OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Els padrins màgics

Els padrins màgics (anglès: The Fairly OddParents) és una sèrie de televisió animada americana creada per Butch Hartman per a Nickelodeon. La sèrie segueix les aventures de Timmy Turner, un nen de 10 anys que no té una vida feliç, i els dos padrins màgics que li són assignats —Cosmo i Wanda— que li concedeixen desitjos: pot demanar el que vulgui però ha de complir unes regles.
Als Països Catalans s'ha emès en català al canal K3 i al canal Super3 de Televisió de Catalunya i al canal Nou 2 de RTVV.
El 2024 se n'estrenà una seqüela a Netflix: Els padrins màgics: Un nou desig, que també ha estat doblada al català.

## Referències

* ↑ «Fitxa de doblatge Els Padrins Màgics». [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Punt, El. 10/1/2009.». [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Avui. 22/2/2011.». [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ Karrillo. «ELS PADRINS MÀGICS EN VALENCIÀ», 11-09-2024. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ Moore, Kasey. «'The Fairly OddParents: A New Wish' Sets November 2024 Netflix Premiere» (en anglès), 17-10-2024. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Fitxa de doblatge Els Padrins Màgics: Un Nou Desig». [Consulta: 16 febrer 2025].
# Emunoth ve-Deoth

Emunoth ve-Deoth (en hebreu ספר האמונות והדעות, Sefer ha-Emunot ve-Deot) és el nom d'un text de la filosofia del judaisme escrit l'any 933 per Saadia Gaon, considerat un dels primers intents de racionalitzar la fe jueva. Influït per l'escola del mutazilisme, el seu autor va intentar posar per escrit les tradicions orals del judaisme rabínic fent èmfasi en la seva compatibilitat amb la raó. Considera que el coneixement pot provenir dels sentits, de la reflexió o de la revelació i que els fruits de les diferents fonts porten a una única veritat. Refuta autors grecollatins, tradicions religioses diferents i creences populars de la zona egípcia que han propagat idees contràries a la fe jueva.

## Idees fonamentals

El món ha estat creat ex nihilo per Déu, en contra d'altres teories que són refutades com a falses, incloses les que provenen de la filosofia clàssica. Aquest Déu és únic i es revela ocasionalment als mortals, com amb els deu manaments, una regla de com comportar-se al món terrenal. Segons aquesta conducta, l'home es divideix en deu graons de gràcia o pietat, que porten a la salvació de l'ànima, totalment diferent al cos material.

## Referències

* ↑ Stroumsa, Sarah (2003), "Saadya and Jewish kalam", dins Frank, Daniel H.; Leaman, Oliver, The Cambridge Companion to Medieval Jewish Philosophy, Cambridge: Cambridge University Press, pp. 71–90, ISBN 978-0-521-65207-0
# Enrico Zuccalli

Enrico Zuccalli (alemany: Johann Heinrich Zuccalli) (Roveredo, 1642 - Múnic, 8 de març de 1724) va ser un arquitecte suís que va treballar per als regents de Wittelsbach de Baviera i Colònia.

## Biografia

Zuccalli va néixer a Roveredo, llavors part de la República de les Tres Lligues (avui Cantó dels Grisons, Suïssa ). Des de 1669 va viure a Munic i es va convertir en un dels principals representants de la introducció de l'arquitectura barroca italiana a Alemanya. Va ser un amarg rival d'un altre arquitecte suís, el Giovanni Antonio Viscardi . El 1672 en Zuccalli es va convertir en l'arquitecte en cap de la cort de Baviera com a successor de l'Agostino Barelli i va romandre en el càrrec fins a la invasió austríaca de Baviera de l'any 1706. Va morir a Munic.
Va ser l'oncle de (Giovanni) Gaspare Zuccalli, qui va construir dues esglésies a Salzburg.

## Obres principals

* Theatinerkirche (Munic) des de 1674 (completant l'obra de Barelli).
* Residenz, Munic (1680–1701).
* Palau de Lustheim (1684–1689).
* Palau Porcia de Munic (1694).
* Palau electoral de Bonn (1697–1702) (més tard acabat per de Cotte).
* Palau de Schleissheim (1701–1704) (més tard acabat per Effner).
* Abadia d'Ettal reconstruïda (1709–1726).

## Bibliografia

* Sabin Heym: Henrico Zuccalli: der kurbayerische Hofbaumeister . Schnell i Steiner. München/Zuric 1984,ISBN 3-7954-0365-0
* Norbert Hierl-Deronco: Es ist eine Lust zu bauen. Von Bauherren, Bauleuten und vom Bauen im Barock a Kurbayern - Franken - Rheinland . Krailling 2001,ISBN 3-929884-08-9
* Richard AL Paulus: Der Baumeister Henrico Zuccalli . Estrasburg 1912
# Epidendrum

Epidendrum abreujat Epi en el comerç hortícola, és un gènere neotropical de la família de les orquídies. Amb més de 1.500 espècies, en la seva majoria d'hàbits epífits, de la subtribu Laeliinae'', de la família Orchidaceae.

## Distribució i ecologia

Es troben en l'Amèrica tropical des de Florida, fins al nord de l'Argentina.
Els membres d'aquest gènere poden ser colonitzadors molt agressius d'hàbitats alterats, i moltes espècies que abans eren rares en aquest gènere s'han tornat més comunes com a resultat de les activitats humanes. Per exemple, algunes d'aquestes plantes es poden trobar en major abundància creixent terrestrement al llarg dels talls de carreteres a tota la seva distribució nativa com a resultat de la construcció de carreteres.
Moltes d'aquestes espècies són relativament fàcils de cultivar en compost d'humus ric amb una mica de sorra. Les plantes s'assemblen típicament als Dendrobium en forma i hàbit, encara que tendeixen a ser terrestres més que litofítiques i epífites, i ho fan millor en un substrat ric en humus i ben airejat.
La majoria dels membres d'altitud d'aquest gènere dels boscos núvols desafien el cultiu fora del seu hàbitat, i s'informa que fins i tot moure una planta d'un lloc a un altre en el mateix arbre hoste a l'hàbitat provocarà la mort de la planta, possiblement a causa de a la dependència d'un simbiont de fongs micorrízics específic.
A causa de les grans diferències entre vegetació, grandària de la flor i aparença, moltes de les espècies d'aquest grup s'han separat per a formar els seus propis gèneres, tal com Barkeria, Dimerandra, Encyclia, i Oerstedella. Amb la intenció d'organitzar i classificar les espècies sobrants del grup, es poden dividir en 50 subgrups naturals. És per això que es poden veure espècies d'Epidendrum classificades en un dels molts subgèneres, tal com Diothonea, Epidanthus, Epidendropsis, Neolehmannia, Neowilliamsia i uns altres. No obstant això, encara queda molt de treball per fer per posar ordre en aquest gènere.

## Referències

* ↑ «My Huge List of Orchid Abbreviations», 13-06-2014.
* ↑ «WCSP». World Checklist of Selected Plant Families. [Consulta: 28 agost 2015].
* ↑ Sunset Western Garden Book, 1995:606–607
* 1 2 3 The Orchids, Natural History and Classification, Robert L. Dressler. ISBN 0-674-87526-5
* 1 2 3 Illustrated Encyclopedia of Orchids ISBN 0-88192-267-6
# Eriophorum vaginatum

Eriophorum vaginatum L. és una espècie de planta herbàcia i perenne dins la família ciperàcia, és una planta nativa de les torberes i altres aiguamolls àcids en el Regne Holàrtic. Fa de 30 a 60 cm d'alt. La seva inflorescència és una cima amb espiguetes de moltes flors amb aspecte de cotó.Té rizoma i el seu fruit és un aqueni.

## Distribució i hàbitat

La tundra àrtica es caracteritza per la dominància de Eriophorum spp., en particular E. vaginatum. Aquesta espècie té un distribució circumboreal i es troba des de les Illes Britàniques (excepte el sud-est) fins al Canadà occidental. Als Països Catalans es troba només als Pirineus entre els 1900 i els 2500 m entre torberes i molleres àcides

## Referències

* 1 2 Howard, Janet L. 1993. Eriophorum vaginatum. In: Fire Effects Information System, [Online]. U.S. Department of Agriculture, Forest Service, Rocky Mountain Research Station, Fire Sciences Laboratory. http://www.fs.fed.us/database/feis/ [2012, February 24]
* ↑ Fetcher, N. & Shaver, G.R. (1982). Growth and tillering patterns within tussocks of Eriophorum vaginatum. Holarctic Ecology, 5,180-186.
* ↑ Wein, R.W. (1973). Eriophorum vaginatum L. Journal of Ecology, 61, 601-615.
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans

## Enllaços externs

* Eriophorum vaginatum in Flora of North America
# Noriko Matsuda

Noriko Matsuda és una jugadora de voleibol japonesa, ja retirada, que va competir durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Montreal, on va guanyar la medalla d'or en la competició de voleibol. En el seu palmarès també destaca una medalla d'or al Campionat del Món de voleibol de 1974, als Jocs Asiàtics de 1974 i a la Copa del Món de voleibol de 1977.
A nivell de clubs jugà a l'Hitachi, amb qui guanyà les lligues japoneses de 1973-74 a 1977-78, i al Daiei, amb qui guanyà la lliga japonesa de 2a divisió de 1984-85.

## Referències

* ↑ «Olympedia – Noriko Matsuda». [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Noriko Matsuda » torneos de interior :» (en castellà). [Consulta: 25 febrer 2025].
# Anna Westerlund

Anna Ǻsa Olivia Westerlund (Pargas, 9 d'abril de 1989) és una futbolista finlandesa, que juga a nivell de club a l'Åland United. Anteriorment va jugar al FC Honka de la Naisten Liiga i l'Umeå IK finlandesos. Tot i jugar 90 minuts en els 22 partits de lliga de l'Umeå, el seu contracte amb el club no es va ampliar al final de la temporada 2011. La temporada següent es va quedar a Suècia amb el Piteå IF.

## Carrera internacional

Westerlund va formar part de la selecció de Finlàndia al Campionat Mundial Femení Sub-20 de la FIFA de 2006. El seu debut amb la selecció nacional femenina de futbol de Finlàndia va arribar el gener de 2008, contra la Xina.
A l'Eurocopa Femenina de la UEFA 2009, organitzada per Finlàndia, Westerlund ja estava establerta a la plantilla. Va jugar en tres partits, inclosa la derrota per 3-2 als quarts de final davant Anglaterra.
El juny de 2013 l'entrenador nacional Andrée Jeglertz la va convocar per formar part de la selecció de Finlàndia per a l'Eurocopa Femenina de la UEFA 2013. Tot i que habitualment jugava com a migcampista amb el seu equip, en aquesta ocasió ho va fer com a defensa central. Durant el partit inaugural de Finlàndia amb Itàlia, que va quedar en empat, va requerir un punt en una ferida al cap.
L'any 2022 també va formar part de la selecció nacional per a l'Eurocopa Femenina de Futbol. En aquell moment era la jugadora amb més partits jugats a Finlàndia, després d'haver superat Jari Litmanen el febrer d'aquell any.

## Gols internacionals

| No. | Data | Lloc | Oponent | Puntuació | Resultat | Competició |
| 1. | 11 de març de 2020 | GSZ Stadium, Làrnaca, Xipre | Eslovàquia | 3-1 | 4–2 | Copa Femenina de Xipre 2020 |

## Referències

* ↑ Profile Arxivat 14 August 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. in Umeå's web
* ↑ Anna Westerlund till Umeå IK YLE
* ↑ «Umeå IK förlänger inte med Anna Westerlund». ÅU Notis. abounderrattelser, 07-10-2011. Arxivat de l'original el 2014-09-14. [Consulta: 31 octubre 2011].
* ↑ Piteå lure two top players from Umeå Wsoccernews.com
* ↑ «Anna Westerlund». Uefa.com. UEFA. Arxivat de l'original el 21 juliol 2013. [Consulta: 21 juliol 2013].
* ↑ «Anna Westerlund» (en finnish). Football Association of Finland. Arxivat de l'original el 23 d’octubre 2014. [Consulta: 14 setembre 2014].
* ↑ «Jeglertz turns to youth for Finland». Uefa.com. UEFA, 28-06-2013. [Consulta: 21 juliol 2013].
* ↑ Nilsson, Eric. «Westerlund: "Hade klarat några stygn till"» (en swedish). Swedish Football Association, 12-07-2013. Arxivat de l'original el 21 juliol 2013. [Consulta: 21 juliol 2013].
* ↑ Ahlberg, Ingela. «Anna syddes i premiären» (en swedish). Piteå-Tidningen, 10-07-2013. Arxivat de l'original el 21 juliol 2013. [Consulta: 21 juliol 2013].
* ↑ Väänänen, Ville. «Finland squad for Women’s Euro 2022: player profiles - Kuikka, Westerlund...» (en anglès), 06-07-2022. [Consulta: 9 juliol 2022].

## Enllaços externs

* Player's profile at Football Association of Finland Arxivat 2022-04-19 a Wayback Machine. (en finès)
# Jean Curtius

Jean De Corte més conegut com a Jean Curtius (Lieja, 1551 – Liérganes, Cantàbria, 12 de juliol de 1628) va ser un industrial i empresari.
Joan era el fill d'un notari, Jacques Decorte, que havia llatinitzat el seu nom, com era de costum a aquesta època, a Curtius i d'Helwy de Doerne. Va casar-se amb Peronella Braaz, la filla d'un comerciant ric de la ciutat. Joan va esdevenir un fabricant i negociant de pólvora, proveïdor, entre d'altres, de l'exèrcit de la cort de Castella. Va instal·lar les seves primeres fàbriques al Molí Curtius a Vaux-sous-Chèvremont. Des de 1595 va començar l'explotació de mines de minerals i de carbó. Aviat va fer fortuna i va esdevenir commissari general de les municions de guerra del rei Felip II de Castella.
Va posseir la seva mina pròpia de carbó i el príncep-bisbe Ernest de Baviera va atorgar-li el monopoli de l'extracció d'alum a Flémalle i anomenar-lo «el mestre més ric de les empreses soterrànies». A les diverses fàbriques i tallers al principat va desenvolupar moltes innovacions tècniques.
La seva reputació no va limitar-se al principat i la seva expertesa i fortuna va interessar els caps coronats europeus. Així va esdevenir el financer de l'arxiduc Albert VII d'Àustria, governador dels Països Baixos espanyols. La cort de Castella va atorgar a en Curtius el dret de construir fàbriques a la península Ibèrica. Després d'un plet llarg amb el Senyoriu de Biscaia que temia de perdre el seu monopoli, va establir-se a Lièrganes a La Montaña a Cantàbria on va morir el 1628. La fàbrica a Lièrganes que va vendre poc abans de morir va esdevenir la més important fàbrica d'artilleria de l'imperi Espanyol.

## Edificis

L'edifici noble que va construir a Lieja, el palau privat més gran de la ciutat històrica era la seu del museu d'art i història de la ciutat. A l'inici del segle XXI va crear-se el Grand Curtius, un illa museística que integra diverses cases antigues de la qual la casa Curtius ha esdevingut el centre. Va ser inaugurada el 2009. Fora de la ciutat va adquirir els castells de Grand Aaz i d'Oupeye.

## Referències

* ↑ Jean Janssen, Sous la crosse…!, évolution socio-politique, économique et culturelle du pays de Liège, des origines à 1789, Bruxelles, L'élite, 2000, pàgina109
* ↑ Geneviève Xhayet & Robert Halleux (redacció), Ernest de Bavière (1554-1612) et son temps. L'automne flamboyant de la renaissance entre Meuse et Rhin, Turnhout, Brepols, 2011, pàgines 106-107, ISBN 978-2-503-54345-1
* ↑ José Manuel Maza Uzlé, La Real Fábrica de Artillería de La Cavada. Liérganes, La Cavada, Valdelazón., Librería Estudio, 2007. ISBN 84-95742-57-8
* ↑ «Liège: inauguration du Grand Curtius ce vendredi» (francès), RTBF, 6 de març de 2009
# Jenny Dalenoord

Jenny Johanna Dalenoord (Cirebon, 17 de juny de 1918 – Soest, 25 d'octubre de 2013) fou una il·lustradora, dissenyadora gràfica, aquarel·lista i artista d'historietes neerlandesa.
Va il·lustrar més de 180 llibres infantils al llarg de la seva carrera. Alguns dels seus treballs més notables inclouen les il·lustracions per a Wiplala, d'Annie M. G. Schmidt, el 1957, Padu es gek, de Miep Diekmann, el 1957, i Gideons reizen, d'Anna Rutgers van der Loeff, el 1960.
Dalenoord i Schmidt van compartir el premi per al «millor llibre infantil» de l'any 1957 pel seu treball a Wiplala. Va il·lustrar també revistes infantils holandeses entre les quals les de Jippo, Okki, i Kris Krass. A més del seu treball en la literatura per a nens, Dalenoord va dissenyar una sèrie dels segells de franqueig l'any 1952.
El 1982, se li va atorgar el Zilveren Penseel (Premi de Plata) pel seu treball a Muis, Mol en Rat"

## Referències

* ↑ «Jenny Dalenoord 1918 - 2013» (en neerlandès). Nieuwe Haagse School. [Consulta: 26 abril 2020].
* 1 2 3 4 «Jenny Dalenoord (95) overleden». Netherlands Public Broadcasting [Consulta: 15 abril 2016].
* 1 2 3 4 5 «Jenny Dalenoord (95) overleden». NU.nl, 25-10-2013 [Consulta: 15 abril 2016].
# Joan-Frederic Brun

Joan-Frederic Brun (nascut a Montpeller, el 1956). Escriptor occità. Metge de professió, comença la seva trajectòria literària amb poemes publicats en revistes literàries occitanes, recollits a "Estius e Secaresas" (1979).
La seva obra més important és segurament la narrativa. També col·labora a la revista Òc des de 1974. Era molt proper al poeta i escriptor d'Argelièrs, Max Roqueta i ha creat una associació Amistats Max Roqueta per a divulgar l'obra d'aquest gran escriptor occità. És president de la secció occitana del PEN-club internacional.

## Bibliografia

* Lo retrach dau dieu Negre (novel·la fantàstica 1986)
* Setembralas (novel·la 1992)
* Lo temps clar de las encantadas (nòvas) (2005)
* Luònh (narrativa, 2006, prèmi Joan Bodon 2007)
* Ciutats dins l'azur nòvas (2009)
* Las que dançavan dins la lutz (recueil de nouvelles), Perpignan, Editorial El Trabucaire, 2012 (ISBN 9782849741481)
* Lo viatge de Xlo (novel·la de ciència-ficció), Orthez, Per Noste, 2021 (ISBN 978-2-86866-158-6)
Reculls de poesies :
* Estius e Secaresas (recull de poesies de 1979)
* Lo doç esglai (recull de poesies de 2003)
* Legendari de las despartidas / Légendaire des départs / Legends of departure, (recull de poesies trilingüe), Montpeyroux, Jorn, 2009 (ISBN 2-905213-35-3)
* Flors d'errança / Wandering flowers / Fleurs d'errance (recull de poesies trilingüe), Montpeyroux, Jorn, 2017 (ISBN 2-905213-49-3)

## Enllaços externs

Autobiografia de l'autor a la seva web
* Web de la revista OC, revista de las letras e de la pensada occitanas, fondada en 1923 a Tolosa Arxivat 2010-12-24 a Wayback Machine.
# Joan Aulí

Joan Baptista Aulí i Caldentey (Felanitx, 19 de desembre de 1796 - Felanitx, 10 de gener de 1869) fou un compositor i organista mallorquí.

## Biografia

Músic talentós des de jove, Aulí entrà a l'Orde Dominicà l'any 1814 com a organista a Palma, després d'anys d'estudis teològics i musicals. També exercí el càrrec d'organista a la parròquia de Sant Miquel.
Després de l'exclaustració, el 1823 va haver de marxar de l'illa i residí temporalment a diversos indrets d'Espanya (València, Alacant, La Manxa i Cartagena), fins que el novembre d'aquell mateix any retornà a Mallorca. L'any 1825 establí la seva residència a Madrid, al convent de Nuestra Señora de Atocha. Gràcies al seu treball com a organista a aquest convent va poder relacionar-se amb l'aristocràcia i amb la família reial de Ferran VII.
El 1828 retornà a per establir-se al convent dels Dominics on va gaudir d'una vida musical molt activa, establint relacions amb els músics Miquel Tortell (1802-1868), Joaquim Sancho (1789-1886) i Pere Miquel Marquès, fins que,l'any 1835 patí una nova exclaustració. Va guanyar la plaça d'organista a Gibraltar on visqué fins a l'any 1836, quan va establir-se definitivament al seu poble natal. Dedicà la resta de la seva vida a compondre, tocar l'orgue ocasionalment i a produir les seves pròpies òperes i estrenar-les als teatres locals. El 10 de gener de 1869 mor víctima d'una hemoptisi crònica.

## Obra

L'única obra editada de Joan Baptista Aulí és Missa de coro, amb l'edició a càrrec d'Antoni Noguera, que era el seu nebot, publicada a Palma el 1887. Les seves obres són majoritàriament inèdites i poc conegudes. Es conserva una Missa de cant pla manuscrita al fons musical de la Catedral-Basílica del Sant Esperit de Terrassa.
Música sacre:
* Te Deum
* Stabat Mater (incomplet)
* Himnes a la Immaculada Concepció, Sant Pere, Sant Joan Baptista i a la Beata Catalina Thomàs
* Cor a la Verge
* Cançons pel mes de Maria
* Reserves, Salmòdies, Rosaris, Parenostres, Avemaries, Goigs, Nadales
Obres per a piano:
* Valsos i Rigodons
* Exercicis per a piano
* Pasdoble
* Variacions en Si bemoll
Música escènica:
No es coneix res sobre els llibrets d'aquestes obres, però sí que es destaca el gust d'Aulí per l'òpera.
* Norma
* La doncella de Misolongi (semi-òpera bufa)
* Grecia (drama líric incomplet)
* El sepulturero (drama líric en un sol acte)

## Referències

* 1 2 Casares Rodicio, Emilio (Ed). Diccionario de la música española e hispanoamericana. Sociedad General de Autores, 1999, p. 851.
* 1 2 3 4 5 Pizà Prohens, Antoni. El músic Joan Aulí. Felanitx: Centre Cultural, Ajuntament de Felanitx, 1996.
* ↑ Sadie, Stanley. The New Grove. Dictionary of Music and Musicians, Volum 1. Macmillan Publishers Limited, 1980, p. 698.
* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria. Inventaris dels fons musicals de Catalunya Volum 1: Fons de la catedral-basílica del Sant Esperit de Terrassa. Departament de Cultura. Generalitat de Catalunya, 2007, p. XXII i p. XXVII.

## Enllaços externs

* Joan Baptista Aulí i Caldentey a l'IFMuC
# Joan Perelló Masllorens

Joan Perelló Masllorens (1929-2011) fou un polític i industrial català. Era director d'una empresa química. Va ser designat regidor de l'Hospitalet de Llobregat pel terç corporatiu el 1974. Actuà inicialment com a simple regidor i era ja tinent d'alcalde quan hagué d'assumir accidentalment l'alcaldia en substitució de Vicente Capdevila Cardona el 1977. Tot i tenir un tarannà dialogant, no va ser capaç de donar solucions als problemes de la ciutat. Va deixar el càrrec el 1979, després de les primeres eleccions municipals democràtiques després del franquisme.

## Obres

* Passejant pel carrer d'Enric Prat de la Riba (2005)
* Un bocí de l'Hospitalet, una gent (1993)

## Referències

* ↑ «Joan Perelló i Masllorens (1929-2011)», obituari a Hospitalet de Llobregat: Imatges retrospectives d'una ciutat, 2011
* ↑ «Joan Perelló Masllorens» a xtex.es
# Axel Schönberger

Axel Schönberger (Frankfurt del Main, 1963) és un traductor, escriptor i editor alemany, especialitzat en estudis de romanística i llatí. Actua com a delegat del Consell per la República a Alemanya, amb la seu d'aquesta delegació exterior a la seva ciutat natal, Frankfurt del Main.
Va cursar batxillerat a l'Institut de Secundària Lessing, a Frankfurt, i va cursar estudis de Filologia clàssica i romànica a Magúncia, Roma i Frankfurt amb la beca de la Fundació Alemanya per a l'Acadèmia Nacional i del Servei d'Intercanvi Acadèmic Alemany. Va obtenir el grau de màster l'any 1988 (Frankfurt), el doctorat el 1993 i l'habilitació el 1998 a la Universitat de Bremen.
Ha exercit l'activitat directiva durant molts anys a diverses associacions professionals romanistes: a l'Associació Hispanista Alemanya, l'Associació Catalanista Alemanya i a l'Associació Lusitanista Alemanya. Va rebre el Premi Albert-Leimer-Stiftung (2002) de la Universität Augsburg per a estudis espanyols, portuguesos i llatinoamericans. És el propietari de l'editorial Domus Editoria Europaea i director de Valentia, SL. i exerceix de professor de Filologia romànica a la Universitat de Bremen.
El maig del 2022 el Consell per la República el nomenà delegat exterior d'aquest ens independentista català a Alemanya. L'octubre del mateix any, la seva delegació fou la primera en obrir amb seu a Frankfurt del Main.

## Referències

* 1 2 «Axel Schönberger». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
* ↑ «Axel Schönberger» (en anglès). VIAF. [Consulta: 26 gener 2019].
* 1 2 «El Consell per la República obre a Frankfurt la seva primera delegació exterior». Elnacional.cat, 17-10-2022. [Consulta: 22 octubre 2022].
* 1 2 «Prof. Dr. phil. Axel Schönberger, M.A. : Romanische Philologie» (en alemany). Universität Bremen. [Consulta: 26 gener 2019].
* ↑ «El Consell de la República inaugura dijous a Frankfurt la primera delegació exterior». El Punt Avui, 22-10-2022. [Consulta: 22 octubre 2022].