OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1983

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1983, disputat al circuit de Silverstone el 16 de juliol del 1983.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 15 | Alain Prost | Renault | 67 | 1h 24' 39. 780 | 3 | 9 |
| 2 | 5 | Nelson Piquet | Brabham - BMW | 67 | + 19.161 s | 6 | 6 |
| 3 | 27 | Patrick Tambay | Ferrari | 67 | + 26.246 s | 2 | 4 |
| 4 | 12 | Nigel Mansell | Lotus - Renault | 67 | + 38.952 s | 18 | 3 |
| 5 | 28 | René Arnoux | Ferrari | 67 | + 58.874 s | 1 | 2 |
| 6 | 8 | Niki Lauda | McLaren - Ford | 66 | + 1 Volta | 15 | 1 |
| 7 | 23 | Mauro Baldi | Alfa Romeo | 66 | + 1 Volta | 11 | |
| 8 | 22 | Andrea de Cesaris | Alfa Romeo | 66 | + 1 Volta | 9 | |
| 9 | 7 | John Watson | McLaren - Ford | 66 | + 1 Volta | 24 | |
| 10 | 25 | Jean Pierre Jarier | Ligier - Ford | 65 | + 2 Voltes | 25 | |
| 11 | 1 | Keke Rosberg | Williams - Ford | 65 | + 2 Voltes | 13 | |
| 12 | 2 | Jacques Laffite | Williams - Ford | 65 | + 2 Voltes | 20 | |
| 13 | 3 | Michele Alboreto | Tyrrell - Ford | 65 | + 2 Voltes | 16 | |
| 14 | 4 | Danny Sullivan | Tyrrell - Ford | 65 | + 2 Voltes | 23 | |
| 15 | 30 | Thierry Boutsen | Arrows - Ford | 65 | + 2 Voltes | 17 | |
| 16 | 33 | Roberto Guerrero | Theodore - Ford | 64 | + 3 Voltes | 21 | |
| 17 | 29 | Marc Surer | Arrows - Ford | 64 | + 3 Voltes | 19 | |
| Ret | 9 | Manfred Winkelhock | ATS - BMW | 49 | Motor | 8 | |
| Ret | 26 | Raul Boesel | Ligier - Ford | 48 | Suspensions | 22 | |
| Ret | 32 | Piercarlo Ghinzani | Osella - Alfa Romeo | 46 | Prob. amb el combustible | 26 | |
| Ret | 35 | Derek Warwick | Toleman - Hart | 27 | Caixa canvi | 10 | |
| Ret | 6 | Riccardo Patrese | Brabham - BMW | 9 | Turbo | 5 | |
| Ret | 40 | Stefan Johansson | Spirit - Honda | 5 | Prob. amb el combustible | 15 | |
| Ret | 16 | Eddie Cheever | Renault | 3 | Motor | 7 | |
| Ret | 36 | Bruno Giacomelli | Toleman - Hart | 3 | Turbo | 12 | |
| Ret | 11 | Elio de Angelis | Lotus - Renault | 1 | Turbo | 4 | |
| NVQ | 34 | Johnny Cecotto | Theodore - Ford | | | | |
| NVQ | 31 | Corrado Fabi | Osella - Alfa Romeo | | | | |
| NVQ | 17 | Kenny Acheson | RAM - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: René Arnoux 1' 09. 462
* Volta ràpida: Alain Prost 1' 14. 212 (a la volta 32)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-21. [Consulta: 21 abril 2010].
# Josep Sastre i Prats

Josep Sastre i Prats, era membre de l'orde de Sant Benet i va ser abat de Santa Maria d'Amer (1660-1668), de Sant Pau del Camp (1668-1683), i de Sant Pere de la Portella, va ésser nomenat President de la Generalitat de Catalunya el 22 de juliol de 1680.
Durant el seu trienni com a president, Catalunya viu un període entre guerres amb França. Coincideix la pressa de recursos post-guerra amb unes dures condicions meteorològiques que van generar uns anys d'esterilitat del camp a partir de 1680. Continuen les tensions amb la corona i el virrei pel conflicte dels allotjaments de les tropes. Carles II d'Aragó s'havia compromès a millorar-los, i no tan sols no ho va fer, sinó que el 1681 va ordenar cobrar el coronatge, ja que la necessitat de millorar les fortificacions de la frontera francesa, especialment Puigcerdà, obligava a incrementar els recursos. Tot i que la Pau de Nimega s'havia signat el 1678, el 1682 tornen a haver moviments de tropes franceses a la frontera, si bé serà en el proper trienni, el 1684, quan tornaren a començar els enfrontaments que, amb algunes interrupcions, duraren fins a 1697.
Econòmicament s'incrementa el tràfic de mercaderies en estar en un període de pau. Però aquests moviments comercials no porten aparellat un increment d'ingressos de la Diputació degut al frau. La situació era tan greu que es va plantejar aprofitar una prerrogativa papal de Climent VII perquè el diputat eclesiàstic excomuniqués als defraudadors. Finalment el rei va prohibir l'aplicació d'aquesta mesura "per a evitar crear diferències entre els seus regnes".

## Referències

* ↑ Ernesto Zaragoza Pascual. L'Abadia de Montserrat. Catàleg dels monestirs catalans, 1997. ISBN 9788478268870. ,pàg.20
* ↑ Ernesto Zaragoza Pascual. L'Abadia de Montserrat. Catàleg dels monestirs catalans, 1997. ISBN 9788478268870. ,pàg.59
* ↑ Des de 1617, els abats de Sant Pau del Camp, ho eren també de Sant Pere de la Portella.
* ↑ Història dels Presidents..., pàg. 278-281

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Climent de Solanell i de Foix

Climent de Solanell i de Foix va ser el cent quinzè president de la Generalitat de Catalunya entre els anys 1698 i 1701. Fou paborde de la col·legiata d'Àger.
A París es publica un llibre del canonge Legrende titulat "Ensayos de la historia de Luís el Grande" on s'acusa al poble de Barcelona de reclamar la rendició a les tropes reials durant el setge de Barcelona. La Diputació i el Consell de Cent protesten per aquesta acusació mitjançant la publicació de l'Escudo de la verdad (Barcelona 1699) on vinculaven la pèrdua a la mala gestió del virrei Velasco. En el seu trienni davant la Generalitat va morir el rei Carles II d'Espanya l'1 de novembre de 1700 i es començà a forjar la Guerra de Successió
Sembla que va morir de malenconia el 9 de febrer de 1701 pel tractament que havien donat els diputats a la successió de Carles II, acceptant el seu testament i a Felip d'Anjou com a rei.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Manuel de Copons i d'Esquerrer

Manuel de Copons i d'Esquerrer (?, segle xvii - ?, segle xviii), monjo cambrer del monestir de Sant Esteve de Banyoles va ser nomenat el 119è president de la Generalitat de Catalunya (1707-1710) el 22 de juliol de 1707.
Nascut a Malmercat, fill de Jacint de Copons i de Gay, 5è senyor de Malmercat (oïdor del braç militar per la Vegueria de Lleida, sotsvegueria de Pallars) i de Magdalena Esquerrer. Els seus germans foren:
* Josep de Copons i d'Esquerrer (1683-1738) 6è senyor de Malmercat. Corts 1701 i 1705 (Marquès de Malmercat per Carles III d'Àustria el 5/7/1717), casat amb Isabel de Cordelles i Romanyer, pubilla de Felicià de Cordelles Marqués de Mura i patró del Col·legi Cordelles de Barcelona.
* Plàcid de Copons i d'Esquerrer, doctor en dret i oïdor de la Reial Audiència. Corts 1701 i 1705.
Els Copons de Malmercat participaren directament en la lluita contra els partidaris de Felip V. Després de l'11 de setembre foren represaliats.
Després de la batalla d'Almansa i la conquesta del Regne de València a finals del trienni anterior, els filipistes varen començar una conquesta sistemàtica del territori. A Catalunya en aquest trienni es produí el setge de Lleida, entre el 9 de setembre i el 10 de novembre de 1707, i de Tortosa.
Catalunya es va mantenir sota el règim de l'Arxiduc Carles en aquest període i cap al final es va produir la contraofensiva austracista que acaba amb la conquesta efímera de Madrid i la retirada definitiva dels austriacistes cap a Catalunya.
El 1718 seguia com a cambrer del Monestir de Banyoles i assistia com a síndic al Capítol General dels benedictins, segons reculls històrics.

## Referències

* ↑ Ernest Zaragoza Pascual Història de la Congregació Benedictina Claustral Abadia de Montserrat 2004. Pàg. 215
* ↑ «El castell de Malmercat». Arxivat de l'original el 2008-01-29. [Consulta: 22 desembre 2007].
* ↑ Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2). Pàg. 316-317
* ↑ «El Castell de Malmercat». Arxivat de l'original el 2016-02-19. [Consulta: 14 febrer 2016].
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Susanna Wesley

Susanna Wesley, nascuda Annesley (20 de gener de 1669 - Londres, 23 de juliol de 1742), fou una autora d'escrits i cartes de difusió espiritual, mare de John i Charles Wesley, els fundadors del metodisme.
Susanna Annesley és la més petita dels vint-i-cinc fills del predicador londinenc Samuel Annesley. El 1688 es va casar amb el també clergue Samuel Wesley. El 10 de febrer de 1690 va néixer Samuel Jr, el primer fill dels dinou del matrimoni. Nou dels seus fills moririen essent infants. El 1697 la família es va traslladar a una rectoria a Epworth. Més tard, el 17 de juny de 1703 va néixer el seu fill John, que més endavant seria el fundador del metodisme. Els escrits i correspondència de Susanna Wesley The Complete Writings, editats per Charles Wallace i publicats el 1997, formen part de la història social i religiosa anglesa i referent de com l'espiritualitat pot servir per potenciar la veu de les dones.

## Referències

* ↑ Religió, Catalunya «Comença l'Any Wesley: "Pensem i deixem pensar"». CatalunyaReligió.cat, 01-02-2012.
* ↑ «Brooklyn Museum: Susanna Wesley». [Consulta: 5 març 2018].
* 1 2 Wesley, Susanna. Susanna Wesley: The Complete Writings (en anglès). Charles Wallace, Jr. Oxford University Press, 1997, p. 528. ISBN 9780195360721.
# Tamariu de França

El tamariu (Catalunya, País Valencià), tamarell (Illes Balears) o gatell (Urgell, Rosselló) és el nom comú de Tamarix gallica. És un arbre o arbust caducifoli de la família Tamaricaceae i del gènere Tamarix, el qual comprèn entre 50 i 60 espècies.

## Descripció

Es tracta d'un arbust gran o un arbre petit autòcton de la costa mediterrània (França, Itàlia i Espanya) que ha estat introduït a una gran quantitat de països com Argentina, Brasil, el Regne Unit... Es tracta d'una espècie altament resistent a la gran majoria de condicions climàtiques, siguin glaçades o a la calor. També és resistent a la sequera i a la calç, així que es considera una espècie apta per voreres de mar.Té un nivell de creixement moderat, d'uns 60 a 90 cm per any. Per al seu correcte desenvolupament, requereix exposició al sol. Per tant, no és una planta apta per a llocs d'ombra densa o mitjana. Així i tot, és un arbust que genera una ombra de densitat lleugera. Tampoc és propensa a plagues.

### Taxonomia

Tamarix gallica va ser descrita per Carl von Linné i publicat a Species Plantarum el 1753.

## Fulla i flor

Tamarix gallica té petites fulles alternes escamiformes que mesuren d'1,5 a 4 mm de color verd glauc. La seva flor conté 5 sèpals de 0,5 a 1 mm i 5 pètals el·líptics d'1,5 a 2 mm i és d'un color blanc o rosat. Està distribuïda en espigues cilíndriques compactes de 4 a 5 cm i apareix simultàniament amb les fulles al mes d'abril i la floració acaba al mes de juliol.

## Usos

És una planta que suporta la salinitat del sòl així, és adequada per a ser usada a jardins propers a vorera de mar, o fins i tot com a planta de vegetalització de zones salades. Així i tot, també pot ser emprada per a crear masses arbustives.

## Tradicions

El tamariu era la planta preferida del déu grec Apol·lo.
Segons la Bíblia, Abraham va plantar un tamariu a Beerxeba i va invocar allí el nom del Senyor, el Déu etern.

## Referències

* ↑ «Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana | TERMCAT». [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «Tamarix gallica L.» (en anglès). [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «Tamarix gallica L. | Plants of the World Online | Kew Science» (en anglès). [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ Argimon, Xavier. GUIA PER A LA SELECCIÓ D'ESPÈCIES DE VERD URBÀ: JARDINERIA. ISBN 978-84-9803-703-6.
* ↑ «Tamariu francès | Verd urbà». [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «Tamariu francès | Verd urbà». [Consulta: 8 gener 2023].
* ↑ «Tropicos | Name - Tamarix gallica L.». [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «Tamarix gallica - Trees and Shrubs Online». [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «TAMARIX GALLICA». [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ «Fiche Technique de la plante». [Consulta: 4 gener 2023].
* ↑ New Larousse Encyclopedia of Mythology. (anglès)
* ↑ La Bíblia. La Sagrada escriptura en llengua catalana. Genesis 21:33. Trad. per Pau Sais i Manel Sais

## Enllaços externs

* Utilització del tamariu per la regeneració de terres salines a la Xina Occidental Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès).
# Tomás Orts Climent

Tomás Orts Climent, (Alacant, 1879 - Barcelona, segle XX)), fou un publicista del País Valencià. Era fill de l'escriptor Ramón Orts-Ramos.

## Carrera

Va estudiar el batxillerat a Alacant i als dotze anys ja va publicar contes i poesies. Des dels quinze va ser redactor d'alguns diaris de Barcelona, havent-ho estat durant molt de temps de Las Noticias, La Renaixença, La tribuna, etc. en los que publicà centenars d'articles sobre literatura, música, política, etc.
També va dirigir les revistes El Defensor del Asegurado i El Seguro Moderno, i va traduir nombroses obres de Daudet, Zola, Goldsmith i d'altres autors.
Un dels seus articles a La Tribuna motivà que l'Ajuntament de Barcelona adoptes l'acord d'enterrar decorosament als difunts de pobre condició.
Va figurar en el cos de redacció de l'enciclopèdia universal il·lustrada Espasa-Calpe S. A.

## Referències

* Enciclopèdia Universal Il·lustrada Espasa-Calpe S. A. Tom 40, pàg. 791 (ISBN 84-239- 4540-5)
# Torre del Carme (Cabanes)

La Torre del Carme, coneguda també com a Torre Máñez, és una Torre de sentinella de la Ribera de Cabanes, al terme municipal de Cabanes, a la comarca de la Plana Alta.
Està datada entre els segles xv i xvi, i com tota torre defensiva, va ser declarat Bé d'Interès Cultural per Direcció General de patrimoni Artístic de la Generalitat Valenciana.

## Descripció historicoartística

Al segle xv, es produeix un despoblament de part de la zona del litoral de llevant, però malgrat això, s'hi van continuar a mantenir les zones de cultiu, que a vegades se sentien a la mercè dels pirates, en moltes ocasions, berberescos, que fan freqüents incursions a la costa. És per això que es va procedir a la fortificació de moltes de les masies existents a les zones agrícoles, tant costaneres com de zones de l'interior d'escassa població i defensa. Aquesta pot ser, segons l'opinió de molts autors, l'origen d'aquestes torres a la zona de la Ribera de Cabanes.
La Torre del Carme, s'anomena també de Máñez, per ser aquesta família l'última propietària. Com passa amb la Torre Carmelet, té un edifici annex, que serveix com a magatzem per a usos agrícoles.
Com pràcticament la resta de les torres de la Ribera de Cabanes, presenta una garita rodona en una de les cantonades. En aquesta torre es pot apreciar restes d'una altra a la cantonada oposada, la sud, que que s'ha fet molt malbé, igual que ocorre amb l'interior de la torre. Presenta planta quadrada i tres altures.
S'hi accedeix mitjançant la construcció annexa. A la vista hi ha dues petites finestres, així com un balcó a la façana sud-est, mentre que la façana nord-est té dues finestres. Es va construir amb materials senzills i el sistema paredat, que es reforça a les cantonades amb carreus. Malgrat el bon estat de conservació dels murs exteriors, es poden apreciar elements que no li són propis en l'obertura del balcó.

## Referències

* 1 2 «Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià».
* 1 2 3 «Torre del Carmen». Secció 1a. Béns d'interés cultural - Patrimoni Cultural. Generalitat Valenciana. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «Dirección General de Patrimonio Cultural». [Consulta: 17 febrer 2025].
* 1 2 3 Toni, (pseudònim). «Torre del Carmen o de Mañez» (en castellà). Castillos españoles, 07-05-2011. [Consulta: 17 febrer 2025].
* 1 2 «Torre del Carme o Máñez». Turisme de Castelló. [Consulta: 5 maig 2014].
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1993

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1993, disputat al circuit de Silverstone l'11 de juliol del 1993.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 2 | Alain Prost | Williams - Renault | 59 | 1h 25' 38. 1 | 1 | 10 |
| 2 | 5 | Michael Schumacher | Benetton - Ford | 59 | + 7.66 s | 3 | 6 |
| 3 | 6 | Riccardo Patrese | Benetton - Ford | 59 | + 1' 17.482 min. | 5 | 4 |
| 4 | 12 | Johnny Herbert | Lotus - Ford | 59 | + 1' 18.407 min. | 7 | 3 |
| 5 | 8 | Ayrton Senna | McLaren - Ford | 58 | Sense combustible | 4 | 2 |
| 6 | 9 | Derek Warwick | Footwork - Mugen - Honda | 58 | + 1 Volta | 8 | 1 |
| 7 | 26 | Mark Blundell | Ligier - Renault | 58 | + 1 Volta | 9 | |
| 8 | 30 | Jyrki Järvilehto | Sauber | 58 | + 1 Volta | 16 | |
| 9 | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 58 | + 1 Volta | 12 | |
| 10 | 14 | Rubens Barrichello | Jordan - Hart | 58 | + 1 Volta | 15 | |
| 11 | 19 | Philippe Alliot | Larrousse - Lamborghini | 57 | + 2 Voltes | 24 | |
| 12 | 23 | Christian Fittipaldi | Minardi - Ford | 56 | Caixa canvi | 19 | |
| 13 | 3 | Ukyo Katayama | Tyrrell - Yamaha | 55 | + 4 Voltes | 22 | |
| 14 | 25 | Martin Brundle | Ligier - Renault | 53 | Caixa canvi | 6 | |
| NC | 4 | Andrea de Cesaris | Tyrrell - Yamaha | 43 | No classificat | 21 | |
| Ret | 0 | Damon Hill | Williams - Renault | 41 | Motor | 2 | |
| Ret | 11 | Alessandro Zanardi | Lotus - Ford | 41 | Suspensions | 14 | |
| Ret | 25 | Thierry Boutsen | Jordan - Hart | 41 | Pressió de rodes | 23 | |
| Ret | 22 | Luca Badoer | Lola - Ferrari | 32 | Part elèctrica | 25 | |
| Ret | 24 | Pierluigi Martini | Minardi - Ford | 31 | Prob. físics | 20 | |
| Ret | 29 | Karl Wendlinger | Sauber | 24 | Virolla | 18 | |
| Ret | 28 | Gerhard Berger | Ferrari | 10 | Suspensió | 13 | |
| Ret | 10 | Aguri Suzuki | Footwork - Mugen - Honda | 8 | Virolla | 10 | |
| Ret | 7 | Michael Andretti | McLaren - Ford | 0 | Virolla | 11 | |
| Ret | 20 | Érik Comas | Larrousse - Lamborghini | 0 | Palier | 17 | |
| NVQ | 21 | Michele Alboreto | Lola - Ferrari | | | | |

## Altres

* Pole: Alain Prost 1' 19. 006
* Volta ràpida: Damon Hill 1' 22. 515 (a la volta 41)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-02. [Consulta: 20 maig 2010].
# Banc de Saya de Malha

El banc de Saya de Malha (en portuguès modern, Saia de Malha) és un banc submergit o baix extens al fons de l'oceà Índic. És el banc més gran del món; la superfície d'aquesta zona d'aigua poc profunda és de 40.808 km², gairebé tan gran com la de Suïssa. Saya de Malha forma part de la vasta plana abissal o altiplà marí de les Mascarenyes.

## Situació

Es troba a l'est de Madagascar, al sud-est de les Seychelles, i al nord del banc de Nazaret, dels baixos de Cargados Carajos i de l'illa de Maurici.
La terra més propera són les petites illes d'Agalega, una dependència remota de Maurici, a uns 300 km a l'oest, seguides de l'illa de Coëtivy, que depèn de les Seychelles, situada uns 400 km al nord-oest. Maurici administra Saya de Malha com a part de la seva zona econòmica exclusiva.
Té dues parts clarament definides, el banc septentrional (o Ritchie Bank) i l'immens banc meridional. Si el banc meridional fos reconegut com a l'estructura d'un atol submergit, seria el més gran del món. Els dos bancs es troben separats per una falla que es va formar entre 64 i 69 milions d'anys enrere.

## Història

El banc fou anomenat per navegants portuguesos al segle xv. Després de fer la travessia de les aigües de color blau fosc de l'oceà Índic, es varen trobar damunt d'una zona de color blau turquesa.
El primer estudi seriós del banc va ser fet l'any 1838 per Robert Moresby, capità de la Royal Navy. Moresby acabava d'explorar i cartografiar les Lacadives, el mar Roig i les Txagos i no es trobava en bones condicions de salut. A causa de la seva condició delicada, Moresby no pogué dur a terme un estudi exhaustiu d'aquest banc.

## Geologia

El banc es va formar fa uns 35 milions d'anys. Està format de basalt a la part de sota, coberta de pedra calcària. La part calcària és la resta d'antics esculls coral·lins. Alguns dels baixos podrien haver estat illes entre 18.000 i 6.000 anys enrere, durant les èpoques glacials.

## Referències

* ↑ ftp://rock.geosociety.org/pub/reposit/2001/2001075.pdf

## Enllaços externs

* Saya de Malha Bank (Lighthouse Foundation). Arxivat 2010-07-18 a Wayback Machine.
* Proposed artificial island and micronation Autopia. (alemany)
# Claudia Ahlering

Claudia Ahlering (Diepholz, 1972) és una il·lustradora i dibuixant de còmics alemanya que viu i treballa en una granja ecològica a Estíria.

## Trajectòria

Claudia Ahlering va néixer a Diepholz, a la Baixa Saxònia, i va créixer amb quatre germans grans. De 1991 a 1993 va estudiar Belles Arts a la Universitat de Hannover. Entre 1994 i 1996 va estudiar pintura aplicada al vitrall i la porcellana. El 2005 va rebre una beca per a l'École national supérieure des beaux-arts de París. El 2004 va impulsar la publicació a Hamburg del primer número de la revista col·lectiva de còmic independent i d'art Spring, que està dissenyada i realitzada exclusivament per dones.
La primera novel·la gràfica d'Ahlering va ser publicada el 2015, Ghetto Brother, a partir d'un guió de Julian Voloj. Basada en fets reals, Ghetto Brother tracta sobre la banda de carrer del mateix nom del Bronx als anys 1970 que va influir en el naixement del moviment hip-hop. El 2016 van publicar Die Judenbuche, una adaptació de la novel·la homònima d'Annette von Droste-Hülshoff.
La seva tercera col·laboració amb Voloj va ser Marlene Dietrich - Augenblicke eines Lebens el 2021. En aquesta biografia, la mateixa Marlene Dietrich, de 91 anys, apareix com a narradora al seu enfosquit apartament parisenc i fa la seva darrera entrevista al jove periodista Leon, oferint així un repàs subjectiu de la seva vida en què descriu tant els seus inicis com a actriu de teatre a la dècada del 1920 com els seus èxits posteriors a Hollywood.

## Referències

* ↑ «CLAUDIA AHLERING» (en alemany), 18-10-2019. [Consulta: 14 juny 2023].
* ↑ «Claudia Ahlering - Solo Show». [Consulta: 14 juny 2023].
* ↑ «Zeichnende Mädchen: Das Kunst- und Comic-Magazin "Spring"» (en alemany), 01-08-2006. [Consulta: 14 juny 2023].
* ↑ Otero, Miqui «La leyenda de Benjamin Meléndez, pandillero y pacificador del Bronx» (en castellà). El País [Madrid], 06-02-2016. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Die Judenbuche: Nach Annette von Droste-Hülshoff | Knesebeck Verlag». Arxivat de l'original el 2023-05-28. [Consulta: 14 juny 2023].
* ↑ «Comic: "Marlene Dietrich – Augenblicke eines Lebens"» (en alemany). [Consulta: 14 juny 2023].
# Gran Premi de Luxemburg del 1997

Resultats del Gran Premi de Luxemburg de Fórmula 1 de la temporada 1997, disputat al circuit de Nürburgring el 28 de setembre del 1997.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 3 | Jacques Villeneuve | Williams - Renault | 67 | 1h 31' 28. 1 | 2 | 10 |
| 2 | 7 | Jean Alesi | Benetton - Renault | 67 | + 11.77 s | 10 | 6 |
| 3 | 4 | Heinz-Harald Frentzen | Williams - Renault | 67 | + 13.48 s | 3 | 4 |
| 4 | 8 | Gerhard Berger | Benetton - Renault | 67 | + 16.416 s | 7 | 3 |
| 5 | 2 | Pedro Diniz | Arrows - Yamaha | 67 | + 43.147 s | 15 | 2 |
| 6 | 14 | Olivier Panis | Prost - Mugen - Honda | 67 | + 43.75 s | 11 | 1 |
| 7 | 16 | Johnny Herbert | Sauber - Petronas | 67 | + 44.354 s | 16 | |
| 8 | 1 | Damon Hill | Arrows - Yamaha | 67 | + 44.777 s | 13 | |
| 9 | 17 | Gianni Morbidelli | Sauber - Petronas | 66 | + 1 Volta | 19 | |
| 10 | 19 | Mika Salo | Tyrrell - Ford | 66 | +1 Volta | 20 | |
| Ret | 18 | Jos Verstappen | Tyrrell - Ford | 50 | Accident | 21 | |
| Ret | 9 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 43 | Motor | 1 | |
| Ret | 22 | Rubens Barrichello | Stewart - Ford | 43 | Caixa canvi | 9 | |
| Ret | 10 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 42 | Motor | 6 | |
| Ret | 23 | Jan Magnussen | Stewart - Ford | 40 | Part mecànica | 12 | |
| Ret | 6 | Eddie Irvine | Ferrari | 22 | Motor | 14 | |
| Ret | 15 | Shinji Nakano | Prost - Mugen - Honda | 16 | Motor | 17 | |
| Ret | 5 | Michael Schumacher | Ferrari | 2 | Suspensions | 5 | |
| Ret | 21 | Tarso Marques | Minardi - Hart | 1 | Motor | 18 | |
| Ret | 20 | Ukyo Katayama | Minardi - Hart | 1 | Col·lisió | 22 | |
| Ret | 12 | Giancarlo Fisichella | Jordan - Peugeot | 0 | Col·lisió | 4 | |

## Altres

* Pole: Mika Häkkinen 1' 16. 602
* Volta ràpida: Heinz-Harald Frentzen 1' 18. 802 (a la volta 32)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-29. [Consulta: 26 març 2010].