OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Select (bíter)

El bíter Select és una beguda de tipus amarg que es consumeix com a aperitiu. Fou creada l'any 1920 a Venècia per la destil·leria "Fratelli Pilla & C". Actualment es produeix pel Gruppo Montenegro.

## Història

Originalment es bevia sol, mesclat amb refresc o aigua carbonatada, o barrejat en nombrosos còctels. Segons alguns entusiastes, Select va ser el primer aperitiu que es va utilitzar en el Spritz venecià en la recepta emprada avui en dia de forma mundial.
L'any 1954 Select fou adquirida per la destil·leria Jean Buton, posteriorment absorbida pel Grup Montenegro, que va continuar la producció amb la recepta i la imatge originals dels anys vint.

## Característiques

L'aperitiu Select destaca per la complexitat aromàtica i un equilibri de gust dolç i amarg. En destaca en color vermell robí amb reflexos ataronjats. La recepta secreta original inclou l'ús de 30 herbes aromàtiques d'entre les que destaquen el ruibarbre i les baies de ginebre que li aporten aquestes característiques cítriques, d'oli essencial i balsàmiques. A Venècia, és una pràctica habitual servir el Selcet Spritz Select amb una oliva de pinyol.

## L'ampolla

Actualment l'ampolla de Select es mostra tal com l'ampolla original dels anys 20 on s'inclouen algunes referències a la seva història, origen venecians i el suggeriment de presentació en la tradicional copa estilitzada.

## Referències

* 1 2 3 «Gruppo Montenegro: Select punta sull’heritage». mixerplanet.com, 19-09-2018.
* ↑ «Gruppo montenegro rilancia Select». Distribuzione Moderna.
* ↑ «Bitter nato a Venezia per preparare lo Spritz al Select».
* ↑ Talia,, Baiocchi,. Spritz : Italy's most iconic aperitivo cocktail, with recipes. First edition. ISBN 9781607748854. OCLC 913844791.
* ↑ «Villa Zarn: il brandy italiano che smentisce Hemingway». Arxivat de l'original el 1 marzo 2019.
* ↑ «Select, nuovo look che richiama gli anni ’20».
* ↑ Giuseppe Stabile. «Ritorno alle origini per Select, lo storico bitter veneziano», 20-09-2018.
* ↑ «APERITIVO SELECT» (en castellà). Escolà vins i destil·lats. [Consulta: 10 febrer 2025].

## Vegeu també

* Spritz
* Campari
* Bíter
# Isi Palazón

Isaac "Isi" Palazón Camacho (nascut el 27 de desembre de 1994) és un futbolista professional espanyol que juga d'extrem al club de la Lliga Rayo Vallecano.

## Carrera de club

Palazón va néixer a Cieza, Múrcia, i va debutar amb el CD Cieza amb només 15 anys, després de passar una curta estada a La Fábrica del Reial Madrid. Posteriorment es va traslladar a l'equip juvenil del Vila-real CF, arribant a l'equip C abans de ser alliberat el 2013; després va tornar al seu primer club Cieza.
El 2014, Palazón es va incorporar al Reial Múrcia i va ser destinat inicialment al filial de Tercera Divisió. El 18 de desembre d'aquell any, va acordar un nou contracte de tres anys amb el club, ascendint definitivament a la plantilla principal de Segona Divisió B l'any següent.
El 18 d'agost de 2017, Palazón es va traslladar a la SD Ponferradina de tercera divisió, després de rescindir el seu contracte amb el Múrcia. Va contribuir amb vuit gols en 40 aparicions durant la temporada 2018-19, en la qual el seu equip va tornar a Segona Divisió després d'una absència de tres anys.
Palazón va fer el seu debut com a professional el 18 d'agost de 2019, començant com a titular en una derrota a domicili per 3-1 contra el Cadis CF. Va marcar el seu primer gol a la categoria el 26 d'octubre, marcant el segon gol del seu equip en una derrota per 3-1 fora del Rayo Vallecano.
El 23 de gener de 2020, Palazón va signar un contracte de tres anys i mig amb el Rayo de segona divisió.

## Referències

* 1 2 «Con 19 años sientes que todo se cae. Toca empezar de nuevo» (en castellà). La Verdad, 26-01-2014. [Consulta: 22 agost 2019].
* ↑ «Isi firma por tres temporadas» (en castellà). Real Murcia, 18-12-2014. Arxivat de l'original el 22 d'agost 2019. [Consulta: 22 agost 2019].
* ↑ «La SD Ponferradina amplía su plantilla con la incorporación de Isi» (en castellà). SD Ponferradina, 18-08-2017. [Consulta: 22 agost 2019].
* ↑ «El Cádiz remonta a base de golazos» (en castellà). Marca, 18-08-2019. [Consulta: 21 agost 2019].
* ↑ «Oficial: Isi ficha por el Rayo Vallecano» (en castellà). Marca, 23-01-2020. [Consulta: 19 març 2020].

## Enllaços externs

* Isi Palazón a BDFutbol
* Isi Palazón a La Preferente (castellà)
# Gran Premi del Canadà del 1977

Resultats del Gran Premi del Canadà de Fórmula 1 de la temporada 1977, disputat al circuit urbà de Mosport el 9 d'octubre del 1977.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retir. | Pos. de sort. | Punts |
| 1 | 20 | Jody Scheckter | Wolf - Ford | 80 | 1h 40' 00. 0 | 9 | 9 |
| 2 | 4 | Patrick Depailler | Tyrrell - Ford | 80 | + 6.77 s | 6 | 6 |
| 3 | 2 | Jochen Mass | McLaren - Ford | 80 | + 15.76 s | 5 | 4 |
| 4 | 17 | Alan Jones | Shadow - Ford | 80 | + 46.69 s | 7 | 3 |
| 5 | 23 | Patrick Tambay | Ensign - Ford | 80 | + 1' 03.26 min. | 16 | 2 |
| 6 | 19 | Vittorio Brambilla | Surtees - Ford | 78 | Accident | 15 | 1 |
| 7 | 14 | Danny Ongais | Penske - Ford | 78 | + 2 Voltes | 22 | |
| 8 | 9 | Alex Ribeiro | March - Ford | 78 | + 2 Voltes | 23 | |
| 9 | 5 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 77 | Motor | 1 | |
| 10 | 16 | Riccardo Patrese | Shadow - Ford | 76 | Virolla | 8 | |
| 11 | 30 | Brett Lunger | McLaren - Ford | 76 | Motor | 20 | |
| 12 | 21 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 76 | Transmissió | 17 | |
| Ret | 1 | James Hunt | McLaren - Ford | 61 | Accident | 2 | |
| Ret | 27 | Patrick Nève | March - Ford | 56 | Motor | 21 | |
| Ret | 3 | Ronnie Peterson | Tyrrell - Ford | 34 | Pèrdua de combustible | 3 | |
| Ret | 24 | Rupert Keegan | Hesketh - Ford | 32 | Accident | 25 | |
| Ret | 18 | Hans Binder | Surtees - Ford | 31 | Accident | 24 | |
| Ret | 10 | Ian Scheckter | March - Ford | 29 | Motor | 18 | |
| Ret | 28 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 29 | Motor | 19 | |
| Ret | 12 | Carlos Reutemann | Ferrari | 20 | Sistema de combustible | 12 | |
| Ret | 8 | Hans Joachim Stuck | Brabham - Alfa Romeo | 19 | Motor | 13 | |
| Ret | 6 | Gunnar Nilsson | Lotus - Ford | 17 | Accident | 4 | |
| Ret | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 12 | Transmissió | 11 | |
| Ret | 7 | John Watson | Brabham - Alfa Romeo | 1 | Suspensions | 10 | |
| Ret | 22 | Clay Regazzoni | Ensign - Ford | 0 | Accident | 14 | |
| NVS | 25 | Ian Ashley | Hesketh - Ford | | Ferides | | |
| NVQ | 15 | Jean-Pierre Jabouille | Renault | | No qualificat | | |

## Altres

* Pole: Mario Andretti - 1' 11. 385
* Volta ràpida: Mario Andretti - 1' 13. 299 (a la volta 56)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-21. [Consulta: 8 abril 2010].
# Pedra dels Sacrificis de Capmany

La Pedra dels Sacrificis, Pedra Oscil·lant o Roca dels Sacrificis és un monument megalític situat al municipi de Capmany (Alt Empordà).
Està format per un bloc oscil·lant de granit d'uns 3,80 m i de forma ametllada que descansa de forma inestable sobre un suport de la mateixa roca. Conté un total de vint-i-una inscultures en forma de gravats antropomorfs, a més de reguerons i fins a una quinzena de cassoletes. A la part superior hi ha una concavitat natural de forma ovalada de grans dimensions (1 m de llarg per 0,5 m d'amplada i 0,4 m de profunditat).
Es troba als afores del poble, dins la finca del Mas Martí, en un paratge també referit com la Sureda d'en Massot. La manca de context arqueològic al seu entorn i de dades sobre aquests fenòmens en dificulten considerablement la interpretació. Així mateix, tampoc s'ha pogut determinar exactament la seva cronologia. Establint paral·lelismes amb altres inscultures de la zona de l'Albera, Serra de Rodes i Cap de Creus, s'ha datat entre el neolític mitjà i el calcolític (3.500-2.500 aC).
Fou descoberta l'any 1914 pel geòleg i prehistoriador Lluís Maria Vidal i Carreras, que en donà compte a les Memorias de la Real Academia de Ciencias y Artes de Barcelona de 1915. En anys posteriors el megàlit fou objecte d'estudi per part de membres de l'Institut d'Estudis Catalans, entre ells l'arqueòleg Pere Bosch i Gimpera, que confirmaren les primeres intuïcions del seu descobridor respecte el caràcter natural de la roca, només alterada per mitjà de les inscripcions rupestres.
És inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya, però el seu estat de conservació no és gaire bo per causa de l'erosió, que en dificulta l'observació.
El recorregut circular Itinerari megalític de Capmany (Ruta 13 Alt Empordà) de la xarxa de senders Itinerànnia, de 13,5 km de distància, hi té un dels seus punts destacats, identificant el conjunt amb un panell informatiu.

## Referències

* 1 2 «Pedra dels Sacrificis». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 març 2020].
* ↑ TARRÚS I GALTER, Josep. Poblats, dòlmens i menhirs: els grups megalítics de l'Albera, serra de Rodes i cap de Creus (Alt Empordà, Rosselló i Vallespir Oriental). Girona: Diputació de Girona, 2002. ISBN 84-95187-34-5.
* ↑ BOSCH GIMPERA, P. i COLOMINAS, J. «Gravats esquemàtics a roques de Capmany i a la galeria coberta del Barranc d'Espolla». Anuari MCMXXI-XXVI. Institut d'Estudis Catalans, 1931, pàg. 23-27.
* ↑ «Itinerari megalític de Capmany. Ruta 13 Alt Empordà». Itinerànnia. [Consulta: 19 març 2020].
# Dolmen de Puig Balaguer

El Dolmen de Puig Balaguer és un dolmen situat al terme municipal d'Espolla, a l'Alt Empordà, situat al vessant nord del puig del mateix nom, a la part més alta d'aquest. Val a dir que aquest puig compta, també en la seva part superior, però del costat sud, amb una prospecció minera d'un centenar de metres excavada dins la roca i que ha deixat una tartera artificial davant de l'entrada. El dolmen Forma part dels Dòlmens d'Espolla.
Està construït amb lloses de pissarra i en terreny molt pendent. Es tracta d'un sepulcre d'inhumació restringida i reutilitzable. Té la cambra trapezoïdal amb un corredor no visible. La llosa de coberta està caiguda a sobre la cambra que està plegada.
Cal situar-lo entre 3200 i 2700 aC. En l'acta de consagració de l'església de Sant Martí de Baussitges al 946 apareix documentat com archetta. Va ser identificat per Josep Mallart i Bosch i Joan Salvatella i Cristina el 1920, el 1925 va ser excavat per Pere Bosch i Gimpera i Lluís Pericot i Garcia.

## Referències

* ↑ «Ficha de un MEGALITO». [Consulta: 16 novembre 2024].
# Menhir del Castellà

El Menhir del Castellà o de Roques Blanques és un menhir situat al terme municipal d'Espolla, a l'Alt Empordà, situat vers el nord-oest del centre urbà, a uns 2 km, però actualment la pista d'accés ha quedat molt malmesa. Forma part dels Dòlmens d'Espolla i està situat en un lloc amb gran presència de menhirs, però que ja estan al terme municipal de Sant Climent Sescebes (Menhir de la Murtra, Menhir de Vilartolí…).
Es tracta d'un menhir de granit fins al 1989 caigut segurament a causa de l'erosió del terreny provocada per les pluges al llarg dels anys. Les seves mides són: 3,45 / 0,90 / 0,75 metres i té un pes aproximat de 3600 kg. Va ser identificat per Joan Calverol i Puquet l'any 1971 i fou publicat per Lluís Esteva l'any 1974 i 1977. En el solstici d'estiu de 1988 fou redreçat i es va publicar un pòster commemoratiu amb els Dòlmens d'Espolla.
# Tita Llorens

Margarita Llorens i Bagur, més coneguda com a Tita Llorens (Ciutadella de Menorca, 11 d'agost de 1968), és una nedadora menorquina. Tot i que no va començar a nadar en aigües obertes fins als 30 anys, fou la primera dona que va unir nadant les Illes Balears amb la península Ibèrica, el 2018, concretament va fer els 100 km que van d'Eivissa a Xàbia en 36 hores i sense neoprè. Al setembre del 2011 ja havia travessat l'estret de Gibraltar, nadant els 22 km que separen tots dos continents en tres hores.
L'any 2022 va nedar els 54 km d'anada i tornada de l'illa de San Simón fins a les illes Cíes, en 17 hores, 17 minuts i 92 dècimes, sense neoprè i a una temperatura entre els 14 i els 16 graus. Va ser la primera persona que ho va fer. També ha sigut la primera europea que ha travessat nedant el Riu de la Plata, una travessia de 42 km que va completar en 12 hores i 24 minuts. El 16 de febrer de 2025 va aconseguir una altra fita històrica, travessant el llac Titicaca, sense neoprè, amb 56 anys.

## Premis i reconeixements

* 2018 - Premi Fosbury com a millor esportista de l'any

## Referències

* ↑ «Tita Llorens: ‘Quan em tir a l'aigua no pens en res, ni tan sols en els taurons'». Vilaweb, 16-09-2020 [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ Atlántico. «Tita Llorens tampoco logró el Gran Rande a la segunda» (en castellà), 21-08-2021. [Consulta: 10 setembre 2021].
* ↑ «Tita Llorens: un reto a los mares» (en castellà), 17-07-2022. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ Morgenstern, Tom. «Tita Llorens: “Cuando preparo un reto hago unos 70 kilómetros semanales”» (en castellà), 07-09-2023. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «Tita Llorens aconsegueix una fita històrica». [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «Tita Llorens: “Quan nedo al mar sóc la persona més feliç del món”». Fosbury, 16-09-2020 [Consulta: 16 setembre 2020].
# Faust Hernández Casajuana

Faust Hernández Casajuana (El Carme, 13 de novembre de 1888 - València, 29 de juliol de 1972) va ser un dramaturg valencià, autor d'obres teatrals en valencià i en castellà.

## Biografia

Va nàixer el 13 de novembre de 1888 al barri del Carme de València en una família relativament benestant.
Als 15 anys escriu la seua primera obra, Marcelo, en castellà. A partir de 1909, començà a escriure ja en valencià, publicant L'amor que torna, la qual es va representar aquell mateix any a l'Escola de Declamació de Lo Rat Penat. Tota la producció inicial de Faust va lligada a aquesta institució, com ara les traduccions al català de diverses comèdies de Jacinto Benavente
A partir del 1913, contacta amb l'escriptor Maximilià Thous i Orts i el músic Miquel Asensi i funda amb ells, un grup d'escriptors de sainets musicats, els quals publicaren La bella codony (1913) i A la vora del riu, mare (1919).
Va militar en Joventut Valencianista i en 1914 formà part de la seua Junta Directiva. Des d’aquesta organització col·laborà en promoure l'Acte d'Afirmació Valencianista, celebrat el 26 de juliol de 1914 al Teatre Eslava de València. En aquest acte es buscava establir relacions per tal de fer un front comú valencianista i es pretenia fer pressió a les autoritats per aconseguir la oficialitat del valencià, el reconeixement de la personalitat pròpia del País Valencià i l'assoliment de l'autonomia administrativa.
Fou redactor en cap de la revista El Cuento del Dumenche (1914-1919) i col·laborador de les revistes El Guante Blanco (1912-1919), Nostra Novela (1930-1931), Nostre Teatro (1921-1922, 1930-1932) i Teatro Valencià (1925-1929).
Des del 1925 fins al 1929 treballà com a director artístic al Teatre Modern de València.
Durant la guerra s'estableix a Burjassot, en el xalet familiar on solia passar els estius. Aquí exerceix de director de la companyia d'aficionats del col·legi Sant Roc.
Durant els anys de la immediata postguerra, la seva producció literària va disminuir significativament. Tot i així, continuà escrivint algunes novel·les o comèdies, i revisant treballs anteriors.
El 1952 obté el premi València de Literatura, atorgat per la Diputació de València, per la comèdia La Masia de Masià. L'última producció d'aquest autor va ser la revista Bomba va! (1968), un darrer intent de recuperar el gènere que l'havia consagrat com a autor d'èxit.
A la seua mort havia deixat com a llegat intel·lectual una producció literària de més d'un centenar d'obres en català, de les quals foren publicades trenta-cinc. També és autor d'una trentena de sarsueles i comèdies en castellà. Va morir a València el 29 de juliol de 1972.

## Bibliografia

* Hernández Casajuana, Faust. Sirera, Josep Lluís, Sirera, Rodolf (edició, introducció i notes). Teatre. València: Edicions Alfons el Magnànim, 1993.
* Sellarès i Centelles, Laura. «Faust Hernàndez i Casajuana». memoriavalencianista.cat. Fundació Josep Irla. [Consulta: 27 març 2024].
# Federació de Futbol de Bhutan

La Federació de Futbol de Bhutan, també coneguda per les sigles BFF (en anglès: Bhutan Football Federation, en dzongkha: འབྲུག་ཡུལ་རྐང་རིལཁོངས་གཏོགས) és l'òrgan de govern del futbol del regne del Bhutan. Va ser fundada l'any 1983 i està afiliada al Comitè Olímpic de Bhutan (en anglès: Bhutan Olympic Committee) que és la màxima autoritat del país en matèria esportiva.
Des dels anys seixanta fins a la seva fundació amb el nom actual, la BFF era coneguda amb el nom de Bhutan Football Association BFA i estava afiliada a l'Associació Esportiva Nacional de Bhutan (en anglès: National Sports Association of Bhutan), que aleshores era la màxima autoritat esportiva del país.
El 1993, es va afiliar a la Confederació Asiàtica de Futbol (AFC).
Des de l'any 2000 és membre de la Federació de Futbol de l'Àsia del Sud (SAFF) i de la Federació Internacional de Futbol Associació (FIFA).
BFF és la responsable d'organitzar el futbol de totes les categories, tant masculines com femenines, inclosos el futbol sala i les respectives seleccions nacionals.
Les principals competicions que organitza la BFF són la Bhutan Premier League, la Lliga butanesa de futbol (en anglès: Bhutan Super League) i la Lliga Femenina de Thimphu (en anglès: Thimphu Women's League).
La selecció nacional de futbol de Bhutan va ser considerada la pitjor selecció de futbol del rànquing FIFA fins al 2015 quan va guanyar un partit de classificació del mundial contra Sri Lanka.

## Referències

* 1 2 3 «Bhutan Football» (en anglès). Bhutan Olympic Committee. [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ «Bhutan Football Federation» (en anglès). AFC. [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ «Bhutan Football Federation» (en anglès). SAFF. Arxivat de l'original el 22 de març 2019. [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ «Bhutan Footabll Federation» (en anglès). FIFA. Arxivat de l'original el 2019-03-06. [Consulta: 6 novembre].
* ↑ «Bhutan Super League 2019» (en anglès). BFF. Arxivat de l'original el 15 de setembre 2019. [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ «Thimphu Women's League 2019» (en anglès). BFF. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2019. [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ Beveridge, Candida. «Bhutan: Formerly the worst football team in the world» (en anglès). BBC News, 29-08-2015. [Consulta: 6 novembre 2019].
* ↑ Zangmo, Tanden. «A historic win and Bhutan's growing strength in football» (en anglès). The Butanese, 14-03-2015. [Consulta: 6 novembre 2019].
# Inundacions d'Austràlia del 2010–2011

Una sèrie d’inundacions van afectar Austràlia, començant el desembre del 2010, principalment a l'estat de Queensland i a la seva capital, Brisbane. Les inundacions van forçar l'evacuació de milers de persones de ciutats i pobles. Com a mínim 70 pobles i 200.000 persones resultaren afectades. El dany econòmic va ser estimat inicialment en 1 bilió de dòlars australians. Tres quartes parts de l'estat de Queensland fou declarat zona catastròfica, la qual cosa equival a una àrea més gran que els estats americans de Texas i Califòrnia junts. Les inundacions van causar la mort d'almenys 30 persones.

## Referències

* ↑ Uren, David «Costs put budget promise in doubt». The Australian. News Limited, 13-01-2011 [Consulta: 13 gener 2011].
* 1 2 «Australia: Queensland floods spur more evacuation». BBC News. BBC, 31-12-2010 [Consulta: 1r gener 2011].
* ↑ «Floods force mass evacuations in Queensland, Australia». BBC News. BBC, 29-12-2010 [Consulta: 30 desembre 2010].
* ↑ «Three-quarters of Queensland a disaster zone». Brisbane Times. Fairfax Media, 11-01-2011 [Consulta: 11 gener 2011].
* ↑ «Brisbane Wakes to Devastation, Death as Flood Peaks». Bloomberg LP, 13-01-2011 [Consulta: 13 gener 2011].

## Enllaços externs

* Flooding in Australia a NASA Earth Observatory (anglès)
# Hibakusha

Hibakusha (en japonès 被爆者, també escrit 被曝者; literalment "persona afectada per una bomba" o "persona afectada per exposició [a la radioactivitat]") és un terme amb el qual es designa genèricament els supervivents dels bombardejos nuclears civils a les ciutats d'Hiroshima i Nagasaki l'agost del 1945 per part de la força aèria dels Estats Units després de l'aprovació del president Harry S. Truman.
Oficialment hi ha més de 360.000 hibakusha, la majoria dels quals, abans o després, han tingut desfiguracions físiques i altres malalties provocades per la radiació, com ara càncer i deteriorament genètic que afecta generacions posteriors.
També és característic dels hibakusha un continu temor davant la incertesa de la seva mort. Al dolor físic i psicològic cal afegir-hi també el factor de rebuig social, ja que amb freqüència són discriminats pels seus conciutadans.
Nihon Hidankyo és un grup format per hibakusha el 1956 amb l'objectiu de pressionar el govern japonès per millorar el suport a les víctimes i formar un lobby governamental per abolir les armes nuclears.
Un important estudi a càrrec de Robert Jay Lifton sobre els hibakusha va encunyar el concepte d'anestèsia psíquica (Psychic numbing) com a defensa psicològica dels hibakusha.
L’artista Yukiyo Kawano, ella mateixa tercera generació de hibakusha de Hiroshima, ha treballat sobre les diferents dimensions d’aquesta problemàtica, sovint de forma que l’ha fet evident com qüestió encara irresolta. A l’agost del 2021, per exemple, se li va negar el permís per instal·lar la seva evocació escultòrica del bombardeig de Nagasaki, prevista per la primera commemoració dels atacs atòmics. Els responsables del lloc, el Manhattan Project National Historical Park a Hanford, Washington, on es va produir el plutoni i la bomba “Fat Man” llençada sobre Nagasaki, no van acceptar aquesta mena de commemoració.

## Referències

* ↑ Japan Confederation of A- and H-Bomb Sufferers Organization (Nihon Hidankyo). «Welcome to HIDANKYO» (en anglès). [Consulta: 6 octubre 2009].
* ↑ «“Dwelling on my Falling”: Yukiyo Kawano’s Nuclear Vision» (en anglès). [Consulta: 1r gener 2022].