OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nil Ojeda Morales

Nil Ojeda Morales, conegut senzillament com a Nil Ojeda, (Les Masies de Voltregà, Osona, 21 d'octubre de 1998) és un creador de contingut i empresari català. Actualment és reconegut com un dels creadors de contingut més importants de la comunitat castellanoparlant, sumant vora 9 milions de seguidors entre els dos canals a YouTube, Twitch, Instagram i Twitter.
Nil Ojeda manté contacte amb les xarxes socials des d'una edat molt primerenca, i com ell mateix reconegué, amb onze anys, quan va descobrir la plataforma YouTube. No va ser fins a l'any 2016, però, que Ojeda va iniciar la creació de contingut propi. Inicialment realitzava crítiques i recomanacions de dispositius tecnològics a YouTube, i aviat va començar amb la creació de vlogs i vídeos de parkour. A aquest contingut s'hi afegiren els vídeos de trucs amb skate i monpatí, que atraieren molt nou públic al creador de contingut.
L'any 2021 va passar a formar oficialment de Team Heretics, on entrà a una gran comunitat.
L'any 2020 publicà un llibre anomenat Be Yourself, destinat a públic jove, on narra una història de com la publicació d'un vídeo pot esdevenir en una gran maldecap.
En els anys més recents Nil Ojeda s'ha caracteritzat per un contingut de qualitat i amb una planificació i elaboració característica de grans produccions. Ha col·laborat amb grans marques i empreses nacionals i internacionals, com McDonald's o Pedro Gómez. La major part del seu contingut es tracta de vlogs i streams IRL, tant a YouTube com a Twitch. El novembre de 2023 Nil Ojeda va fer oficial la creació d'una marca pròpia, amb un concepte de comercial innovador i trencador, constituïda per llançaments anunciats en les plataformes del creador de contingut, la majoria de caràcter limitat i exclusiu i amb un fort component col·lecionista, així com amb la presència d'articles de vestiment tradicionals. Milfshakes, és, doncs, una marca cada cop més popular entre la població jove i els creadors de continguts del país, fent evident l'èxit d'Ojeda.

## Referències

* ↑ eSports, Movistar. «Nil "Nil Ojeda" Ojeda Álvarez» (en castellà). [Consulta: 9 abril 2024].
* 1 2 20minutos. «Quién es Nil Ojeda, el 'streamer' que está triunfando con su nuevo estilo de directos» (en castellà), 01-06-2023. [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ «libros de Nil Ojeda» (en castellà). [Consulta: 31 agost 2024].
* ↑ Carrillo, Alejandro. «Nil Ojeda y Milfshakes: un movimiento que ladra por la adopción responsable», 21-02-2024. [Consulta: 10 abril 2024].
# Esfinx egípcia

Esfinx (del grec Σφίγξ) és el nom hel·lenitzat d'un ésser fabulós que se sol representar com un lleó recolzat amb cap humà. Les esfinxs foren creades pels antics egipcis i formen part de la seua mitologia. Les posaven al davant dels temples (avinguda de les esfinxs) pensant que cobraven vida i protegien el temple a la nit.

## Etimologia

Els antics egipcis la denominaven Sheps-anj, que significa 'imatge vivent' o 'estàtua vivent'; després derivà a sephankhes i posteriorment a esfinx. Heròdot anomenà androesfinx a l'egípcia, que tenia rostre d'home a diferència de la grega, amb aspecte femení i alada. També n'hi havia amb cap de carner o de falcó.

## Història

Les esfinxs eren símbol de reialesa, representaven la força i el poder del lleó, i la vida després de la mort, per això apareixen en moltes tombes en forma de relleu. Durant l'Imperi Nou es representaren com a esfinxs alguns déus, com Amon.
La més gran i una de les més antigues representacions escultòriques n'és l'Esfinx de Guiza. En els darrers períodes era habitual situar esfinxs a banda i banda de les avingudes que conduïen als temples. Entre el recinte del temple d'Amon de Karnak i el d'Amon de Luxor, hi ha una avinguda processional (dromos) d'alguns quilòmetres flanquejada per centenars d'esfinxs amb caps de carners o humanes.
L'esfinx egípcia ha variat al llarg de la història, canviant d'aparença segons les tendències culturals del moment. Se'n coneixen algunes amb aspecte femení: l'esfinx d'Hetepheres II n'és la més antiga coneguda. La del Museu Barracco de Roma, feta en granit negre i atribuïda a Hatxepsut, i una altra conservada al Museu del Caire de la mateixa reina, seria la imatge de la primera reina faraona representada en aquesta forma. Altres reines el rostre de les quals es pot veure en esfinxs foren Mutnediemet i Nefertiti.

## Galeria d'imatges

* Esfinxs flanquejant el dromos que comunicava el temple d'Amon a Karnak amb l'embarcador del Nil
* Esfinx tallada en un pilar del temple de Kom Ombo, Egipte
* Avinguda de les esfinxs
* Avinguda dels carners

## Referències

* ↑ el-Shahawy, Abeer ; Atiya, Farid. El Museo Egipcio de El Cairo, 2010, p. 177.
* ↑ Heròdot, Història, II.175.
* ↑ Shaw, Ian: Historia del Antiguo Egipto, p. 615.
* 1 2 Esfinx Arxivat 2008-09-28 a Wayback Machine.
* ↑ «Esfinxs, guardianes d'Egipte». Arxivat de l'original el 18 de gener de 2012. [Consulta: 23 octubre 2008].
* ↑ Begoña del Casal Aretxabaleta: Reflexiones sobre una esfinge del Museo Barracco de Roma. Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* el-Shahawy, Abeer ; Atiya, Farid. El Museo Egipcio de El Cairo. Atiya Press, 2010, p. 640. ISBN 977-17-8567-2.

## Enllaços externs

* La Gran Esfinge de Guiza
# Raion de Kuldiga

El raion de Kuldiga (letó: Kuldīgas rajons) és un dels raions en els quals es dividia Letònia fins a la reforma administrativa i territorial promulgada el 2009.

## Referències

* ↑ Pāvils, G. «District map of Latvia» (en anglès), 2009. [Consulta: 22 febrer 2025].
# Raion de Valka

El raion de Valka era un dels raions en els quals es dividia administrativament Letònia abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009. Es dividia en:

## Municipis urbans

* Smiltene
* Valka
* Strenči
* Seda

## Municipis rurals

* Blomes pagasts
* Brantu pagasts
* Ērģemes pagasts
* Ēveles pagasts
* Jērcēnu pagasts
* Kārķu pagasts
* Grundzāles pagasts
* Launkalnes pagasts
* Plāņu pagasts
* Smiltenes pagasts
* Palsmanes pagasts
* Valkas pagasts
* Variņu pagasts
* Zvārtavas pagasts
* Bilskas pagasts
* Trikātas pagasts
* Vijciema pagasts

## Referències

* ↑ Pāvils, G. «District map of Latvia» (en anglès), 2009. [Consulta: 22 febrer 2025].
# Raion de Rezekne

El raion de Rezekne (letó Rēzeknes rajons) és un dels nous raions en els quals es dividia administrativament Letònia abans de la reforma territorial administrativa de l'any 2009. Estava situat a la regió històrica de Latgàlia.

## Referències

* ↑ Pāvils, G. «District map of Latvia» (en anglès), 2009. [Consulta: 22 febrer 2025].
# Guillem de Sully

Guillem de Sully, anomenat Guillem el Simple (c. 1085 - † c. 1150) fou comte de Blois i de Chartres entre el 1102 i el 1107, i comte iure uxoris de Sully. Guillem va ser el primogènit del comte Esteve II de Blois i de la seva dona Adela d'Anglaterra, filla de Guillem I d'Anglaterra, i germà gran del comte Teobald II de Xampanya, del rei Esteve d'Anglaterra i d'Enric, bisbe de Winchester.

## Biografia

Davant la manca de descendència masculina del rei Enric I d'Anglaterra, Guillem era l'hereter masculí legítim més vell de la línia de Guillem el Conqueridor. D'aquesta manera, era el principal rival pel tron de Matilde, filla d'Enric, per heretar el tron quan ell morís. Tanmateix, no va ser considerat candidat a la corona anglesa. Diversos historiadors han pres l'opinió que fou ignorat a causa d'una deficiència mental, per això l'apel·latiu «Guillem el Simple». Tot i que àmpliament discutit, això no ha estat pogut demostrat mai.

## Matrimoni i descendència

El 1104, Guillem es va casar amb Agnès de Sully, heretera del feu de Sully-sur-Loire. Van tenir els fills següents:
* Raül (1102-1176), abat de Cluny
* Margarida (1105-1145), casada amb Enric I, comte d'Eu i senyor de Hastings
* Enric († 1189), abat de Fécamp
* Rudolf (1104-1176)
* Isabel (1105-1128), abadessa de Caen
* Eudes-Arquimbald III de Xampanya, senyor de Sully

## Referències

* ↑ «Adela of Blois: Familial Alliances and Female Lordship». A: Aristocratic Women in Medieval France (en anglès). University of Pennsylvania Press, 1990, p. 31.
# José López Domínguez

José López Domínguez (Marbella, 29 de novembre de 1829 - Madrid, 17 d'octubre de 1911) fou un militar i polític espanyol. Va ocupar la presidència del govern des del 6 de juliol de 1906 al 30 de novembre de 1906.
Com a tinent d'artilleria va prendre part en el pronunciament de Leopoldo O'Donnell en 1854. Va pertànyer a la comissió militar espanyola que va acudir a la guerra de Crimea i va participar en una missió a Itàlia durant la guerra amb Àustria de 1859. Va lluitar en la guerra d'Àfrica, contra el sultà del Marroc, entre 1859 i 1860, aconseguint el grau de coronel.
Afiliat al partit moderat de la Unió Liberal, va ser elegit diputat a Corts en diverses legislatures. Parent del general Serrano, va participar amb ell a la Revolució Gloriosa de setembre de 1868. El va acompanyar a la batalla d'Alcolea, en què els lleialistes de Pavia van ser derrotats i gràcies a la qual va ascendir al generalat.
Va ser diputat a les Corts Constituents de 1869. Constituït el govern provisional amb Serrano com regent i Prim com a president del govern, va ser nomenat sotssecretari de la Presidència, i després secretari de la Regència.
El 1871 va ascendir a mariscal de camp i Amadeu I el va nomenar el seu ajudant militar. Elegit cap de l'exèrcit del Nord, va lluitar contra els carlins el 1873. Aquest mateix any Emilio Castelar el va cridar perquè assetgés Cartagena, revoltada pels cantonalistes. Un cop rendit el cantó per les dissensions internes dels seus caps va tornar al nord i va alliberar Bilbao, assetjat pels carlins.
El 1874, després del cop d'estat de Pavía, i sent de nou Serrano cap del poder executiu, va ser capità general de Catalunya. Amb la Restauració borbònica va entrar al Partit Liberal Fusionista de Sagasta, separant-se d'ell quan Serrano va fundar Izquierda Dinástica. Va ocupar la cartera del Ministeri de la Guerra el 1883 amb Posada Herrera.
El 1888 va iniciar una nova aproximació a Sagasta, i fou nomenat de nou ministre de la Guerra amb ell de 1892 a 1895. L'anomenada guerra de Melilla li va beneficiar amb un ascens a capità general. Membre del Senat per Màlaga, el qual arribà a presidir.
El juliol de 1906 va ser finalment nomenat president del govern en un gabinet apadrinat per Canalejas i els sectors més esquerrans dels liberals. Al començament del seu mandat es va ocupar inicialment de la cartera del Ministeri de la Guerra. Combatut durament per membres del seu propi partit, quan tot just feia quatre mesos en l'exercici del càrrec, va ser apartat per una maniobra poc honesta de Segismundo Moret.
Després de la dimissió va viure apartat de la política, morint a Madrid el 17 d'octubre de 1911.

## Enllaços externs

* Perfil biogràfic al Web de la Presidència del Govern espamyol Arxivat 2008-01-23 a Wayback Machine.
* Expedient Personal en el Senar d'Espanya
# Abu-l-Maghrà ibn Mussa ibn Zurara

Abu-l-Maghrà ibn Mussa ibn Zurara (àrab: أبو المغراء بن موسى بن زرارة, Abū l-Maḡrāʾ b. Mūsà b. Zurāra) fou emir d'Arzèn del 853 al 898.
Fet presoner el seu pare Mussa ibn Zurara per Bogha al-Kabir, ostikan d'Armènia, Abu-l-Maqra va recollir la successió.
El 868 el príncep Gurguèn de Mardastan li va prendre alguns territoris de l'orient de l'emirat.
Des del 886 fou vassall del rei d'Armènia Aixot I el Gran.
El 897 l'emir de Diyar Bakr, Àhmad ibn Issa ibn Xaykh, cridat pels feudals de Vaspurakan, va atacar l'emirat d'Arzèn on Abu-l-Maqra era lleial al rei d'Armènia. Va atacar també el principat de Taron que va annexar. Llavors va annexar també l'emirat d'Arzèn i les muntanyes de Khoit i Sassun (que abans havien estat de Taron però darrerament pertanyien a Abu-l-Maqra).
Abu-l-Maqra estava casat amb una princesa armènia però els autors no estan d'acord en si era una bagràtida de Taron (com diuen els historiadors àrabs) o una Artsruní de Vaspurakan (com diu l'armeni Joan el Catolicós).
Després de la conquesta d'Arzèn fou empresonat pels xaibànides i va morir en captivitat no gaire després.

## Referències

* Al-Baladhuri, Ahmad ibn Jabir. The Origins of the Islamic State, Part I. Nova York: Universitat de Colúmbia, 1916.
* Al-Tabari, Abu Ja'far Muhammad ibn Jarir. The History of al-Ṭabarī, Volume XXXIV: Incipient Decline.. Albany, NY: State University of New York Press, 1989. ISBN 0-88706-874-X.
* Ter-Ghevondyan, Aram. The Arab emirates in Bagratid Armenia. Lisboa: Fundació Calouste Gulbenkian, 1976.
* Al-Ya'qubi, Ahmad ibn Abu Ya'qub. Historiae, Vol. 2. Leiden: E. J. Brill, 1883.
# Esteve de Garret

Esteve de Garret (Tortosa,? - juliol de 1523) fou ardiaca de Tortosa i president de la Generalitat de Catalunya (1515-1518).
Va ser nomenat 48è president de la Generalitat el 22 de juliol de 1515. Havia estat oïdor de comptes en el trienni 1497-1500, acompanyant a Pedro de Mendoza.
D’una família noble de Tortosa, era fill d'Otó Francesc de Garret i Maria de Garidell. Parent de l’humanista Benet Garret, dit «il Cariteo», se li atribuïen vincles familiars amb Roderic de Borja, futur papa Alexandre VI.
Va ser rector de Gandesa al voltant de 1499; procurador d'Alfons d'Aragó a l'arquebisbat de Tarragona en 1513 i se li atribueix haver estat prior de Flix.
A la seva estança al front de la catedral de Tortosa va construir la capella del sant sepulcre i encarregà el relicari dels serafins, obra de començaments del segle xvi.
Sembla que va ser oficial de la Inquisició coincidint amb el seu mandat a la Generalitat, tal com es desprèn d'un encàrrec fet als advocats dels tres estaments durant les Corts de Lleida (1515).
A principis del mes de juliol de 1523, Esteve de Garret moria a Tortosa, al carrer Gènova (actual carrer de la Mercè). Malgrat que en el testament no ho fa constar expressament, Esteve de Garret tingué un fill natural, anomenat Joan-Benet, i li va fer donació d'un hort fora el Pont de barques i d'un censal de 325 lliures de preu i pensió anual de 15 lliures.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0

## Referències

* ↑ Muñoz i Sebastià, Joan-Hilari Els Garret i la capella de l’assumpció de la Catedral de Tortosa, 2-2004.
* ↑ «Segarra, Maria-Isabel (2007): Endimió retornat. Estudi sobre Benet garret, «Il Cariteo». Barcelona: Omicron, 181 p.».
* ↑ Muñoz Sebastià, Joan-Hilari «Els Garret i la capella de l'Assumpció de la Catedral de Tortosa». Butlletí Arqueològic- Reial Societat Arqueològica Tarraconense, pàg. 301-316.
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Ethel Reed

Ethel Reed va néixer a Newburyport, a Massachusetts, el 13 de març de 1874, filla d'Edgar Eugene Reed. La seva família es va mudar a Boston el 1890. Ella va estudiar breument a la Cowles Art School de Boston el 1893, i va començar a rebre cert reconeixement públic per les seves il·lustracions el 1894. A mitjans de la dècada de 1890 es va comprometre amb el també artista Philip Leslie Hale, però mai es van arribar a casar. Va fer un viatge a Europa entre 1896 i 1898, on va visitar França, Anglaterra, Irlanda i Alemanya. La seva trajectòria després de 1898 és difícil de rastrejar, i certs registres de la data de la seva mort encara no han estat certificats.
En la seva curta carrera, Ethel Reed va aconseguir el reconeixement com una de les il·lustradores de llibres i cartells per excel·lència del seu període. Va conèixer a moltes figures importants literàries i artístiques de la seva època, com l'escriptor Richard le Gallienne, els arquitectes Bertram Goodhue i Ralph Adams Cram, i el fotògraf Fred Holland Day. Ethel Reed va fer de model per fotografies de les revistes Day's, Chloe i The Gainsborough Hat. També va posar com a mínim per a tres vegades per a Frances Benjamin Johnston.

## Llibres il·lustrats

* Gertrude Smith, The Arabella and Araminta Stories (Boston: Copeland and Day, 1895)
* Charles Knowles Bolton, The Love Story of Ursula Wolcott (Boston: Lamson, Wolffe, & Co., 1896)
* Mabel Fuller Blodgett, Fairy Tales (Boston: Lamson, Wolffe, & Co., 1896)
* Louise Chandler Moulton, In Childhood's Country (Boston: Copeland and Day, 1896)
* The Yellow Book, Volumes XII (January, 1897) and XIII (April, 1897)

## Links de referència

* Cartell d'Ethel Reed del fons de la col·lecció del Centre de Documentació i Museu de les Arts Escèniques (MAE)

## Referències

* ↑ "A Chat with Ethel Reed," The Bookman: A Literary Journal, Volume II, Number 4 (December, 1895), pp. 287-291.
# Eugenio Cuello Calón

Eugenio Cuello Calón (Salamanca, 20 d'octubre de 1879 - Santander, 11 de novembre de 1963) fou un jurista espanyol, membre de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Biografia

Va estudiar al Col·legi de San Clemente de los Españoles de Bolònia, així com a la Universitat de París, a la Universitat de Berlín i a la Universitat de Múnic. El 1910 fou catedràtic de dret penal de la Universitat de Granada, després ho fou a la Universitat de Barcelona i des de 1939 la Universitat de Madrid, i expert en penologia. Fou president de sessió de la Comissió General de Codificació, professor de l'Escola d'Estudis Penitenciaris de l'Instituto Nacional de Estudios Jurídicos, acadèmic de la Reial Acadèmia de Jurisprudència i Legislació, i des de 1944 de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.

## Obra

* Derecho penal, Editorial Bosch, ISBN 9788471624314
* El proyecto del código penal alemán de 1919, Editorial Reus, 1924. ISBN 9788429000870
* Derecho penal: Penología, 1920.
* Cuestiones penales relativas al aborto, Editorial Libreria Bosch, Barcelona, 1931.
* La reforma penal en España, Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques, 1949. ISBN 9788472960640
* Tres temas penales, Editorial Bosch, 1955. ISBN 9788471623003
* La nueva penología, 1958.
* Derecho penal. (i-ii) Parte general, Editorial Bosch, 1971. ISBN 9788471620019
* La moderna penología, Editorial Bosch, 1974. ISBN 9788471622990
* Derecho Penal. Tomo I, Parte General, Editorial Bosch, 1975. ISBN 9788471626387
* Derecho Penal. Tomo II, Parte Especial, Editorial Bosch, 1975. ISBN 9788471626547
* Derecho Penal (Parte General), Editorial Bosch, 1980. ISBN 9788471628350

## Referències

* ↑ Eugenio Cuello Calón a biografiasyvidas.com
* ↑ El profesor don Eugenio Calón, necrològica a ABC, 12 de novembre de 1963

## Enllaços externs

* Don Eugenio Cuello Calón: caballero de la justicia
# Exsultate, jubilate

Exsultate, jubilate, K. 165 (158a), és un motet per a veu de soprano i orquestra, compost per Wolfgang Amadeus Mozart el gener de 1773. És una peça espectacular que ha estat interpretada i enregistrada per moltes cantants reconegudes: Victòria dels Àngels, Elisabeth Schwarzkopf, Joan Sutherland, Kiri Te Kanawa, Elly Ameling, Cecilia Bartoli, Kathleen Battle, Edith Mathis, Sarah Brightman, Lucia Popp, Leontyne Price, entre molts d'altres.
Mozart tenia llavors 17 anys i acabava d'entrar al servei del príncep-arquebisbe Colloredo a Salzburg. Va compondre el motet durant el seu tercer viatge a Itàlia, i l'escriu per al castrat Venanzio Rauzzini, qui havia cantat a la seva òpera Lucio Silla estrenada feia poc. Rauzzini cantà l'Exsultate a Milà el 17 de gener de 1773, a l'església dels Teatins. La partitura va ser revisada posteriorment pel compositor i la nova versió, menys interpretada en l'actualitat, va aparèixer el 30 de maig de 1779.

## Estructura

El motet es compon de tres parts.
* Allegro
* Andante
* Allegro
La primera i la segona que estan separades per un recitatiu sec. La seva execució dura aproximadament uns 15 minuts.

## Text

El text és en llatí i es desconeix qui n'és l'autor. Fa referència a l'alegria de les ànimes benaventurades.
1) Exsultate, jubilate, o vos animae beatae, dulcia cantica canendo, cantui vestro respondendo, psallant aethera cum me.
2) Fulget amica dies, iam fugere et nubila et procellae; exortus est justis inexspectata quies. Undique obscura regnabat nox; surgite tandem laeti, qui timuistis adhuc, et iucundi aurorae fortunatae frondes dextera plena et lilia date.
3) Tu virginum corona, tu nobis pacem dona, tu consolare affectus, unde suspirat cor.
4) Alleluja, alleluja
Aquesta és la traducció catalana:
1) Exulteu, alegreu-vos, oh vosaltres, ànimes felices, tot cantant dolços cants, i que en resposta als vostres cants els cels cantin amb mi.
2) El dia agradable resplendeix, ja se n'han anat els núvols i les tempestes; per als justos, ha esclatat una calma inesperada. La negra nit regnava a tot arreu; els que fins ara heu tingut por, torneu-vos ben alegres i joiosos per l'albada afortunada; oferiu garlandes i lliris a mans plenes.
3) Tu, corona de les verges, dona'ns la pau, consola el neguit pel qual els nostre cor sospira.
4) Al·leluia, al·leluia.

## Enllaços externs

* The Three Versions of Mozart's Exsultate, jubilate , R Armstrong, P Zweifel, Archivio storico Lombardo ANNO CXXVII Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
# FDTD

FDTD (acrònim anglès de Finite-difference method in the time domain, mètode de les diferències finites al domini del temps) és un algorisme matemàtic que permet resoldre equacions diferencials temporals. S'empra normalment dins l'àmbit de l'electromagnetisme per a solucionar les equacions de Maxwell. Aquest mètode va ser proposat per Kane S. Yee l'any 1966.
Exemple de resolució d'equació diferencial i la implementació en llenguatge Python.
Exemple de programari que empren aquest mètode:
| Nom del programari | Tipus | Mètode | Aplicacions |
| openEMS | obert | FDTD | camps electromagnètics |
| LUMERICAL | propietari | FDTD | dispositius nanofotònics |
| acceleware | propietari | FDTD | camps electromagnètics |
| FDTD++ | obert | FDTD | genèric |
| XFdtd | propietari | FDTD | camps electromagnètics |
| VsimEM | propietari | FDTD | camps electromagnètics |
| FullWAVE | propietari | FDTD | estructures fotòniques |
| OmniSim | propietari | FDTD | estructures òptiques |
| Python 3D FDTD Simulator | obert | FDTD | camps electromagnètics |

## Referències

* ↑ «What is Finite-Difference Time-Domain (FDTD) and How Does It Work? | Synopsys» (en anglès). https://www.synopsys.com.+[Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ «The Finite-Difference Time-Domain Method» (en anglès). https://www.fdtd.org,+29-07-2013. Arxivat de l'original el 2022-05-21. [Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ «Finite Difference Method» (en anglès). https://pythonnumericalmethods.berkeley.edu.+[Consulta: 9 juny 2022].
* ↑ «openEMS.de | free and open electromagnetic field solver» (en anglès). http://openems.de/. Arxivat de l'original el 2022-08-23. [Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ «Nanophotonic FDTD Simulation Software - Lumerical FDTD» (en anglès). https://www.lumerical.com.+[Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ «FDTD Solvers - Acceleware Ltd.» (en anglès). https://www.acceleware.com.+[Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ «Home» (en anglès). http://www.fdtdxx.com.+[Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ «3D EM Simulation - FDTD Simulation Software XFdtd» (en anglès). https://www.remcom.com.+[Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ «Electromagnetic Simulation Software» (en anglès). https://txcorp.com.+[Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ «FullWAVE FDTD Simulation Software - RSoft Photonic Device Tools | Synopsys Photonic Solutions» (en anglès). https://www.synopsys.com.+[Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ «FDTD Software - OmniSim - Photon Design» (en anglès). https://www.photond.com.+[Consulta: 11 juny 2022].
* ↑ Laporte, Floris. «fdtd: a 3D electromagnetic FDTD simulator written in Python» (en anglès). http://github.com.+[Consulta: 11 juny 2022].

## Vegeu també

* Mètode d'elements finits.
* Mètode d'elements de contorn.
* Mètode dels moments (electromagnetisme).