OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Richard Amerike

Richard ap Meryk, amb la forma en anglès Richard Amerike (o Ameryk) (1445-1503) va ser un acabalat mercader anglès, oficial i sheriff, d'origen gal·lès. Era el principal propietari del vaixell Matthew, en aquest vaixell John Cabot va partir a explorar Amèrica del Nord el 1497. Segons l'antiquari i historiador afeccionat Alfred Hudd (1908), el nom de l'Amèrica continental derivaria del cognom de Richard Amerike, ja que ell va esponsoritzar l'expedició de Cabot a l'illa de Terranova. Tanmateix aquesta hipòtesi no està en consens amb la visió dels historiadors que aposten pel nom del cartògraf Amerigo Vespucci i l'ús primerenc que en va fer el cartògraf Martin Waldseemüller qui utilitzà la forma llatinitzada femenina del nom d'Amerigo, "America", en el seu mapa mundial de 1507.

## Biografia

Richard Amerike nasqué el 1445 at Meryk Court, Weston under Penyard, prop de Ross-on-Wye, Herefordshire, era descendent del Earls of Gwent. El nom familiar va ser anglisitzat des de l'idioma gal·lès ap Meuric, ap Meurig o ap Meryk, que significa "fill de Meurig".
Amerike es traslladà a Bristol, va enriquir-se com a comerciant i va tenir la consideració de King's Customs Officer tres vegades i va esdevenir el High Sheriff of Bristol el 1497.
Com que l'escut d'armes d'Amerike era similar a la bandera doptada pels Estats Units independents, es va formar una llegenda sobre que el continent americà havia adoptat el seu cognom. It is not widely accepted.

## Referències

* 1 2 3 4 MacDonald, Peter. «BBC History in Depth; The Naming of America; Richard Amerike». BBC History website. BBC, 17-02-2011. [Consulta: 24 febrer 2011].

## Bibliografia

* The Columbus Myth: Did Men of Bristol Reach America before Columbus? Ian Wilson (1974; reprint 1991: ISBN 0-671-71167-9)
* Terra Incognita: The True Story of How America Got Its Name, Rodney Broome (US 2001: ISBN 0-944638-22-8)
* Amerike: The Briton America Is Named After, Rodney Broome (UK 2002: ISBN 0-7509-2909-X)

## Enllaços externs

* "The man who inspired America?", BBC Features, 29 April 2002
* Jonathan Cohen, "It's All in a Name" Arxivat 2011-07-20 a Wayback Machine., Bristol TImes
* "Bristol Voyages", Heritage
* 100 Welsh Heroes Website Arxivat 2008-05-17 a Wayback Machine.
* "Who Is America Named After?", Celtic Atlanta
# Tresor de Torredonjimeno

L'anomenat Tresor de Torredonjimeno es va trobar l'any 1926, fortuïtament, a la finca Majanos de Marañón de Torredonjimeno, a la província de Jaén. Una part del tresor actualment es conserva a la seu Barcelonina del Museu d'Arqueologia de Catalunya.

## Història

Un treballador de la finca cavava un clot per plantar una olivera quan es va topar amb un embolcall recobert de guix ple de creus i d'altres objectes que no va saber identificar. Cinc anys més tard, els objectes van passar al mercat d'antiguitats i van ser adquirits per diversos museus i col·leccionistes.
Cap al 1933, una part d'aquestes peces arribaren a través del comerç d'antiguitats, primer al Museo Arqueológico Nacional de Madrid, i més tard al Museo Arqueológico Provincial de Córdoba. Entre els mesos de gener i maig de 1935, el mecenes Damià Mateu ingressà a la secció d'Arqueologia dels Museus d'Art de Barcelona un lot important del mateix tresor, el qual passà a formar part, aquell mateix any, de les col·leccions del Museu d'Arqueologia de Catalunya.
Després de la Guerra Civil el lot es va enriquir amb l'adquisició d'una nova creu votiva a un antiquari anomenat Juan Rodríguez. Finalment, la col·lecció del Museu d'Arqueologia de Catalunya es completà amb l'ingrés, l'any 1949, de la col·lecció de Josep Graells, la qual va servir per a complementar alguna de les peces ja existents al museu i per aclarir la naturalesa d'altres objectes que formen el tresor.

## Corona

La corona que es conserva a la seu de Barcelona del MAC aniria suspesa sobre l'altar d'una església com a ofrena dels poderosos de l'època a Déu i els sants, amb la finalitat d'obtenir la seva protecció. L'anàlisi del conjunt del tresor, en concret la de les inscripcions, permet vincular-lo a les màrtirs sevillanes Justa i Rufina, i constitueix, en el seu conjunt, el tresor d'una església o santuari dedicat a aquestes dues santes que van sofrir la seva passió a finals del segle iii aC. La difusió del seu culte s'atribueix a Isidor de Sevilla, bisbe de Sevilla entre el 600 i el 636.
Les ofrenes a les esglésies es beneïen en un acte solemne. Sobre les corones conservem al «Liber Ordinum», l'oració que es llegia públicament:
| « Ihesu Domine, qui est corona sanctorum, hanc coronam benedicento sanctifica: ut pro decore domus tue et tui honore ac ornamento altaris, accepta hec munera feras, et de manibus offerentium respectu hilari et pia benegnitate suscipias. Amen. » | « Senyor Jesús, que coroneu els sants, santifiqueu aquesta corona beneint-la amb l'objectiu que sigui una ornamentació de la teva casa i un ornament de l'altar en honor teu. Accepta aquest present i de les mans dels qui fan la ofrena, vulguis rebre'l amb un respecte joiós i una pietosa benignitat. Amen » . |

## Referències

* ↑ el tresor al web del MAC
# Trucada perduda 2

Trucada perduda 2 (títol original: One Missed Call 2 (anglès), 着信アリ2|Chakushin Ari 2 (japonès)) és una pel·lícula de terror japonès dirigida per Renpei Tsukamoto i estrenada l'any 2005. És continuació de la primera part estrenada l'any 2002, Chakushin Ari, tot i que el repartiment d'aquest segon episodi de la saga és totalment diferent del primer, excepte un comissari de policia. Ha estat doblada al català.

## Argument

Trucada perduda 2 comença amb Kyoko i la seva amiga Madoka. Ambdues noies ensenyen nens en una guarderia al centre de Tòquio. Madoka convenç Kioko a sortir i visitar un restaurant on el promès de Kyoko, Naoto, treballa a temps parcial. Mei-Fueng és la filla del cuiner, i el seu telèfon mòbil sona amb «la melodia de la mort». No obstant això, surt a comprar menjar i el seu pare és el qui respon. La trucada era per Mei-Feung, però quan el seu pare respon, escolta la seva pròpia mort en lloc de la seva filla. Més tard, quan el restaurant està tancat, Mei-Feung li dona a Kyoko i Madoka el seu número de telèfon des que s'ha fet un de nou (així com un portatil nou). Segons després d'intercanviar números, Madoka rep una trucada amb el to «de la mort». Naoto és a la cuina a la recerca del cuiner, i descobreix que aquest ha mort amb la meitat del seu rostre cremat. La policia és alertada a continuació. El detectiu Motomiya arriba a l'escena del crim i interroga Naoto sobre la mort. No obstant això, Naoto no esmenta res del que es refereix a la manera de matar de l'esperit anomenat Mimiko.

## Repartiment

* Mimura: Kyoko Okudera
* Yû Yoshizawa: Naoto Sakurai
* Asaka Seto: Takako Nozoe
* Renji Ishibashi: Yusaku Motomiya
* Haruko Wanibuchi: Sachie Mizunuma
* Peter Ho : Chen Yuting

## Crítica

* "Osteoporosis narrativa. (...) Sense el poder visual [del film de Miike] (...) alarmant repetició d'esquemes."
* "Exemple de la peculiar idea que el públic japonès té d'una segona part: tornar a explicar exactament el mateix. (...) Puntuació: ★ (sobre 5)."

## Referències

* ↑ «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Trucada perduda 2». [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ «One Missed Call 2 (2005)» (en anglès). [Consulta: 11 febrer 2019].
* ↑ Ocaña, Javier «El pozo (Llamada perdida 2)». El País.
* ↑ Cueto, Roberto «El pozo (Llamada perdida 2)». Cinemanía.
# Tuia oriental

La tuia oriental, tuia d'orient, xiprer de ventall, arbre de la vida o simplement tuia (Platycladus orientalis, abans Thuja orientalis) és una espècie de conífera de la família Cupressaceae, de fulla persistent. És l'única espècie del gènere Platycladus.
És originari del nord-oest de la Xina i també és conegut amb el nom de biota o arbre de la vida de la Xina (aquest segon nom d'origen budista).

## Característiques

Arriba a fer de 15-20 m d'alt i és de creixement lent. Les fulles són esquamiformes aplanades de 2 a 4 mm de llarg. Els cons fan de 15 a 25 mm de llarg, les llavors fan de 4 a 6 mm de llarg.

## Usos

Molt utilitzat com a arbre ornamental, resisteix molt bé el fred. La fusta s'ha fet servir en temples budistes per a la construcció i com a encens. És una de les 50 herbes fonamentals en la medicina tradicional xinesa.

## Notes

* ↑ «Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana | TERMCAT». [Consulta: 15 febrer 2023].
* ↑ «Platycladus orientalis (Chinese arborvitae) description». [Consulta: 15 febrer 2023].
# Tupinambá

Els Tupinambá són un dels diversos grups ètnics Tupí que habiten Brasil des d'abans de la conquesta de la regió pels portuguesos. En els primers anys de contacte amb els portuguesos, els Tupinambás van viure en tota la costa Oriental del Brasil, i el nom era també aplicat a altres grups parlants de Tupí com el Tupiniquim, Potiguara, Tupinambá, Temiminó, Caeté, Tabajara, Tamoio, Tupinaé entre d'altres. En un sentit exclusiu, es pot aplicar als pobles Tupinambá que una vegada van habitar la riba dreta del Riu São Francisco en la badia Recôncavo i des del Cap de São Tomé a Rio de Janeiro a la ciutat de São Sebastião a São Paulo. La seva llengua sobreviu avui en la forma de Nheengatu.
Hi ha altres dues regions on van habitar els Tupinambá. Els Tupinambá de Olivença vivien en la regió de Mata Atlàntica del sud de Bahia. La seva àrea és 10 quilòmetres al nord de la ciutat de Ilhéus i s'estén de la costa del poble de Olivença a la Serra das Trempes i Serra do Padeiro. Els altres se situen en el baix Tapajós en l'estat brasiler de Pará.
Els Tupinambás són profusament descrits en el llibre d'André Thevet 1572 Cosmographie universelle, al de Jean de Léry Història d'un Viatge a la Terra de Brasil (1578), i al de Hans Staden Warhaftige Historia und beschreibung eyner Landtschafft der Wilden Nacketen que descriu els Tupinambas practicant el canibalisme. Thevet I Léry van ser una inspiració per l'assaig de Montaigne Of Cannibals, i va influir la creació del mite del "salvatge noble" durant la Il·lustració.

## Galeria

* Un Tupinambá anomenat "Louis Henri" que va visitar Lluís XIII de França a Paris el 1613, a l'obra de Claude d'Abbeville, Histoire de la mission.
* Catarina Paraguaçu, esposa del mariner portuguès Diogo Álvares Correia, en una pintura de 1871.
* "Salutations larmoyantes" descrivint els Tupinambás, a Histoire d'un voyage faict en la terre du Brésil (1578), Jean de Léry, 1580.
Els tupinambá poden haver donat el seu nom a la paraula francesa del Nyàmera, el topinambour.

## Referències

* 1 2 «Cerca | enciclopèdia.cat». [Consulta: 16 setembre 2020].
* ↑ Navarro, Eduardo de Almeida. Método moderno de tupi antigo : a língua do Brasil dos primeiros séculos, 1998. ISBN 85-326-1953-3. OCLC 40480983.
* ↑ Bueno, Eduardo.. Capitães do Brasil: a saga dos primeiros colonizadores, 2001. ISBN 972-711-401-6. OCLC 266073039.
* ↑ «Tupinambá de Olivença - Povos Indígenas no Brasil». pib.socioambiental.org. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ «A autodemarcação da Terra Indígena Tupinambá no Baixo Tapajós | Combate Racismo Ambiental». racismoambiental.net.br. [Consulta: 31 desembre 2019].
* ↑ Michel de Montaigne,Essais, Book 1, Chap.30
* ↑ Carlo Ginzburg (2012)Threads and Traces: True, False, Fictive, (papers), University of California Press, ISBN 9780520274488, Chapter 3: Montaigne, Cannibals, and Grottoes
* ↑ Graham, Peter. «Chez Gram».
# Turnacum

Turnacum o Tornacum era una ciutat del nord de la Gàl·lia. Estava situada dins el territori dels Nervis. Els Itinerarium i la Notitia Imperium la mencionen i es diu que va existir una força militar anomenada Numerus Turnacensium.
Es parla també d'un Procurator Gynaecii Tornacensis Belgicae Secundae, que sembla que era un superintendent d'un cert nombre de dones que feien els vestits dels soldats. Jeroni d'Estridó, l'any 407, esmenta la ciutat com una de les principals de la Gàl·lia i al segle vii, Aldoè de Rouen, a la seva Vita Eligii, (Sant Eloi) diu de la ciutat quae quondam regalis extitit civitas (la ciutat es mostrava en altre temps digna d'un rei). La tomba del rei Khilderic I, mort el 481 es va trobar a la ciutat al segle xvii amb molts objectes de valor, incloent l'anell reial amb el nom Childirici Regis. Moltes monedes porten la inscripció Dvrnacos o Durnacus i algunes Dubno Rex. S'han trobat monedes romanes, algunes del temps d'August i d'altres més tardanes, de l'època de Claudi II el Gòtic i Tètric I.
És l'actual Tournai (neerlandès Doornik) a la província d'Hainaut (Bèlgica).

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Turnacum». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 16 febrer 2021].
# Tyto deroepstorffi

Tyto deroepstorffi (syn: Tyto alba deroepstorffi): és una espècie d'ocell rapinyaire nocturn de la família dels titònids (Tytonidae), a vegades considerat una subespècie de l'òliba comuna. Habita les illes Andaman, a l'oceà Índic.

## Taxonomia

Segons la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.2, juliol 2022) aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren que T. furcata, a les Amèriques, T. javanica, a l'Índia, el Sud-est Asiàtic i Australàsia', i T. deroepstorffi, a les illes Andaman', són, subespècies de l'òliba comuna, present a Europa, Àfrica i Orient Pròxim. Segons aquest altre criteri, al ser els 4 tàxons coespecífics, aleshores Tyto Alba (lato sensu) seria una espècie d'abast mundial.

## Referències

* 1 2 3 «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022. [Consulta: 17 gener 2022].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 247. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Tómbol

Un tómbol (terme derivat de l'italià: tombolo i aquest del llatí tumulus) és una formació geogràfica feta per un dipòsit de sediments pel qual una illa s'uneix al continent per una estreta banda de terra. Quan diverses illes han quedat unides per tómbols en barra reben el nom de grups de tómbol (tombolo cluster). Dos tómbols poden formar una llacuna (lagoon).

## Formació

* Per refracció de les onades
Els tómbols en sentit estricte es formen per refracció de les onades. Quan aquestes s'acosten a les illes són alentides per les aigües somes que envolten les illes i pateixen una refracció al voltant de l'illa en el cantó oposat al de l'aproximació i es dipositen els materials sedimentaris i amb el temps es forma un tómbol.
* Per formació lateral

## Morfologia

Els tómbols són més propensos a fluctuacions naturals del seu perfil per acció de les marees o la meteorologia que les platges. Com que en els tómbols els materials de granulometria més fina estan ala cap d'amunt i els de granulometria més gruixuda a sota l'acció del mar pot ser més destructiva.

## Alguns tómbols notables

* Tómbol de Peníscola
* Istme d'Aden, Iemen
* Península Aupouri, Nova Zelanda
* Ayre o Swinister, Illes Shetland, Escòcia
* Cadis, Andalusia
* Las Palmas de Gran Canaria, Canàries
* Miquelon-Langlade, Saint-Pierre i Miquelon, França
* Monembasia, Lacònia, Grècia

## Referències

* ↑ Glossary of Geology and Related Sciences. The American Geological Institute, 1957
* ↑ Don T. Easterbrook, Surface Processes and Landforms, Secona Editió. 1999 Prentice Hall Inc.

## Vegeu també

* Istme
* Cordó litoral
* Banc de sorra
* Banc (geografia)
* Barra (relleu)
* Alfac
* Restinga

## Enllaços externs

* Geology.About.com's page on tombolos Arxivat 2009-04-03 a Wayback Machine. (useful for its descriptive photograph)
# Lai Autonomous Council

Lai Autonomous Council és una entitat autònoma, paral·lela a l'administració del districte de Saiha, creada per a l'ètnia lai (pawi) de Mizoram.
Abans de la creació de l'estat de Mizoram (1972) hi havia un únic consell autònom que es deia Pawi-Chakma-Lakher (creat l'abril de 1953) i la resta era el Lushai (Mizo) Hills Autonomous District Council, creat el 1952 i elevat a territori el 1970 incloent-hi el districte Pawi-Chakma-Lakher. La separació i creació dels tres districtes es va acordar el 1971 i el districte Lai va entrar en funcions el 1972.
# Un jove artista (Ditlev Blanck) observa un esbós en un mirall

Un jove artista (Ditlev Blunck) observa un esbós en un mirall (en danès: En ung kunstner (Ditlev Blunck) betragter en skitse i et spejl) és una pintura a l'oli realitzada el 1826 pel pintor Wilhelm Bendz, pertany a la sèrie de retrats d'artistes de l'Edat d'or danesa. Es troba dipositat a la Galeria Nacional de Dinamarca.

## Gènesi

La pintura va ser realitzada el 1826 en un moment que Wilhelm Bendz estava involucrat en el nou paper dels pintors, ja que ells no es consideraven artesans sinó com a intel·lectuals, artistes en el sentit modern. Va pintar en la dècada de l'any 1820 una sèrie de retrats de pintors en el seu treball. En aquesta obra, és company d'estudi de Bendz, Ditlev Blunck, que es troba en el procés de pintar un retrat del pintor George Sonne.

## Tema i descripció

La pintura mostra a un jove artista, Ditlev Blunck, que ha pres un descans en el seu treball, per examinar l'esbós d'una pintura del retrat que està realitzant Bendz, de George Valtin Sonne, germà del gravador Carl Edward Sonne, sostenint-ho enfront d'un mirall per així poder observar millor la composició d'aquest.
L'escena de l'obra representa un moment en què els pintors es troben seriosament treballant. La imatge del pintor Ditlev Blunck, dempeus en una sala plena de les seves eines, caixa de pintures, taujana, cavallet, un crani i un bloc de dibuix, senyals que aquest treball l'hi pren de debò, i un esbós al fons necessari abans de l'execució de la pintura.

## Altres retrats de Wilhelm Bendz

| A sculptor (Christen Christensen) working from live models in his studio, 1827, Statens Museum for Kunst. | Portrait of the painter Niels Peter Holbech, ca. 1830 Fuglsang Kunstmuseum |

## Europeana 280

A l'abril de 2016, la pintura Un jove artista (Ditlev Blunck) observa un esbós en un mirall va ser seleccionada com una de les deu obres artístiques més importants de Dinamarca pel projecte Europeana.

## Referències

* ↑ «Jens Peter Munk: ‘Kunstnerportræt – selvportræt» p. 103-113. Meddelelser fra Thorvaldsens Museum, 1994. [Consulta: 20 maig 2016].
* ↑ Berman, 2007, p. 63.
* ↑ «Choosing a country's artworks for Europeana 280: Denmark» (en anglès). [Consulta: 20 maig 2016].

## Bibliografia

* Berman, Patricia G. Nyt lys over 1800-tallets maleri. Oslo: Aschehoug, 2007. ISBN 978-87-1123245-3.
# Universitat Duke

La Universitat Duke (Duke University en anglès) és una universitat dels Estats Units a Durham (Carolina del Nord). Fou fundada en 1838 com a "Brown School" per metodistes i quàquers en la ciutat de Trinity (Carolina del Nord) va ser traslladada a la localitat de Durham en 1982. El seu nom rendeix honor a Washington Duke, un dels seus primers benefactors. Els seus alumnes són en un 40% de minories ètniques, i provenen dels 50 estats i de 85 països diferents. En el Rànquing de Xangai de 2021 estava classificada la 32a del mon.

## Esports

Els equips esportius de Duke, anomenats Blue Devils, pertanyen a l'Atlantic Coast Conference, i en tota la seva història han aconseguit 9 campionats nacionals, inclosos 3 en bàsquet masculí.

## Alumnes destacats

* Hans Dehmelt, Guanyador de Premi Nobel de Física en 1989
* Ricardo Lagos, President de Xile
* Richard Nixon, President dels Estats Units (1969-1974)
* Elizabeth Dole, senadora de Carolina del Nord
* Charles Hard Townes, Guanyador de Premi Nobel de Física en 1964
* Melinda French Gates, filàntropa i cofundadora de la Bill & Melinda Gates Foundation
* Enrique Peñalosa, Alcalde de Bogotà
* Grant Hill, jugador de l'NBA

## Professors destacats

* Peter Agre, Guanyador del Premi Nobel de Química en 2003
* René Girard, filòsof francès
* Ariel Dorfman, dramaturg xilè
* Gertrude Belle Elion, guanyador del Premi Nobel de Fisiologia i Medicina
* Joseph Stiglitz, economista

## Referències

* ↑ «A Chronology of Significant Events in Duke University's History». Duke University Archives. Arxivat de l'original el 2 de març 2012. [Consulta: 23 maig 2011].
* ↑ King, William E. «Duke University: A Brief Narrative History». Duke University Archives. Arxivat de l'original el 12 de març 2013. [Consulta: 23 maig 2011].
* ↑ Love, Maggie. "Uni analyzes impact of new housing model on diversity", The Chronicle, November 8, 2010. Retrieved July 5, 2011.
* ↑ «2021 Academic Ranking of World Universities» (en anglès). Shanghai Ranking. [Consulta: 31 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Web oficial de la Universitat Duke
# Julius Oscar Brefeld

Julius Oscar Brefeld, 19 d'agost de 1839, Westfàlia - 12 de gener de 1925 Schlachtensee va ser un botànic i micòleg alemany.
Va estudiar farmàcia i el 1863 va ser ajudant de Heinrich Anton de Bary (1831-1888) a la Universitat de Halle. Es doctorà el 1868 i el 1873 va ser professor a la Universitat de Berlín. El 1876 va donar classes a l'escola forestal d'Eberswalde. El 1882 era professor de botànica i director del jardí botànic de Münster.
Cap a 1896 començà desenvolupar un glaucoma que l'any 1910 el deixà totalment cec. Abans, el 1898, va ser professor de botància a la universitat de Breslau (actualment a Polònia).
Brefeld és conegut per la seva posada a punt de les tècniques de cultiu dels fongs sobre gelatina.

## Algunes obres

* Julius Oscar Brefeld (1872-1881) Researches on the Fungi: Hefte 1-4: Botanische Untersuchungen über Schimmelpilze (Botanical investigations on Mushrooms)
* Julius Oscar Brefeld (1874) Botanische Untersuchungen über Schimmelpilze: Die Entwicklungsgeschichte von Penicillium (Botanical researches on molds The developmental history of Penicillium) 98 pp.
* Julius Oscar Brefeld (1877) Botanische Untersuchungen über Schimmelpilze: Basidiomyceten I (Botanical researches on molds Basidiomycetes) 266 pp.
* Julius Oscar Brefeld (1881) Botanische Untersuchungen über Hefenpilze: Die Brandpilze I (Botanical researches on yeasts The Rusts I) 191 pp.
* Julius Oscar Brefeld (1883) Researches on the Fungi: heft 5: Botanische Untersuchungen über Hefenpilze Fortsetzung der Schimmelpilze (Botanical investigations on the yeast stage of mushrooms)
* Julius Oscar Brefeld (1884 - 1912) Researches on the Fungi: Hefte 6-15: Untersuchungen aus dem Gesammtgebiete der Mykologie (Investigations in the Field of Mycology) 15 vol.
* Julius Oscar Brefeld (1888) Untersuchungen aus dem Gesammtgebiete der Mykologie: Basidiomyceten II. Protobasidiomyceten (Researches towards the complete command of mycology Basidiomycetes II. Protobasidiomycetes) 178 pp.
* Julius Oscar Brefeld (1889) Untersuchungen aus dem Gesammtgebiete der Mykologie: Basidiomyceten III. Autobasidiomyceten und die Begründung des natürlichen Systemes der Pilze (Researches in the Field of Mycology: Basidiomycetes III. Autobasidiomycetes and the foundation of a natural taxonomic system for the fleshy fungi) 305 pp.
* Julius Oscar Brefeld (1895) Untersuchungen aus dem Gesammtgebiete der Mykologie: Hemibasidii. Brandpilze III (Researches in the Field of Mycology: Hemibasidiae. The Rusts III) pp. 99 - 236
* Julius Oscar Brefeld (1895) Untersuchungen aus dem Gesammtgebiete der Mykologie: Die Brandpilze II (Researches in the Field of Mycology: The Rusts II) 98 pp.
* Julius Oscar Brefeld (1905) Untersuchungen aus dem Gesammtgebiete der Mykologie: Brandpilze (Hemibasidii) IV (Researches in the Field of Mycology: The Rusts (Hemibasidiae) IV) 75 pp.
* Julius Oscar Brefeld (1912) Untersuchungen aus dem Gesammtgebiete der Mykologie: Die Brandpilze V (Researches in the Field of Mycology: The Rusts II) 151 pp.
La seva signatura abreujada com botànic és: Bref.

## Font

* Pàgina biogràfica a l'Illinois Mycological Association.