nacional), i va anar a la Universitat Northwestern, on va ser membre de l'Alfa Phi sorority.
L'any 1989 Ryan va ser Miss Illinois. Va competir per a Miss America 1990 on va acabar al tercer lloc, guanyant la competició preliminar de vestit de bany. Es va graduar a la Northwestern l'any 1990 amb una llicenciatura en ciències i grau de teatre.

## Filmografia

| Any | Pel·lícula | Paper | Notes |
| 1991 | Nightmare in Columbia County | Dawn Elizabeth Smith | Telefilm Títol alternatiu: Victim of Beauty |
| 1992 | Flash III: Deadly Nightshade | Felicia Kane | Telefilm |
| 1992 | Just Deserts | Nicole | Telefilm |
| 1993 | In the Line of Duty: Ambush in Waco | Rebecca | Telefilm |
| 1996 | Pier 66 | Beth Saunders | Telefilm |
| 1999 | Men Cry Bullets | Lydia | |
| 2000 | The Last Man | Sarah | |
| 2000 | Disney's The Kid | Larry King guest | |
| 2000 | Dracula 2000 | Valerie Sharpe | Títol alternatiu: Wes Craven Presents: Dracula 2000 |
| 2003 | Fora l'amor | Gwendolyn | |
| 2005 | The Commuters | Anne | Telefilm |
| 2010 | Mortal Kombat: Rebirth | Sonya Blade | |
| 2010 | Dead Lines | Sophie Fyne | Telefilm |
| 2010 | Secrets in the Walls | Rachel Easton | Telefilm |

## Referències

* ↑ «Jeri Ryan — Yahoo! TV». Yahoo!, 22-02-1968. [Consulta: 31 juliol 2010].
* ↑ "Jeri Ryan News, Jeri Ryan Bio and Photos".
* ↑ «Jeri Ryan Biography (1968–)». Filmreference.com. [Consulta: 31 juliol 2010].
* ↑ Star Trek Communicator magazine
* ↑ Hanania, Joseph. «Signoff Intergalactic Generation Gap». The New York Times, 07-02-1999. [Consulta: 6 abril 2011].
# Angela Jackson

Angela Jackson, va néixer el 1946. Doctora en història, la tesi doctoral d'Angela Jackson, "British Women and the Spanish Civil War" (Dones britàniques i la Guerra Civil espanyola) va ser publicada el 2002 per l'editorial Routledge de Londres. Després ha escrit Més enllà del camp de batalla: Testimoni, memòria i record d'una cova hospital en la Guerra Civil espanyola, en català (Cossetània Edicions) i en anglès. Basada en aquestes investigacions, l'any 2007 va aparèixer la seva novel·la, Warm Earth (Terra càlida). Viu al Priorat, on continua involucrada en la conservació de la memòria històrica de la guerra mitjançant la seva feina a l'associació No jubilem la memòria, una iniciativa sorgida de persones interessades a conservar la història recent, especialment els fets històrics i la memòria del període de la Segona República Espanyola i la Guerra Civil espanyola (1931-39) a la comarca del Priorat. El seu segon llibre amb Cossetània és Els brigadistes entre nosaltres.
El 2012 va publicar Para nosotros era el cielo, editat per Ediciones San Juan de Dios (del Campus Docent Sant Joan de Déu, adscrit a la Universitat de Barcelona i a l'Hospital Sant Joan de Déu), que explica el periple vital de Patience Darton, una jove infermera britànica, intel·ligent i atractiva, que va decidir abandonar la vida convencional de l'Anglaterra dels anys trenta i viatjar a Espanya, un país llunyà i esquarterat per la Guerra Civil.

## Referències

* ↑ «La vida de una enfermera que trabajó junto a los doctores Moisès Broggi y Josep Trueta». [Consulta: 21 gener 2015].

## Enllaços externs

* Article al diari El País
* Web de l'associació No jubilem la memòria
# Turó de la Picarola

El Turó de la Picarola és una muntanya de 242 metres que es troba al municipi de Castellet i la Gornal, a la comarca catalana de l'Alt Penedès. Hi ha un forn de calç inventariat en els Mapes de Patrimoni Cultural de Catalunya.

## Referències

* ↑ «Forn de calç del Turó de la Picarola. Castellet i la Gornal». Mapes de Patrimoni Cultural. Oficina de Patrimoni Cultural de la Diputació de Barcelona. [Consulta: 16 febrer 2025].
# El Codolet

El Codolet és una muntanya de 63 metres que es troba al municipi de Sitges, a la comarca catalana del Garraf. A la part nord-est hi ha un jaciment arqueològic de l'època romana.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «El Codolet». Mapes de Patrimoni Cultural. Oficina de Patrimoni Cultural de la Diputació de Barcelona. [Consulta: 13 gener 2025].
# Extended play

Extended play (més comunament anomenat EP, que es pot traduir com a durada ampliada, reproducció estesa o cançó llarga) és la denominació d'enregistraments que són molt llargs per a considerar-se senzills, però massa curts per a considerar-los àlbums.
Inicialment es va dir EP al disc de vinil de 7 polzades de diàmetre gravat a 33⅓ RPM. Aquesta diferència de velocitat pel que fa al single (gravat a 45 RPM) li permetia tenir una durada major (un màxim de 25 minuts, 12'30" per cada cara) que la durada del single, la durada màxima de la qual no podia superar els 15 minuts.
Actualment, amb l'arribada del CD la distinció entre single, EP i CD és arbitrària, i està basada en factors tant artístics com comercials. Però, generalment, un EP té una durada màxima de 20-25 minuts i sol ser un disc tipus Mini-CD, a partir d'aquest temps ja hem de parlar d'un àlbum en format CD. No obstant això alguns EP han estat publicats en el format estàndard del CD.

## Referències

* 1 2 Strong, Martin C. The Great Rock Discography, 6th edn.. Canongate, 2002. ISBN 1-84195-312-1.
* ↑ Maes, Jan; Vercammen, Marc, and, Baert, Luc (2001). Digital audio technology: a guide to CD, MiniDisc, SACD, DVD(A), MP3 and DAT. Google Books via Focal Press. p. 2.