OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dibbuks

Dibbuks o Dib-buks (paraula que pretén significar "llibres dibuixats") és una editorial espanyola, situada en Madrid, que es dedica a la producció de còmics i llibres il·lustrats, tant per a joves com per a adults, en una gran proporció d'autors espanyols. Va ser fundada el 2004 per Ricardo Esteban, que hi va exercir d'editor fins al 2019. El 2016, el 70% de les seves accions van ser adquirides per l'editorial barcelonina Malpaso.

## Trajectòria

Ricardo Esteban, consultor de recursos humans, editava des dels anys 90 la revista sectorial Training & Development Digest, on comptava amb col·laboracions de destacats il·lustradors espanyols. El 2005 decideix crear una editorial específicament dedicada a produir llibres il·lustrats.
En 2006, El Banyán Vermell de Carlos Vermut va obtenir quatre nominacions als premis del Saló del Còmic de Barcelona.
Entre 2007 i 2010, Dibbuks va intentar recuperar el format de revistes antològiques (gairebé desaparegut del mercat espanyol) amb El Manglar, que des de la seva fundació va pretendre servir de plataforma als nous valors del país. El coordinador d'aquesta revista bimestral va ser Manuel Bartual. Malgrat això, les baixes vendes en quioscs van propiciar la seva desaparició en 2010.
El març de 2010 es va començar a editar Interfaces, una nova revista centrada en aquesta ocasió en el còmic d'autor i avantguarda.

## Referències

* ↑ «Malpaso adquiere el 70 % de Dibbuks, editorial de novelas ilustradas y cómics» (en castellà). La Vanguardia, 11-10-2016. [Consulta: 7 abril 2019].
* 1 2 3 BOIX, Toni (16/04/2007). ZN entrevista a Ricardo Esteve, editor de Dib Buks, Zona Negativa.
* ↑ Esteban Plaza, Ricardo (29/01/2007). La tasca d'una revista és donar suport als nous valors, El Diari Montañés.
* ↑ Esteban Plaza, Ricardo (03/04/2008). Un any de El Manglar, Culpable i perdedor.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial, creada per Manuel Bartual;
# Hermenegild Carrera i Miró

Hermenegild Carrera i Miró (Santa Coloma de Queralt, 13 d’agost de 1863 – Granollers, 22 de juliol de 1935) va ser un metge higienista català.
Carrera es llicencia a la Facultat de Medicina de Barcelona (1881) i es doctora a Madrid amb la tesi Sintomatología razonada del cólera morbo asiático (1886)', on explica la seva experiència com a metge de Conesa, on el 1885 van viure 55 persones en un brot de pesta. També sobre aquesta temàtica, rep un premi de l’Acadèmia d’Higiene de Catalunya pel treball De los diaforéticos y los diuréticos, como el tratamiento más racional del cólera (1887).
Vers aquesta data comença a exercir de metge a Santa Coloma de Queralt, on redacta el Formulario particular del Dr. Carrera y Miró', un receptari per a combatre 204 dolències. Arran d’aquesta experiència, escriu la Topografía médica de la Villa de Santa Coloma de Queralt (1897), una extensa obra en la qual defensa els postulats de l’higienisme, i proposa accions concretes per reduir la mortalitat de la seva vila natal.
El 1895 es va traslladar a la Roca del Vallès, on va exercir de metge titular fins al 1915. Durant aquest període se celebra el Primer Congrés d’Higiene de Catalunya, i Carrera hi participa amb la comunicació “Etiologia de les malalties mentals més freqüents a Catalunya”, presentada juntament amb Josep Tarruella (1906), amb qui també havia col·laborat en l’article “Freqüència de l’apoplexia cerebral á Catalunya i medis d’evitar-la” Aquest any també participa en la fundació del Cos de Metges Titulars d’Espanya.
Més enllà de la medicina, Carrera va ser militant de la Lliga Regionalista i va conrear a bastament els tres camps de la literatura. La producció lírica va quedar recollida en el recull Trilogia del cor (1904); a finals del s. XIX va escriure el drama La Nissaga dels Roures; en el camp de la novel·la, va publicar en castellà Tristes amorós, El medico de la aldea, i obres socials com La Energia, La prostitución en el campo o Profilaxis documental.
Carrera passa els darrers anys vint de la seva vida (1915-1935) a Granollers.

## Referències

* ↑ Gras, Jordi «Hermenegild Carrera. La lluita contra la insalubritat». 12 estel·lars, 2020, pàg. 53-56.
* ↑ Gras, Jordi. La medicina en temps dels nostres avis. Els remeis del Dr. Hermenegild Carrera. Santa Coloma de Queralt: Associació Cultural Baixa Segarra, 2020.
* ↑ «Biografia d'Hermenegild Carrera i Miró». Col·legi Oficial de Metges de Barcelona. [Consulta: 14 gener 2022].
* ↑ Carrera, Hermenegild. Trilogia del cor. L'Avenç. Barcelona: L'Avenç, 1904.
* ↑ Gras, 2020, p. 53-56.
# Hifoquitridiomicets

Els hifoquitridiomicets (Hyphochytridiomycetes) són un petit grup protista del tipus fungoide (pseudofong), de vegades considerat cromalveolat, amb 16 espècies conegudes. La seva zoòspora es distingeix pel fet de presentar un flagel anterior. També tenen un sistema vegetatiu del tipus hifa o rizodial (per això el seu prefix hypho-).
Alternativament aquest grup es pot posar al nivell de fílum; aleshores el grup s'anomena com Hyphochytridiomycota. De vegades es veuen les versions alternatives: Hypochytridiomycota, Hypochytridiomycetes, Hyphochytriomycota, o Hyphochytriomycetes
Actualment, els Chytridiomycota són considerats fongs veritables, però els altres dos grups són considerats del regne Protista.

## Referències

* ↑ «Index Fungorum - Names Record». [Consulta: 26 maig 2009].
* C.J. Alexopolous, Charles W. Mims, M. Blackwell et al., Introductory Mycology, 4th ed. (John Wiley and Sons, Hoboken NJ, 2004) ISBN 0-471-52229-5
* http://bama.ua.edu/~ksuberkp/bsc472/lectures/Chytridiomycota.htm
* C. Manoharachary, K. Sridhar et al., Fungal biodiversity: Distribution, conservation and prospecting of fungi from India, CURRENT SCIENCE, VOL. 89, NO. 1, 10 JULY 2005, available at this link. See the introductory section on Mastigomycotina for the characteristics of the Hyphochytridiomycota.
* See for an explanation of the newer and older classifications.
* Arxivat 2008-11-22 a Wayback Machine. (here the class is called Hyphochytridea).
* Also see the entry for Hyphochytrium in Index Fungorum.
# Rebeldes

Rebeldes, també escrit com RebeldeS, és un grup de música pop brasiler. Estava format per sis cantants: Chay Suede, Lua Blanco, Mel Fronckowiak, Micael Borges, Sophia Abrahão i Arthur Aguiar, protagonistes de la telenovel·la juvenil Rebelde emesa a Rede Record entre març de 2011 i octubre de 2012.

## Membres

| Nom | Data | Naixement | Posició |
| Chay Suede | 30 juny 1992 | Vila Velha, Espírito Santo | líder, vocalista |
| Lua Blanco | 5 març 1987 | São Paulo | vocalista principal, visual |
| Mel Fronckowiak | 16 gener 1988 | Pelotas, Rio Grande do Sul | ballarina principal, primera veu, visual |
| Sophia Abrahão | 22 maig 1991 | São Paulo | vocalista, visual |
| Micael Borges | 12 desembre 1988 | Rio de Janeiro | rapper principal, vocalista |

## Discografia

* 2011: Rebeldes (d'estudi)
* 2012: Rebeldes - Ao vivo (en directe)
* 2012: Meu Jeito, Seu Jeito (d'estudi)

## Referències

* ↑ «Rebeldes chega ao fim. Qual o prazo de validade de uma banda pop teen?» (en portuguès brasiler), 13-09-2012. [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «É um delírio de fãs, diz Mel Fronckowiak sobre revival de 'Rebelde Brasil'» (en portuguès brasiler). F5, 30-11-2023. [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «Record tira a novela "Rebelde" do ar» (en portuguès brasiler). UOL, 02-10-2012. [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «Rebelde - Banda Rebeldes lança primeiro álbum» (en portuguès brasiler). R7. Rede Record, 15-10-2011. [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «Confira trechos exclusivos do novo DVD da banda Rebeldes!» (en portuguès brasiler). Capricho, 18-12-2015. [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «Rebeldes lançam novo álbum em São Paulo e revelam detalhes de especial na TV» (en portuguès brasiler). UOL, 09-12-2012. [Consulta: 20 febrer 2025].
# Jaume Baucis i Quer

Jaume Baucis i Quer (1958 - 28 d'abril de 2022) va ser un actor català, conegut especialment per ser membre del grup teatral La Cubana.

## Biografia

Membre de La Cubana des de 1988, va participar de forma ininterrompuda en tots els seus muntatges. Va participar, entre d'altres a Cómeme el coco, negro, Cegada de amor, Gente bien, el musical o Teresina S.A.. També va participar en la sèrie Tres estrelles.
El 2020 se li va diagnosticar un càncer que el va apartar dels escenaris i que va acabar amb la seva vida el 27 d'abril de 2022.

## Referències

* ↑ Derbyshire, Yaiza. «Muere Jaume Baucis, histórico miembro de La Cubana» (en castellà), 28-04-2022. [Consulta: 14 octubre 2022].
* 1 2 3 «Mor Jaume Baucis Quer, actor de La Cubana, als 64 anys». 324cat, 28-04-2022. [Consulta: 14 octubre 2022].
# Rosanna Yanni

Marta Susana Yanni Paxot, coneguda artísticament com a Rosanna Yanni (Buenos Aires, 27 de febrer de 1938) és una actriu argentina, establerta a Espanya.

## Biografia

Debuta a la seva ciutat natal, actuant com a corista en espectacles de revista. Després de treballar dos anys com a model en Itàlia, el 1963 s'instal·la a Madrid i inicia la seva carrera cinematogràfica.
La seva presència en les pantalles va ser especialment destacada al llarg de la dècada dels seixanta i primera meitat dels setanta, amb nombroses intervencions en comèdies dirigides per, entre d'altres, Pedro Lazaga i José María Forqué.
Després de participar en La escopeta nacional (1977) de Luis García Berlanga i un parell de títols més, es retira del cinema arribada la dècada dels vuitanta, i només tornaria a posar-se davant les càmeres en 1997 amb Al límite, d'Eduardo Campoy. Dos anys després intervé en París-Tombuctú, de nou amb Berlanga.
El 2015 va rebre el Premi Nosferatu al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges.

## Filmografia (selecció)

* Sol de verano (1963).
* La familia y uno más (1965).
* Los salvajes en Puente San Gil (1966).
* La canción del olvido (1967).
* El caso de las dos bellezas (1967).
* Bésame, monstruo (1967).
* El paseíllo (1968)
* ¡Cuidado con las señoras! (1968)
* White Comanche (1968)
* Frankenstein's Bloody Terror (1968)
* Malenka, the Vampire's Niece (1969)
* Bridge Over the Elbe (1969)
* ¿Por qué pecamos a los cuarenta? (1969).
* Fortunata y Jacinta (1969).
* Cómo casarse en siete días (1969).
* Las siete vidas del gato (1970).
* Las Ibéricas F.C. (1971).
* ¿Qué nos importa la revolución? (1972).
* El jorobado de la Morgue (1973).
* War Goddess (1973)
* Count Dracula's Great Love (1974)
* La escopeta nacional (1977).
* Al Lìmite (1997)
* París-Tombuctú (1999).

## Referències

* ↑ Carlos Aguilar, Jaume Genover. Las estrellas de nuestro cine. Alianza Editorial, 1996, p. 664–665. ISBN 84-206-9473-8.
* ↑ Las noches de discoteca de Rosanna Yanni con Espartaco Santoni, Gonzalo de Borbón..., Libertad Digital, 23 de juny de 2019
* ↑ Àngel Comas Joan Bosch: el cine i la vida, p. 78
* ↑ La musa del cine de terror Rosanna Yanni recibirá el Premio Nosferatu, El Periódico, 3 de setembre de 2015

## Enllaços externs

* Rosanna Yanni. La química de un físico. a ladyfilstrup.blogspot, amb retalls de diaris i fotografies
# Encelia farinosa

Encelia farinosa és una espècie de planta de la família de les asteràcies. En castellà se la coneix amb el nom de "Incienso" (encens) perquè els colonitzadors espanyols de les missions utilitzaven les seves tiges seques com encens.

## Descripció

Pot arribar a mesurar fins a 1 m d'alçada, amb fulles aromàtiques de 3-8 cm de llarg, de forma ovada a deltoidea, i amb toment platejat, d'aquí el nom específic de farinosa. El capítol té uns 3-3,5 cm de diàmetre. En plena floració emplena de color el paisatge amb les seves mates grisenques arrodonides acabades en groc. És l'única espècie amb capítols florals en diverses branques de tiges nues. Altres espècies tenen un únic capítol en un tija nua sense branques.

## Distribució i hàbitat

Nativa del sud-oest dels Estats Units i del nord-oest de Mèxic. Encelia farinosa pot trobar-se en una gran varietat d'hàbitats des de secs vessants pedregosos fins obertes conques arenoses per sota dels 1000 msnm.

## Taxonomia

Encelia farinosa va ser descrita per A.Gray ex Torr. i publicada al Notes of a Military Reconnoissance 143, al 1848.

### Etimologia

* Encelia: nom genèric atorgat en honor de Christoph Entzelt (1517-1583), naturalista alemany, un clergue luterà que va llatinitzar el seu nom a Encelius i va publicar un llibre anomenat De Re Metallica Arxivat 2016-05-03 a Wayback Machine. el 1551 sobre la mineralogia i la metal·lúrgia, i també va escriure sobre els usos medicinals de parts d'animals i plantes.
* farinosa: epítet llatí que significa "farinosa" (provinent de "farina") pel seu toment platejat.

### Sinonímia

* Encelia farinosa f. farinosa
* Encelia farinosa var. phenicodonta (S.F.Blake) I.M.Johnst.
* Encelia farinosa f. phenicodonta S.F.Blake
* Encelia farinosa var. radians (Brandegee) Brandegee ex S.F.Blake
* Encelia radians Brandegee

## Referències

* ↑ «Encelia farinosa». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 25 agost 2012].
* ↑ A Noms Botànics
* ↑ A Epítetos Botánicos
* ↑ «Encelia farinosa a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 9 juliol 2017].

## Bibliografia

* CONABIO. 2009. Catálogo taxonómico de especies de México. 1. In Capital Nat. México. CONABIO, Mexico City.
* Cronquist, A. J. 1994. Vascular plants of the intermountain west, U.S.A. 5: 1–496. In A. J. Cronquist, A. H. Holmgren, N. H. Holmgren, J. L. Reveal & P. K. Holmgren (editors) Intermount. Fl.. Hafner Pub. Co., New York.
* Flora of North America Editorial Committee, e. 2006. Magnoliophyta: Asteridae, part 8: Asteraceae, part 3. 21: i–xxii + 1-616. In Fl. N. Amer.. Oxford University Press, New York.
* Hickman, J. C. 1993. Jepson Man.: Higher Pl. Calif. i–xvii, 1–1400. University of California Press, Berkeley.
* Munz, P. A. 1974. Fl. S. Calif. 1–1086. University of California Press, Berkeley.

## Enllaços externs

* US Fire Service Index of Species Information
# Batalla d'Ellandun

La Batalla d'Ellandun, també coneguda com la Batalla de Wroughton, es va lliurar al setembre de l'any 825 entre les forces del Regne de Wessex, liderades pel rei Egbert, i les del Regne de Mèrcia, sota el comandament del rei Beornwulf. Aquest enfrontament és considerat pels historiadors com una de les batalles més decisives de la història anglesa, ja que va establir la dominació dels saxons occidentals al sud d'Anglaterra.

## Context històric

Durant el segle VIII i principis del IX, els reis de Mèrcia exercien una hegemonia fluctuant sobre els regnes del sud-est d'Anglaterra, imposant el seu domini i, en ocasions, governant directament. Tot i que Wessex havia reconegut en algun moment la supremacia de Mèrcia, va aconseguir escapar del control més intrusiu que Mèrcia exercia sobre altres regnes.
El pare d'Egbert, Ealhmund de Kent, havia estat rei de Kent durant la dècada del 780, fet que va portar la seva família a un conflicte amb les ambicions d'Offa de Mèrcia, qui buscava imposar el seu govern directe sobre Kent. Després de la mort del seu pare, Egbert va ser exiliat per Offa, amb la cooperació del rei Beorhtric de Wessex.
L'ascensió d'Egbert al tron de Wessex el 802, després de la mort de Beorhtric, va ser seguida immediatament per un enfrontament violent amb Mèrcia. No obstant això, les fonts disponibles no revelen més conflictes entre els dos regnes abans del 825.

## La batalla

Al setembre de 825, els exèrcits de Wessex i Mèrcia es van enfrontar prop d'Ellandun, l'actual Wroughton, a prop de Swindon a Wiltshire. Les forces de Wessex, liderades per Egbert, van obtenir una victòria decisiva sobre les tropes de Beornwulf. Aquesta derrota va minar significativament el poder de Mèrcia a la regió.

## Conseqüències

Després de la victòria a Ellandun, Egbert va consolidar el seu control sobre els territoris del sud-est d'Anglaterra que anteriorment estaven sota la influència de Mèrcia. Aquesta expansió va marcar l'inici de la preeminència de Wessex, que eventualment conduiria a la unificació dels regnes anglesos sota una única corona.

## Referències

* "Battle of Ellendun." *Wikipedia*, en anglès.
* "Ecgberht, King of Wessex." *Wikipedia*, en anglès.
# Josefina Hernández Grau

Josefina Hernández Grau (Barcelona, 28 de desembre de 1919 - Barcelona, 11 de febrer de 2000) va ser una artesana del tèxtil i empresària.
La seva mare, Emilia Grau, era modista i el seu pare, Julio Hernández, un pintor cubà. Amb dos anys va morir el seu pare, i la mare va passar de treballar als magatzems El Siglo a fer de modista i obrir un taller. Per la guerra civil, marxen set mesos a França i després a Cuba fins que tornen a Barcelona el 1939.
A Barcelona Josefina Hernández s'afilia al SEU i fa estudis tèxtils a l'escola Batlle, continuant després amb en Pau Rodon i Amigó, a Badalona, de qui va aprendre la ligotecnia i la pràctica del taller de lliços. De seguida va estar envoltada de telers i el 1940 va començar a fer bufandes després d'adquirir un teler manual, amb la mare de representant. Inscriu l'empresa Hernández y Grau el 1942.
El 1944 es casa amb Joan Roig Badia, que també passa a treballar al taller, que va ampliant i arriba a tenir 12 treballadors. Més tard obren una botiga amb el nom també del marit, Novedades y lanas Badia. Les seves creativitats agraden i El Corte Inglés és un dels seus clients.
A finals de la dècada del 1960 les vendes cauen i acaben tancant. En tancar l'empresa, obre l'Escola taller de teixits a mà, és la primera escola taller de Barcelona. El 1975 Josefina Hernández és reconeguda com Artesana exemplar i convidada a participar en la Fira d'Artesania. El mateix any comença a donar classes. El 1986 decideix tancar el Taller escola. L'any 1987 rep la carta de Mestre Artesà de mans del President de la Generalitat de Catalunya. Va treballar fins a l'any 2000.

## Referències

* ↑ «esquela». La Vanguardia, 12-02-2000, pàg. 38.
* 1 2 3 4 5 6 Piñol Torrent, Francesca «Josefina Hernández, mujer emprendedora y gran maestra del tejido». Nombres en la sombra: Hacia la deconstrucción del canon en la historia de la moda y el textil. Museu del Disseny de Barcelona. Fundació Història del Disseny, 2019, pàg. 179-184.
# L'Esquive

L'Esquive (francès: L'esmunyedissa) és una pel·lícula dramàtica francesa del 2003 francesa dirigida per Abdellatif Kechiche i protagonitzada per Sara Forestier. Va guanyar el César a la millor pel·lícula, César a la millor direcció, César al millor guió original o adaptació i Actriu més prometedora.
La pel·lícula es va rodar a Seine-Saint-Denis en 6 setmanes a l'octubre i novembre de 2002.

## Argument

Un grup d'adolescents de les urbanitzacions dels suburbis de París practiquen un passatge de l'obra Le Jeu de l'amour et du hasard de Marivaux per la seva classe de francès. Abdelkrim, o Krimo, que inicialment no actua a l'obra, s'enamora de la Lídia. Per intentar seduir-la, accepta el paper d'Arlequin i s'incorpora a l'assaig. Però la seva timidesa i la seva incomoditat li impedeixen participar en l'obra i tenir èxit amb la Lídia.

## Repartiment

A part de Sara Forestier, molts dels actors d'aquesta pel·lícula no tenien experiència en el cinema i van ser reclutats específicament per a la pel·lícula.
* Osman Elkharraz com a Krimo
* Sara Forestier com a Lydia
* Sabrina Ouazani com a Frida
* Nanou Benhamou com a Nanou
* Hafet Ben-Ahmed com a Fathi, el millor amic de Krimo
* Aurélie Ganito com a Magalie, la xicota de Krimo (va trencar al començament de la pel·lícula)
* Carole Franck com el professor francès
* Hajar Hamlili com a Zina
* Rachid Hami com a Rachid / Arlequin
* Meryem Serbah com a mare de Krimo
* Hanane Mazouz com a Hanane
* Sylvain Phan com a Slam
* Olivier Loustau, Rosalie Symon, Patrick Kodjo Topou, Lucien Tipaldi com a policia
* Reinaldo Wong com a El modisto
* Nu Du, Ki Hong, Brigitte Bellony-Riskwait, Ariyapitipum Naruemol, Fatima Lahbi

## Recepció

L'Esquive va obtenir un 79% d'aprovació a Rotten Tomatoes i un 71/100 a Metacritic.

## Premis

A la 30a cerimònia dels Premis César (2005) va guanyar quatre premis: César a la millor pel·lícula, César a la millor direcció, César al millor guió original o adaptació i Actriu més prometedora. També va participar al Festival de Cinema de Belfort Entrevues, on va guanyar el premi a la millor pel·lícula francesa. També va participar en la XXV edició de la Mostra de València, on va obtenir la menció a la millor interpretació femenina.

## Referències

* ↑ Rice, Anne-Christine. Cinema for French Conversation. Focus Publishing, 2007, p. 142. ISBN 978-1-58510-268-6.
* ↑ Rice, Anne-Christine. Cinema for French Conversation. Focus Publishing, 2007, p. 138. ISBN 978-1-58510-268-6.
* ↑ «Games of Love and Chance (L'Esquive) (2005)». Rotten Tomatoes. [Consulta: 7 gener 2022].
* ↑ «Games of Love and Chance (2005)». Metacritic. [Consulta: 17 febrer 2017].
* ↑ 'L'Esquive' triunfa por sorpresa en los César franceses, El país, 27 de febrer de 2005
* ↑ Grand Prix du long métrage français, « L’Esquive » d’Abdellatif Kechiche, ressort du lot des oeuvres présentées lors du Festival Entrevues de Belfort. Petit compte-rendu de l’édition 2003. a chronicart.com
* ↑ La película bosnia "Gori Vatra" gana Palmera de Oro de la Mostra Valencia, ABC, 24 de juliol de 2004

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# L'Homme fragile

L'Homme fragile és una pel·lícula francesa dirigida per Claire Clouzot i estrenada el 1981.

## Argument

Henri és un corrector de diari, de classe mitjana d'ideologia esquerrana, divorciat i pare d'un fill, que comença a mostrar signes d'envelliment i de pèrdua d'identitat, inicia una relació amorosa amb Cécile, una companya de feina.

## Repartiment

* Richard Berry : Henri
* Françoise Lebrun : Cécile
* Didier Sauvegrain : Michel
* Catherine Cauwet : Odile
* Sandrine Kljajic : Katia
* Louise Latraverse : Luce
* Catherine Gandois : Aline
* Jacques Serres : Mezailles
* Albert Dray : Java
* Isabelle Sadoyan : Luguette
* Jean Lanier : Luguet

## Recepció

Va participar en la secció Forum del 32è Festival Internacional de Cinema de Berlín i a la secció de Nous realitzadors del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1981.

## Referències

* ↑ " L'HOMME FRAGILE ", de Claire Clouzot Amour et mutations, Le Monde, 25 d'abril de 1981
* ↑ L'Homme fragile a es.unifrance.org
* ↑ L'homme fragile al web de la Berlinale
* ↑ L'Homme fragile al web del Festival

## Bibliografia

* Marcel Martin, La Revue du cinéma, numéro 361, mai 1981, p. 27

## Enllaços externs

* Affiche du film sur encyclocine