OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Acta d'Unió (1800)

L'Acta d'Unió de 1800 (també coneguda com a Acta d'Unió de 1801 (1 de gener de 1801)) és el document que va formalitzar la unió del Regne de Gran Bretanya i del Regne d'Irlanda en un únic regne, per tal de crear el Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda. D'acord amb aquesta fusió, 100 parlamentaris irlandesos van obtenir representació a la Cambra dels Comuns del Parlament del Regne Unit i es va publicar el 2 de juliol de 1800 i va tenir efecte en 1 de gener de 1801.
L'acta va ser aprovada tant pel Parlament britànic com per l'irlandès. Els irlandesos havien obtingut la independència amb la Constitució de 1782, després de diversos segles de domini anglès. La unió amb la Gran Bretanya no era ben vista pels irlandesos i ja havia estat rebutjada una moció en aquesta direcció el 1799. Tot i així, una intensa campanya dirigida pel govern britànic i les conseqüències de la rebel·lió irlandesa de 1798 i la revolució francesa de 1789 van deixar lliure el camí per a l'aprovació definitiva el 1800. El tràmit parlamentari va ser considerat un èxit, en ser aprovada per majoria simple. Els parlamentaris que hi donaren suport van rebre, per part del govern britànic, l'oferiment de títols de la noblesa britànica, terres i altres reconeixements.
Bona part de l'atractiu que tenia la Unió per als catòlics, confessió majoritària a Irlanda, era la promesa d'abolir les lleis penals que els discriminaven així com l'obtenció de la seva emancipació civil. Com s'ha dit, tal com assenyalava l'Acta d'Unió, Irlanda seria representada per 100 parlamentaris i es permetia als catòlics ser-ne part. Aquest dret havia estat abolit per Jordi III en la seva coronació, en afirmar que el benefici era contrari al seu jurament de defensa de l'Església d'Anglaterra. Tot i així, la participació dels catòlics al parlament britànic no es restabliria de facto fins al 1829.

## La bandera

La nova bandera que va emergir de la unió, coneguda popularment com la Union Jack, combina les creus de Sant Jordi per Anglaterra, Sant Andreu per Escòcia i Sant Patrici per Irlanda. Actualment, tot i la independència d'Irlanda el 1922 i la posterior declaració com a república el 1949, aquesta bandera continua sent l'estendard britànic.

## Referències

* ↑ Union with Ireland Act 1800 (en anglès). Acts of the Parliament of Great Britain, 2 juliol 1800 [Consulta: 10 octubre 2021].
* ↑ Elgenius, Gabriella. Symbols of Nations and Nationalism: Celebrating Nationhood (en anglès). Springer, 2018, p. 39. ISBN 0230317049.
# Sultan Muhammad ibn Baysonghor

Sultan Muhammad ibn Baysonghor fou un príncep timúrida, fill de Ghiyath al-Din Baysonghor (+1433).
Com que Sultan Muhammad (Sultan Muhammad Mirza) no apareix a la llista de fills de Mihran Shah, la majoria de les fonts parlen de la revolta de "Sultan Muhammad" entenent que es tracta de Sultan Muhammad ibn Baysonghor. En aquesta revolta s'hauria apoderat de Hamadan i Isfahan i hauria assetjat Xiraz Una possibilitat és que el rebel "Sultan Muhammad" fos en realitat Sultan Muhammad Mirza ibn Mihran Shah i pare d'Abu Saïd (vegeu la seva biografia). Sultan Muhammad ibn Baysonghor va rebre una pensió a la mort del seu pare (1433) i com a tal no torna a ser esmentat.

## Notes

* ↑ pàgina 145 de Four studies on the history of Central Asia, Volum 1, per Vasilii Vladimirovitch Barthold.
# Agent 47

L'Agent 47 és el personatge principal de la sèrie de videojocs Hitman, de la qual se n'han llançat quatre jocs. El seu nom ve d'un codi de barres tatuat al clatell (640509-040147), s'agafa els dos últims dígits, 47, per abreujar. Ell treballa sota diversos pseudònims durant les missions; el primer fou Tobias Rieper, revelat al primer joc de la sèrie, i és fins ara el més emprat. Altres pseudònims han estat Metzger (en alemany: carnisser), Sr. Juli, Sr. Byrd, Sr. Johnson, Jacob Leiter i Dr. Cropes (un anagrama de "corpse", en anglès: cadàver). S'ha de destacar que 47 no és pas un humà, en el sentit que fou creat en sèrie juntament amb els seus altres homòlegs, els quals està demostrat que estan desfasats.
Aquest personatge és un clon d'una organització secreta, creat per ser una màquina d'executar objectius sense cap remordiment, l'utensili d'execució que li donà fama fou la corda de piano, amb la que estrangulava les seves víctimes silenciosament. Posteriorment escollí dues pistoles Silverballers o el rifle W2000 com a representació. Fou clonat amb ADN de cinc dels assassins més letals del món.
La seva veu és proporcionada per l'actor David Bateson.
# Assemblea Democràtica de Mallorca

L'Assemblea Democràtica de Mallorca va ser la plataforma que aglutinà la majoria de les forces democràtiques opositores al règim franquista durant els anys de la Transició. L'assemblea es constituí el maig de 1976, impulsada entre altres per Climent Garau Arbona i en formaven part els següents membres:
* Partit Comunista d'Espanya
* Partit del Treball d'Espanya
* Partit Socialista Popular
* Federació Socialista Balear-PSOE
* Comissions Obreres
* Unió General de Treballadors
* Partit Socialdemòcrata Balear
* Partit Socialista de les Illes
* Partit Socialista d'Alliberament Nacional
* Moviment Comunista de les Illes Balears
* Grup Autonomista i Socialista de les Illes
* Partit Carlí
Un cop celebrades les eleccions de 1977 les forces amb representació (UCD i PSOE) arraconaren la resta d'organitzacions. L'Assemblea de Parlamentaris fou qui d'ençà prengué el protagonisme en la transició i el procés autonòmics illencs.

## Referències

* ↑ Miquel Payeras, Les assemblees fracassades de les Illes, El Temps, agost de 2016
* ↑ «Climent Garau i Arbona IN MEMORIAM». Arxivat de l'original el 2017-03-08. [Consulta: 7 març 2017].
* ↑ Lletres i memòria: l'Assemblea Democràtica de Mallorca no vol lluitar per la llibertat dels presos polítics, Miquel López i Crespí, vilaweb, 27 d'agost de 2010
* ↑ Enciclopèdia d'Eivissa i Formentera, Partit Carlí de les Illes Balears
* ↑ Palma (Mallorca), 1976: els darrers presos polítics republicans de les Illes (Jaume Obrador, Miquel López Crespí, Isidre Forteza. Josep Capó…), Miquel López i Crespí, vilaweb, 28 d'octubre de 2014

## Enllaços externs

* LES ELECCIONS DE 1977 A LES ILLES BALEARS, Llorenç Carrió Crespí
# Minnie Marx

Minnie Marx, nascuda Miene Schönberg (Dornum, Regne de Hannover, 9 de novembre de 1864 – Nova York, 13 de setembre de 1929), arpista, fou la mare i també la representant dels Germans Marx, família d'artistes de vodevil, i actors de Broadway i de cinema, i també germana de l'estrella del vodevil Al Shean.

## Biografia

Miene Schönberg va néixer a Dornum, aleshores dins el Regne de Hannover, que formava part de la Confederació Germànica, el 1864. Era filla de Fanny Salomons (1829 – 10 d'abril de 1901) i de Levy "Lafe" Schönberg (1823 – 1919), tots dos jueus. La mare interpretava música iòdel tocant l'arpa i el pare era ventríloc. El seu germà petit, Abraham Elieser Adolf, que esdevindria l'artista Al Shean, va néixer el 1868. Cap al 1880, la família emigrà a la ciutat de Nova York, on Minnie es casà amb el sastre Samuel Marx el 1884. Sam es deia abans Simon Marrix, i li deien "Frenchie" perquè era alsacià.
Minnie i Frenchie van tenir un total de sis fills: Manfred (1886, va morir molt petit), Leonard (Chico, 1887), Adolph (Harpo, 1888), Julius (Groucho, 1890), Milton (Gummo, 1893) i Herbert (Zeppo, 1901).
Minnie Marx tocava l'arpa igual que la seva mare, i també com el seu fill, Harpo. Quan feia de representant dels Germans Marx, es feia dir Minnie Palmer perquè ningú havia de saber que la representant era la pròpia mare dels artistes. Va viure prou per conèixer el debut dels seus fills al cinema, amb l'estrena de la pel·lícula The Cocoanuts, el 1929, però morí poc després aquell mateix any d'un infart.
Tots els germans han confirmat que Minnie Marx era la cap de la família i la força conductora que va llançar-los a tots a escena, la única persona que podia posar-hi ordre, i una dura lluitadora davant els empresaris teatrals. Com a homenatge a Minnie, tots els germans que han tingut filles els han posat noms que comencen per la lletra 'M': la Maxine de Chico, la Minnie de Harpo, i la Miriam i la Melinda de Groucho. Gummo i Zeppo no van tenir filles.

## Personatge de ficció

Minnie Marx i alguns dels seus fills apareixen breument a la novel·la de Glen David Gold Carter Beats the Devil, editada el 2001: ella hi surt amb el nom de Minnie Palmer, i només algunes pistes ens van descobrint que la trouppe d'artistes que l'acompanya seran algun dia els famosos Germans Marx. Minnie Marx (paper que interpretava Shelley Winters) també era el personatge principal del musical Minnie's Boys (1970), coescrit per Arthur Marx (fill de Groucho).

## Referències

* ↑ «Mrs. Minnie Marx. Mother of Four Marx Brothers, Musical Comedy Stars, Dies.». New York Times, 16-09-1929, p. 27 [Consulta: 11 agost 2016].
* ↑ «Ancestry of the Marx brothers». Wargs.com. [Consulta: 20 setembre 2013].

## Enllaços externs

* Family - The Marx Brothers
# Anàlisi sintàctica

L'anàlisi sintàctica és el procediment mitjançant el qual es determina l'estructura, els components i les funcions dins d'una oració, així com el paper que hi té cada paraula. L'anàlisi permet representar les relacions que s'estableixen entre els diferents mots i ajudar a la comprensió de la frase, així com resoldre ambigüitats. És una tècnica emprada dins el món escolar, com a mitjà de coneixement del propi idioma i porta d'entrada a comprendre la gramàtica d'altres llengües. Així mateix dins la informàtica i la lingüística aplicada, per exemple, es fa servir en programes i algorismes per decodificar instruccions orals formulades en llenguatge natural. Hi ha diverses maneres d'analitzar sintàcticament una oració segons l'escola gramatical que se segueixi o la finalitat.

## Anàlisi estructuralista

L'estructuralisme proposa agrupar les paraules segons el sintagma a què pertanyin i després trobar la funció sintàctica d'aquest sintagma. Per acabar, es busquen els connectors que poden unir diferents frases en una oració composta i veure quina relació s'estableix entre elles.
Aquesta anàlisi es pot representar gràficament de tres maneres diferents. La primera proposa analitzar per "safates", subratllant els components claus (o enquadrant-los) de manera que quedi clar que un sintagma està a dins d'un altre o bé és adjacent. A sota de cada sintagma s'indica el tipus i la funció. Una variant són les línies Reed-Kellog, que usen una forma o una altra de línia segons la funció. La segona representació usa un arbre com a diagrama, de manera que a sota de cada paraula s'especifica la categoria gramatical que té i es baixen línies de dependència, posant a sobre de cada línia la funció sintàctica. La tercera usa els parèntesis d'un mode anàleg a les matemàtiques, de manera que a dins estan els elements que formen part de components majors. Els parèntesis "s'eleven" a una funció.

## Anàlisi generativista

El generativisme creu que tota frase és fruit d'una transformació d'una oració mental que coincideix amb la proposició lògica o estructura profunda de la informació que es vol transmetre. Encara que aquesta proposició sigui idèntica per a tothom, cada llengua particular posseeix una gramàtica per transformar-la en oracions superficials o comunicables. L'anàlisi sintàctica té com a missió descobrir l'estructura profunda subjacent a cada oració i establir les regles de transformació mitjançant les quals s'ha arribat a aquella estructura superficial.
Aquesta anàlisi gràficament es representa mitjançant igualtats o fletxes que indiquen regles de reescriptura, per exemple O = SN SV, per indicar que una oració està formada per un sintagma nominal i un sintagma verbal. Per la recursivitat de les llengües naturals, es pot agafar cada element i anar descomponent amb regles anàlegues. Alternativament es pot representar la relació entre els mots en forma d'arbre ascendent, on el text està a sota i es van agrupant les paraules (usualment de dos en dos) fins a arribar a la O, que coincideix amb la proposició mental.

## Vegeu també

* Sintaxi
# Aghuà

L'aghuà o albanès del Caucas era la llengua dels aghuans de l'Aghuània, també anomenada Albània del Caucas, i que es ocupaven el territori de l'actual Azerbaidjan. Forma part de la família de les llengües caucàsiques.
Fou llengua escrita, amb un alfabet inventat possiblement per Mesrop d'Armènia, el mateix monjo que va inventar l'alfabet armeni. És l'antecessora de la llengua udin que avui parlen els udins.
Històricament ha rebut diversos noms com ara aluà o albanès per ser la llengua de l'Albània del Caucas, però no té cap relació amb l'albanès de la mediterrània, que és una llengua indoeuropea. Els armenis la denominaven gargari. Modernament també se l'anomena Udin antic, per la seva relació amb la llengua udin.
# Assemblea General de Guinea Equatorial

L'Assemblea General de Guinea Equatorial va ser el poder legislatiu de la Guinea Espanyola entre 1964 i 1968, durant el període de règim autònom. Va ser el primer cos legislatiu del territori guineà en el seu conjunt, ja que amb anterioritat cadascuna de les seves províncies tenia la seva pròpia diputació provincial.

## Història
### Antecedents

La Guinea Espanyola va ser transformada d'una colònia a una província el 30 de juliol de 1959. Una llei electoral va ser aprovada el 7 d'abril de 1960, creant dos diputacions provincials (de Fernando Poo i Riu Muni amb 8 i 10 membres respectivament, escollits la meitat per consells locals i l'altra meitat per corporacions). Al desembre de 1963 el Govern espanyol va sotmetre a referèndum entre la població d'aquestes dues províncies un projecte de Bases sobre Autonomia, que va ser aprovat per majoria aclaparant. En conseqüència, aquests territoris van ser dotats d'autonomia des de 1964, adoptant oficialment el nom de Guinea Equatorial, amb òrgans comuns a tot el territori (Assemblea General, Consell de Govern presidit per Bonifacio Ondó Edu i Comissari General) i mantenint-se els organismes propis de cada província.

### Funcionament de l'Assemblea General

Encara que el comissionat general nomenat pel govern espanyol tenia amplis poders, l'Assemblea General de Guinea Equatorial tenia considerable iniciativa per formular lleis i regulacions. Es componia dels membres d'ambdues Diputacions, la de la Província de Fernando Poo i la de la Província de Riu Muni. Tenia la facultat d'escollir als Consellers (ministres) del Govern Autònom, elaborar lleis i aprovar el pressupost.
L'Assemblea General equatoguineana va ser presidida per Enrique Gori Molubela des de 1964 fins a juny de 1965, quan li va cedir el lloc a Federico Ngomo Nandong. La presidència de l'Assemblea General corresponia, per rotació anual, al president d'una i altra Diputació, començant pel de major edat.
L'Assemblea General va ser l'encarregada de determinar la composició de la delegació guineana per la Conferència Constitucional de Guinea Equatorial de 1967.
Després de la Independència de Guinea Equatorial, l'Assemblea General es va transformar en l'Assemblea Nacional de Guinea Equatorial.

## Referències

* ↑ Dolf Sternberger, Bernhard Vogel, Dieter Nohlen & Klaus Landfried (1978) Die Wahl der Parlamente: Band II: Afrika, Erster Halbband, p306 (alemany)
* ↑ Sternberger et al., p308
* ↑ «El Imperialismo. (II) Colonialismo en Africa. El caso español», 10-06-2016. [Consulta: 19 juliol 2017].
* ↑ «Información general: Guinea Ecuatorial», 01-08-2004. Arxivat de l'original el 2013-06-30. [Consulta: 19 juliol 2017].
* 1 2 3 «Ley de autonomía de Guinea Ecuatorial de 1963», 1963. [Consulta: 19 juliol 2017].
* ↑ Diari La Vanguardia. Edició del diumenge, 28 de febrer de 1965, pàgina 57
* ↑ Diari La Vanguardia. Edició del dimarts, 29 de juny de 1965, pàgina 43
* ↑ Macias, Verdugo O Victima, 2006. ISBN 1411683242, 9781411683242 [Consulta: 25 juliol 2017].

## Vegeu també

* Diputació Provincial de Fernando Poo
* Diputació Provincial de Riu Muni
# Topoloveni

Topoloveni (pronunciació en romanès: [topoloˈvenʲ]) és una ciutat del comtat d'Argeș, Romania, a tocar del riu Cârcinov. La ciutat administra quatre pobles: Boțârcani, Crintești, Gorănești i Țigănești. Es troba a la regió històrica de Muntènia.
El document més antic en què s'esmenta Topoloveni data del 19 de juny de 1421, durant el govern de Radu II Chelul. El seu nom deriva d'una paraula eslava, topol, que significa "àlber".
Segons el cens del 2011, el 96,66% de la població es declarava romanesa, el 2,9% no declarava la seva ètnia i el 0,43% es declarava d’un altre grup ètnic.
Entre els fills il·lustres de la ciutat hi ha:
* Dan Ghica-Radu
* Ion Mihalache

## Referències

* ↑ Iordan, Iorgu. Toponimia romînească. Bucharest: Editura Academiei Republicii Populare Romîne, 1963, p. 95. OCLC 460710897.
* ↑ «Tab8. Populația stabilă după etnie – județe, municipii, orașe, comune». Arxivat 2016-01-18 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-01-18. [Consulta: 13 octubre 2021]..
# Analitzador vectorial de senyals

L'analitzador vectorial de senyals (VSA) és un instrument de mesura de senyals electrònics usualment de radiofreqüència, que reemplaça l'analitzador d'espectre (SA) com a instrument de mesura per a dissenyadors que treballen en aquests sistemes. Ideal per a les mesures de senyals ràpids d'ampla banda o espectre estès. El VSA és un instrument poderós que pot realitzar moltes de les tasques de mesura i caracterització que realitza el SA, però a més pot fer moltes més funcions digitals útils de demodulació. El SA i el VSA operen en maneres diferents. Aquestes diferències operacionals poden tenir com a resultat errors en el mesurament si aquestes diferències no es consideren apropiadament en mesurar. Usant un instrument vectorial amb una amplada de banda real igual o més ample que l'amplada de banda del transmissor ens assegura una captura de tots els senyals d'interès del dispositiu sota anàlisi. Instruments vectorials són més cars que els instruments escalars però els vectorials proveeixen mesura més ràpida a més d'anàlisi i generació de senyals més complexos. Un instrument vectorial escombra a través de l'espectre més ràpid que un escalar. Amb l'arquitectura vectorial es poden generar senyals més complexos com ones modulades usades en la majoria dels sistemes de comunicació. Instruments vectorials capturen fase, amplitud i freqüència on instruments tradicionals típicament no poden. Es pot utilitzar aquesta capacitat per capturar i mostrar simultàniament informació de freqüència i temps necessària per a l'anàlisi de freqüència - temps i mostrar espectrogrames en 3D. També amb instruments vectorials es pot utilitzar la informació de la fase amb la informació de la freqüència en anàlisi en modulació I/Q per mostrar una més detallada vista del senyal sota anàlisi. Aquests beneficis fan l'instrument vectorial més poderós i flexible que els instruments tradicionals d'anàlisi d'estreta banda d'espectre.

## Enllaços externs

* A Useful Guide To Understanding The Basics Of Vector Signal Analysis (anglès)
# Activitat (termodinàmica)

A les dissolucions ideals diluïdes el potencial químic es pot expressar mitjançant l'equació:
    $\mu _{i}=\mu _{i}^{\circ }+RT\ln x_{i}\qquad (x_{i}\to 0;\;T\;\mathrm {i} \;P{\text{ constants}})$
on μ$_i$$^o$ representa el potencial químic estàndard a 1 bar de pressió del solut.
En el cas de dissolucions reals aquesta equació deixa de complir-se, però seria convenient poder mantenir la seva forma pel potencial químic i, així, el tractament dels sistemes reals seria semblant al de les dissolucions ideals. Això es pot aconseguir introduint un factor que multipliqui les fraccions molars, x$_i$ i faci que l'equació del potencial químic sigui vàlida. Així es defineix coeficient d'activitat, γ$_i$, que compleix:
    $\mu _{i}=\mu _{i}^{\circ }+RT\ln(\gamma _{i}x_{i})=\mu _{i}^{\circ }+RT\ln a_{i}\quad \quad \quad \quad (T{\text{ constant}})$
En aquesta equació s'anomena activitat al producte:
$a_{i}=\gamma _{i}x_{i}$
L'activitat pot ser considerada com una concentració efectiva del component i. I el coeficient d'activitat, γ$_i$, un factor de correcció de la concentració per expressar la diferència de comportament d'un sistema real respecte a un d'ideal.
Quan els soluts són sòlids les seves concentracions s'expressen en molalitats o molaritats i les activitats tenen les següents definicions:
$a_{m,i}=\gamma _{m,i}m_{i}$
$a_{c,i}=\gamma _{c,i}c_{i}\quad$

## Referències

* ↑ Rodríguez, J. A.; Ruíz, J. J. i Urieta, J. S.. Termodinámica química. Madrid: Síntesis, setembre 2000. ISBN 84-7738-581-5.
* ↑ Díaz Peña, M.; Roig Muntaner, A. Química física (en castellà). Madrid: Alhambra, 1983. ISBN 84-205-0256-1.
Viccionari
# Aní de bec solcat

L'aní de bec solcat (Crotophaga sulcirostris) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita a sabanes, garrigues i zones arbustives d'Amèrica, des del sud Texas (Estats Units) cap al sud, al llarg de Mèxic i Amèrica Central, fins a Amèrica del Sud (de Colòmbia cap al sud, per l'oest dels Andes, fins al nord de Xile i de l'Argentina, i cap a l'est fins a Veneçuela i Guyana).
# Capçalera IP
## Format de la capçalera IP

Format de la Capçalera IP (Versión 4) :
| 0-3 | 4-7 | 8-15 | 16-18 | 19-31 |
| Versió | Mida Capçalera | Tipus de Servei | Longitud Total | Longitud Total |
| Identificador | Identificador | Identificador | Flags | Posició de Fragment |
| Time To Live | Time To Live | Protocol | Suma de Control de Capçalera | Suma de Control de Capçalera |
| Adreça IP d'Origen |||||
| Adreça IP de Destí |||||
| Opcions | Opcions | Opcions | Opcions | Farciment* |
* Farciment: Utilitzat per assegurar que la mida, en bits, de la capçalera és múltiple de 32. El valor que s'utilitza és el 0.

## Descripció de cada un dels camps
### Versió: 4 bits

Sempre tindrà el mateix valor (0100=4 en binari). Aquest camp descriu el format de la capçalera utilitzada. En la taula es descriu la versió 4.

### Mida de la capçalera (IHL): 4 bits

És la longitud de la capçalera, en paraules de 32 bits. El seu valor mínim és de 5 per una capçalera correcta, i té un màxim de 15

### Tipus de servei: 8 bits

Indica una sèrie de paràmetres sobre la qualitat del servei desitjat durant la transmissió per una xarxa. Algunes xarxes ofereixen prioritats de servies, considerant determinat tipus de paquets com "més importats" que altres (en particular, aquestes xarxes només admeten paquets amb prioritat alta en moments de sobrecàrrega). Aquests 8 bits s'agrupen de la següent manera. Els 5 bits de menys pes són independents i indiquen característiques del servei:
Els 3 bits restants estan relacionats amb la precedència dels missatges, un indicador adjunt que indica el nivell d'urgència basat en el sistema militar de precedència Message Precedence de la CCEB, una organització de comunicacions electròniques militars formada per 5 nacions. La urgència que aquests estats representen augmenta a mesura que el número format per aquests 3 bits ho fa i responen als següents noms.