OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vera (empresa)

Vera és un operador de telecomunicacions que va néixer de la fusió de Goufone, Iguana i Soomfibra. Té la seu a Gurb (Osona), i ofereix serveis de connexió a internet via fibra òptica o radioenllaç, telefonia fixa, mòbil, televisió i energia verda. La companyia és de capital 100% català, i comptava en els seus inicis amb una plantilla de 180 persones, set botigues pròpies, una cartera de 50.000 llars i presència en 15 comarques. En la seva constitució, el conseller delegat era Marc Mundó.
Va tancar el 2023, el seu primer exercici, amb un volum de negoci de 36 milions d'euros i un EBITDA de més de 10 milions, procedents de 55.000 clients i 160.000 serveis actius.

## Història

Vera neix de la fusió de tres operadors de telecomunicacions: Goufone, Iguana i Soomfibra.
Goufone es funda el 2015 fruit de la fusió de GurbTec Telecom (Gurb, 2010) i Gaufix-Osofon (Taradell, 2010), dues empreses que oferien serveis de connexió a Internet a través de radioenllaç a la comarca d'Osona. El mateix any de la fusió, comencen a desplegar la seva pròpia xarxa de fibra òptica a Osona i d'altres comarques, servei que acabarà esdevenint el producte insígnia de l’operador amb més de 4.000 km de fibra pròpia desplegats fins al 2021. Aquest mateix any comença a oferir serveis de comercialitzadora d'energia 100% verda i autoconsum.
Iguana Comunicacions es constitueix l’any 2012 com a evolució d’una entitat sense ànim de lucre que dissenyava i construïa xarxes de radioenllaç per la comarca de l’Anoia. És el primer operador a fer arribar la fibra òptica a Igualada (2014), i posteriorment desplega la seva pròpia xarxa a altres municipis com Masquefa, Jorba, Capellades, Castellolí, Copons, entre d'altres.
Soomfibra neix l’any 2018 a la comarca del Bages en el context d’un creixement i una alta demanda del servei per part de clients residencials. L’empresa forma part del grup CITTEC, S.L (Centre Integral de Telecomunicacions i Tecnologies de Catalunya) i té com a objectiu donar serveis de telecomunicacions i tecnologies a empreses i particulars del Bages amb un servei personalitzat i proper.
El setembre del 2021, Goufone adquireix Soomfibra i integra els 2.500 clients de l’operador del Bages, que continuen sent atesos sota la mateixa marca.
El 2022, Goufone i Iguana es fusionen per crear un nou operador català, i l’1 de febrer del 2023 llancen al mercat Vera, la nova marca que agrupa als tres operadors sota un mateix nom. El propòsit de Vera és impulsar la digitalització de Catalunya i la seva gent.
Vera surt al mercat amb una cartera de 50.000 clients i una facturació l’any 2022 de més de 30 milions d’euros. Ofereix serveis de fibra òptica pròpia, telefonia mòbil i fixa, i serveis d’energia i té 6 botigues repartides pel territori (Vic, Igualada, Manresa, Mataró, Berga, Girona).

## Referències

* ↑ «Neix un nou operador de telecomunicacions a la Catalunya Central». Via Empresa, 07-02-2023. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ «Vera tanca el seu primer any amb 36 milions de facturació». Via Empresa, 13-03-2024. [Consulta: 7 abril 2024].

## Enllaços externs

* Vera - Lloc web oficial
# Adanech Abebe

Adanech Abebe (segle XX) és una política i advocada etíop que exerceix com a trenta-dosena alcaldessa d'Addis Abeba des del 2021. Va ser tinenta d'alcalde des del 2020 fins al 2021. Anteriorment, va ser la ministra d'Ingressos i Autoritat de Duanes des del 2018 fins al 2020, quan es va convertir en la primera dona a assumir el paper de fiscal general federal d'Etiòpia. És la primera dona que ocupa l'alcaldia des que es va crear el càrrec l'any 1910.

## Referències

* ↑ «News update: PM Abiy Ahmed's downsized cabinet sees 50 per cent women ministers assume key positions». , 16-10-2018.
* ↑ ኢዛ. «ወ/ሮ አዳነች አቤቤ የኢ/ር ታከለ ኡማን ሥልጣን ተረከቡ» (en anglès britànic). Ethiopia Zare. [Consulta: 31 octubre 2020].
* ↑ «Ethiopia's first women attorney general confirmed in the parliament». , 12-03-2020.
* ↑ «Adanech Abebe to Swear Oath as Attorney General». , 11-03-2020.
* ↑ «"I will perform my duty and ask my right" | Addis Ababa University». www.aau.edu.et. [Consulta: 31 octubre 2020].
* ↑ «Adanech Abebie appointed as Deputy Mayor of Addis Ababa City». Press Ethiopia, 31-10-2020. Arxivat de l'original el 12 April 2021.
* ↑ «MADAM MAYOR!» (en anglès americà). Fortune (Addis). [Consulta: 26 maig 2022].
# Fimosi

La fimosi (del grec ἡ φίμωσις, -εως 'tapament o tamponament d'orifici'; fimosi, derivat de ὁ φιμός 'boç, morrió') és una anomalia de la pell del penis que altera la mecànica d'aquest òrgan. És deguda a l'estenosi de l'orifici prepucial, que impedeix la retracció completa del prepuci per a deixar el gland al descobert. La fimosi pot dificultar l'erecció i impedir una bona higiene del penis. La solució consisteix a operar quirúrgicament realitzant l'anomenada fimosiectomia, que és com s'anomena aquest tipus de circumcisió o postectomia.
Casassas/Alsina/Ramis/Llauradó/Francí 1990, pàg. 617, defineixen la fimosi de la següent manera:
   «Estenosi congènita o accidental, més o menys pronunciada, de l'anell prepucial. Comporta la impossibilitat, total o parcial, de l'exteriorització del gland» (Casassas/Alsina/Ramis/Llauradó/Francí Diccionari Enciclopèdic de Medicina, 1990, pàg. 617)
Segons l'origen, la fimosi pot ser de dos tipus: congènita o adquirida.
La impossibilitat de retracció del prepuci també es pot deure a un fre massa curt (fre curt del prepuci). En tal cas es pot recórrer a una simple plàstia del fre (frenuloplàstia), consistent en una incisió del fre.
Una complicació de la fimosi és la parafimosi, que es produeix quan el prepuci es pot retirar, deixant lliure el gland, però no pot pas tornar enrere, és a dir, no pot pas tornar a la posició normal. Es forma un anell fimòtic estret que pot arribar a ocasionar la inflamació i edematització del gland.

## Bibliografia

* Casassas, Oriol; Josep Alsina i Bofill, Joaquim Ramis i Coris, Eduard Llauradó i Miret, Jaume Francí i Pallejà. Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i Balears & Enciclopèdia Catalana. Diccionari Enciclopèdic de Medicina, 1990. ISBN 84-7739-093-2.
* Segen, Joseph C. McGraw-Hill. Concise Dictionary of Modern Medicine, 2006. ISBN 978-88-386-3917-3.
* Stone, Keith; Humphries L.Roger. McGraw-Hill. Guida pratica alla diagnosi e alla terapia in medicina d'urgenza 1ª edizione, 2005. ISBN 88-386-3908-6.

## Remarques

* ↑ Casassas/Alsina/Ramis/Llauradó/Francí 1990, pàg. 617, només donen entrada a la forma fimosiectomia Circumcisió en cas de fimosi.
* ↑ Cf. Casassas/Alsina/Ramis/Llauradó/Francí 1990, pàg. 1226.
# David Garcia Cantero

David Garcia Cantero (el Palà de Torroella, 1988) és un cuiner català, conegut principalment per haver-se proclamat vencedor de la segona edició del programa televisiu Top Chef.

## Biografia

Nascut al Palà de Torroella l'any 1988, David Garcia prové d'una família de gran tradició gastronòmica. Els seus pares sempre havien treballat al seu restaurant familiar, el Restaurant Tomàs del Grup TO[+]. D'aquesta manera, Garcia va donar els seus primers passos a la cuina amb la seva àvia. Posteriorment entraria a l'Escola d'Hosteleria de Manresa on, de la mà del pastisser Jordi Pujol, es decantaria per provar sort amb la branca pastissera de la professió.
Durant la seva etapa com a estudiant, David Garcia va compaginar els estudis amb el treball, col·laborant alguns caps de setmana amb el restaurant de l'acadèmia i, de mica en mica, introduint canvis a la carta del negoci familiar. A més, el cuiner català començà a participar en diversos concursos, com ara el Worldskills disputat al Japó l'any 2007, dels quals n'ha resultat guanyador en algun d'ells.
David Garcia aconseguí participar en la segona edició del prorgama d'Antena 3 Top Chef. Després d'anar superant setmanes, el cuiner del Palà aconseguí classificar-se per la final, on s'enfrontà amb el també català Marc Joli. Amb l'ajuda de dos exconcursants del programa, Inés i Víctor, David va derrotar el seu contrincant i es proclamà vencedor d'aquesta segona edició del programa.

## Referències

* ↑ «David García, ganador de la segunda edición de ‘Top Chef’» (en castellà). El País, 18-12-2014. [Consulta: 4 octubre 2015].
* 1 2 «David García Cantero» (en castellà). Antena 3. [Consulta: 4 octubre 2015].
* ↑ «David García Cantero es el ganador de la segunda temporada de Top Chef» (en castellà). Antena 3. [Consulta: 4 octubre 2015].

## Enllaços externs

* Entrevista amb David Garcia al 20 Minutos
# Loránd Eötvös

El baró Loránd Eötvös de Vásárosnamény (Buda, 27 de juliol de 1848 – Budapest, 8 d'abril de 1919), va ser un físic hongarès. Se'l recorda especialment pels seus treballs sobre la gravetat i de la tensió superficial.
Loránd Eötvös primer estudià Dret però aviat es canvià a la física que estudià a les universitats de Heidelberg i Königsberg. Després de doctorar-se va ser professor universitari a Budapest. Els seus estudis sobre la capil·laritat li donaren prestigi internacional seguits pels seus mètodes experimentals refinats en el camp de la gravetat. Va estudiar l'equivalència de la massa gravitacional i inercial, en l'anomenat principi de l'equivalència feble que té un paper important en la teoria de la relativitat i en l'estudi del gradient gravitatori.
En el sistema d'unitats CGS per al gradient gravitatori existeix l'eotvos en el seu honor.
La Universitat Eötvös Loránd de Budapest, una de les més prestigioses d'Hongria, porta el seu nom.

## Referències

* ↑ L. Bod, E. Fishbach, G. Marx, and Maria Náray-Ziegler: One hundred years of the Eötvös experiment, – Acta Physica Hungarica 69/3-4 (1991) 335–355

## Bibliografia

* Antall, J. «The Pest School of Medicine and the health policy of the Centralists. On the centennary of the death of József Eötvös». Orvosi hetilap, 112, 19, 1971, p. 1083–9.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Loránd Eötvös» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Eötvös and STEP (biographical remarks and a summary of his research)
* Eötvös Loránd Virtual Museum Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Los Suaves

Los Suaves és un grup de rock nascut a Ourense (Galícia) als anys vuitanta del segle xx. Va ser fundat pels tres germans Domínguez, Charly, Yosi, i Javier; que són el baixista, el vocalista/lletrista del grup i el bateria original, respectivament.
El seu primer disc va ser Esta vida me va a matar (1982), en el qual hi ha cançons tan importants com «Peligrosa María» o «Viene el tren». Fins a arribar a l'emblemàtic tercer disc que els va llançar a l'èxit, Ese día piensa en mí, el 1989, van haver de passar vuit anys ben llargs durant els quals van gravar dos discos que en el seu moment van passar pràcticament desapercebuts, si bé, actualment s'han reeditat fins i tot en compacte.
L'oportunitat de gravar el primer dels seus discos, Esta vida me va a matar (1982), va sorgir després de fer de teloners del grup The Ramones a la Corunya, quan el grup novaiorquès va visitar Espanya. És aquest el fet puntual que marca el principi de la llegenda de Los Suaves.
El grup ha estat premiat per la premsa especialitzada com a millor grup en directe del país en diverses ocasions.

## Components

La formació actual de Los Suaves està formada per:
* Yosi Domínguez: veu i guitarra.
* Alberto Cereijo: guitarra solista.
* Fernando Calvo: guitarra rítmica.
* Charly Domínguez: baix.
* Tino Mojón: bateria.

### Antics membres

* Javier Domínguez: bateria.
* Angel Barrio, Gelo: batería.
* Hermes, Alogo Mebuy: guitarra solista.
* Ramón Costoya, Moncho: guitarra rítmica.
* Carlos Costoya: bateria.
* Ángel Ruiz: guitarra
* Pepe Losada: guitarra
* Tony Vallés: guitarra
* Tino Canolas: batería
* Carlos Romero (Abuña): bateria (1986-88)

### Discografia

| 1982 Esta vida me va a matar 1984 Frankenstein 1988 Ese día piensa en mi 1990 Suave es la noche (directe) 1991 Maldita sea mi suerte 1992 10 años de rock (recopilatori) 1993 Malas noticias 1994 Santa Compaña 1995 Especial acústico CADENA 100 (acústic) 1995 ¿Hay alguien ahí? (directe) 1995 Lo mejor de ¿Hay alguien ahí? 1996 Con el corazón (recopilatori) 1997 San Francisco Express 2000 Víspera de todos los santos 2002 Un paso atrás en el tiempo (recopilatori) 2003 Si yo fuera Dios 2005 El jardín de las delicias 2010 Adiós, adiós 2010 29 años, 9 meses y 1 día (directe) 2013 No puedo dejar el rock (recopilatori remasteritzat) 2013 Gira de los mil conciertos (directe) 2016 La música termina | Yosi Domínguez, cantant en la platja de Riazor (La Corunya) en l'any 2011. |

## Enllaços externs

* Web Oficial (castella) Arxivat 2014-07-29 a Wayback Machine.
* Web no oficial (castellà)
* Notícies del grup a la web manerasdevivir.com (castellà)
# Louis Claude Richard

Louis Claude Marie Richard (Versalles, 19 de setembre de 1754 – 6 de juny de 1821) va ser un botànic i il·lustrador francès. Entre 1781 i 1789 recollí espècimens botànics a Amèrica Central i les Antilles. Quan va tornar va ser professor a l'École de médecine a París. Les seves obres inclouen Demonstrations botaniques (1808), De Orchideis europaeis (1817), Commentatio botanica de Conifereis et Cycadeis (1826) i De Musaceis commentatio botanica (1831). Va donar la terminologia especial per a la descripció de les orquídies com la de Pollinium i Gynostemium. El seu fill també va ser botànic, Achille Richard.
El gènere Richardia Kunth, (Araceae) rep el seu nom, actualment és un sinònim del gènere Zantedeschia.
Aquest botànic té la forma abreujada Rich. quan se cita un nom botànic. Altres botànics anomenats Richard són:
* Achille Richard (1794–1852), el seu fill (A.Rich.)
* Jean Michel Claude Richard (1787–1868) (J.M.C.Rich.)
* Olivier Jules Richard (1836–1896) (O.J.Rich.)
* Claude Richard fl.(C.Rich)
* Joseph Herve Pierre Richard (J.H.P.Rich.)

## Referències

* ↑ Brummitt, R. K.; C. E. Powell. Authors of Plant Names. Royal Botanic Gardens, Kew, 1992. ISBN 1-84246-085-4.

## Bibliografia

* Urban, Ignaz. Notae biographicae, Symb. Antill. 3:111,1900.
# Lucien Hauman

Lucien Leon Hauman-Merck (2 de juliol de 1880 - 16 de setembre de 1965) va ser un botànic, micòleg i briòleg belga que va desenvolupar la seva carrera professional a l'Argentina

## Carrera

Lucien Hauman va arribar a l'Argentina l'any 1904 i va ser professor a la llavors recentment creada Facultat d'Agronomia i Veterinària de la Universitat de Buenos Aires fins al 1925. A la càtedra de la Universitat de Buenos Aires va generar a partir de l'any 1904 noves línies de recerca a les àrees de taxonomia, fisiologia vegetal, fitopatologia i microbiologia agrícola.
Va fer estudis fitogeogràfics, i monografies sobre la regió de Rio Negro (1913), sobre la selva Valdiviana (1916) i sobre l'alta Serralada de Mendoza (1918). Va publicar nombrosos treballs de recerca, contribuint a la formació de nombrosos botànics argentins, entre ells Luis H. Irigoyen.
Va fer viatges de recol·lecció de plantes a l'Argentina, Paraguai, Xile, República Democràtica del Congo, i a Uruguai.

## Honors
### Epònims

El Jardí Botànic Lucien Hauman de la UBA porta el seu nom en honor seu.

#### Gèneres

* (Lamiaceae) Haumaniastrum P.A.Duvign. & Plancke
* (Marantaceae) Haumania J.Léonard

#### Espècies

* (Bromeliaceae) Deuterocohnia haumanii A.Cast.
* (Caryophyllaceae) Silene haumanii Bocquet var. densa Bocquet
* (Chenopodiaceae) Chenopodium haumanii Ulbr.
* (Dioscoreaceae) Dioscorea haumanii Xifreda
* (Poaceae) Paspalum haumanii Parodi
* (Vitaceae) Cyphostemma haumanii (Dewit) Desc.

## Obra

* La forêt valdivienne et ses limites : notes de botanique, 1916
* La végétation des hautes cordillères de Mendoza, 1919
* Bibliografía botánica argentina", 1922
* Les hordum spontanés,
* Catalogue des phanérogames de l'Argentine, 1923
* Notes sur le saule sud-amerícain, 1923
* Les modifications de la flore Argentine sous l'action de la civilisation, 1926
* Catalogue des ptéridophytes et phanérogames de la flore belge, 1934 amb S. Balle

## Referències

* ↑ Biol. Jaarb. xxvii. (Trav. Lab. Bot. Syst. & Phytogeogr. Univ. Libr. Brux.,No. 33) 222 1959 (IK)
* ↑ Bull. Jard. Bot. État Bruxelles 19: 453 1949 (IK)
* ↑ An. Mus. Nac. Hist. Nat. BAires 36: 50, pl. 13 1929 (GCI)
* ↑ Candollea 22: 33 1967 (GCI)
* ↑ Nat. Pflanzenfam. ed. 2 [Engler & Prantl] 16c: 491 1934 (GCI)
* ↑ Bol. Soc. Argent. Bot. 20(3/4): 317 (-318), fig. 1982 (GCI)
* ↑ in Com. Mus. Nac. Buenos Aires, ii. 217 1925 (IK)
* ↑ Notul. Syst. (Paris) 16: 121 1960 (IK)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ Hauman, L.; Balle, S. «Catalogue des Ptéridophytes et Phanérogames de la Flore Belge». Bulletin de la Société Royale de Botanique de Belgique / Bulletin van de Koninklijke Belgische Botanische Vereniging, 66, 1934, pàg. 1–126. ISSN: 0037-9557.

## Enllaços externs

* Pàgina sobre el Jardín botánico Lucien Hauman
* Científics a Argentina
# Línia 11 de Metrovalència

La línia 11 de Metrovalència és una futura línia de tramvia que divergirà de la línia 10 després de la parada de Ciutat Arts i Ciències-Justícia i és retrobarà amb ella i les línies 6 i 8 a l'Estació del Grau-Canyamelar.
La creació d'aquesta línia es va anunciar el 22 de febrer de 2021, junt amb l'ampliació de la línia 10.
Partirà de l'estació d'Alacant i circularà amb la línia 10 fins a la parada Ciutat Arts i Ciències-Justícia, a continuació divergirà a través del Pont l'Assut de l'Or cap al Carrer de Mallorca i Serradora, a partir d'on circularà en sentit d'anada per l'Avinguda del Port fins retrobar-se amb la línia 10 després de la seua ampliació i finalment acabarà a la parada de Neptú. El recorregut en direcció de tornada passarà pel carrer de Joan Verdaguer, per evitar conflictes amb el trànsit existent.

## Referències

* ↑ «2022, l'any que Metrovalencia estrenarà dues noves línies». València Extra, 03-01-2022. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «La futura línia 11 de Metrovalencia es construirà alhora que es prolonga la 10». 20 Minutos, 22-02-2021. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «La futura línea 11 del tranvía cambia de trazado y discurrirá por la avenida del Puerto hacia el Grao» (en castellà). 20 Minutos, 03-05-2022.
* ↑ «Nuevo impulso a las líneas de metro que conectarán con la fachada Marítima y la nueva Fe» (en castellà). Levante EMV, 03-02-2022. [Consulta: 13 febrer 2022].
* ↑ «FGV ADJUDICA LA REDACCIÓN DE LOS PROYECTOS DE LA AMPLIACIÓN DE LA LÍNEA 10 Y CONSTRUCCIÓN DE LAS LÍNEAS 11 Y 12 DE METROVALENCIA».
* ↑ López Blesa, Tania. «Les noves línies de Metrovalencia avancen per a estar acabades en 2025-2026». València Extra, 09-05-2022.
# Manuel Foraster i Giravent

Manuel Foraster i Giravent (Sabadell, 3 de juliol de 1949 - Barcelona, 13 de març de 2016), fou un editor, periodista i gestor cultural. Va dirigir la revista Nexus i va ser sots-director del setmanari El Món. Va ser vicepresident de la Fundació La Mirada i responsable de premsa i comunicació de l'Olimpíada Cultural del COOB 92 (Comitè Olímpic Organitzador de Barcelona 1992), del Col·legi de Premsa d'Arquitectes de Catalunya i del Centre Cultural de la Pedrera Va ser comissari d'algunes exposicions d'escriptors i fotògrafs com ara "Sagarra periodista" i" Romain Slocombe et la beauté menacée".
Durant els darrers anys de la seva vida va publicar dues novel·les: Factures pagades (2012) i Lisboa direcció París ( 2014), concebudes com les dues primeres entregues del que va acabar sent una trilogia. Els últims dies abans de morir els va dedicar a corregir el tercer volum de la trilogia, que es titulà Sabadell, grand central, Nova York, Rambla (2016). També va editar i publicar, l'any 2012, el llibre d'entrevistes Antoni Farrés i Sabater, tal com l'hem conegut, que mostra una visió calidoscòpica del personatge a través de persones que l'havien tractat de ben a prop
Foraster fou diagnosticat de càncer, malaltia amb la qual conviuria durant els dos últims anys de la seva vida i de la qual ja no es recuperaria.

## Obra

* Factures pagades, 2012
* Antoni Farrés i Sabater, tal com l'hem conegut, 2012
* Lisboa direcció París, 2014
* Sabadell Grand Central, Nova York Rambla, 2016

## Referències

* ↑ «Foraster Giravent, Manuel». [Consulta: 6 juliol 2017].
* ↑ «Mor l'escriptor Manuel Foraster». Arxivat de l'original el 2017-11-25. [Consulta: 6 juliol 2017].
* ↑ «Mor l'escriptor i gestor cultural Manuel Foraster». Ara.cat.
* 1 2 «Mor Manuel Foraster, escriptor, periodista i activista cultural | iSabadell». [Consulta: 6 juliol 2017].
* ↑ «Mor l'escriptor Manuel Foraster» (en català). [Consulta: 6 juliol 2017].
* ↑ PlanetadeLibros, ©. «Manuel Foraster Giravent | Planeta de Libros» (en espanyol europeu). [Consulta: 6 juliol 2017].
* 1 2 «Mor el periodista i escriptor Manuel Foraster Giravent | Diari de Sabadell». [Consulta: 6 juliol 2017].
# Xavier Carbonell i Castell

Xavier Carbonell i Castell (Barcelona, 24 d’octubre de 1952 – Palma, 10 d’octubre de 2022) fou un compositor, intèrpret i musicòleg català.

## Biografia

Va iniciar la seva formació en el Conservatori Superior de Música de Barcelona on estudià piano amb Pere Vallribera, violí, música de cambra amb Maria Canela, composició i musicologia amb Josep Maria Llorens. Va dur a terme diferents seminaris i cursos amb altres compositors com Joan Guinjoan, Luigi Nono i Corium Aharonian entre d'altres per ampliar la seva formació.
Els estudis que realitzà amb T. Roberts i G. Talsman el van ajudar a endinsar-se en el camp de la música antiga, on es va convertir en intèrpret d’instruments de tecla històrics.
També va participar en diferents grups de càmera i orquestres com la Camerata de Barcelona i el grup Diapente Musicas que va fundar juntament amb el flautista Claudi Arimany.
Al 1982 inicià la seva carrera de concertista quan es traslladà a Mallorca on va dur a terme molts concerts com a solista i en conjunts de cambra com la Camerata Instrumental de la Universitat de les Illes Balears o la Camerata Vocale.
Exercí com a pedagog a l’Escola de Pedagogia Musical de Ciutat i realitzà un Taller de Composició, a Palma. Anualment realitzà també una tasca de direcció dels Encontres de Joves Estudiant de Música de Sóller.
També ha realitzat diferents conferències i seminaris sobre la investigació musicològica i la música del s. XX com el de “Anàlisis i introducció als llenguatges musicals del segle XX”.
Al 1996 va ser nomenat membre fundador del Institut Pau Villalonga de Musicologia, on va col·laborà i treballà en la creació d’un corpus d’iconografia musical balear, en la confecció de catàlegs i inventaris dels fons musical d’arxius mallorquins i d’instruments històrics.
També fou escollit president de l’Associació de Compositors de les Illes Balears al 1987.
Les seves composicions es van donar a conéixer a la II Setmana Internacional de Música Contemporània de Barcelona i en el X Trobament de Compositors del 1989.
D'entre les seves composicions trobem obres vocals, instrumentals i electroacústiques. Incorporà moltes de les seves peces en el repertori de solistes com Eun Soo Son, Josep R. Hernández i Xavier Prohens, entre d'altres, i en formacions com el Percussion-Art, el Quartet de Corda de Varsòvia o l'Orquestra Simfònica de Balears Ciutat de Palma.

## Obres

* 7 Homenatges (1977)
* Colomers (1983)
* Thopos (1990)
* El munt d'ulleres (1995)
* Avern (1999)

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Guinovart, Carles «Carbonell Castell, Francesc Xavier». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana, vol. 3, 2001, pàg. 168.
* 1 2 3 «Xavier Carbonell i Castell» (en català). [Consulta: 1r desembre 2023].