# Liquidàmbar americà

El liquidàmbar(Liquidambar styraciflua), és un arbre caducifoli del gènere Liquidambar.

## Descripció

És un arbre de mida mitjana a gran, fins a 20 a 35 m (excepcionalment 41 m), amb un tronc de fins a 2 m de diàmetre. Les fulles són palmades i lobulades, de 7 a 19 cm (rarament de 25 cm) llargues i amples i amb un pecíol de 6 a 10 cm, lluint semblant als aurons. Tenen cinc lòbuls punxeguts, i són fàcilment distingibles dels aurons pel seu arranjament alternat, no en parells oposats; són de color verd fosc i atapeït, i en molts casos tornen en brillants taronges, vermells i púrpures a la tardor. Un petit percentatge d'arbres són sempre verds o semi decidus, amb colors tardorencs desapercebuts.
Les inflorescències d'ambdós sexes estan en diferents branques del mateix fust. El fruit és compost, pesat, sec, globós, de 2,5 a 4 cm en diàmetre i amb nombroses (20 a 50) càpsules. Cada càpsula té un parell d'espícules terminals, amb una o dues petites llavors.

## Distribució i hàbitat

És nadiu d'àrees temperades de l'est de Nord-amèrica, als Estats Units des del sud de Nova York a l'oest i sud de Missouri i l'est de Texas i el sud i centre de Florida, a Mèxic des del sud de Nou Lleó, sud de Chiapas; a Guatemala. A EUA es presenta en baixes i moderades altituds, mentre a Mèxic i Guatemala creix a altes altituds en les muntanyes on el clima es tempera.

## Cultiu i propagació
### Reproducció asexual

1. Brots o fillets. Es reprodueix gairebé exclusivament per via vegetativa. La seva capacitat per produir brots dura fins als 50 anys. Cada brot pot assolir una alçada de 1,4 m durant una estació de creixement i als 10 anys té l'aparença d'un arbre de 18 a 20 anys.
2. Cultiu de teixits. Amb la regeneració in vitro arrelen més fàcilment que amb estaques. Mitjançant aquesta tècnica es reprodueixen característiques desitjables com a adaptació a la contaminació, pluja àcida i alta concentració de CO₂ a l'atmosfera.
3. Estaques. Es propaga amb estaques de fusta suau parcialment madura. Es poden arrelar a l'estiu sota boira. Un pretractament amb hidròxid de sodi (NaOH) estimula la formació de soca-rel. Talls de tija (esqueixos).

### Reproducció sexual

Sembra directa. Les llavors es sembren al voleo en una quantitat de 210 a 260 per m².

## Usos
### Ús paisatgistic

És molt apreciada com a planta d'ornament en avingudes, parcs i jardins per la bellesa del seu fullatge que a la tardor es torna vermell-groguenc, escarlata, violaci. A més que fa ombra i refugi. Les llavors són menjades per aus, esquirols, cérvols cua blanca, etcètera. Els arbres proporcionen aliment durant l'hivern i refugi per a l'aparellament de gran varietat d'aus i mamífers.

### Ús medicinal

Es recomana usar-la contra la càries, per guarir ferides, protegir la pell contra la picada d'insectes. Per netejar vies respiratòries, vaporitzacions i infusions. Amb l'escorça es prepara un xarop per tractar la diarrea (astringent) i disenteria als nens. El bàlsam que raja del tronc es coneix com a estoraque americà. Se li atribueixen propietats, diürètiques i antigonorreiques. També es fa servir com a desinfectant.

## Sinonímia científica

* Liquidambar styraciflua L.
* Liquidambar barbata Stokes
* Liquidambar gummifera Salisbury
* Liquidambar macrophylla Oerst., 1863
* Liquidambar styraciflua var. mexicana Oerst., 1863

## Etimologia

El nom genèric, liquidambre, deriva de la paraula llatina liquidus i la paraula àrab per a amber, que és el líquid balsàmic groguenc que es destil·la d'aquest vegetal.
Styraciflua és l'epítet compost de styrax i ciflua que significa "goma o cua de Styrax".

## Galeria

* Fulles a la tardor
* Fruit sec
* Escorça
* Llavors

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 19 gener 2022].
* ↑ Liquidambar styraciflua en USDA/GRIN Taxonomy for Plants
* ↑ «Liquidambar styraciflua in Flora of North America @ efloras.org». [Consulta: 19 gener 2022].
* ↑ En Nombres Botánicos

## Bibliografia

* UNITAT DE BOTÀNICA.FACULTAT DE FARMÀCIA. Botànica Farmacèutica. Ensenyament de Farmàcia. Textos docents (pràctiques). Barcelona: Ed. UB, 2008.
* BERDONCES, J.L. (1998). Gran enciclopedia de las plantas medicinales: el dioscórides del tercer milenio. Ed. Tikal. Madrid.
* VANACLOCHA, B. & CAÑIGUERAL, S. (2003). Fitoterapia: vademecum de prescripción. Ed. Masson, Edició 4a. Barcelona.
* DUKE, J. A. (1929. CRC Handbook of medicinal herbs. Ed. CRC Press.
* TEUSCHER, E. (2006). Medicinal spices : a handbook of culinary herbs, spices, spice mixtures and their essential oils. Ed. Stuttgart : Medpharm/GmbH (2006)
* TOMO I
* Species Plantarum 2: 999. (1753) Carl von Linné. Suècia

## Enllaços externs

* drugs.com-storax
* ibiblio.org-storax
* www.pfaf.org-storax