OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hydrangea

Hydrangea és un gènere de plantes amb flor de la família Hydrangeaceae. Les espècies d'aquest gènere tenen el nom comú d'hortènsia. Moltes espècies s'utilitzen com a plantes ornamentals. A Corea, Hydrangea serrata (en hangul: 산수국, en hanja: 山水菊) s'utilitza per a preparar un te herbal anomenat sugukcha (수국차) o ilsulcha (이슬차).

## Taxonomia

Hi ha unes 70–75 espècies d'hortènsies, algunes són moderadament verinoses. Entre aquestes, hi ha:
* Hydrangea anomala Himalaia, Xina.
* Hydrangea arborescens Hortènsia fina, Amèrica del nord.
* Hydrangea aspera. Xina, Himalaia.
* Hydrangea bretschneideri. Xina.
* Hydrangea candida. Xina.
* Hydrangea caudatifolia. Xina.
* Hydrangea chinensis. Xina.
* Hydrangea chungii. Xina.
* Hydrangea cinerea. Amèrica del nord.
* Hydrangea coacta. Xina.
* Hydrangea coenobialis. Xina.
* Hydrangea davidii. Xina.
* Hydrangea dumicola. Xina.
* Hydrangea gracilis. Xina.
* Hydrangea heteromalla. Himalaia, Xina.
* Hydrangea hirta. Japó.
* Hydrangea hypoglauca. Xina.
* Hydrangea integrifolia. Xina.
* Hydrangea involucrata. Japó, Taiwan.
* Hydrangea kawakamii. Taiwan.
* Hydrangea kwangsiensis. Xina.
* Hydrangea kwangtungensis. Xina.
* Hydrangea lingii. Xina.
* Hydrangea linkweiensis. Xina.
* Hydrangea longifolia. Xina.
* Hydrangea longipes. Western Xina.
* Hydrangea macrocarpa. Xina.
* Hydrangea macrophylla, hortènsia de fulla gran. Japó, Corea.
* Hydrangea mangshanensis. Xina.
* Hydrangea paniculata, Xina, Japó, Corea, Sakhalín.
* Hydrangea petiolaris - Hortènsia d'enredadera. Japó, Corea, Sakhalín.
* Hydrangea quercifolia Amèrica del nord.
* Hydrangea radiata - Hortènsia de fulla glauca. Amèrica del nord.
* Hydrangea robusta. Xina, Himalaia.
* Hydrangea sargentiana. Xina.
* Hydrangea scandens. Japó, Filipines
* Hydrangea serrata. Japó, Corea.
* Hydrangea serratifolia. Xile, Argentina.
* Hydrangea stenophylla. Xina.
* Hydrangea strigosa. Xina.
* Hydrangea stylosa. Xina.
* Hydrangea sungpanensis. Xina.
* Hydrangea xanthoneura. Xina.
* Hydrangea zhewanensis. Xina

## Galeria

* Hydrangea macrophylla
* Hydrangea; flors
* Flors
* Hydrangea macrophylla, flors
* Hydrangea macrophylla, flors
* Hydrangea sp
* Hydrangea quercifolia
* Hydrangea macrophylla, fulles
* Hydrangea v. Annabelle Hydrangea arborescens
* Wild Hydrangea v. Annabelle Hydrangea arborescens
* Uns pètals
* Hydrangea aspera ssp. sargentiana
* Hortènsia blava
* Hydrangea paniculata
* Hydrangea; flors. Kerala, Índia
* H. macrophylla
* Hydrangea; França
* Hydrangea; flors. Veneçuela
* Hydrangea; flors. Srinagar, Caixmir
* Hydrangea; flors

## Referències

* ↑ Sunset Western Garden Book, 1995:606–607

## Enllaços externs

* Hortènsies. (anglès)
* www.hydrangeaworld.com. (anglès)
# Ianira

Ianira (en grec antic Ἰάνειρά) és, en la mitologia grega, el nom de dos personatges femenins:
* Una oceànide, una nimfa, filla d'Oceà i de Tetis, que Hesíode cita a la seva llista d'oceànides. Segons l'Himne homèric, era una de les "filles de l'Oceà profund" que recollia flors amb Persèfone quan va ser segrestada per Hades.
* Ianira, era també una de les 50 nereides, filles de Nereu i de Doris. Nereu era un déu del mar i Doris era filla d'Oceà, i per això les nereides són considerades nimfes del mar. Ella i les seves altres germanes es van aparèixer a Tetis quan es lamentava pel dolor d'Aquil·les després de la mort del seu amic Pàtrocle.
Un escoli a una de les Odes Olímpiques de Píndar diu que Ianira era el nom de l'esposa de Capaneu, un dels mítics set Cabdills.

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, 356
* ↑ Himne homèric a Dèmeter, 2, 5
* ↑ Homer. Ilíada, XVIII, 35
* ↑ Pseudo-Apol·lodor, Βιβλιοθήκη, I, 2, 7
* ↑ Homer. Ilíada, XVIII, 39-51
* ↑ Píndar. Olímpica, VI, 46
# Idées noires

Idées noires (Pensaments foscos) és una col·lecció de tires de còmic d'humor negre dibuixades per André Franquin, i escrites per Franquin i Yvan Delporte. El primer pic que varen aparèixer aquestes tires fou l'any 1977, amb la breu tirada que tengué el suplement de la revista Spirou, Le Trombone illustré. Després que aquesta iniciativa fos cancel·lada, Idées noires va ser publicat a la revista Fluide Glacial, com a suggeriment de Gotlib, on va quedar com a secció fixa fins al 1983. El primer àlbum va ser publicat el 1981, i un segon volum en format de mitja pàgina mitja va ser publicat el 1984.
Així com el títol Idées noires podria suggerir, aquestes històries exploren fantasies depriments i terribles, tot dibuixat amb un ús dramàtic del negre en blanc. Suïcidis, execucions, accidents laborals, desastres ecològics i la recerca dels accidents, són alguns dels temes foscament il·lustrats en aquest treball. La sèrie contrasta exageradament amb altres tires còmiques de Franquin com Gaston Lagaffe, Spirou et Fantasio i el Marsupilami, tot i que un toc fosc sorgí en els dibuixos més tardans com amb Gaston Lagaffe a la tira per amnistia Internacional (publicat en Cauchemarrants, 1979).
Unes quantes pàgines van ser traduïdes a la revista de còmics de curta durada de Kitchen Sink, "French Ticklers" sota el títol de "Dissenys foscos".

## Publicacions

* Idées noires (1981)
* Idées noires 2 (1984, mitja pàgina (21.8x15cm)
* Idées noires, l'intégrale (2001, col·lecció completa)

## Referències

* ↑ franquin.com. «Franquin-une vie-1977».(francès)
* ↑ The World of Franquin. «The anarchist as poet».
* ↑ André Franquin, lagaffemegate.free.fr. «Les Combats de Gaston» (en francès).
* ↑ http://www.lofficier.com/othertransla.htm

## Enllaços externs

* Idées noires a Franquin.com ((francès))
* Idées noires Lloc ((francès))
# Serrat del Dob

El Serrat del Dob és una serra situada entre els municipis de Setcases i de Vilallonga de Ter a la comarca del Ripollès, amb una elevació màxima de 2.421,9 metres al Cim de la Canal Mala.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya
# Joan Antoni Hava Ferré

Joan Antoni Hava Ferré, de nom artístic Antonio Alba (Reus, 7 de desembre del 1873 – Santiago de Xile, 1940), va ser un guitarrista, professor de música i compositor català que s'establí a Xile.

## Biografia

Era fill de Manuel Hava Hernández, picapedrer de Tarragona que vivia a Reus, i de Rosa Ferré, d'Alcover. Va estudiar solfeig, cant i piano a Reus amb Josep Maria Ballvé. Més tard va aprendre a tocar la guitarra -que seria el seu instrument favorit-, la bandúrria, la mandolina, l'arpa i l'orgue. El 1890, amb 17 anys, va emigrar a Sud-amèrica, i cinc anys més tard es va establir a Valparaíso on treballava com a mestre de música i director de la coral de la Sociedad de Beneficiencia de Valparaíso. L'any 1903 va fer un viatge d'estudis a Europa per visitar els conservatoris de Barcelona, París, Madrid, Londres, Nàpols i Milà. Posteriorment va anar a viure a Santiago de Xile, i a la capital xilena va exercir de professor de guitarra; la seva deixebla Liliana Pérez Corey seria la principal formadora de guitarristes del país i creadora de la càtedra de guitarra de la Facultat d'Arts de la Universitat de Xile.
En la seva estada americana, Antonio Alba va compondre balls i peces per a cant, prestant una especial atenció al ric folklore xilè. Se li atribueixen 400 peces, 250 de les quals editades per «C. Kirsinger & Cª» de Valparaíso. També va publicar obres seves a «Sindicato Musical Barcelonés - Dotesio editorial de música» de Barcelona, a '«Unión Musical Española» de Madrid i a «Henry Lemoine et Cie» de París.

## Bibliografia

* Cantares del pueblo chileno
* Colección de piezas para canto y acompañamiento de guitarra
* Música escogida para estudiantina Santiago de Chile: Antonio Alba, 1912?
* Teoría de la música

## Gravacions

* El vértigo, vals, Op. 119 per a 2 guitarres i Vals español, Op. 35 per a mandolina i dues guitarres inclosos en el disc compacte Guitarra clásica chilena del siglo XIX pel duet Juan Mouras-Guillermo Ibarra (Santiago de Chile: Ministerio de Educación, Fondo de Desarrollo de las Artes y la Cultura, 2002)
* Zamacueca, dins del disc compacte Mandolinas y Violines: Filarmónica del Puerto y la Pampa de l'agrupació "Filármonica Santa Cecilia" (Valparaíso, 2006)

## Notes

* ↑ Les fonts donen diverses dates de naixement; la del 7.12.1873 és una cita del Llibre de Baptismes de la parròquia de Reus Centro de investigación y documentación de la guitarra clásica en Cataluña. «Antonio Alba». Arxivat de l'original el 2012-06-30. [Consulta: 14 setembre 2023]. Francesc Gras i Elies diu que va néixer el 15 de novembre de 1970

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1991, p. 359.
* ↑ Rojas Zegers, Jorge «Alba, Antonio». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana, Madrid: SAGAE, 1999, vol 1.

## Enllaços externs

* Biografia i llista amb 117 obres (castellà)
* Partitures en PDF de La abuelita, Op. 72 (veu, guitarra i piano), Célebres guajiras, Op. 77 (veu i piano), Emilia, habanera, Op. 13 (guitarra)
# Torre de l'Onclet

La Torre de l'Onclet és un edifici de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Actualment té un ús turístic.

## Descripció

Aquest edifici està format per dos cossos de planta rectangular compostos de planta baixa i una planta pis amb coberta a dues vessants. En un dels cossos el carener és paral·lel a la façana principal i a l'altre és perpendicular a aquesta. Cada cos té dues crugies amb escala lateral. Sobresurt una torre de planta circular i volum lleugerament troncocònic amb coberta plana, que era una torre de defensa.
Les parets de càrrega són de paredat comú i totxo. Els forjats són de bigues de fusta i revoltó i de bigues i llates de fusta i rajola. Les cobertes són de teula àrab.
Les façanes estan dominades compositivament per una galeria de 5 arcs de mig punt sobre pilars coronada amb una barana de terrat de balustres ceràmics. La torre que sobresurt del volum de l'edificació té una petita obertura amb llinda i està coronada amb una balustrada.

## Història

La masia pertanyia a l'antiga quadra de la Costa, esmentada al segle segle xiv. Al segle xvi, la possessió era coneguda per torre Galvany o torre d'en Montserrat i al segle xviii portava el nom de torre del Mestre. La finca pertanyia a la família Torrents 'Onclet', que tenen la seva casa pairal al barri del Palmerar. L'Onclet va ser un sacerdot de la família. La família Torrents va ser protagonista de la història política, religiosa i cultural de Vilanova i la Geltrú, com per exemple el pintor Martí Torrents i l'escultor Damià Torrents.

## Referències

* ↑ «Autorizan el uso hotelero a dos masías históricas protegidas», 10-05-2017. [Consulta: 28 febrer 2019].
* 1 2 3 «Torre de l'Onclet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].
* ↑ Pàmies, Jordi-Enric «Les torres de defensa, un atractiu turístic». Diari de Vilanova, 25-08-1995.
* ↑ «Inventari del Patrimoni Històric, Arquitectònic i Ambiental». Diputació de Barcelona. Arxivat de l'original el 2018-02-11. [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ Roig i Estradé, Pau; Carbonell i Virella, Vicenç. Masies del Garraf. 1. Vilanova i la Geltrú: El Cep i la Nansa, ©1998-2008, p. 36-37. ISBN 84-85960-24-6.
# George Amick

George Amick fou un pilot estatunidenc de curses automobilístiques nascut el 24 d'octubre del 1924 a Vernonia, Oregon.
Amick va córrer a la Champ Car a la temporada 1958 incloent-hi la cursa de les 500 milles d'Indianapolis de l'any 1958.
George Amick va morir el 4 d'abril del 1959 en un accident a la cursa de Daytona Beach, Florida.

## Resultats a la Indy 500

| Any | Cotxe | Sortida | Vel. mitja | Ranking | Final | Voltes | V. líder | Retirat |
| 1958 | 99 | 25 | 142.710 | 25 | 2 | 200 | 18 | Va acabar |
| Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | Totals | 200 | 18 | |
| Curses | 1 |
| Poles | 0 |
| Voltes líder | 18 |
| Victòries | 0 |
| Top 5 | 1 |
| Top 10 | 1 |
| Retirades | 0 |

## A la F1

El Gran Premi d'Indianapolis 500 va formar part del calendari del campionat del món de la Fórmula 1 entre les temporades 1950 a la 1960. Els pilots que competien a la Indy durant aquests anys també eren comptabilitats pel campionat de la F1.
George Amick va participar en 1 cursa de F1, debutant al Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1958.

### Palmarès a la F1

* Participacions: 1
* Poles: 0
* Voltes Ràpides: 0
* Victòries: 0
* Pòdiums: 1
* Punts vàlids per la F1: 6
# In dubio libertas

In dubio libertas és una locució llatina que significa «en cas de dubte entre dos o més alternatives moralment equivalents tens la llibertat i pots fer el que vulguis».
És parent i contrària a la locució in dubio abstine «en cas de dubte val més no fer res i abstenir-se de prendre una decisió». En dret és molt prop del principi del dret in dubio pro reo, quan no hi ha proves pertinents de la culpa, el reu per la presumpció d'innocència recobra la llibertat o absolució. Prové d'una frase que va ser atribuïda a Agustí d'Hipona: «In necessariis unitas; in dubio, libertas et semper et ubique, charitas» , traduït en català «En les coses necessàries, unitat; en el dubte, llibertat i sempre i a tot arreu, caritat.» que en realitat prové del bisbe i humanista croat Marc Antoni de Dominis (1560-1624).

## Referències

* ↑ «Sant Agustí a Catalunya». Reagrupament Pineda de Mar Independència, democràcia i treball, 12 gener 2010 (2010-01-12). [Consulta: 7 juny 2014].
* ↑ Lücke, Friedrich. Über das Alter, den Verfasser, die ursprüngliche Form und den wahren Sinn des kirchlichen Friedensspruches ‘In necessariis unitas, in non necessariis libertas, in utrisque caritas'. Eine litterarhistorische theologische Studie (Sobre l'edat, l'escriptor, la forma original i el significat ver de la dita pacífica eclesiàstica ‘In necessariis unitas, in non necessariis libertas, in utrisque caritas', un estudi historicoliterari i teològic) (en alemany). Göttingen: Verlag der Dieterichschen Buchhandlung, 1850.
# Callum Skinner

Callum Skinner (Glasgow, 20 d'agost de 1992) és un ciclista escocès especialista en pista. Va guanyar dues medalles als Jocs Olímpics de 2016, en les proves de Velocitat individual i Velocitat per equips.

## Palmarès

* 2012
** Campió del Regne Unit en Velocitat
* 2014
** Campió d'Europa en Quilòmetre
** Campió del Regne Unit en Velocitat
** Campió del Regne Unit en Velocitat per equips (amb Philip Hindes i Jason Kenny)
** Campió del Regne Unit en Quilòmetre
** Campió del Regne Unit en Keirin
* 2016
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en Velocitat per equips (amb Philip Hindes i Jason Kenny)
** Medalla de plata als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en Velocitat individual

### Resultats a la Copa del Món en pista

* 2014-2015
** 1r a Guadalajara, en Velocitat per equips
* 2015-2016
** 1r a Hong Kong, en Velocitat per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Economia de Saint Vincent i les Grenadines

L'economia de Saint Vincent i les Grenadines depèn en una gran mesura de l'agricultura. El cultiu de la banana representa un 60% de l'ocupació i un 50% de les exportacions. Aquesta molt forta dependència d'un sol cultiu fa que l'economia sigui vulnerable a múltiples factors externs. Els agricultors de banana de Sant Vicente posseeixen accés preferencial al mercat europeu. Atès que la Unió Europea ha anunciat que aquest accés preferencial serà eliminat, és que la diversificació de l'activitat econòmica es torna una prioritat per lo país.
El turisme ha crescut, convertint-se en un element important de l'activitat econòmica. En 1993, el turisme va desplaçar a les exportacions de banana com el principal element generador d'ingrés de divises. Les Grenadines s'han convertit en un mercat favorit dels fanàtics amb alts nivells d'ingrés que practiquen la nàutica amb velers. La tendència de creixement del turisme és molt probable continuï. En 1996, es van inaugurar nous molls i embarcadors per a creuers i bucs, amb el consegüent augment de la quantitat de passatgers arribats. En 1998, van arribar un total de 202 109 visitants, la majoria dels turistes van provenir d'altres països del Carib i el Regne Unit.
# Edicions del Buc

Edicions del Buc és una editorial amb seu a La Pobla de Farnals, comarca de l'Horta Nord, creada l'any 2014 per Francesc Bononad, Rubén Luzón, Josep Martínez i Pau Sanchis Ferrer. Va aparéixer al caliu del actes literaris que organitza el centre sociocultural Ca Revolta i publica poesia.
Els seus primers títols són Parlen els ulls de Begonya Mezquita, València Nord de Teresa Pascual, 123, una tria personal de la seua obra poètica completa per part de Màrius Sampere i Cap nom del món de Carles Camps Mundó. Amb posterioritat, han continuat alternant la publicació d'autors en llengua catalana amb les traduccions, com la del llibre Faithful and Virtuous Night (Nit fidel i virtuosa), apareguda l'any 2017, i Avern, de 2021, les úniques obres en català de Louise Glück, Premi Nobel de Literatura de l'any 2020, totes dues traduïdes per Núria Busquet Molist.

## Referències

* ↑ «Edicions del Buc naix a València». El temps, 10-11-2014 [Consulta: 19 desembre 2014]. Arxivat 19 de desembre 2014 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-12-19. [Consulta: 19 desembre 2014].
* ↑ Serra, Héctor «Edicions del Buc: obrint els calaixos dels autors». Núvol, 02-12-2014 [Consulta: 19 desembre 2014].

## Enllaços externs

* Edicions del Buc - Lloc web oficial
# Eileen Adelaide Bruce

Eileen Adelaide Bruce (* 1905-1955) va ser una botànica anglesa.
Va exercir com a assistent i curadora del Reial Jardí Botànic de Kew fins a la seva mort. Va treballar extensament sobre la flora d'Àfrica, havent desenvolupat investigacions i exploracions in situ a Sud-àfrica de 1946 a 1952.

## Honors
### Epònims

Hi ha espècies que es nomenen en el seu honor:
* Brachystelma bruceae R.A.Dyer 1977 sinònim de Ceropegia bruceae (R.A.Dyer) Bruyns
* Kniphofia bruceae (Codd) Codd 1987
* Vernonia bruceae C.Jeffrey 1988

## Font

* Desmond, R. 1994. Dictionary of British & Irish Botanists & Horticulturists includins Plant Collectors, Flower Painters & Garden Designers. Taylor & Francis & The Natural History Museum, Londres.

## Enllaços externs

* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Amahuaca

Els yora, amahuaca, arara o shawãdawa, són un grup ètnic de l'Amazònia peruana i brasilera, que es distribueixen a les regions d'Ucayali i Madre de Dios i Acre. Parlen la llengua amahuaca que forma part de la família lingüística pano.
Principalment s'agrupen en les conques dels rius Mapuya, Curanja, Sepahua, Inuya i Yurúa.

## Història

Van ser els missioners franciscans, els que en 1686 van contactar per primera vegada als yora, als qui van anomenar amahuaca. Els missioners van trobar 12 barraques en la zona del riu Conguari, en un moment històric en el qual els yora vivien en constant sotsobre per part dels piro, shipibo i conibo, els qui els tenien d'esclaus domèstics.
A la fi del segle xix, els yora o amahuaca van veure empitjorar els atacs contra la seva ètnia per part dels caucheros, els qui els buscaven davant la demanda de mà d'obra nativa per al treball de la recol·lecció d'aquesta resina.
Els yora van rebutjar el contacte amb blancs i els grups indígenes piro, shipibo i conibo fins a 1925. Únicament tenien relacions pacífiques amb ètnies aashinahua i ashaninca.
En 1962, un grup de famílies yoras va iniciar una migració des del riu Curiuja per a assentar-se en les riveras del riu Urubamba. D'aquesta manera un grup s'uneix a la missió Sepahua, mentre que un altre es van situar en Jatitza, pròxim a Atalaya.
Una part important d'aquest grup, encara es manté aïllat en els seus territoris primigenis fins a l'actualitat.

## Organització

Els yora eren dividits en indowo, rondowo, shaawo, kutinawa, shawanawa i na'iwo, que pertany a un d'aquests grups ho fa de manera exclusiva. Els assentaments estan constituïts per membres de diferents grups, encara que algun pugui predominar en cada assentament.
Tradicionalment, les famílies yora són de caràcter patrilocal estesa. Existeixen normes de residència virilocal després del matrimoni, això vol dir que la nova parella resideix en l'assentament de la família de l'espòs, encara que en ocasions especials s'obliga a viure a l'home amb la família de l'esposa i ajudar el sogre en el treball de la terra.
Per norma, un dels homes ha de casar-se amb la filla del germà de la mare o la filla de la germana del pare (matrimoni amb la cosina creuada bilateral). Però també es promou l'existència d'unitats exogàmiques i línies d'intercanvi matrimonial.

## Referències

* ↑ F. Bruce Lamb, Wizard of the Upper Amazon: The Story of Manuel Cordova-Rios, North Atlantic Books, Berkeley CA, 1971. ISBN 0938190806
* 1 2 3 Atlas de las comunidades indígenas de la amazonía peruana.
* ↑ Pattern and variation in Amahuaca kin terminology. Dole, Gertrude. Working Papers on South American Indians Nº 1. pp. 13-36. 1979.
Pobles indígenes del Brasil :
Pobles indígenes de la Regió Nord :
Pobles indígenes de la Regió Nord-est :
Pobles indígenes de la Regió Centre-Oest :
Pobles indígenes de les regions Sud i Sud-est :
Articles relacionats :
# Inerrància bíblica

A la teologia cristiana la infal·libilitat de les Escriptures és una doctrina que consisteix bàsicament en la manca d'error o de falles en les Sagrades Escriptures (La Bíblia), les quals en ser inspirades per Déu mateix sempre diuen la veritat i no s'equivoquen. Alguns igualen inerrància amb infal·libilitat, altres no. Per això la Bíblia és considerada la màxima autoritat tant en temes doctrinals com morals.

## Infal·libilitat i inspiració divina

L'apòstol Pau va declarar al seu deixeble Timoteu: Tota l'Escriptura és inspirada per Déu i útil per a ensenyar, refutar, corregir i educar en el bé, perquè el qui és home de Déu arribi a la maduresa i estigui sempre a punt per a tota obra bona.
Aquesta declaració que les Escriptures havien estat inspirades per Déu mateix va donar peu als primers deixebles per desenvolupar aquesta doctrina basada en la lògica següent: si Déu és perfecte, i tota la Bíblia va ser inspirada per ell, per tant, tota l'Escriptura és perfecta.

## Referències

* ↑ McKim, DK, Westminster dictionary of Theological terms, Westminster John Knox Press, 1996.
* ↑ 2Tm 3:16-17