OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Liber di Tre Scricciur

El Liber di Tre Scricciur (1274) és una obra de Bonvesin de la Riva (1240-c.1313). Es considera un poema didàctic de 2108 versos alexandrins amb rima assonant en koinè llombarda.

## Estructura

Es considera un dels principals textos medievals dedicats a la representació del més enllà cristià abans de la Comèdia de Dante, amb el qual comparteix la subdivisió en tres càntics: el De scriptura nigra, que narra "les dotze penes infernals"; el De scriptura rugia, on "estableix el purgatori i la tortura del Salvador", i el De scriptura aurea, on mostra els dotze plaers del cel".

## Contingut

El llibre s presenta com un itinerari al·legòric, de forma didàctica, mostrant les conseqüències del pecat. L’infern no es descriu i es representa en si mateix. Es focalitza l'atenció sobre les penes infligides als pecadors. L'autor impulsa l'home del seu temps a la temença i al rebuig als vicis, reconduint-lo a educar-lo en les virtuts.
El tema del purgatori es va considerar en el segle xiii en el Concili de Lió I on es revisa amb detall la Passió de Crist entre el Cel i l'Infern. Tot i que la primera i la tercera part del poema de Bonvesin indiquen una clara oposició al dolor i al plaer, la part central, que es planteja com un moment de transició de la beatitud, presenta, a través del model de Crist i Maria, un tipus de dolor productiu i ple de significat.
L'autor mostra la desesperació en estar lluny de Déu per la manca de fe. Aquest sentiment comporta una angoixa aniquiladora i un càstig que permetrà superar-ho amb els turments físics que es produiran.
Bonvesin va ser membre de l'orde dels Humillats i va dedicar la seva vida a ajudar els pobres, per això en el càntic de Scriptura Nigra apel·la repetidament als que pequen per no atendre els pobres, tot descrivint les terribles penes a què s'enfrontaran.

## Referències

* ↑ «Bonvesìn de la Riva | enciclopèdia.cat». [Consulta: 5 gener 2021].
* 1 2 Spaggiari, Paolo. «La escritura negro: Infierno antes de Dante» (en castellà). Italia Medievale, 04-05-2020. [Consulta: 5 gener 2021].
* ↑ Salvioni, C «VINCENZO DE BARTHOLOMAEIS, "Il libro delle Tre Scritture e il Volgare delle Vanitá di Bonvesin da Riva - LEANDRO BIADENE, "Il libro delle Tre Scritture e i Volgari delle False Scuse e delle Vanità di Bonvesin de laRiva"». Giornale Storico della Letteratura Italiana, 42, 01-01-1903, pàg. 374.
* 1 2 Gragnolati, Manuele «Della corruzione allo splendore: Corpo e dolore nel "LIbro delle tre scritture" di Bonvensin de la Riva». Comunicazioni sociali, 25, 2, 2003, pàg. 169–187. ISSN: 0392-8667.
* ↑ Andrews, Frances. The Early Humiliati (en anglès). Cambridge University Press, 2000-01-27, p. 2. ISBN 978-1-139-43119-4.

## Bibliografia

* Bonvesin da la Riva. a cura di Matteo Leonardi. Libro delle Tre Scritture (en italià). Angelo Longo Editore, 2014 (Memoria del Tempo n. 43). ISBN 978-88-8063-795-0.

## Vegeu també

* Divina Comèdia
* Llombard
* Literatura llombarda

## Enllaços externs

* «Bonvesin de la Riva: tre scrigiure (prolog)». M Tamburell, 14-06-2018. [Consulta: 5 gener 2020].
# Margarida Minguillón i Aran

Margarida Minguillón i Aran (Barcelona, el 24 de febrer de 1947) és una actriu de teatre, cinema i televisió. També ha doblat nombroses actrius en pel·lícules. És molt coneguda arran de les seves intervencions en fulletons televisius com Poblenou, que va protagonitzar l'any 1994, la seqüela d'aquesta, Rosa, o El cor de la ciutat, l'any 2000.

## Trajectòria professional

Teatre
* 1970, desembre. ¿Quiere ser polígamo? de Xavier Lafleur. Estrenada al Cafè-teatre Gaslight de Barcelona.
* 1971, juliol. Napoleón soy yo de J.A. de la Iglesia. Estrenada al Martin's cafè-teatre de Barcelona.
* 1971, novembre. Cuando el diablo lleva faldas de Rafael Richart. Estrenada al teatre Talia de Barcelona.
* 1973, abril. Berenàveu a les fosques de Josep Maria Benet i Jornet
* 1973, juliol. Superboeing de Marc Camoletti. Direcció Albert Closas. Estrenada al teatre Barcelona, de Barcelona.
* 1977. La cambrera és perillosa de Serge Véber. Estrenada al teatre Romea de Barcelona.
* 1979, maig. Les arrels d'Arnold Wesker. Estrenada al teatre Romea, de Barcelona.
* 1982. Baal de Bertolt Brecht. Director: Joan Ollé. Estrenada al teatre Lliure de Barcelona.
Televisió
* 1984. Misteri (capítol: Història negra). TV2.
* 1985. Ocúpate de Amelia de Georges Feydeau. Direcció: Angel Alonso. Televisió Espanyola.
* 1986. Planeta Imaginari. Televisió Espanyola.
* 1994. Poblenou, en el paper de Rosa Miró
* 1995-1996 La Rosa, en el paper de Rosa Miró (una continuació de Poblenou)
* 2000-2007 El cor de la ciutat (sèrie), en el paper de Cinta Noguera
Cinema
* 2002. Volverás d'Antonio Chavarrías

## Referències

* ↑ «Margarida Minguillon». eldoblatge.com. Arxivat de l'original el 2022-02-03. [Consulta: 1r maig 2022].
* ↑ «Margarida Minguillón - Biografía de Margarida Minguillón». Biografias.es. [Consulta: 25 desembre 2020].
# María Medem

María Medem (nascuda en 1994 · Sevilla) és una il·lustradora, autora de còmic i portadista. Va estudiar belles arts a la Universitat de Sevilla.

## Biografia

Va començar a autoeditar els seus còmics després d’haver estudiat Belles Arts. Va publicar el primer còmic llarg amb Terry Bleu, una petita editorial holandesa. Ha participat en antologies com NOW (Fantagraphics), Cold Cube (Cold Cube Press) i Clubhouse (Colorama), i també ha col·laborat i continua col·laborant amb diversos fanzines.
El 2018 va publicar Cenit a Apa-Apa, amb el qual va guanyar el premi d’autora revelació del 37 Saló del Còmic Barcelona i el premi ACDCómic de la crítica a millor autora emergent. També ha publicat Echos amb l’editorial francesa Fidèle Editions. Ha fet il·lustracions per a mitjans com ara el New Yorker i el New York Times, o per a productores com A24. També ha dut a terme animacions per a músics com Rival Consoles o Hermanos Gutiérrez. El seu còmic Por culpa de una Flor, va ser publicat al febrer del 2023 per Apa-Apa Còmics i Blackie Books.

## Primeres obres

Les seves primeres obres van ser publicades en llançaments autoeditats:
* PALIQUE (autoeditora 2017)
* DÉ JÀ VU (autoeditora 2017)
* KINKI ONÍRICA (autoeditora 2017)
* CENIT (APA-APA 2018)
* KÁRATE: ESPEJO SILENCIOSO (ÚLTIMO MONO EDICIONES 2018)
* SATORI (TERRY BLEU 2018)

## Referències

* 1 2 «María Medem». CCCB (CCBYSA via OTRS). [Consulta: 3 abril 2023].
* 1 2 «maría medem» (en castellà). tebeoesfera. [Consulta: 28 abril 2022].
# Nick Srnicek

Nick Srnicek (13 de desembre de 1982) és un crític social i acadèmic canadenc. Actualment és professor d'Economia Digital al Departament d'Humanitats Digitals al King's College London. Srnicek està associat amb la teoria política de l'acceleracionisme i de l'economia de la post-escassetat.

## Trajectòria

Srnicek va realitzar una doble especialització en Psicologia i Filosofia abans de fer un màster a l'University of Western Ontario el 2007. Va realitzar un doctorat a la London School of Economics, completant la seva tesi el 2013 titulada "Representing complexity: the material construction of world politics". Ha treballat com a professor visitant a la City University i la Universitat de Westminster.
En els seus treballs analitza les amenaces i oportunitats del panorama sociopolític a partir de l'aparició de l'economia digital, des d'una perspectiva de ruptura radical. En aquesta direcció, és coautor del Manifest acceleracionista (2013), juntament amb Alex Williams, que va tenir una gran repercussió mundial i va ser traduït a diverses llengües.
El 2016, va publicar el llibre Platform Capitalism, on denuncia la desregularització econòmica de la qual es beneficien les grans corporacions tecnològiques orientades al capitalisme de plataforma.

## Referències

* 1 2 Piasecka, Katarzyna. «Accelerationism: Tomorrow, we're not going to work!» (en anglès). [Consulta: 7 juliol 2022].
* ↑ Laureano Ralón, ' Interview with Nick Srnicek', Figure/Ground (29 December 2011), http://figureground.org/interview-with-nick-srnicek/ Arxivat 2016-07-16 a Wayback Machine.
* ↑ Nick Srnicek, 'Assemblage Theory, Complexity and Contentious Politics: The Political Ontology of Gilles Deleuze' (Unpublished MA thesis, University of Western Ontario, 2007).
* ↑ Nick Srnicek, 'Representing complexity: the material construction of world politics' (unpublished PhD thesis, The London School of Economics and Political Science, 2013).
* ↑ «Nick Srnicek». CCCB. [Consulta: 7 juliol 2022].
* ↑ Cancela, Ekaitz. «Debemos reconocer los servicios públicos de las plataformas, y después regularlas o expropiarlas» (en castellà). El Salto, 03-11-2018. [Consulta: 7 juliol 2022].
# Orient (desambiguació)

«Orient» té aquests significats:
* Geografia:
** Orient, lloc d'on surt el Sol.
** Extrem Orient, l'est de l'Àsia.
** Orient Pròxim, part de l'Orient que està més a prop d'Europa.
** Orient (Bunyola), poble entre Alaró i Bunyola, Mallorca.
** Orient (Dakota del Sud)
** Orient (Illinois)
** Orient (Iowa)
** Orient (Maine)
** Orient (Nova York)
** Orient (Ohio)
** East Lake-Orient Park, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Florida.
** República de l'Extrem Orient, estat sobirà que va existir del 1920 al 1922 a la part oriental de Sibèria.
** Districte Federal de l'Extrem Orient, districte federal de Rússia.
* Francmaçoneria:
** Grand Orient de Belgique, obediència maçònica nacional belga.
** Gran Orient de Catalunya, obediència maçònica regular amb implantació a tot Catalunya.
** Gran Orient Espanyol, obediència històrica de lògies maçòniques a Espanya.
** Gran Orient Nacional d'Espanya, obediència maçónica històrica espanyola.
** Grand Orient de France, obediència maçònica anomenada liberal, o adogmàtica.
Viccionari
# Pep Prieto Mir

Pep Prieto Mir (Girona, 1976) és un periodista, escriptor i crític de cinema català. Escriu regularment al Diari de Girona, Revers i Inside Media. Parla de cinema i sèries de televisió a «El Món a RAC1», al programa «Àrtic», de Barcelona Televisió i al Cafè d'idees a La 2. És autor de les novel·les La disfressa de l'indigent (finalista del premi Just Manuel Casero), Mala premsa, La teoria de l'imbècil i Els Llunàtics, i del llibre de contes Castells Humans. El 2018 va publicar Carnada, on barreja política i zombies. Va escriure l'assaig sobre cinema i política “Poder absoluto”. De la mateixa col·lecció de ‘’Poder absoluto’’, també ha publicat ‘’Al filo del mañana’’. També és autor de la novel·la ‘’ El mal pare’’, a mig camí entre el gènere negre i el fantàstic, guardonada amb el Premi Imperdible 2021. La seva darrera novel·la és "La dona eterna", editada per Columna.

## Publicacions

* La disfressa de l'indigent (Curbet Edicions, 2005) ISBN 9788496444317, (finalista del premi Just Manuel Casero)
* Castells Humans (Episteme, 2008) ISBN 9788493651138, coescrit amb Carles Ribas.
* Mala premsa (Curbet, 2011) ISBN 9788496766372
* La teoria de l'imbècil (Curbet, 2012) reeditada per Apostroph, 2019
* Els Llunàtics (Curbet, 2015)
* Poder Absoluto (Editorial UOC, 2016) ISBN 9788491161707
* Carnada (Bridge, 2018) ISBN 9788416670420
* Al filo del mañana (Editorial UOC, 2019) ISBN 9788491804048
* El mal pare (Llibres del Delicte, 2020) ISBN 9788412062540

## Referències

* ↑ «Pep Prieto». web. Kosmopolis 2015 (CCCB via OTRS). [Consulta: 5 novembre 2015].
* ↑ «Poder absoluto». [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ Catalunya, Parlament de. «Benach presenta el llibre». [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ NacióGirona. «Pep Prieto: «A 'La teoria de l'imbècil' faig una certa pornografia de la meva existència» | NacióGirona». [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ Catorze.cat. «La teoria de l'imbècil | Catorze.cat». [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ «Pep Prieto publica una novel·la sobre la seva versió dels herois cinematogràfics i literaris d'infantesa dels 80». [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ Regió7. «Pep Prieto: «A 'Carnada' vaig tenir la idea molt tronada de barrejar política i zombis»». [Consulta: 23 setembre 2019].
# Saïd El Kadaoui

Saïd El Kadaoui (Nador, Marroc, 25 de maig de 1975) és un escriptor, professor i psicòleg marroquino-català, resident a Barcelona.

## Biografia

Nascut al Marroc, als set anys s'instal·la a Catalunya. Es va llicenciar en psicologia, especialitzant-se en la salut mental en contextos de migració i identitat, així com adolescència i migració.
Com a escriptor, el 2008 va publicar la seva primera novel·la, Límites y Fronteras (Ed. Milenio, amb pròleg d'Ignasi Riera). El 2011 va publicar amb Ara Llibres el Cartes al meu fill, un català de soca-rel, gairebé. També col·labora amb diversos mitjans de comunicació, com Eldiario.es o El Periódico de Catalunya. La tardor de 2016 publica la novel·la No. El 2020 publica amb Enciclopèdia l'assaig Radical(s). Una reflexió sobre la identitat, on es planteja què suposa, sobretot per als fills dels immigrants, estar entre dues terres.

## Referències

* ↑ Alicante, Unidad de Comunicación. Universidad de. «Saïd El Kadaoui Moussaoui: 'No es fácil ser marroquí en Cataluña, en Europa o en España'». web.ua.es. Arxivat de l'original el 2016-10-31. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ Navarro, Inmaculada Díaz. Literaturas hispanoafricanas: realidades y contextos (en castellà). Verbum Editorial, 2015-06-30.
* ↑ «TV3 - Els Matins - Tertúlia del 12/01/15 (part 1) amb Saïd El Kadaoui». Els Matins de Tv3, 12-01-2015. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ Isabel Marcillas Piquer; Enrique Lomas López Àfrica calidoscòpica: Entre la imatge i la paraula. Universidad de Alicante, 20 juliol 2015, p. 108–. ISBN 978-84-9717-374-2.
* ↑ «Leal Rivas, Natasha (2014), “Límites y fronteras: análisis de las imágenes en la escritura migrante de Saïd El Kadaoui Moussaoui” in Augusto Guarino (ed.), Le geometrie dell'essere: identità, identificazione, diversità nella recente letteratura spagnola, Napoli, Tullio Pironti, pp. 313-332. ISBN 978-88-7937-700-3».
* ↑ «Saïd El Kadaoui». eldiario.es. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ Moussaoui, Said El Kadaoui. «Said El Kadaoui Moussaoui». El Periódico. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ «La Central - Barcelona - 2016» (en castellà). www.lacentral.com. [Consulta: 30 octubre 2016].
* ↑ Marcillas-Piquer, Isabel «Veus de frontera: «els altres catalans» d'ara». Caplletra. Revista Internacional de Filologia, 65, tardor 2018, pàg. 177-189. DOI: 10.7203/caplletra.65.12618. ISSN: 2386-7159.
* ↑ MIRALLES, MERCÈ. «"L'islam no està en una etapa gens lluminosa" - 23 oct 2020». [Consulta: 12 març 2022].

## Enllaços externs

* «Saïd El Kadaoui - Lolita Bosch» (vídeo). CCMA, 17-07-2013.
# Linda Bresonik

Linda Bresonik és una jugadora de futbol amb 84 internacionalitats amb Alemanya. Va jugar uns Jocs Olímpics, tres Mundials i dos Eurocopes entre 2001 i 2011, guanyant dos Mundials (2003, 2007), dues Eurocopes (2001, 2009) i un bronze olímpic (2008). Amb les categories inferiors va ser campiona d'Europa sub-19 i bronze mundial sub-20 al 2002.
Ha jugat a les lligues d'Alemanya i França. Va guanyar la Lliga de Campions amb el MSV Duisburg, amb el qual juga actualment a la Bundeslliga, i també ha sigut subcampiona amb el Paris Saint-Germain.

## Trajectòria

| Temporades | Club | Títols |
| 00/01 - 04/05 | FCR Duisburg | 1 Mundial, 1 Eurocopa, 1 Eurocopa sub-19, 1 Lliga |
| 05/06 | SC 07 Bad Neuenahr |
| 06/07 - 07/08 | SGS Essen | 1 Mundial |
| 08/09 - 11/12 | FCR Duisburg | 1 Eurocopa, 1 Lliga de Campions, 2 Copes |
| 12/13 - 14/15 | Paris Saint-Germain |
| 15/16 - act. | MSV Duisburg |

## Referències

* ↑ «FIFA». Arxivat de l'original el 2016-10-18. [Consulta: 15 octubre 2016].
* ↑ Vavel
# Tom Roca

Tom Roca, nascut com a Antoni Roca Palacios, (Barcelona, 23 de juliol de 1953 - Barcelona, 11 de gener de 2021) va ser humorista gràfic, guionista, productor executiu i director de programes de televisió. Signava els seus treballs amb els pseudònims Toni i Tom.
Va col·laborar en nombroses revistes i fou fundador o cofundador de moltes publicacions humorístiques com, per exemple, Matarratos (considerat el primer còmic underground espanyol). Com a productor i guionista televisiu va participar en nombroses produccions per a TV3, TVE, Cuatro, Tele 5 i Antena 3 amb sèries i programes com Tres i l'astròleg, Filiprim, Locos por la tele, Historias de la puta mili, Médico de familia, Al salir de clase, etc. A més, també va ser un dels productors executius del documental Balseros, de Carlos Bosch.

## Publicacions en què va participar

Barrabás, Claro de Luna, Clímax, Club del humor, Eco, El Jueves, El Papus, El Periódico de Catalunya, Fábula, H Dios O, Histeria, Lib, L'Infantil, Mary Noticias, Matarratos, Mi amigo el whisky, Muchas gracias, Nacional Show, Oriflama, Patufet, Penthouse, Play Boy, Por Favor, Pulgarcito, Romántica, TBO, Telele, Vibraciones.

### Principals sèries

El bar de Paco (El Jueves, 1977), El Safari Llorenç (L'infantil/Tretzevents), Les aventures de Robin Hood (Patufet, 1972), En aquellos tiempos, la música (Vibraciones, 1974).

## Mi puta vida

Com a humorista gràfic va publicar 8 llibres, entre el qualsː ¡Somos bestias, no máquinas! (Estrip, Barcelona, 1991), Mi puta vida (Astiberri, 2015) o ¡Apaga y vámonos! (Diminuta, Barcelona, 2019).
Mi puta vida (Astiberri, 2015), és l'autobiografia personal i professional de Tom Roca. En aquest llibre, l'autor repassa la seva trajectòria vital a través d'una successió d'anècdotes amb les quals presenta un retrat cultural, polític i social de l'Espanya de la transició. A la portada del llibre, un home li diu a un altre: Es usted un gilipollas y un mediocre…Llegará lejos, muchacho.

## Referències

* 1 2 3 4 Ramón de Espanya. «La vida de un humorista» (en castellà). Barcelona: El Periódico de Catalunya, 27-06-2015. [Consulta: 28 desembre 2019].
* ↑ Geli, Carles «Mor Tom, un dels pares fundadors d’‘El Jueves’». El País.cat, 11-01-2021 [Consulta: 11 gener 2021].
* 1 2 3 4 «Astiberri Ediciones». [Consulta: 28 desembre 2019].
* 1 2 3 4 5 «Tom» (en castellà). [Consulta: 28 desembre 2019].

## Enllaços externs

* Dibuixos de Tom Roca a Humoristán
* Tom Roca a la Comiclopedia
* Tom Roca a la Tebeosfera
# Enrique Arroyo y Rodríguez

Enrique Arroyo y Rodríguez (Madrid, 1856 - 1916) fou un advocat i polític espanyol, nebot de José Abascal Carredano, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Va fer la seva carrera política a Madrid, on hi fou regidor i tinent d'alcalde entre 1881 i 1887. Alhora, fou dirigent del Partit Liberal d'Alacant, amb el qual fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1881, 1886, 1891, 1893, 1896, 1898, 1899, 1901, 1903 i 1905. Va pactar amb el conservador Juan Poveda García la mútua elecció a les seves circumscripcions. Poc després de l'última elecció va renunciar per motius de salut.
El 1893 fou nomenat fill adoptiu d'Alacant i va comprar el diari El Liberal. El 1904 fou nomenat fill adoptiu d'Elx i fou un dels fundadors de la Caixa d'Estalvis d'Oriola. D'antuvi intentà oposar-se a la influència de José Canalejas y Méndez en el partit, però arran de la seva malaltia es retirà i recomanà als seus partidaris que formessin part de la fracció demòcrata del partit.

## Referències

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Truhanes

Truhanes és una pel·lícula espanyola dirigida per Miguel Hermoso i estrenada el 1983, del gènere comèdia moral. Deu anys després es va gravar una sèrie per a televisió, emesa per Telecinco.

## Argument

Gonzalo Miralles (Arturo Fernández) és un cavaller sofisticat i culte que per circumstàncies de la vida acaba amb els seus ossos a la presó. En un ambient tan hostil per a un caràcter com el seu, busca la protecció d'un lladregot professional, home del poble i coneixedor dels usos i persones de la presó, anomenat Ginés Giménez (Francisco Rabal). Però aquest auxili li costarà un preu a Gonzalo quan tots dos surtin de la presó.

## Repartiment

* Francisco Rabal - Ginés
* Arturo Fernández - Gonzalo
* Lola Flores - Nati
* Isabel Mestres - Marta
* Vicky Lagos - Amparo
* Rafael Díez - El Lupas
* Elena Arnao - Maripi
* Alberto Fernández - El Gordo

## Premis
### 39a edició de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoría | Persona | Resultat |
| Millor actor | Arturo Fernández | Guanyador |
| Millor guió | Miguel Hermoso | Guanyador |
| Premi revelació | Miguel Hermoso | Guanyador |

## Referències

* ↑ 'Truhanes', una comedia de Miguel Hermoso, El País, 20 de maig de 2004
* ↑ Truhanes a fotogramas.es
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1983». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2019-09-10. [Consulta: 27 març 2016].
# Jürgen Litz

Jürgen Litz (Essen, 8 d'octubre de 1938) és un remer alemany, ja retirat, que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla d'or en la prova del quatre amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Gerd Cintl, Horst Effertz, Klaus Riekemann i Michael Obst.
En el seu palmarès sols hi destaca un subcampionat alemany en el vuit amb timoner de 1960.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Jürgen Litz». [Consulta: 5 juny 2022].
# Ernesto Cesàro

Ernesto Cesàro (Nàpols, 12 de març de 1859 – Torre Annunziata, 12 de setembre de 1906) fou un matemàtic italià que va treballar en temes de geometria diferencial. És conegut també pel seu mètode de 'mitjana' per la suma de sèries divergents, conegut com a sumació de Cesàro.
Després d'una escolaritat que va ser força caòtica, feu un llarg viatge arreu d'Europa durant el qual va estar-se prou temps a Lieja, on el seu germà gran Giuseppe era catedràtic de mineralogia a l'Escola Superior de les Mines. Va estudiar a Lieja, però, després d'un conflicte amb un professor, va interrompre els seus estudis va tornar a Itàlia. Nogensmenys va obtenir el 1886 la càtedra de matemàtiques a la universitat de Palerm. Un any després va rebre el doctorat pel seu mèrit científic. El 1891 passà a Nàpols i el 1906 a Bolonya.
Va morir en accidentalment als 47 anys en donar-se un cop al cap en intentar salvar el seu fill Manlio d'ofegar-se.

## Obres

* Introduzione alla teoria matematica di calcoli infinitesimali (1893)
* Analisi algebrica (1894)
* Elementi di Calcolo Infinitesimale (1897)

## Referències

* ↑ «Ernesto Cesàro». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 «Cesaro ‹-ʃ-›, Ernesto», Dizionario Biografico degli Italiani, [consulta el 18 de febrer del 2014]

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Ernesto Cesàro» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Novy, Lubos; Folta, Jaroslav. «Cesàro, Ernesto». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 2 agost 2018]. (anglès)
* Marasco, Vincenzo. «Ernesto Cesàro, Vita e opera di un personaggio illustre». vesubioweb, 2012. [Consulta: 2 agost 2018]. (anglès)