# Stradivarius

Un Stradivarius (o Stradivari) és un instrument de corda construït per un membre de la família italiana Stradivari.
Els instruments de Stradivarius són molt valorats pels intèrprets més importants del món i pels col·leccionistes d'antiguitats. La gran quantitat de detalls que presenten, l'antiguitat, les característiques sonores i individuals d'aquestes obres d'art són considerades úniques, i sovint els instruments s'identifiquen pel nom d'algú, generalment un músic famós que en va ser el propietari o que simplement el va fer servir en algun moment per les seves interpretacions. Se n'han arribat a vendre per milions de dòlars.

## Característiques
### Teories sobre la qualitat del seu so

Hi ha hagut molts intents d'imitar la qualitat del so d'aquests instruments; hi ha moltes teories sobre com van ser construïts. Molts creien que el vernís utilitzat per Stradivari es feia amb una fórmula secreta que es va perdre en morir el seu creador, però exàmens de raigs X i anàlisi d'espectre en la superfície dels violins van revelar que tots van ser sotmesos a canvis en la seva estructura (especialment el mànec, el cordal i les cordes), i sovint l'únic que queda del treball original és el cos mateix, que va ser reenvernissada periòdicament.
Una altra teoria diu que el punt clau va ser el temps que va prendre assecar les fustes d'auró i avet amb què estan construïts, això també va ser desmentit per l'estudi de la fibra de la fusta. Les línies van ser comparades amb models d'arbre és que van viure en aquesta època i es va poder determinar el temps d'assecatge simplement en prendre la diferència entre la data de construcció (que era deixada per Stradivari en una etiqueta a l'interior de l'instrument) i el càlcul de quan havia estat tallat l'arbre. Això va revelar que la fusta s'havia assecat durant no més de 20 anys, i no 60 o 70, com es creia.
Una altra teoria assenyala que el període de fred extrem que va patir Europa en els anys en què Stradivari va viure, la petita edat de gel, va poder fer que els arbres que van créixer durant aquesta època desenvolupessin una fibra més compacta i amb una millor qualitat mecànica sonora. No obstant això, hi ha instruments construïts en la mateixa època, amb fusta d'arbres que tenen la mateixa dendrocronologia, que no van aconseguir la magnificència d'un Stradivarius.
El gener del 2009 es van publicar a la revista Public Library of Science, els resultats d'una investigació realitzada durant tres dècades amb mostres molt petites (capes molt primes) preses d'un Stradivarius en reparació: un dels autors de l'estudi, el doctor Joseph Nagyvary, especialista en bioquímica i professor de química a la Universitat de Texas A & M, va assegurar haver trobat proves que a Itàlia, al "període daurat" de la construcció d'aquest tipus d'instruments, entre 1700 i 1720, una plaga d'insectes va afectar els arbres de la zona que hauria sigut la clau de l'èxit de Stradivari. El fabricant de violins hauria utilitzat bòrax per a preservar els instruments contra els insectes, sense saber que això tindria també efectes sobre la sonoritat. El bòrax va utilitzar-se com a protecció en la primera capa de la fusta dels instruments.

### Preu aproximat

El preu d'un Stradivarius genuí depèn de l'instrument, el seu estat de conservació i la qualitat del so, entre altres aspectes a valorar i els seus preus van dels milers d'euros fins a sumes rècord de milions. L'Stradivarius «Molitor» de 1697, que s'havia rumorejat que pertanyia a Napoleó Bonaparte (era d'un general del seu exèrcit, Gabriel Jean Joseph Molitor), es va vendre el 2010 a través del web Tarisio Auctions a la violinista Anne Akiko Meyers per 3.600.000 dòlars, rècord mundial fins aleshores.
Segons la seva condició, els instruments fabricats durant el període daurat de Stradivari, que comprèn entre 1700 i 1725, es poden arribar a vendre per milions de dòlars. El 2011, l'Stradivarius «Lady Blunt» de 1721, conservat en un estat impol·lut, es va vendre a Tarisio Auctions per 9,8 milions de lliures esterlines (que porta el nom de la neta de Lord Byron Anne Blunt, 15a baronessa de Wentworth, que el posseïa des de feia trenta anys). Va ser venut per la Nippon Music Foundation per ajudar les víctimes del terratrèmol i tsunami del Japó del 2011.

### Instruments originals i instruments no originals

Dels més de 1.000 instruments que Stradivari va fabricar, en queden poc més de 500, però molts lutiers posteriors a ell van signar Stradivari a l'interior dels seus instruments, i per això no és estrany trobar sota la signatura el text "made in Germany ". Un Stradivarius autèntic es distingeix pels seus finíssims acabats, fusta d'extrema bellesa tornassolada i l'etiqueta que cita l'any i el lloc on van ser construïts:
| « | "Antonius Stradivarius Cremonensis Faciebat anno 17." | » |

## Col·leccions i exemplars de renom

La col·lecció més gran de Stradivarius del món són els Stradivarius Palatins a Madrid.

### Violins

* Petero 1667
* Aranyi 1667
* ex Captain Saville 1667
* Amatese 1668
* Oistrakh 1671 - David Oistrakh. Robat el 1996, actualment està perdut. Arxivat 2005-10-28 a Wayback Machine.
* Espanyol 1677 o 1723
* Paganini-Desaint (Quartet Paganini) 1680 - conservats a la Nippon Music Foundation, prestats habitualment a Kikuei Ikeda del Tòquio String Quartet
* Fleming 1681 - conservat en la Stradivari Society, prestat habitualment a Cecily Ward Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine.
* Bucher 1683
* Cipriani Potter 1683
* Cobbett ex Holloway 1683
* ex Arma Senkrah 1685
* ex Castelbarco 1685
* Auer 1689 - conservat en la Stradivari Society, prestat habitualment a Vadim Gluzman Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine.
* Arditi 1689
* Baumgartner 1689
* Bingham 1690
* Bennet 1692
* Falmouth 1692 - tocat habitualment per Leonidas Kavakos
* Baillot-Pommerau 1694
* Fetzer 1694 - conservat en la Stradivari Society, prestat habitualment a Ruggero Allifranchini Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine.
* Decorats 1696 (dos) - conservats al Palau Reial de Madrid, tocats habitualment pel Quintet Nacional.
* Stradivarius moliter "1697 propietat de Anne Akiko Meyers.
* ex Baron Knoop 1698 - propietat de Berenice Christin Terwey
* The Lady Tennant 1699
* Longuet 1699
* Countess Polignac 1699, executat en l'actualitat per Gil Shaham
* Castelbarco 1699
* Cristiani 1700
* Taft ex Emil Heermann 1700
* Dushkin 1701 - conservat en la Stradivari Society, prestat habitualment a Frank Almond Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine.
* El Irlandès 1702 - conservat en la Stradivari Society Finnish OKO Bank, prestat habitualment a Réka Szilvay.
* Conte di Fontana 1702 Va ser tocat per David Oistrakh i ara pertany a Mariana Sîrbu
* Rei Maximilià José c. 1702 - conservat en la Stradivari Society, prestat habitualment a Berent Korfker. Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine.
* Lyall 1702 - conservat en la Stradivari Society, prestat habitualment a Stefan Milenkovich Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine.
* La Rouse Boughton 1703 - conservat al Banc Nacional d'Àustria, en préstec a Boris Kuschnir del Cuartero Kopelman
* Allegretti 1703
* Alsager 1703
* Emiliani 1703 - propietat de Anne-Sophie Mutter
* Betts 1704
* ex Brüstlein 1707 - conservat al Banc Nacional d'Àustria
* La Cathédrale 1707 - conservat en la Stradivari Society, prestat habitualment a Tamaki Kawakubo Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine.
* Hammer 1707 - actualment propietat de Kyoko Takezawa
* Burstein, Bagshawe 1708 - conservat en la Stradivari Society, prestat habitualment a Janice Martin. Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine.
* Duc de Camposelice 1708
* Ruby 1708 - conservat en la Stradivari Society, usat ocasionalment per Leila Josefowicz; tocat habitualment per Vadim Repin com/recipients.htm
* Berlin Hochschule 1709
* Ernst 1709
* Viotti 1709
* Lord Dunn-Raven 1710 - prestat habitualment a Anne-Sophie Mutter
* ex Roederer 1710 - tocat habitualment per David Grimal
* ex Vieuxtemps 1710
* Liegnitz 1711
* Lady Inchiquin 1711 - tocat habitualment per Frank Peter Zimmermann. La propietària és l'empresa WestLB AG que el va adquirir per a aquest violinista.
* Boissier 1713 - s'utilitza en el concert final de l'Premi Sarasate i es conserva en el Reial Conservatori Superior de Música de Madrid
* Gibson ex Huberman 1713 - propietat de Joshua Bell, que el va comprar a un preu entorn de USD 4.000.000.
* Daniel 1713 - propietat de Joan Pau Reynoso
* Cremones ex Joachim 1714 - conservat a la Royal Academy of Music
* Soil 1714 - prestat habitualment a Itzhak Perlman
* ex Berou ex Thibaud 1714
* Li Maurier 1714 - Robat el 2002, actualment perdut. Arxivat 2005-10-28 a Wayback Machine.
* Leonora Jackson 1714
* Lipinski 1715 - Perdut des de 1962.
* Titian 1715
* Alard 1715
* ex Bazzini 1715
* Cessole 1715
* ex Marsick 1715 - tocat habitualment a James Ehnes
* Berthier 1716
* Booth 1716 - tocat habitualment a Julia Fischer
* Colossus 1716 - Robat el 1998, actualment perdut. Arxivat 2005-10-28 a Wayback Machine.
* Monestir 1716
* Provigny 1716
* El Messies 1716
* ex Wieniawski 1717
* Windsor-Weinstein 1716 - conservat al Banc d'Instruments Musicals de Consell Canadenc de les Arts (Canada Council for the Arts Musical Instrument Bank).
* Firebird ex Saint-Exupéry 1718 - propietat de Salvatore Accardo
* Madrileny 1720
* ex Beckerath 1720
* Artot 1722
* Júpiter 1722 - conservat a la Nippon Music Foundation, prestat habitualment a Midori Goto
* Laub-Petschnikoff 1722
* Jules Falk 1723 - propietat de Viktoria Mullova
* Kiesewetter 1723 - conservat en la Stradivari Society, prestat habitualment a Stefan Jackiw Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine.
* El Sarasate 1724 - conservat al Museu d'Instruments del Conservatori Nacional Superior de Música i de Dansa de París.
* Brancaccio 1725
* Barrere 1727 - conservat en la Stradivari Society, prestat habitualment a Janine Jansen. Arxivat 2017-11-07 a Wayback Machine.
* Davidov-Morrini 1727 - robat el 1995, actualment perdut.
* ex General Dupont 1727
* Holroyd 1727
* Kreutzer 1727 - propietat de Maxim Vengerova
* Hart ex Francescatti 1727 - propietat de Salvatore Accardo
* Paganini-Comte Cozia vaig Salabue (Quartet Paganini) 1727 - conservats a la Nippon Music Foundation, prestats habitualment a Martin Beaver del Tòquio String Quartet
* Benny 1729 - llegat per Jack Benny a l'Orquestra Filharmònica de Los Angeles
* Lavalle 1731 - conservat en eel museu tlapacoyense, a Veracruz, Mèxic, prestat habitualment a Benjamin Schmid
* Hèrcules 1732 - pertanyia a Eugène Ysaÿe. Robat el 1908, actualment perdut. Arxivat 2005-10-28 a Wayback Machine.
* Des Rosiers 1733 - propietat de Angèle Dubeau
* Rode 1733
* Ames 1734 - Robat i actualment perdut. Arxivat 2005-10-28 a Wayback Machine.
* ex Baró von Feilitzsch 1734
* Habeneck 1734 - conservat a la Royal Academy of Music
* Lamoureux 1735 - Robat i actualment perdut. Arxivat 2005-10-28 a Wayback Machine.
* Muntz 1736
* Comte de Armaille 1737
* Lord Norton 1737
* "Swan song" 1737-el seu propietari més famós va ser el gran violinista i compositor cubà Jose White.

### Col·lecció del Museu Metropolità d'Art a Nova York

* "Gould" (1693)
* "Francesca" (1694)
* "Antonius" (1711)

### Violes

Es conserven 13 violes d'Antonio Stradivari. Arxivat 2002-12-24 a Wayback Machine.
* Casaux 1696 - Pertanyent al Quintet Palatino, conservat en el Palau Reial de Madrid.
* Archinto 1696 - conservat a la Royal Academy of Music.
* Paganini-Mendelssohn (Quartet Paganini) 1731 - conservat a la Nippon Music Foundation, prestat habitualment a Kazuhide Isomura del Tòquio String Quartet

### Violoncels

Antonio Stradivari construir entre 70 i 80 violoncels en la seva vida Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine., i se'n conserven 63. Arxivat 2002-12-24 a Wayback Machine.
* General Kyd ex Leo Stern 1684 - Robat el 27 d'abril de 2004 de la casa de Peter Stumpf, violoncel solista de l'Orquestra Filharmònica de Los Angeles, i recuperat per una família d'un abocador de Los Angeles, tres setmanes després. Arxivat 2014-03-31 a Wayback Machine.
* Barjansky 1690 - tocat habitualment per Julian Lloyd Webber
* Bonjour 1696 - actualment en préstec al Banc d'Instruments Musicals de Consell Canadenc de les Arts (Canada Council for the Arts Musical Instrument Bank).
* Lord Aylesford 1696 - propietat de la Nippon Music Foundation. Tocat per János Starker entre 1950 i 1965.
* Castelbarco 1697
* Decorat 1696 - Pertanyent al Quintet Palatino-és el violoncel del quartet original-, conservat en el Palau Reial de Madrid.
* Baix Palatino 1700 - Pertanyent al Quintet Palatino conservat en el Palau Reial de Madrid.
* Servais 1701 - conservat al Smithsonian Institute.
* Paganini-Comtessa de Stanlein 1707 - propietat de Bernard Greenhouse. No confondre amb el Paganini-Ladenburg del Quartet Paganini.
* Gore-Booth 1710 - propietat de Rocco Filippini
* Duport 1711 - propietat de Mstislav Rostropóvitx
* Davidov 1712 - va ser propietat de Karl Davidov, el "Tzar dels violoncels" (com va ser anomenat per Txaikovski). Va ser després propietat de Jacqueline du Pré fins que va morir el 1987, que el va llegar a Yo-Yo Ma.
* Batta 1714 - propietat de Gregor Piatigorsky
* Becker 1719
* Piatti 1720 - utilitzat per Carlos Prieto, qui li va canviar el nom a "Cello Prieto"
* Baudiot 1725 - propietat de Gregor Piatigorsky
* De Munck ex Feuermann 1730 - conservat a la Nippon Music Foundation, prestat habitualment a Steven Isserlis.
* Braga 1731
* Paganini-Ladenburg (Quartet Paganini) 1736 - conservat a la Nippon Music Foundation, prestat habitualment a Clive Greensmith del Tòquio String Quartet

### Guitarres

Es conserven quatre mandolines Stradivarius completes i nombrosos fragments de guitarres.
* Hill 1680 o 1688
* Rawlins 1700
* Stradivarius Dani 1720
* Stradivarius Karla 1788

## Vegeu també

* The Red Violin, pel·lícula canadenca de 1998 que, tot i que presenta una història fictícia sense cap mena de suport real, es va inspirar en el violí Stradivarius anomenat "The Red Mendelssohn" ("El Mendelssohn vermell").
* Llista de fustes

## Referències

* ↑ Pickrell, John «Did "Little Ice Age" Create Stradivarius Violins' Famous Tone?» (en anglès). National Geographic, 07-01-2004.
* ↑ «Asegura experto conocer el secreto del singular sonido del Stradivarius» La Jornada, (Mèxic) 8 de febrer de 2009
* ↑ Joseph Nagyvary,«Mineral Preservatives in the Wood of Stradivari and Guarneri», Plos One, s;d.
* ↑ «Cozio.com: violin by Antonio Stradivari, 1697 (Molitor)». cozio.com, 2010. Arxivat de l'original el 2013-11-10. [Consulta: 10 novembre 2013].
* ↑ Jeanne Claire van Ryzin. «Austin violinist Anne Akiko Meyers buys rare Stradivarius for record-setting $3.6 million». Austin360, 2010.
* ↑ «Tarisio, October 2010 (New York) – Lot 467». Tarisio, 2010.
* ↑ Hart, George. The violin: its famous makers and their imitators. Londres: Dulau, 1875, p. 130, 135.
* ↑ Yoree Koh. «Stradivarius Nets $16M for Japan Quake Relief». The Wall Street Journal, 21-06-2011. [Consulta: 29 juny 2011].
* ↑ Oistrakh, David; Brengola, Riccardo; Gulli, Franco; Sirbu, Mariana; Masi, Pier Narciso. The violin of David Oistrakh: Stradivari, Conte di Fontana 1702.. Genova, Italy: Dynamic, 2003.

## Enllaços externs

* Base de dades d'instruments Stradivarius de Cozio.com Arxivat 2011-05-21 a Wayback Machine..
* Edició a Internet de HILL, W. Henry, HILL, Arthur F. Hill, i HILL, Alfred E.: Antonio Stradivari, His Life and Work (1644-1737) , Celloheaven.com, 2001 (originalment editat en 1902) Arxivat 2008-01-30 a Wayback Machine..
* El so dels Stradivarius, un misteri resolt gràcies a la tecnologia Arxivat 2008-11-19 a Wayback Machine. a entretodas.net