OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ajuntament de Marçà

L'Ajuntament de Marçà és la casa de la vila del municipi de Marçà (Priorat). L'edifici és una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Edifici

Conjunt format per un edifici i dos jardins laterals tancats per murs de maçoneria i portes d'obra vista. La casa, de planta rectangular, té planta baixa i dos pisos, és bastida de maçoneria i maó arrebossat pintat i coberta per teulada a dues vessants. A la façana s'obren tres portes que enquadren dues finestres a la planta baixa; cinc balcons al primer pis, el central sobresortit i cinc balcons més al segon pis. Dos fanals adossats a la paret contribueixen a la il·luminació de la plaça, amb un cert aspecte urbà, amb voreres, arbres i d'altres elements. L'edifici allotja els serveis municipals i a la planta baixa hi ha l'escola pública.

## Història

L'actual edifici fou bastit el darrer terç del segle passat i enllestit el 1888. L'actual plaça de les Arenes era anomenada llavors de la Llibertat i constituí un element d'importància dins de la trama urbana del llavors nou i modern Marçà. L'edifici sofrí lleugeres modificacions, tal com el tancament d'algun balcó, reobert posteriorment.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Marçà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2015].

## Enllaços externs

* «Ajuntament de Marçà». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# All de Banyoles

L'all de Banyoles és una varietat d'all pròpia del Pla de l'Estany. Presenta una forma arrodonida, i plana per sota. La cabeça sencera té un color lilós per dins és blanc. La mida és variable, però més petita que la d'altres alls. Durant molt de temps, l'all de Banyoles era un conegut producte d'exportació.
La venda de l'all de Banyoles es fa al mercat de Banyoles o en l'explotació dels pagesos. Els productors els venen en manats de 25 cabeces; en cabeces soltes, envasades en bosses d'un quilo per unitats, i també per dents.
Se sap que el conreu d'alls a la zona de Banyoles va començar el 1883, quan el batlle de Mata, Anton Frigolà, es proposà conrear-ne i d'altres pagesos l'imitaren. Un butlletí del Sindicat de Banyoles de 1915 explica que a l'any anterior, en el conjunt de les comarques de Girona s'hi havia sembrat 1000 ha d'alls, la majoria a la rodalia de Banyoles. La producció va continuar essent notable fins que, arribats els anys 1960 i 1970, va entrar en declivi, però aquesta davallada no n'afectà la comercialització. Durant la dècada dels 1990 hi va haver un intent de revitalitzar la producció de l'all, però la manca de mecanització i la baixa rendibilitat dels conreus van frenar la voluntat de recuperar-lo, de manera que, avui, aquest conreu gairebé ha desaparegut.

## Referències

* 1 2 Contreras. pàg 59.
* ↑ Calls, Albert. Sa i català. Barcelona: Ara Llibres, 2014, p. 22-23. ISBN 978-84-15642--84-8.
* ↑ Farriol, Jaume. Banyoles vora el llac. volum 388 de Ciutats i paisatges. Barcelona: Editorial Selecta, 1966, p. 33.
* ↑ Expiext, Elena «Els sabors tradicionals dels productes de la terra». Revista de Girona, 252, pàg. 72-73.

## Bibliografia

* Contreras, Jesús; Juanjo Cáceres, Elena Espeitx. Els Productes de la terra. Generalitat de Catalunya. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, 2003. ISBN 84-393-6213-7.
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :
# AS Trenčín

L'AS Trenčín és un club eslovac de futbol de la ciutat de Trenčín.

## Història

El club va ser fundat l'any 1992 com a TJ Ozeta Dukla Trenčín. Poc després es fusionà amb el TTS Trenčín. Evolució del nom:
* 1992: TJ Ozeta Dukla Trenčín
* 1995: FK Ozeta Dukla Trenčín
* 2002: FK Laugaricio Trenčín
* 2003: FK AS Trenčín (Araver a Synot Trenčín)
* 2015: AS Trenčín (Asociácia športov Trenčín), fusionat amb l'equip d'handbol femení HK Štart Trenčín

## Palmarès

* Lliga eslovaca de futbol:
** 2014-15, 2015-16
* Copa eslovaca de futbol:
** 1978, 2014-15, 2015-16
* Segona Divisió:
** 2010-11

## Uniforme

| 1994–95 | 1996–03 | 2003–08 |

## Referències

* ↑ AS Trenčín. «Už nie sme iba futbal, sme Asociácia športov - AS Trenčín», 07-07-2015.
* ↑ «AS TRENČÍN - Oficiálne stránky futbalového klubu», 02-01-2007. Arxivat de l'original el 2007-01-02. [Consulta: 17 agost 2017].
* ↑ "Trenčín po 11 sezónach zostupuje do druhej najvyššej súťaže" Arxivat 2011-07-19 a Wayback Machine. (eslovac)
* ↑ «Trenčianska AS bude pracovať podľa filozofie futbalového klubu». Sport.sme.sk. Petit Press, a.s., 28-07-2015 [Consulta: 16 octubre 2015].

## Enllaços externs

* (eslovac) (anglès) Web oficial
# Can Planes (Barcelona)

«Can Planes» té aquests significats:
* Can Planes (les Corts)
* Can Planes (Sant Martí)
# Anxovada

L'anxovada és una recepta típica de Cotlliure, poble portuari de la Catalunya Nord. És molt sovint confosa amb l'anxoiada, recepta occitana de la costa mediterrània de certa semblança, i per tant, hi ha una confusió pel que fa als ingredients. L'anxoiada no conté tomata. L'anxovada catalana és un picolat d'anxova (a la sal), all, oli, pebre i tomàquet (també s'hi poden afegir pinyons i pa torrat).

## Referències

* 1 2 Francesc Murgadas, (2001), El llibre de les receptes d'estiu, Cossetània Edicions. pag. 155

## Vegeu també

* Anchoiada
* Seitó
* Anxoves de Cotlliure
* Olivada
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :
# Ajuntament de Porqueres

L'Ajuntament de Porqueres és una casa consistorial de Porqueres (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una antiga masia que ha sofert diverses ampliacions i modificacions al llarg del temps presentant actualment una planta formada per dues estructures rectangulars sobreposades, amb l'accés principal situat a l'angle. Aquestes dues estructures corresponen al mas medieval, de dues tramades, i la seva ampliació. També hi ha una sèrie de estructures afegides als costats sud i est.
Les parets portants són de maçoneria amb carreus ben tallats a les cantonades i emmarcant les obertures. Les cobertes són de teula àrab a diversos vessants. La majoria d'obertures són amb llinda de pedra o fusta; l'accés actual, d'arc de mig punt adovellat, és a la façana de migdia i al costat sobresurt un porxo amb arc rebaixat.

## Història

El mas Ferrerós es troba ja esmentat al segle xiv, quan fou comprat al rei per uns veïns de Banyoles enfrontats amb l'abat del monestir i així poder allunyar-se de la seva jurisdicció. Al segle xviii es van fer importants obres d'ampliació.
Actualment és propietat de l'Ajuntament de Porqueres. L'arquitecte Jordi Masgrau es va encarregar de la seva restauració per convertir l'edifici en casa de la vila.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ajuntament de Porqueres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 juliol 2017].
# All de Belltall

L'all de Belltall és una varietat no certificada d'all pròpia de Belltall i Passanant. Té una forma arrodonida, plana per la part de sota i és més petit que els alls convencionals. La cabeça és blanca i al mig genera dues cabeces més petites. De grill vermell, la seva textura és fina i el seu gust és coent, saborós però sense fortor. Presenta una llarga conservació. La venda de l'all de Belltall es fa en botigues i mercats de les zones productores i als seus voltants, com ara Tàrrega.
A Belltall els alls han estat un conreu tradicional des de fa 300 anys, però a començament de la dècada de 1980 la competència exercida per la producció d'alls d'altres indrets de la Península va fer retrocedir aquest conreu. A partir de l'any 2008 se celebra cada agost la festa de l'all de Belltall, i el 2011 es crea l'Agrupació de productors d'all de Belltall per assegurar que aquesta varietat d'all no es perdi.

## Referències

* ↑ Calls, Albert. Sa i català. Barcelona: Ara Llibres, 2014. ISBN 978-84-15642--84-8.
* ↑ Contreras. pàg 166.
* ↑ Web de L'agrupació de productors d'all de Belltall

## Bibliografia

* Contreras, Jesús; Juanjo Cáceres, Elena Espeitx. «All de Belltall». A: Els Productes de la terra (pdf). Generalitat de Catalunya. Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca, 2003, p. 166. ISBN 84-393-6213-7.

## Enllaços externs

* L'all de Belltall (vídeo)
Gastronomia dels territoris catalanoparlants :
Part de {{Cultura de Catalunya}} :
Companatges i condiments :
# Glamour (banda)

Glamour va ser un grup musical format en 1980 a la ciutat de València, per músics que havien estat en grups com Doble Zero o La Banda de Gaal. Des del primer moment van adoptar l'estètica i el so dels new romantic, sent un dels primers grups de l'estat espanyol d'aquest estil. La seua primera cançó Imágenes es va convertir en un dels temes més representatius d'aquest moviment. Van publicar dos àlbums i es van separar en 1984. Els seus components van formar part després d'altres grups com Ceremónia o Comité Cisne.

## Història

Glamour són considerats com els pioners del so i l'estètica dels nous romàntics a l'estat espanyol. El grup naix amb músics provinents d'altres grups com La Banda de Gaal, del qual provenien Luis Badenes (cantant), José Luis Macías (teclats) i Remi Carreres (baix) i de Doble Zero, del qual provenien Adolfo Barberá (guitarra) i José "Nano" Payá (bateria).
Al novembre de 1981 es publica el seu primer àlbum Imágenes, al qual s'incloïa la cançó del mateix nom que va ser un gran èxit a l'època. Les seues cançons i la seua estètica estaven fortament influenciades per grups del Regne Unit com Spandau Ballet, Duran Duran, Ultravox, Visage, Japan o Soft Cell.
En 1983 es va publicar el seu segon àlbum Guarda tus lágrimas amb un estil molt similar al seu àlbum de debut, encara que cap tema va aconseguir la repercussió del senzill Imágenes del disc anterior. El disc va passar relativament desapercebut.
Al començament de 1984 el grup anuncia la seua separació i els seus components passen a formar part de nombrosos projectes.
Adolfo Barberà i José Payá es van unir al grup valencià de post-punk Ceremónia que només va arribar a gravar un mini-àlbum.
José Luis Macías va formar part dels grups valencians de tecno-pop Tomates Eléctricos i Última Emoción i al costat de Remi Carreres i Carlos Goñi va fundar Comité Cisne. Luis Badenes va publicar en 2001 l'àlbum en solitari Tes Fantaisies.

## Discografia
### Àlbums

* Imágenes (1981).
* Guarda tus lágrimas (1983).

### Senzills

* Imágenes (1981).
* En soledad (1981).
* Guarda tus lágrimas (1983).
* Intento olvidar (1983).

## Referències

* ↑ http://lafonoteca.net/grupos/glamour/
* ↑ http://no80s-gruposnacionales.blogspot.com.es/2008/07/glamour.html
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 22 abril 2023].
# Can Planes (Sant Martí)

Can Planes és una masia situada al parc de Sant Martí, al barri de Sant Martí de Provençals de Barcelona, catalogada com a bé cultural d'interès local. Actualment és un centre residencial per persones sense sostre.

## Descripció

És un edifici aïllat de planta rectangular amb coberta a dues vessants que desaigua a la façana principal i posterior. Consta de planta baixa i dos pisos i té quatre crugies. La façana principal està arrebossada i emblanquinada excepte els carreus que emmarquen les obertures de la planta baixa i el primer pis. Al centre s'obre la porta principal d'arc de mig punt i al costat dret una finestra amb llinda. El costat esquerre d'aquest nivell queda tapat per una estructura que comunica la masia amb les antigues corts. A la planta noble hi ha una porta balconera sobre la porta principal amb la data 1748 gravada a la llinda; a la dreta hi ha una finestra allindanada i a l'esquerra, sobre el pas al cobert, hi ha una porta. A la segona planta s'obren un seguit de petites finestres rectangulars que segueixen un ritme regular. La façana està rematada pel ràfec de la teulada que està decorada amb una filera de dents de serra.
La resta de l'edifici té les parets sense pintar i es pot veure el parament de pedra devastada unida amb morter excepte les pedres cantoneres i les que emmarquen les finestres que estan treballades. Perpendicularment a la façana principal hi ha les corts, de planta rectangular i una sèrie d'arcades amb grans finestrals en totes les façanes. A l'interior hi ha dos arcs diafragmàtics que aguanten la coberta. Aquesta estructura esta unida a la masia per un pas cobert, que actualment és l'entrada principal al recinte.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Can Planes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Can Planes». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Anyet

L'Anyet és un riu de l'Alt Empordà, afluent de l'Orlina pel costat dret i, per tant, de la Muga.
Neix a la muntanya de Requesenson rep el nom de riera de Requesens i recull l'aigua de tota aquesta part de la serra de l'Albera que és molt abundosa en aigua. Quan deixa el terme de la Jonquera per entrar al de Sant Climent Sescebes, quan comença a dir-se pròpiament Anyet. Abans de travessar aquest poble primer passa per Vilartolí, on hi ha un antic pont medieval del qual només en queden restes. Després de Sant Climent continua cap al sud on s'ajunta amb l'Orlina abans d'abocar les seves aigües a la Muga al costat de Peralada.
És un riu que si l'estiu no és extrem, pot tenir aigua tot l'any.
Pel que fa a la diversitat biològica, cal dir que és un riu ple de vida: el poblen les típiques espècies de riu català, barbs i truites, crancs de riu (actualment dominat pel cranc americà, l'autòcton ha gairebé desaparegut), anguiles, serps d'aigua, salamandres, gripaus, granotes…
Les ribes estan plenes de la vegetació de ribera: verns, pollancres...

## Referències

* ↑ «L'Orlina». GEC. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «ACA: RESERVES NATURALS FLUVIALS DE CATALUNYA». Arxivat de l'original el 2023-11-26. [Consulta: 26 novembre 2023].
# Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols

L'Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols és una obra amb elements gòtics i historicistes de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

L'edifici que ocupa l'Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols està situat a la Plaça del Mercat. Es tracta d'una construcció que ha sofert diferents reformes al llarg dels segles, obtenint com a resultat un palimpsest d'estils i èpoques. De planta quadrada i ocupant tota una illa, s'identifica la façana principal a la Plaça del Mercat, on se situen alguns dels elements originaris com les finestres adovellades amb el guardapols, la galeria superior o el ràfec de barbacana. Elements que demostren un estil gòtic tardà sota cànons renaixentistes.
La torre fou aixecada en una reforma de mitjan segle xix, i la resta de l'edifici és fruit de la reforma i reconstrucció de mitjan segle xx, presentant elements de gust classicista.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Yolngu

Els Yolngu o Yolŋu són un poble aborigen australià que habita el nord-est de la Terra d'Arnhem al Territori del Nord d'Austràlia. Yolngu significa “persona” en l'idioma Yolŋu. Alguns antropòlegs havien fet servir també el terme Murngin.,

## Llei Yolŋu

El complex sistema legal dels Yolngu es coneix com el Maḏayin. El Maḏayin inclou tota la llei de les persones, els instruments i els objectes, els dictats orals, noms i cançons i d'altres aspectes de la vida.

## Història

Els Yolŋu mantenien bones relacions comercials, durant centenars d'anys, amb els pescadors Makassars. Alguns Yolŋu havien viatjat a Sulawesi amb els Macassars i havien tornat, o, fins i tot van visitar la Xina.

### Contacte amb els europeus

Els Yolŋu havien entrat en contacte amb els europeus abans de l'arribada dels britànics a Austràlia amb els seus contactes amb els comerciants macassars des de probablement el segle xvi. El nom dels Yolŋu per a referir-se als europeus és Balanda, que deriva d'"Holanda".

## Notes

* ↑ Roy Willis, Signifying Animals: Human Meaning in the Natural World (Psychology Press, 1994: ISBN 0415095557), p. 80.
* ↑ Richard B. Lee and Richard Heywood Daly, The Cambridge Encyclopedia of Hunters and Gatherers (Cambridge University Press, 1999: ISBN 052157109X), p. 367.
* ↑ Swain 1993, p. 170
* ↑ Needham, Joseph. Science and civilisation in China. 4. Cambridge University Press, 1971, p. 538. ISBN 0521070600.

## Referències

* Aboriginal Resource and Development Services (ARDS)
* Charles Darwin University, Darwin, Arxivat 2006-08-29 a Wayback Machine.
* Trudgen, Richard, Why Warriors Lie Down and Die Arxivat 2012-10-29 a Wayback Machine., ARDS, Darwin, 2000 ISBN 0-646-39587-4
* Garma Festival Arxivat 2007-05-15 a Wayback Machine.
* ARDS, Yolngu Matha Phrasebook (Gupapyngu Dialect), Darwin
* Morphy, Howard, Ancestral Connections: Art and an Aboriginal System of Knowledge, University of Chicago Press, Chicago, 1991 ISBN 0-226-53865-6
* The 12 Canoes website made in collaboration with the people of Ramingining to highlight and showcase the Yolngu Culture.
* Berndt, Ronald M. Djanggawul: An Aboriginal Religious Cult of North-Eastern Arnhem Land. Routledge, 2005. ISBN 041533022X.
* Swain, Tony. A place for strangers: towards a history of Australian Aboriginal being. Cambridge University Press, 1993. ISBN 0521446910.
# All negre

L'all negre és un all que ha patit un procés semblant al d'una fermentació, de fet una reacció de Maillard, a altes temperatures i amb gran humitat. L'all adquireix un color més marronós, un gust més dolç i un menor contingut d'al·licina. La consistència dels grans és també més tova.
L'origen és encara incert, tot i que s'afirma que s'ha utilitzat fa anys al Japó, Corea i Tailàndia. Recentment s'ha estès arreu del món.

## Referències

* ↑ Kimura, Shunsuke; Tung, Yen-Chen; Pan, Min-Hsiung; Su, Nan-Wei; Lai, Ying-Jang «Black garlic: A critical review of its production, bioactivity, and application». Journal of Food and Drug Analysis, 25, 1, 01-01-2017, pàg. 62–70. DOI: 10.1016/j.jfda.2016.11.003.

## Enllaços externs

* Receptes de l'all negre
# Can Planes (les Corts)

Can Planes, també anomenada Can Freixes, és una masia situada a l'avinguda de Joan XIII de Barcelona, catalogada com a bé cultural d'interès local.

## Referències

* ↑ «Can Planas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Can Planes». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Ajuntament de Sarrià de Ter

L'Ajuntament de Sarrià de Ter és una casa consistorial de Sarrià de Ter (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular, estructurat en tres crugies paral·leles, perpendiculars a la façana principal. L'accés a l'interior es realitza per la crugia central, on s'ubica l'escala que comunica les diverses plantes. Exteriorment la façana del carrer és la part més destacable. Presenta una balconada correguda al primer pis i tres balcons al segon, fets amb balustrada. L'acabat exterior és arrebossat imitant carreus de pedra. El remat superior emfasitza la part central actuant d'eix de simetria del conjunt. La coberta és acabada amb teula àrab.

## Història

L'edifici és destinat a ubicar l'ajuntament. És situat al carrer Major, que es consolidà al llarg dels segles xviii i xix, on es desenvolupa la major part de la vida comercial i de serveix del poble.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Sarrià de Ter». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 novembre 2016].
# Abadia de Fijac

L'abadia de Fijac fou un establiment religiós del Llenguadoc, al Carcí, suposadament de fundació reial. No existia el 817 quan es va elaborar el catàleg a la dieta d'Aquisgrà. Es creu que el monestir de Fijac el va fundar (o refundar) Pipí I d'Aquitània. Segons una antiga carta l'abadia hauria estat fundada al mateix temps que el monestir de Sant Quintí de Galhac, que fou establert com a dependent de Fijac.

## Referències

* ↑ Devic, Claude; Vaissette, Joseph. Histoire générale de Languedoc (en francès). Tolosa: Édouard Privat llibreter editor, 1872 (Vegeu altres edicions a Google Books Vol. 1 (1840), Vol. 2 (1840), Vol. 3 (1841), Vol. 4 (1749), Vol. 5 (1842), Vol. 6 (1843), Vol. 7 (1843), Vol. 8 (1844), Vol. 9 (1845)).
# Alliberament de la dona

L'alliberament de la dona és un concepte propi de la historiografia, la sociologia, l'antropologia i altres ciències socials que es refereix al procés històric pel que les dones han reivindicat i obtingut a molts països, tot i que no a tots, la igualtat legal, política, professional, social, familiar i personal que havien tingut negats tradicionalment. Com que cal veure tots els vessants de la qüestió des d'un punt de vista global, s'ha generat una disciplina científica transversal nova entorn de la dona, que ha rebut el nom d'estudis de gènere (de l'anglès gender studies).

## Història de l'emancipació femenina

Amb el nom d'alliberament o emancipació de la dona es designa un procés històric o moviment social que des de finals del segle xviii ha estat reivindicant els drets de la dona i la igualtat de sexes cap a l'objectiu de l'alliberament o emancipació de la condició femenina que, durant tota la història, en totes les civilitzacions, ha estat de subordinació a l'home.
Una primera fita important d'aquesta lluita és la Declaració dels drets de la dona i de la ciutadana, que la revolució francesa va proclamar com a alternativa a la Declaració dels drets de l'home i del ciutadà. La segona fita aconseguida és el sufragi femení, al principi del segle xx. I, finalment, l'esclat de la revolució sexual cap al final del segle xx. En l'actualitat, tot i que sembla que ja estigui tot fet, les dones segueixen lluitant per completar i fer efectiva la seva igualtat amb els homes, especialment en el món laboral, ja que la incorporació de la dona a les feines fora de la llar sovint genera interferències amb la maternitat; de fet, es produeix "una forta correlació negativa entre la natalitat i la incorporació de la dona a la feina".
Fins aquí la història. El mite del matriarcat no reflecteix una suposada realitat històrica de predomini de les dones, sinó una realitat antropològica molt diferent i, en tot cas, molt limitada a petites cultures aïllades sense gaire significació i, de fet, poc evolucionades.

## Del dret de vot a l'equiparació

El sufragisme de finals del segle xix, que finalment va poder conquerir el sufragi femení (Convenció sobre els drets polítics de les dones), va ser l'embrió del feminisme del segle xx, que tenia objectius molt més amplis, fins a l'equiparació amb els homes en tots els àmbits. L'any 1975 fou declarat Any internacional de la dona per l'ONU, i per aquella època la major part dels països van promoure l'equiparació legal entre les dones i els homes. A l'estat espanyol, mitjançant la Constitució de 1978. Des de finals del segle xx, el nou objectiu ha estat la realització material d'aquest principi legal per mitjà de polítiques actives com ara la denominada discriminació positiva.

## Referències

* ↑ Arendt, Hannah; Serrano de Haro, Agustín (trad.). «Acerca de la emancipación de la mujer». A: Ensayos de comprensión 1930-1954 (en castellà). Caparrós ediciones, 2005. ISBN 84-96282-03-1.
* ↑ El Estudio de la población' (en castellà). Madrid: Ministerio de Administraciones Públicas, 1988, p. 97.
Feminisme :
Dones
Noies
Feminitat
Sororitat :
Història :
Moviments :
Teoria feminista :