OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pierre Matisse

Pierre Matisse (Bohain-en-Vermandois, 13 de juny de 1900 - Mònaco, 10 d'agost de 1989) va ser un marxant (venedor d'art) que va desenvolupar la seva activitat a la ciutat de Nova York. Era el fill petit del pintor Henri Matisse.

## Biografia

Pierre Matisse nasqué a Bohain-en-Vermandois. Va treballar a la prestigiosa galeria d'art Barbazanges-Hodebert de París. El 1924 Pierre es traslladà a Nova York.

## La Pierre Matisse Gallery

L'any 1931, Matisse obrí la seva pròpia galeria d'art al Fuller Building de la ciutat de Nova York. La Pierre Matisse Gallery, que existí fins a la seva mort el 1989, va esdevenir una part influent del Modern Art movement a Amèrica. Matisse va representar i va fer exposar a molts artistes europeus i uns pocs d'americans a Nova York, sovint per primera vegada. Matisse va exposar obres dels pintors Joan Miró, Marc Chagall, Alberto Giacometti, Jean Dubuffet, André Derain, Yves Tanguy, Le Corbusier, Paul Delvaux, Wifredo Lam, Jean-Paul Riopelle, Balthus, Leonora Carrington, Zao Wou Ki, Sam Francis, i dels escultors Theodore Roszak, Raymond Mason i Reg Butler, i altres artistes incloent també a Henri Matisse.

## Família

Matisse es va casar tres vegades. Del seu primer matrimoni amb Alexina "Teeny" Sattler (més tard Alexina Duchamp), va tenir tres fills: Paul Matisse, Jacqueline i Peter. Es va separar l'any 1949 i Matisse es va casar amb Patricia Kane Matta, l'anterior esposa del pintor Roberto Matta. En quedar vidu, el 1974, Matisse es va casar amb la Comtessa Maria-Gaetana "Tana" Matisse, filla del diplomàtic Karl von Spreti. El 1989 Pierre Matisse morí a St .Jean Cap Ferrat, França.

## Referències

* ↑ Matisse, Father & Son, by John Russell, published by Harry N. Abrams, NYC. Copyright John Russell 1999, pp.387-389 ISBN 0-8109-4378-6
* ↑ Metropolitan Museum exhibition of works from the Pierre Matisse Gallery, accessed online June 20, 2007, http://www.metmuseum.org/special/Matisse/collection_more.htm
* 1 2 Roberto Antonio Sebastián Matta Echaurren on encyclopedia.com

## Fonts

* Hilary Spurling. The Unknown Matisse: A Life of Henri Matisse, Vol. 1, 1869-1908. London, Hamish Hamilton Ltd, 1998. ISBN 0-679-43428-3.
* Hilary Spurling. Matisse the Master: A Life of Henri Matisse, Vol. 2, The Conquest of Colour 1909 - 1954. London, Hamish Hamilton Ltd, 2005. ISBN 0-241-13339-4.
* John Russell, Matisse, Father & Son, published by Harry N. Abrams, NYC. Copyright John Russell 1999, ISBN 0-8109-4378-6

## Enllaços externs

* Metropolitan Museum of Art, Special Exhibitions, retrieved January 3, 2008
* Morgan Library and Museum, Pierre Matisse and His Artists, retrieved January 3, 2008
* When a Son of Matisse Courted a Godfather, by John Russell, NY Times, retrieved May 26, 2008
* Matisse Foundation Arxivat 2013-02-15 a Wayback Machine.
# Apatxe occidental

L'apatxe occidental (Ndee biyati' / Nnee biyati' ) és una de les llengües atapascanes meridionals parlada per uns 12.000 apatxes occidentals que viuen principalment al centre-est d'Arizona. Goodwin (1938) afirma que els apatxes occidentals es poden dividir en cinc grups dialectals:
* Cibecue
* Tonto del Nord
* Tonto del Sud
* San Carlos
* White Mountain
Altres investigadors no van trobar cap evidència lingüística per als cinc grups, sinó tres varietats principals amb diversos subgrups:
* San Carlos
* White Mountain
* Tonto
L'apatxe occidental està més estretament relacionat amb altres llengües atapascanes meridionals com navaho, chiricahua, mescalero, lipan, apatxe de les planures, i jicarilla.
En 2011 el Programa de Preservació de la Llengua de la Tribu Apatxe San Carlos, amb seu a Peridot (Arizona), va iniciar els seus contactes amb el " 14.000 membres de les tribus que resideixen dins dels districtes de Bylas, Gilson Wash, Peridot i Seven Mile Wash."

## Referències

* ↑ Cens dels EUA de 2000
* ↑ Informat per Willem de Reuse a Golla, Victor. 2007. North America. A Encyclopedia of the world's endangered languages, ed. Christopher Moseley (pp. 1–95). Routledge: London.
* ↑ Sandra Rambler «Arizona Silver Belt Tribe focuses on preservation of Apache language». Arizona Silver Belt, 09-11-2011 [Consulta: 2 desembre 2012]. Arxivat 2014-05-25 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-05-25. [Consulta: 25 maig 2014].

## Bibliografia

* (anglès) Matthew Gordon, Brian Potter, John Dawson, Willem de Reuse i Peter Ladefoged, « Phonetic structures of Western Apache », a International Journal of American Linguistics, número 67, p. 415-448. (còpia en línia)

## Enllaços externs

* Apache Tribe Language
# Cullerot

«Cullerot» té aquests significats:
* Ànec cullerot, una espècie d'ànec
* Culler, una mena de cullera grossa
* Cullerot, nom que es dona al capgròs a Terres de l'Ebre, Fraga i València.
Viccionari
# Abbaye de Belloc

L'abbaye de Belloc és un formatge de pasta premsada no cuita fet a partir de llet d'ovella crua.
Aquest formatge té una textura ferma, tancada, complexa i cremosa, l'escorça natural és marró amb parts vermelles, ataronjades i grogues i està marcada amb forats diminuts. Aquest aspecte li ve donat pel pebre vermell dolç amb el que es polvoritza la pell. La pasta interior és densa, suau i de color ivori. El seu sabor recorda al caramel cremat i té una característica aroma de lanolina. Pot servir-se en safates de formatges, usar-lo per a elaborar salses, per ratllar o gratinar.
L'abadia de Notre-Dame de Belloc va ser fundada per monjos benedictins, que durant segles han elaborat els seus propis formatges amb llet produïda a la zona. A l'estiu, els pastors seguien l'antiga tradició de portar a pasturar el ramat a les muntanyes. Juntament amb altres formatges de llet d'ovella de la regió, l'abbaye de Belloc s'integra el grup de l'AOC Ossau-Irati. Els monjos d'aquesta abadia són probablement els iniciadors i creadors de formatges de llet d'ovella al País Basc, al segle xvii. Situat prop del mar i la primera falda dels Pirineus, l'Abadia de Belloc, gaudeix d'un clima oceànic que li va permetre des dels primers temps el desenvolupament d'una civilització pastoral.

## Referències

* ↑ Harbutt, Juliet. World cheese book. Gran Bretanya: Dorling Kindersley Ltd, 2009. ISBN 978-1405336819.
* ↑ «Fitxa a The world on cheese culture». Arxivat de l'original el 2011-12-15. [Consulta: 18 febrer 2012].
* ↑ Fitxa a fromages.com
* ↑ Fitxa del formatge a androuet.com

## Enllaços externs

* Pàgina de la formatgeria Arxivat 2012-02-03 a Wayback Machine.
# Almudaina d'Artà

L'Almudaina d'Artà, és un petit recinte emmurallat, d'origen islàmic, que conté el santuari de Sant Salvador. Es troba dalt d'un turó al municipi d'Artà, a Mallorca.

## Referències

* ↑ «Almudaina d'Artà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Pierre Montet

Pierre Montet (Villefranche-sur-Saône, 27 de juny de 1885 - París, 18 de juny de 1966) va ser un egiptòleg francès, famós pels seus descobriments a Tanis el 1939.

## Vida

Va cursar estudis a la Universitat de Lió i va ser deixeble de Victor Loret.
Va treballar a Biblos, Líban, entre 1921 i 1924, excavant les tombes dels governants de l'època del Regne Mitjà. Entre 1929 i 1939, va excavar a Tanis, al Delta del Nil, i va trobar la necròpolis reial de la dinastia XXI i la dinastia XXII, troballes que gairebé van igualar en importància a les de la tomba de Tutankamon, a la Vall dels Reis.
En l'excavació de la temporada 1939-1940, va descobrir les tombes, completament intactes, de tres faraons: Psusennes I, Amenemope, i Sheshonq II més la tomba, parcialment saquejada, de Takelot I, en Tanis, al Baix Egipte. L'última tomba contenia una polsera d'or de Osorkon I, pare de Takelot, així com un escarabeu al costat del cor; també va trobar les tombes, totalment saquejades, d'Osorkon II i el seu fill, el príncep Hornakht.
El començament de la Segona Guerra Mundial i la invasió de França al maig de 1940, va paralitzar tot treball d'excavació a Tanis, però, després de la guerra, Montet va reprendre les seves activitats a Tanis i va aconseguir desenterrar la tomba, intacta, del general Uendyebaendyed, que va servir sota Psusennes I.
Va ser professor d'egiptologia a la Universitat d'Estrasburg, de 1919 a 1948, i al Collège de France de París, entre 1948 i 1956.

## Obres

* Scènes de la vie privée dans les tombeaux égyptiens de l'Ancien Empire, n ° 24, publicació de la Facultat de Lletres d'Estrasburg, París, 1925.
* Byblos et l'Egypte, quatre Campagnes de fouilles à Gebeil, 1921-1922-1923-1924, n ° 11, Bibliothèque archéologique et Historique, Paris, 1928.
* Les nouvelles fouilles de Tanis, n ° 20,publicació de la Facultat de Lletres d'Estrasburg, París, 1933.
* Le drame d'Avaris, P. Geuthner, Paris, 1941.
* Tanis, Douze années de fouilles dans une Capitale oubliée du delta Egyptien, Payot, Paris, 1942.
* La vie quotidienne en Égypte - au temps des Ramsès, Hachette, 1946, Paris.
* Amb A. Lézine, P. Amiet i E. Dhorme, La nécropole royale de Tanis, 1947-1960, en tres grans volums on es descriuen tots els objectes exhumats.
* Isis, ou, A la recherche de l'Égypte ensevelie, Hachette, Paris, 1956.
* Géographie de l'Egypte ancienne, IERE partie, To-mehou, la Basse Eg ypte, Lib. C. Klincksieck, Paris, 1957.
* Lettres de Tanis, 1939-1940, la découverte des Trésors Royaux, Ed du Rocher, Monaco, (pòstuma) 1998.

## Enllaços externs

* Els tresors de Tanis Arxivat 2007-04-12 a Wayback Machine. (en anglès).
# Gàlib

El terme gàlib, de l'àrab qálib, qālab o qālib, i aquest del grec καλόπους, forma (en el sentit d'un motlle que té la figura i les dimensions d'un objecte que, posat dins o fora d'aquell, s'hi adapta i n'adquireix l'aspecte), designa les dimensions màximes, tant d'alçada com d'amplada, que poden tenir els vehicles i embarcacions o la secció interna dels llocs per on han de passar (túnels, ponts, etc..).

## Construcció naval

En construcció naval, gàlib serveix per a designar la plantilla utilitzada pels mestres de ribera i els mestres d'aixa per construir totes les quadernes i altres peces d'una nau.

## Obra civil

També s'utilitza per fer referència a la zona geomètrica que ha d'estar lliure d'obstacles al voltant d'un túnel o d'un pont.
En ponts es denomina gàlib a la distància entre la part inferior de la superestructura i el nivell mitjà del curs d'aigua. És un paràmetre important per a la navegació de vaixells per sota i està relacionat a la franquia, distància entre la part inferior de la superestructura i el nivell de la màxima creixent coneguda.
En els ponts el gàlib es té en compte durant el projecte només si es preveu la navegació pel curs d'aigua, i és la raó per la qual els ponts tenen, amb certa freqüència, un perfil que s'assembla al perfil d'un pont en arc. Això no determina el tipus de pont, que s'anomena atenent la forma bàsica de treball de l'estructura, però sí que aconsegueix un major gàlib sobre la zona de navegació sense que sigui necessari elevar en tot el seu desenvolupament, amb el consegüent augment de costos. Per contra, la franquia sempre s'ha de tenir en compte, ja que afecta la seguretat del pont durant una crescuda.
En infraestructures ferroviàries es parla de gàlib ferroviari, tot i que, de fet, es tracta de dos gàlibs: així es diu que els vehicles tenen gàlibs màxims i els entorns per on passen gàlibs mínims, i ambdós no poden interferir-se.

## Llum de gàlib

Per normes de seguretat, els vehicles de grandària especial com autobusos, maquinària d'obres públiques, camions, etc.. són d'obligada senyalització amb unes llums blanques en la part frontal i unes llums vermelles, en la posterior, que senyalin el gàlib màxim.

## Vegeu també

* Gàlib ferroviari

## Referències

* ↑ «Gàlib». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Joan Monjo i Pons. Curso metódico de arquitectura naval: aplicada a la construcción de los buques mercantes. José Tauló, 1856, p. 139–.
# Api bord

L'api bord, api de muntanya o julivert bord (Levisticum officinale) és una planta amb flor de la família de les apiàcies.
Com a planta cultivada, igual que la borratja pot servir per a protegir les plantes veïnes contra els atacs de les plagues. És una planta comestible que es pot fer servir com a espècia. L'arrel conté un oli volàtil de propietats aquarètiques. Com a planta medicinal es pot aplicar sobre ferides com a antisèptic. També es pot utilitzar per a preparar begudes per a estimular la digestió.

## Vegeu també

* Llista de plantes de fulla comestible

## Referències

* ↑ nal.usda.gov Arxivat 2012-07-16 a Wayback Machine. (anglès)

## Enllaços externs

* UVSC Herbarium - Apiaceae Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
* Umbellifer Resource Centre
* Umbellifer Information Server Arxivat 2005-05-04 a Wayback Machine.
* Hortiplex 2003-11-14 Arxivat 2010-05-16 a Wayback Machine.
# Aladre (ocell)

L'aladre (Eulacestoma nigropectus) és un ocell passeriforme que ha estat considerat de família dubtosa (Incertae Sedis). Actualment s'incloua a la seva pròpia família dels eulacestòmids (Eulacestomidae Schodde et Christidis, 2014), dins el monotípic gènere Eulacestoma De Vis, 1894.

## Hàbitat i distribució

Habita el sotabosc i matolls de les muntanyes de Nova Guinea.

## Referències

* ↑ «Aladre (ocell)». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/03/2021(català)
# Abducció (ufologia)

L'abducció (del llatí abdelius), fa referència humans segrestats per extraterrestres i sotmesos a estranyes proves mèdiques o experiments.

## Referències

* ↑ Stuart Appelle, The Abduction Experience: A Critical Evaluation of Theory and Evidence. Journal of UFO Studies, n.s. 6, 1995/96, pp. 29–78 (anglès)
# Alosa cantaire

L'alosa cantaire (Mirafra javanica) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae) que habita planures àrides amb herba des de Mauritània, Senegal i Gàmbia, cap a l'est, a través del sud de Mali, Burkina Faso, Benín, sud de Níger, nord de Nigèria, Camerun, sud de Txad, República Centreafricana, el Sudan del Sud fins a Etiòpia, Eritrea i oest de Somàlia, i cap al sud a Uganda, Kenya i nord-est de Tanzània. En Àsia al sud de la Península Aràbiga, Pakistan i Índia.
L'alosa cantaire va ser descrita formalment el 1821 pel naturalista nord-americà Thomas Horsfield a partir d'un exemplar recollit a l'illa de Java. Va situar l'alosa en el gènere Mirafra i va encunyar el nom binomi Mirafra javanica.

## Referències

* ↑ «Alosa cantaire». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 27 febrer 2025(català)
* ↑ Alström, Per; Ryan, Peter «Horsfield's Bushlark (Mirafra javanica), version 1.0» (en anglès). Birds of the World, 2022. DOI: 10.2173/bow.sinbus6.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ National Museum of Natural History. «Australasian Lark». Encyclopedia of Life. [Consulta: 17 setembre 2023].
* ↑ Linnean Society of London.; Londres, Linnean Society of; London, Linnean Society of. Transactions of the Linnean Society of London. v.13 (1822). Londres: [The Society], 1791-1875, 1822.
* ↑ Cottrell, G. William,; Cottrell, G. William; Greenway, James C.; Mayr, Ernst; Paynter, Raymond A.. Check-list of birds of the world. v.9 (1960). Cambridge: Harvard University Press, 1960, p. 5.
# Pierre Unik

Pierre Unik (1909 - 1945) va ser un poeta surrealista i periodista francès, membre del Partit Comunista des de 1927.
El 1933 va treballar al costat de Luis Buñuel per a la producció del documental Las Hurdes, tierra sin pan, i el 1936 va participar en la creació de la pel·lícula La vie est à nous de Jean Renoir. Luis Buñuel, en la seva autobiografia, el descriu com «un noi formidable, apassionat i brillant, un amic molt estimat, fill d'un rabí i sastre jueu».

## Segona Guerra Mundial

Pierre Unik va ser mobilitzat el 4 de setembre de 1940. Li deixà a la seva esposa el manuscrit de la seva novel·la Le Héros du vide que havia avançat a l'agost. Durant la seva incorporació, va mantenir una correspondència gairebé diària amb ella, de vegades fins i tot de dues cartes al dia. Aquests intercanvis són una "conversa" entre qui se separa per primera vegada des del matrimoni.
Participant en la defensa de la ciutat va ser, junt amb el seu regiment, fet presoner pels nazis, i enviat a la caserna Blandan a Nancy. Va ser traslladat el 30 de juliol al camp de concentració de Stalag VIII-A, a prop de Görlitz, on restà empresonat amb el número 33026. Fou assignat de seguida a una Unitat de treball a Schmiedeberg, a uns 75 km de Görlitz, a prop de la frontera de Txecoslovàquia, en una filatura encarregat del manteniment de maquinària tèxtil.
Durant la seva captivitat, va participar en les activitats del camp amb poemes d'escriptura teatral que va enviar a la seva esposa. A finals de juny de 1943, va ser destinat successivament al Kommando 330 L, i tres setmanes més tard, el Kommando 330 R, i finalment al Kommando 330 F, al departament de comptabilitat. Va morir el 1945 en escapar-se del camp de concentració en assabentar-se de l'avenç de l'exèrcit soviètic, per a unir-se a ell. No se'n localitzà el seu cadàver.

## Bibliografia

* Le Théâtre des nuits blanches, ed. Surréalistes, 1931
* Le héros du vide, novel·la inacabada, Éditeurs français réunis, 1972
* Chant d'exil, Les Éditeurs français réunis, 1972
* Pierre Unik, Librairie Emmanuel Hutin, 2009

## Referències

* ↑ Aspley, Keith. «Unik, Pierre (1909-1945)». A: Historical Dictionary of Surrealism. Scarecrow Press, 2010, p. 482–483. ISBN 978-0-8108-5847-3 [Consulta: 24 gener 2019].
* ↑ Buñuel, Luis. Mi último suspiro (en castellà). 3a. Barcelona: Debolsillo, 2018, p. 138-139. ISBN 978-84-9989-444-7.
# Apigenina

L'apigenina és una flavona que és l'aglucona de diversos glucòsids. S'ha fet servir per a tenyir la llana. L'apigenina forma part de l'acció contra el càncer que tenen diverses plantes, la farigola també conté apigenina.

## Glucòsids

Els glucòsids formats per derivació de l'apigenina inclouen:
* Apiina, aïllada del julivert i api
* Apigetrina (apigenina-7-glucòsid), que es troba en el substitut del cafè fet amb dent de lleó
* Vitexina (apigenina-8-C-glucòsid)
* Isovitexina (apigenina-6-C-glucòsid o homovitexina, saponaretina)
* Rhoifolina (Apigenina 7-O-neohesperidòsid)
* Schaftòsid

## Referències

* ↑ CV Ferreira, GZ Gusto, AC Sousa, KC Queiroz, WF Zambuzzi, H Aoyama, MP Peppelenbosch «Natural compounds as a source of protein phosphatase inhibitors; application to the rational design of small-molecule derivatives.». Biochemie, 88, 12, 2006, pàg. 1859–73. DOI: 10.1016/j.biochi.2006.08.007. PMID: 17010496.
# Albatros camanegre

L'albatros camanegre (Phoebastria nigripes) és un gran ocell marí de la família dels diomedeids (Diomedeidae) que habita al Pacífic Nord. D'hàbits pelàgics, es reprodueix sobre platges de sorra d'illes oceàniques, a les Hawaianes de sotavent, (des de Kure fins Kaula), i a les illes japoneses de Torishima, Ogasawara i Senkaku. També a illes properes a la costa de Mèxic, principalment illa Guadalupe. Fora de l'època de cria es dispersen pel Pacífic nord.

## Referències

* ↑ Comissió dels Noms dels Ocells en Català. Diccionari dels ocells del món: Ocells no passeriformes. Termcat
* ↑ Distribució i justificació d'estatus Rev. 20-02-2011
# Abellera banyuda

L'abellera banyuda (Ophrys bertolonii; l'epítet específic bertolonii fa referència al metge de Bolonya Antonio Bertoloni) és una espècie d'orquídia distribuïda a la conca del Mediterrani occidental, incloent els Països Catalans. L'espècie Ophrys balearica presenta el label ordinàriament trilobat i és endèmica de les Balears, alguns botànics la consideren una subespècie dins O. bertolonii.

## Descripció

La taca central blavenca del label amb forma d'escut està ben delimitada i presenta variacions entre els individus. És una planta glabra amb 4-7 fulles basals i 1-2 de caulinars. Fa de 10 a 40 cm d'alt i floreix de març a juny.
aquesta espècie sovint s'hibrida de manera natural amb altres cel seu gènere i per això es presenten races locals.

## Hàbitat

Pastures i brolles en sòls calcaris en vegetació de romanins, fenassars i Bromus erectus. en contrades mediterrànies poc àrides; rarament penetra dins la baixa muntanya submediterrània.
La subespècie catalaunica (O. et E. Danesch) presenta el label ordinàriament enter, de vegades més o menys trilobat, amb l'apèndix apical petit o nul. És una subespècie endèmica de Catalunya que arriba fins als 1200 m d'altitud.
O. balearica o bé O. bertolonii ssp. balearica (Delforge) L. Saez et Rosselló té el label ordinàriament trilobat, excepcionalment enter i és endèmica de Mallorca, Menorca, Eivissa i Dragonera.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
# Alosa d'Indoxina

L'alosa d'Indoxina (Mirafra erythrocephala) és una espècie d'ocell de la família dels alàudids (Alaudidae)

## Hàbitat i distribució

Habita zones de pastures del sud-est asiàtic.

## Referències

* ↑ «Alosa d'Indoxina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/02/2021(català)
# Pin Crespo

Pin Crespo –pseudònim de Pilar Crespo Domènech– (Barcelona, 12 d'octubre de 1921 — Ciutat de Mèxic, 26 de març de 1978) fou una actriu catalana, exiliada a Mèxic després de la Guerra Civil espanyola i naturalitzada mexicana.

## Biografia

Filla de l'esmaltador Ricard Crespo, treballà com a funcionària de la Generalitat republicana, essent secretària particular del conseller Joan Comorera.
El 1940 s’exilià a Mèxic i es casà amb Avel·lí Artís-Gener, Tísner, el 17 de setembre de 1941, matrimoni que durà poc. Escriví contes en català que publicà en revistes de l'exili, i fou guardonada als Jocs Florals de la Llengua Catalana.
Com a actriu teatral, actuà, entre d'altres, en els escenaris del Teatro Latino i el Teatro del Caballito, amb obres com La heredera, que estigué dos anys en cartell o Una esfinge llamada Cordelia. Al Teatro Español de México interpretà el personatge de Melibea, de La Celestina. Debutà en el cinema mexicà el 1946 amb el film Contra la ley de Dios, d'Adolfo Fernández Bustamante, al qual seguiren una quinzena de pel·lícules, algunes de les quals dirigides pel seu segon marit, Alejandro Galindo. A la dècada dels seixanta tingué també alguna intervenció en televisió.

## Filmografia

* 1946ː Contra la ley de Dios, d'Adolfo Fernández Bustamante
* 1947ː La Casa de la Troya, Carlos Orellana.
* 1948ː Cuando baja la marea, Alfonso Patiño Gómez; Barrio de pasiones, d'Adolfo Fernández Bustamante; Esquina, bajan...!, d'Alejandro Galindo
* 1949ː La virgen desnuda, Miguel Morayta Martínez.
* 1954ː Maternidad imposible, Emilio Gómez Muriel.
* 1957ː ¡Manos arriba!, d'Alejandro Galindo.
* 1958ː México nunca duerme, d'Alejandro Galindo; La vida de Agustín Lara, Alejandro Galindo.
* 1959ː La vida de Agustín Lara, d'Alejandro Galindo; México Nunca Duerme, d'Alejandro Galindo
* 1960ː Mañana serán hombres, d'Alejandro Galindo.
* 1961ː Senda prohibida, d'Alfredo B. Crevenna

## Referències

* 1 2 3 «Pin Crespo». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ Riera Llorca, Vicenç. Els exiliats catalans a Mèxic. Curial, 1994, p. 256 (Col. La mata de jonc, 29).
* ↑ «Pin Crespo». IMDb. [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ «Pin Crespo (cine.com)» (en castellà). [Consulta: 19 gener 2021].
# Albatros de Laysan

L'albatros de Laysan (Phoebastria immutabilis) és un gran ocell marí de la família dels diomedeids (Diomedeidae) que habita al Pacífic.
D'hàbits pelàgics, cria a les illes Hawaii, particularment a Laysan i l'atol Midway. Es dispersa a tot l'ample del Pacífic nord.

## Referències

* ↑ Denominació a CERCATERM Rev. 01-06-2011
* ↑ Distribució i justificació d'estatus