OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marianne von Werefkin

Marianne von Werefkin (Tula, Rússia, 10 de setembre de 1860 - Ascona, Suïssa, 6 de febrer de 1938) fou una pintora expressionista russa.

## Biografia

Nascuda en una família de militars, va iniciar-se en dibuix i pintura a través de classes privades fins a ingressar a l'Escola d'Arts de Moscou l'any 1883.
L'any 1886 la família va traslladar-se a Sant Petersburg. Allà va continuar formant-se amb el pintor Ilià Repin, pintor d'escenes històriques considerat el "Rembrand rus". Al taller de Repin hi va conèixer el que seria primer el seu mentor i posteriorment, company sentimental, Alexej von Jawlensky.
L'any 1896 va establir-se a Múnic amb Jawlensky. Durant aquesta època va patir un accident de caça que li deformà la mà dreta, que era la que utilitzava per pintar i això la va mantenir inactiva durant gairebé una dècada. Tanmateix, durant aquesta època va continuar treballant en l'àmbit artístic fent de dinamitzadora cultural, impulsant nous grups com la Nova Associació Artística de Múnic, o escrivint diversos assaig sobre estètica entre els quals destaca Lettres à un inconnu, que inclou una definició de l'Expressionisme. Durant aquesta època va relacionar-se amb artistes com Franz Marc, Kandinsky o Gabrielle Münter.
A partir de l'any 1905 va tornar a pintar i va participar en diverses exposicions. Destaquen l'exposició de Der Blaue Reiter de 1912 i la del Primer Saló de Tardor Alemany de Berlín de l'any 1915.
Amb l'esclat de la Primera Guerra Mundial es trasllada a Suïssa i s'estableix a Ascona a partir de l'any 1919, on entra en contacte amb el moviment Dadaista.L'any 1924 funda el grup artístic l'Ossa Major.
Mor a Ascona el 6 de febrer de 1938.
Actualment la seva obra es conserva a la Lenbachhaus de Múnic, el Museu d’Art de Milwaukee i el Museo Comunale d’Arte Moderna d’Ascona, entre d'altres.

## Tècnica i estil pictòric

Marianne von Werefkin realitzava les seves pintures principalment amb la tècnica del tremp i amb la utilització de colors primaris molt contrastats, sense subordinar les formes al color.
Pintava principalment paisatges i figures, generalment dones de classe treballadora. La seva obra té una forta càrrega expressiva i mística que es mostra a través d'una distorsió del món experimentada en estats emocionals profunds.
Va rebre la influència dels moviments simbolista, nabí i fauvista, i de l'obra dels pintors Munch i Kandinsky.

## Referències

* 1 2 3 4 «Marianne von Werefkin» (en castellà). [Consulta: 22 febrer 2021].
* 1 2 3 4 5 «Marianne von Werefkin | Artnet». [Consulta: 22 febrer 2021].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 Ibero, Alba «Pintoras expresionistas: cuatro perfiles de mujer». DUODA: estudis de la diferència sexual, 11-01-1992, pàg. 15–44. ISSN: 1132-6751.
* ↑ «von Werefkin Paintings, Bio, Ideas». [Consulta: 22 febrer 2021].
# AUV

AUV té els següents significats:
* Arxiu de la Universitat de València, arxiu històric de la Universitat de València
* Vehicle submarí autònom (del seu nom en anglès Autonomous Underwater Vehicle), robot que es desplaça sota l'aigua sense operador humà
* auv també és el codi ISO 639-3 de l'occità alvernès, dialecte de l'occità parlat al nord d'Occitània
# Escultura de la Puríssima Concepció

L'Escultura de la Puríssima Concepció és una obra d'Olot (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una capelleta de proporcions grans. És una de les més grans i més treballades de la ciutat. La imatge, feta de pedra, és de l'escultor Martus. La verge és representada amb una túnica llarga molt treballada, damunt una bola de núvols. Amb les mans juntes, mira vers el cel.
# Elani del Mississipí

L'elani del Mississipí (Ictinia mississippiensis) és un ocell rapinyaire de la família dels accipítrids (Accipitridae). Cria a boscos de ribera i praderies dels Estats Units, en Arizona, nord de Nou Mèxic, sud-est de Colorado, Kansas, Arkansas, Missouri, Illinois, Kentucky, Tennessee, Louisiana, i nord de Florida. Passa l'hivern a l'est de Bolívia, el Paraguai, sud del Brasil i nord de l'Argentina. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Referències

* ↑ «Elani del Mississipí». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 282. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Mississippi Kite. Ictinia mississippiensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Avenida 9 de Julio

L'Avenida 9 de Julio (Avinguda 9 de Juliol en català) és una important artèria de la Ciutat de Buenos Aires, capital de l'Argentina. Amb 140 metres d'ample, és una de les avingudes més amples del món.
L'avinguda duu el nom com homenatge del dia de la declaració de la independència de l'Argentina, el 9 de juliol de 1816. És, amb l'Avenida General Paz, l'únic carrer o avinguda que no canvia el nom en creuar l'Avenida Rivadavia en tota la ciutat de Buenos Aires, exceptuant l'Avenida General Paz.

## Trajecte

Va des de l'ambaixada de França cap al nord, fins a la Plaza Constitución al sud, a una distància aproximada de 1.000 metres de la costa del Río de la Plata. El seu punt nord és l'inici de l'autopista Arturo Illia, en el carrer Arroyo, mentre que al sud està connectada amb l'autopista 25 de Mayo, que duu cap a l'oest del Gran Buenos Aires, al Aeropuerto Internacional Ministro Pistarini, i a l'autopista 9 de Julio, està connectada amb les carreteres nacionals 1, a La Plata, i 2, a Mar del Plata i al sud de la província de Buenos Aires.

## Punts d'interès

Els punts turístics més destacats al llarg de l'avinguda són, de nord a sud:
* L'ambaixada de França, considerada una obra mestra de l'arquitectura.
* El Teatro Colón
* La punta oest del carrer de vianants Lavalle.
* L'obelisc i la Plaza de la República.
* L'estàtua del Quixot en la intersecció amb l'Avenida de Mayo.
* L'edifici del Ministeri de Desenvolupament Social.
* L'Estación Constitución i la Plaza Constitución.
L'avinguda va ser plantejada originalment el 1895 per a travessar la ciutat de nord a sud, però els treballs de construcció van començar al segle següent, l'any 1937. El tram principal es va completar la dècada de 1960. Les connexions fins al sud es van completar el 1980, durant la dictadura militar, fet que va ocasionar moltes demolicions d'habitatges i va provocar la reubicació forçada de milers d'habitants.

## Referències

* ↑ Arxivat 2006-05-16 a Wayback Machine. Arxivat 2006-05-16 a Wayback Machine. Arxivat 2006-05-16 a Wayback Machine. Arxivat 2006-05-16 a Wayback Machine. Arxivat 2006-05-16 a Wayback Machine. Arxivat 2006-05-16 a Wayback Machine. Arxivat 2006-05-16 a Wayback Machine. Arxivat 2006-05-16 a Wayback Machine. La Embajada, a la pàgina de l'ambaixada de França a Buenos Aires. (castellà) Arxivat 2006-05-16 a Wayback Machine..
# Erliansaure

L'erliansaure (Erliansaurus) és un gènere de dinosaure terizinosauroïdeu que va viure al Cretaci superior (Maastrichtià), fa entre 70 i 65 milions d'anys. Les restes fòssils de l'erliansaure s'han trobat a la Xina.
L'espècie tipus, Erliansaurus bellamanus, va ser descrita per Xu, Zhang, Sereno, Zhao, Kuang, Han i Tant l'any 2002, basant-se en un esquelet parcial.

## Referències

* X. Xu, Z.-H. Zhang, P. C. Sereno, X.-J. Zhao, X.-W. Kuang, J. Han, and L. Tan (2002). "A new therizinosauroid (Dinosauria, Theropoda) from the Upper Cretaceous Iren Dabasu Formation of Nei Mongol". Vertebrata PalAsiatica 40: 228-240.

## Enllaços externs

* Therizinosauria Arxivat 2009-07-29 a Wayback Machine. (anglès)
# Ramon de Sentmenat i de Lanuza

Ramon de Sentmenat i de Lanuza (Barcelona, 1596-1663) va ser un eclesiàstic i noble català, membre del llinatge dels Sentmenat, va ser bisbe de Vic (1640-1655), d'on va ser desterrat durant la Guerra dels Segadors, i de Barcelona (1655-1663), realitzant una intensa tasca pastoral per reparar els efectes que havia causat el conflicte.
De família noble, era fill de Galceran de Sentmenat, baró de Dosrius i de Canyamars, i d'Anna de Lanuza i de Grimau. Doctorat en Drets, va ser canonge, ardiaca major de la catedral de Barcelona i vicari general de la diòcesi. El 1639 es preconitzat al bisbat de Vic, del qual pren possessió l'any següent. Val a dir que va ser conseller del rei, i com a membre de la jerarquia eclesiàstica va participar en diverses sessions de corts, el 1626 i el 1640, en la darrera com a president del braç eclesiàstic.
Durant la Guerra dels Segadors va tenir mantenir-se expectant davant la revolta i la presència francesa a Catalunya. Va ser un dels bisbes que no va ser expulsat immediatament de la diòcesi, a diferència dels de Barcelona i de Girona, perquè era d'origen català. Tanmateix, com finalment no va jurar fidelitat al rei de França, el 30 d'abril de 1646 va ser desterrat. Amb això, les rendes que obtenia del càrrec van ser confiscada i es va intentar nomenar un nou bisbe. A més, el bisbat va ser saquejat pels soldats francesos, cosa que va provocar que el vicari general, d'acord amb el bisbe Sentmenat, els excomuniqués de manera solemne.
El 1653 va ser president del braç eclesiàstic al Parlament de Barcelona, l'any següent preconitzat al bisbat de Barcelona, càrrec del qual va prendre possessió el 1655. Acabada la guerra, Sentmenat va dur a terme una intensa activitat pastoral a fi de reparar els efectes que havia provocat el conflicte. Va ocupar el càrrec fins a la seva mort, succeïda a Barcelona el 1663.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Ramon de Sentmenat i de Lanuza». Gran Enciclopèdia Catalana. enciclopedia.cat. [Consulta: 23 juliol 2022].
* 1 2 3 4 Morales Roca, Francisco José. Próceres habilitados en las Cortes del Principado de Cataluña (1599-1713) (en castellà). Madrid: Hidalguía, 1983, p. 83.
* ↑ Busquets Dalmau, Joan. La Catalunya del barroc vista des de Girona: la Crònica de Jeroni de Real. vol. 2. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1994, p. 225.
# AXM

AXM té els següents significats:
* AXM (revista) (de l'acrònim en anglès d'Axiom News), revista de temàtica gai del Regne Unit
* AXM també és el codi OACI d'AirAsia, aerolínia de baix cost de Malàisia
* axm també és el codi ISO 639-3 de l'armeni mitjà, antiga llengua literària emprada entre els segles xii i xviii a Armènia i Cilícia
# Escuma quàntica

L'escuma quàntica, també anomenada com escuma espaitemps, és un concepte relacionat amb la mecànica quàntica, concebut per John Wheeler el 1955. L'escuma seria suposadament la fundació del teixit de l'univers, però també s'utilitza el terme com una descripció qualitativa de les turbulències de l'espaitemps subatòmic, que tenen lloc a distàncies extremadament petites, de l'ordre de la longitud de Planck. En aquesta escala de temps i espai, el principi d'incertesa permet que les partícules i l'energia existeixin breument, per aniquilar-se posteriorment, sense violar les lleis de conservació de massa i energia. Com que l'escala d'espai i temps es veu reduïda, l'energia de les partícules virtuals es veu incrementada, i ja que l'energia corba l'espaitemps, d'acord amb la teoria de la relativitat general d'Einstein, això suggereix que, a escales prou petites, l'energia de les fluctuacions seria prou elevada per a causar sortides significatives d'aquesta energia des de l'espaitemps llis vist des d'una escala major, cosa que li donaria a l'entramat espaciotemporal un caràcter "escumós". No obstant això, sense una teoria completa de la gravetat quàntica, és impossible saber com s'apreciaria l'espaitemps a aquestes escales, ja que es pensa que les teories existents no podrien fer prediccions gaire precises en aquest context.

## Relació amb altres teories

L'escuma quàntica és, en teoria, creada per partícules virtuals de molt alta energia. Les partícules virtuals són descrites, en la teoria quàntica de camps, com partícules que sorgeixen breument per ser ràpidament aniquilades durant la interacció entre partícules, de manera que afecten les mesures d'aquesta interacció, tot i que les partícules virtuals mai no són directament observades. Aquestes partícules també poden aparèixer i aniquilar-se en breus espais de temps en l'espai buit, i aquestes fluctuacions del buit afecten les mateixes propietats del buit, i donen lloc a una energia no zero coneguda com a energia del buit, un tipus d'energia del punt zero (no obstant això, els físics no estan segurs de la magnitud d'aquesta energia). L'efecte Casimir també pot ser comprès en termes del comportament de partícules virtuals en l'espai buit entre dues superfícies paral·leles. De manera ordinària, la teoria quàntica de camps no tracta sobre partícules virtuals amb energia suficient per a corbar l'espaitemps de manera significativa; així, l'escuma quàntica és una extensió especulativa d'aquests conceptes que hipotetitzen les conseqüències d'aquestes partícules virtuals d'alta energia a longituds i períodes extremadament petits. L'espaitemps escumós semblaria una complexa i turbulenta tempesta al mar. Alguns físics teoritzen i especulen sobre la possible formació de forats de cuc en aquesta escuma, així com la possibilitat de creació d'un hiperespai que connecti amb altres universos paral·lels.

## Referències

* ↑ «Quantum foam». New Scientist. [Consulta: 29 June].
* ↑ Baez, John. «What's the Energy Density of the Vacuum?», 08-10-2006.

## Vegeu també

* Radiació de Hawking.
* Espai de Minkowski.
* Temps de Planck.
* Energia del buit.
* Forat de cuc.
# Elastà

L'elastà, licra o spandex és una fibra sintètica molt coneguda per la seva gran elasticitat, inventada el 1959 pel químic Joseph Shivers, qui treballava per a la companyia DuPont.
L'empresa nord-americana DuPont va patentar la seva invenció el 1959 i li va donar el conegut nom de marca LYCRA®. La fibra LYCRA® és avui propietat de l'empresa Invista. No és un teixit sinó una de les fibres que componen un teixit. Les seves propietats són de donar elasticitat i major qualitat que altres elastans. La fibra LYCRA® és un elastà, però no tots els elastans són de marca LYCRA®.
Quan es va introduir per primera vegada, l'elastà va revolucionar moltes àrees de la indústria tèxtil. En l'actualitat és utilitzat sobretot en l'àmbit esportiu gràcies a la seva flexibilitat i lleugeresa. És un polímer de cadena molt llarga, compost amb un mínim del 85% de poliuretà segmentat (Spandex); obtenint filaments continus que poden ser multifilament o monofilament.
L'elastà s'utilitza conjuntament amb altres fibres per fabricar teixits òptims per produir roba interior, roba femenina, mitjons. També és present a pantis i mitges així com en roba esportiva i en roba de bany, ja que gràcies a les seves propietats elàstiques atorga llibertat de moviments als esportistes que la utilitzen.

## Característiques principals de l'elastà

* Pot ser estirat fins a un 600% sense que es trenqui.
* Es pot estirar gran nombre de vegades i tornarà a prendre la seva forma original.
* Eixuga ràpidament.

## Referències

* ↑ «ésAdir > licra». [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.47. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 3 desembre 2014].
# Acadèmia Alemanya de la Llengua i la Poesia

L'Acadèmia Alemanya de la Llengua i la poesia (en alemany: Deutsche Akademie für Sprache und Dichtung) també coneguda pel seu acrònim DASD és una institució alemanya que uneix escriptors i erudits amb la missió de preservar, difondre i promoure la llengua i literatura en alemany.
Fundada a la Paulskirche de Frankfurt el 28 d'agost de 1949, en ocasió del 200 aniversari del naixement de Johann Wolfgang von Goethe, té la seva seu a Darmstadt.

## Premis atorgats

Destaca especialment per atorgar el Premi Georg Büchner a autors que destaquin en el camp de la literatura alemanya, així com el Premi Johann-Heinrich-Voß de traducció, el Premi Friedrich-Gundolf de cultura alemanya a l'estranger, el Premi Johann-Heinrich-Merck de crítica i assaig literari i el Premi Sigmund-Freudper textos acadèmics.

## Membres destacats

* Volker Braun
* Carl Dahlhaus
* Adolf Endler
* Péter Esterházy
* Hermann Kasack
* Thomas Kling
* Karl Krolow
* Herta Müller
* Wolfgang Rihm
* Oda Schaefer
* Hans Heinz Stuckenschmidt
* Martin Walser

## Referències

* 1 2 3 «Fundación de la DASD». Deutschlandradio. Arxivat de l'original el 26 de septiembre de 2008. [Consulta: 24 juny 2013]. (en alemán)
* ↑ «Premio a la traducción Johann Heinrich Voß». DASD. Arxivat de l'original el 2012-11-15. [Consulta: 24 juny 2013]. (en alemán)
* ↑ «Premio Friedrich Gundolf a la promoción de la cultura alemana en el extranjero». DASD. Arxivat de l'original el 2014-07-01. [Consulta: 24 juny 2013]. (en alemán)
* ↑ «Premio a la crítica literaria Johann Heinrich Merck». DASD. Arxivat de l'original el 2014-07-01. [Consulta: 24 juny 2013]. (en alemán)
* ↑ «Premio a la prosa científica Sigmund Freud». DASD. Arxivat de l'original el 2011-05-14. [Consulta: 24 juny 2013]. (en alemán)
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 «Deutsche Akademie für Sprache und Dichtung - Mitglieder» (en alemany). Akademie. [Consulta: 18 juliol 2020].
# Escuradents

L'escuradents, furgadents o bastonet higiènic és un estri que es fa servir després dels àpats per a escurar restes de menjar que han romàs entre les dents.
Entre altres utilitats de l'escuradents hi ha la de punxar i ficar-se a la boca petites porcions de menjar com les que es poden servir en els aperitius.
Curiosament, en el ram de la construcció s'utilitza com a falca durant la instal·lació de rajoles.
Té una forma prima i allargada, d'uns 7 cm, acabada en punxa per una o totes dues puntes. Normalment, està fet de fusta, si bé també es fabrica en plàstic, especialment a Amèrica, i llavors sol ser tubular. Ocasionalment, també es fan servir altres materials, com ara bambú o metall.

## Vegeu també

* portaescuradents

## Referències

* ↑ escuradents a Optimot
* ↑ «furgadents». Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
# Acadèmia Militar dels Estats Units

L'Acadèmia Militar dels Estats Units (United States Military Academy o USMA) és un important centre de formació de l'Exèrcit dels Estats Units, sovint anomenada simplement West Point en l'àmbit militar per estar ubicada a West Point (Nova York). És al poble de Highland Falls, comtat d'Orange, estat de Nova York al costat oest del riu Hudson i 80 km al nord de la ciutat de Nova York. Té una superfície de 65 km² i és l'establiment militar més antic dels Estats Units, havent-se establert com a caserna el 1778. És el lloc militar contínuament ocupat més antic d'Àmerica.

## Alumnes destacats

* Dwight David Eisenhower
* Ulysses S. Grant
* Douglas MacArthur
* Creighton Williams Abrams
* Buzz Aldrin

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (anglès)
* «Acadèmia Militar dels Estats Units». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Official Army athletics site Arxivat 2009-02-05 a Wayback Machine. (anglès)
* USMA Cadet insígnia Arxivat 2005-08-25 a Wayback Machine. (anglès)
# Avet del Caucas

L'avet del Caucas (Abies nordmanniana) és una espècie de conífera de la família Pinaceae originària de les muntanyes de l'oest i de l'est de la mar Negra, a Turquia, Geòrgia, el Caucas de Rússia, la part nord d'Armènia, la part nord-oest d'Azerbaidjan. Es presenta a altituds d'entre 900 i 2.200 m en zones de muntanya amb més de 1.000 litres de pluviometria anual.
La seva distribució actual reflecteix els refugis de bosc de les edats glacials que hi va haver a l'est i sud de la Mar Negra.

## Característiques

És un arbre que arriba a fer 60 m d'alt i alguns espècimens han arribat fins a 85 m, essent els arbres més alts d'Europa. Les seves fulles són aciculars d'1,8-3,5 cm de llarg i 2 mm d'amplada per 0,5 mm de gruix. Les seves pinyes fan 10-20 cm de llargada i 4-5 cm d'amplada amb unes 150-200 escates, es desintegren quan són madures per alliberar les llavors.

## Taxonomia

Hi ha dues subespècies (tractades com espècies diferents per alguns botànics), barrejant-se quan es troben al nord de Turquia a una longitud aproximada de 36°E:
* Avet del Caucas Abies nordmanniana subsp. nordmanniana. Nadiu de les muntanyes del Caucas, amb els brots sovint pubescents (pilosos).
* Avet de Turquia Abies nordmanniana subsp. equi-trojani (sinònim A. bornmuelleriana, A. equi-trojani). Nadiu del nord-oest de Turquia des del Mont Ida cap a l'est a uns 36°E. Els brots normalment són glabres (sense pilositat).
Aquesta espècie rep el nom científic pel zoòleg finlandès Alexander von Nordmann (1803-1866), professor de botànica a Odessa.

## Usos

Aquest avet és un dels que més es fan servir com arbre de Nadal, ja que les seves fulles no cauen de seguida quan es talla l'arbre.
També es planta com arbre de parcs i jardins, hi ha una cultivar de fulles daurades, i com espècie en silvicultura.
La seva fusta, com la de tots els avets és relativament tova i es pot fer servir per a la construcció.
* Avet del Caucas com arbre de Nadal

## Referències

* ↑ «Abies nordmanniana». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ Tarkhnishvili D, Gavashelishvili A, Mumladze L. 2012. Palaeoclimatic models help to understand current distribution of Caucasian forest species. Biol. J. Linn. Soc. 105:231-248
* ↑ «Western Caucasus WHA, IUCN Technical Evaluation».
* ↑ http://apps.rhs.org.uk/plantselector/plant?plantid=2073 Arxivat 2013-11-05 a Wayback Machine.
*abiesnormania/Weihnachtsbaumkulturen Arxivat 2010-10-10 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Gymnosperm Database: Abies nordmanniana
# Cama-sec de melic

Els cama-secs de melic o pampinelles són cama-secs menuts de cama aprimada i làmines decurrents (per tant amb aspecte de pampetes o pampaioles). Sovint tenen el barret amb el centre deprimit o en forma d’embut (melic)
En els cama-secs de melic podem trobar espècies que semblen formes escarransides d'altres grups de bolets.

## Espècies de cama-secs de melic

Les espècies de cama-secs de melic més corrents són:
* Hygrophorus eburneus, llenega blanca, mocosa blanca
* Hygrophorus discoxanthus, llenega blanca de fageda
* Hygrophorus lindtneri, llenega d’avellaner
* Hygrophorus mesotephrus, llenega grisa de fageda
* Xeromphalina cauticinalis, pampinella amarga
* Cuphophyllus virgineus, pampinella blanca
* Arrhenia obscurata, pampinella bru fosca
* Entoloma undatum, pampinella crespa
* Clitocybe cistophila, pampinella d’estepa
* Hohenbuehelia culmicola, pampinella de borró
* Clitocybe metachroa, pampinella de dos colors
* Hohenbuehelia longipes, pampinella de farina
* Hohenbuehelia ilerdensis, pampinella de llistó
* Arrhenia rickenii, pampinella de Ricken
* Arrhenia epichysium, pampinella fosca
* Chrysomphalina chrysophylla, pampinella groga
* Clitocybe vibecina, pampinella pentinada
* Lichenomphalia umbellifera, pampinella violàcia

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. II, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
* ↑ Antonín, Vladimír; Noordeloos, Machiel E. A monograph of the genera Hemimycena, Delicatula, Fayodia, Gamundia, Myxomphalia, Resinomycena, Rickenella and Xeromphalina: (tribus Mycenae sensu Singer, Mycena excluded) in Europe (en anglès). Eching: IHW, 2004, p. 1-280; 215. ISBN 978-3-930167-56-2.