OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Art of War

The Art of War (l'Art de la Guerra) és el cinquè àlbum del grup suec de power metal Sabaton. La temàtica d'aquest àlbum, principalment, ve marcada per les famoses escriptures de l'art de la guerra, per Sun Tzu. Així i tot, manté a més la temàtica clàssica de Sabaton, on es conten històries de fets de les dues guerres mundials.

## Llista de temes

* Sun Tzu Says (Sun Tzu diu) – Breu introducció a l'àlbum - 0:24
* Ghost Division (Divisió fantasma) – Sobre la divisió de tancs d'Erwin Rommel (7a Divisió Panzer) durant la invasió de França - 3:51
* The Art of War (L'art de la guerra) – Sobre com derrotar l'enemic sense lluitar – 5:09
* 40:1 – Sobre la batalla de Wizna - 4:11
* Unbreakable (Indestructible) – Sobre la guerra de Guerrilles i el Vietcong - 5:58
* The Nature of Warfare (La naturalesa de la guerra) - 1:19
* Cliffs of Gallipoli (Els precipicis de Gal·lípoli) – Sobre la batalla de Gal·lípoli (1915) durant la Primera Guerra Mundial - 5:52
* Talvisota (La guerra de l'hivern, en finés) – Sobre la Guerra d'Hivern durant la Segona Guerra Mundial - 3:32
* Panzerkampf (Batalla de tancs, en alemany) – Sobre la Batalla de Projorovka, que forma part de la batalla de Kursk, en la Segona Guerra Mundial. És considerada la major batalla de tancs de la història, ja que es calcula la participació de més de 1000 tancs. - 5:16
* Union (Slopes of St. Benedict) (Unió (Pendents de Sant Benet) – Sobre la batalla de Montecassino durant la Segona Guerra Mundial - 4:05
* The Price of a Mile (El preu d'una milla) – Sobre la batalla de Passchendaele i les matances sense sentit de la Primera Guerra Mundial - 5:56
* Firestorm (Tempesta de foc) – Sobre el bombardeig estratègic. Aquesta cançó també fa referència al capítol “L'atac amb foc” de L'art de la guerra - 3:26
* A Secret (Un secret) – Cançó que tanca l'àlbum (Conte una broma per l'oient. Se l'avisa que s'ha detectat una descàrrega il·legal i que s'instal·larà spyware a l'ordinador) – 0:38

### Edició Re-Armed (2010) - Cançons Extres

* Swedish Pagans (Pagans sueus) - 4:13
* Glorious Land (Terra gloriosa) - 3:19
* The Art of War (Demo preproducció) - 4:48
* Swedish National Anthem (Himne nacional de Suècia) (Directe al Sweden Rock Festival) - 2:34

## Crèdits

* Joakim Brodén – Veu
* Rickard Sundén – Guitarra
* Oskar Montelius – Guitarra
* Pär Sundström – Baix
* Daniel Mullback – Bateria
* Daniel Mÿhr – Teclat
# The Black Crowes

The Black Crowes són un grup de rock estatunidenc format a Atlanta, Geòrgia, el 1984. La seva discografia inclou vuit àlbums d'estudi, quatre àlbums en directe i diversos senzills que han estat en les llistes d'èxits. El 1989 signaren amb Def American Recordings amb George Drakoulias com a productor amb el qual publicaren el que fou el seu primer disc d'estudi, Shake your money maker (1990). El seu segon disc, The Southern Harmony and Musical Companion, assolí el primer lloc al Billboard 200 (llistat dels 200 millors discos) el 1992. Els àlbums Amorica (1994), Three Snakes and One Charm (1996), By your side (1999), i Lions (2001) els comportà un èxit moderat, si bé no assoliren mai a l'èxit dels dos primers àlbums. Després d'un hiat entre 2002 i 2005, el grup tornà a assajar i iniciaren una gira que es perllongà durant diversos anys abans de publicar Warpaint el 2008, disc que arribà a la cinquena posició de la llista de vendes.
Seguint el llançament del seu àlbum doble recopilatori d'èxits en format acústic, Croweology, el 2010, el grup inicià la gira del 20è aniversari. Aquesta fou seguida per un segon descans que es perllongà fins al 2013. Aleshores el grup feu una nova gira, per tornar a anunciar una nova pausa el 2015 que durà fins al 2019. El 2020 havien de fer una gira celebratòria del 30è aniversari del seu primer disc, Shake your money maker. Val a dir, però, que la pandèmia de covid-19 els obligà a reprogramar moltes dates de concerts fins al 2022.
Els Black Crowes han venut més de 30 milions d'àlbums, i figuren en la posició 92 al llistat dels 100 millors artistes de hard rock.

## Membres
### Membres actuals

* Chris Robinson – veu, harmonica, guitarra acústica, percussió (1984–2002, 2005–2015, 2019–actualment)
* Rich Robinson – guitarra, cors (1984–2002, 2005–2015, 2019–actualment)
* Sven Pipien – baix, cors (1997–2000, 2005–2011, 2012–2015, 2021–actualment)
Músics que acompanyen la banda de gira
* Isaiah Mitchell – guitarra, cors (2019–actualment)
* Joel Robinow – teclats, cors (2019–actualment)
* Brian Griffin – bateria, percussió (2021–actualment)
* Charlie Starr – guitarra, cors (2022–actualment)

## Discografia

* Shake Your Money Maker (1990)
* The Southern Harmony and Musical Companion (1992)
* Amorica (1994)
* Three Snakes and One Charm (1996)
* By Your Side (1999)
* Lions (2001)
* Warpaint (2008)
* Before the Frost...Until the Freeze (2009)

## Referències

* ↑ «The Black Crowes» (en anglès americà). [Consulta: 7 juny 2022].
* ↑ Blistein, Jon; Blistein, Jon. «Black Crowes Reunite, Plot 2020 'Shake Your Money Maker' Tour» (en anglès americà), 11-11-2019. [Consulta: 7 juny 2022].
* ↑ «The Black Crowes Bio, History, Info on JamBase». jambase.com.
* ↑ «The Greatest - Show Cast, Episodes, Guides, Trailers, Web Exclusives, Previews - VH1.com». vh1.com. Arxivat de l'original el 2009-03-16. [Consulta: 7 juny 2022].
# Teatre de Mar i Terra

El Teatre de Mar i Terra és un edifici construït el 1898 per Josep Segura per encàrrec de la societat homònima i rehabilitat el 2010 per l'Ajuntament. El teatre està situat al carrer de Sant Magí, 89, al barri de Santa Catalina, a Palma.
La Societat Mar i Terra va ser una societat recreativa que al 1900 esdevingué de socors mutus per als seus associats, treballadors de la mar i treballadors de les fàbriques. En disposar d'un teatre, es van proposar crear-hi una biblioteca i escoles. A partir del 1906 la comunitat de les Germanes Franciscanes de Santa Catalina va donar servei a la Casa Bressol des Jonquet, que estigué als baixos de l'edifici Mar i Terra fins al 1916. Després seria l'escola nacional per a infants, fins que al 1935 esdevindria el col·legi públic Jaume I; al 1943 encara s'hi formaria una agrupació de ball de bot i instruments populars.
L'Ajuntament de Palma va adquirir l'edifici el 2004, el va rehabilitar el 2010 i l'ha dedicat principalment a la formació en arts escèniques i a la promoció de les activitats de cultura popular. La sala teatral té un aforament per a 152 persones, sobre estructura retràctil. Les aules del Mar i Terra - Espai de Cultura es destinen a activitats diverses: conferències, tallers, reunions, presentacions de llibres... El conjunt escènic va ser reinaugurat el 19 de novembre de 2010.
Pel que fa a l'arquitectura de l'edifici, destaca la façana d'estil neoclàssic i els elements decoratius neoàrabs.

## Referències

* 1 2 «Guia urbana de Palma: Santa Catalina i Es Jonquet. Teatre Mar i Terra (1898)» p. 26. Ciutat Revista de Palma, 01-11-2020. [Consulta: 2024].
* 1 2 Largo, Ana. «El recuperado Teatre Mar i Terra alzará el telón el próximo 19 de noviembre» (en castellà). Última hora, 30-10-2010. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Orígens del Mar i Terra». Palma Cultura. Ajuntament de Palma. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Aules del Mar i Terra». Palma Cultura. Ajuntament de Palma. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Teatre Mar i Terra». Guia urbana de l'eixample de Palma. Itinerari 4. Palma XXI, 2019.
# Torrent de Mas Moió

El Torrent de Mas Moió és un corrent fluvial de l'Alt Penedès, que neix al Serral de Santsuies, al terme municipal de Font-rubí i baixa en direcció sud-est fins a desembocar a la riera de Vilobí a cota 310.

## Referències

* ↑ «Font-rubí Alt Penedès» (en català). Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «torrent de Mas Moió». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 16 febrer 2025].

## Enllaços externs

* «Torrent de Mas Moió». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «Mapa Topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic de Catalunya.
# Vicent Penya i Calatayud

Vicent Penya i Calatayud (Rafelbunyol, 1961) és un escriptor i tècnic lingüístic valencià.

## Biografia

Penya va nàixer el 7 de juny de 1961 a Rafelbunyol (Horta Nord). Ha cursat estudis d'enginyeria tècnica industrial per la Universitat Politècnica de València i, a hores d'ara, treballa com a tècnic lingüístic a l'administració. Ha conreat diversos gèneres literaris: poesia, narrativa, novel·la, teatre, assaig, periodisme... Va ser fundador de la revista L'Aljamia (Premi de la Crítica dels Escriptors Valencians a la Difusió de la Literatura), que va donar a conèixer, durant la dècada dels noranta, les noves generacions d'escriptors valencians i de tot l'àmbit lingüístic, i és director de la col·lecció Llibres de L'Aljamia. Guanyà el premi Agustí Bartra de poesia l'any 1997, el Josep Maria Ribelles i Llobat el 2005 i l'Ibn Hazm el 2008. Ha col·laborat en les publicacions El Temps, Saó, Levante, El Punt, Lletres Valencianes, L'Aiguadolç, Abalorio, La Roda del Temps i Marxa Popular Fallera, entre d'altres. Ha exercit d'articulista, de traductor, de redactor, d'assessor lingüístic i de director de diverses col·leccions literàries. Forma part del col·lectiu d'escriptors aixoplugats sota el nom d'Alba M, amb els quals va publicar la novel·la Jo també la vaig conèixer (Germania, 1995). És membre de Deu de la ploma. Cooperativa de Lletres i de l'AELC.

## Obres
### Poesia

* Retorn de res, 1996
* Desig de terra, 1998
* Sense un punt de record, 1998
* De la casa estant, 1999
* El joc, 2002
* El buit, 2006
* Homèrides, 2009
* Llibre de les enrònies, 2011
* Triadisses. Antologia poètica 1998-2012, 2013
* L'efímer i l'etern, 2018
* Pluja de cançons, 2022 (infantil)
* Cims i abismes, 2023

### Novel·la

* Helena, 1995
* La perseverança, 2003
* Rama, 2005
* L'última victòria de Tirant lo Blanc, 2008 (juvenil)

### Narrativa

* Els somnis possibles, 1997 (edició revisada i ampliada, 2008)
* Mireieta busca les notes, 1998 (infantil)
* Insòlita memòria, 2016
* De la mort i altres delícies, 2019

### Teatre

* El Xicot de la Taca i Sac de Panxa, 2006 (infantil)

### Assaig

* L'altura i les circumstàncies, 2007

## Premis

* Vila de Puçol, 1986:
* El Puig de Conte de Narrativa Curta, 1993
* Octubre de Narrativa, 1996: Camp i ciutat
* Agustí Bartra, 1997: Desig de terra
* Joan Fuster de Narrativa, 1997: La perseverança
* Vila de Nules, 1998: De la casa estant
* Lletres Valencianes de l'entitat Ràdio Nova, 1999
* Josep Maria Ribelles, 2005: El buit
* Vila de Massamagrell, 2006: El Xicot de la Taca i Sac de Panxa
* Ibn Hazm Ciutat de Xàtiva, 2008: Homèrides
* Premi Roís de Corella de poesia en valencià, 2011: Llibre de les enrònies
* Vila de Puçol de Narrativa, 2015: Insòlita memòria
* Premi de Poesia Antoni Matutano Vila d'Almassora, 2017: L'efímer i l'etern
* Premi de Poesia Antoni Prats, 2021: La llum que em resta

## Referències

* ↑ «Vicent Penya i Calatayud». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
* ↑ «Premis Literaris Ciutat de València. Guanyadors». Bromera.com. [Consulta: març 2016].

## Enllaços externs

* «Vicent Penya i Calatayud». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
* Bloc personal
# Guardiola de Font-rubí

Guardiola de Font-rubí és el cap del terme municipal de Font-rubí, essent-ne el poble més habitat, amb 510 habitants l'any 2023. Està situat en un petit tossal de 331 metres d'altitud.
Ja l'any 1201 s'esmenta un Berenguer de Guardiola com a signant d'una concòrdia amb l'abat de Sant Cugat per un mas que tenia al lloc de Ginamballes, de la parròquia de Sant Vicenç de Morrocurt. L'origen de Guardiola és, doncs, anterior al segle xiii. Probablement devia ser una torre de Guaita, al costat de la carrerada de la Segarra, a prop de l'antic lloc de la Maçana.
La festa major del poble se celebra el 15 d'agost. Se celebren també la festa major petita de Sant Vicenç (22 de gener) i la festa de Sant Isidre (15 de maig), patró de la pagesia.

## Referències

* ↑ «Guardiola de Font-rubí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «080850 Font-rubí» (en català). Idescat. Codis territorials i d'entitats Municipis. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Font-rubí». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ Gea, Miquel. Mapa de Patrimoni Cultural Font Rubí (en català). Diputació de Barcelona, 2014, p. 12.
* ↑ «Festa de Sant Isidre, patró de la pagesia (Font-rubí)». patrimonifestiu.cultura.gencat.cat. [Consulta: 16 febrer 2025].
# Vilamar

Vilamar (en sard, Bidda Mara, en italià Villamar) és un municipi italià, dins de la província de Sardenya del Sud. L'any 2007 tenia 2.960 habitants. Es troba a la regió de Marmilla. Limita amb els municipis de Furtei, Guasila (CA), Las Plassas, Lunamatrona, Pauli Arbarei, Sanluri, Segariu i Villanovafranca.
Fou el centre de l'històric comtat de Vilamar. L'any 1643 es concedí el títol a Ignasi d'Aimeric i Camí, senyor de Villa Mara i Arbaci (Sardenya) i cavaller de Calatrava.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2005- | Pier Sandro Scano | Llista cívica |

## Referències

* 1 2 «Vilamar (Sardenya)». enciclopèdia.cat. [Consulta: 18 desembre 2019].
# Valérie André

Valérie André (Estrasburg, 21 d'abril de 1922 — Issy-les-Moulineaux, 21 de gener de 2025) fou una metgessa neurocirurgiana, paracaigudista i pilot d'helicòpter militar francesa. Va ser la primera dona a realitzar missions de rescat en zones de combat i la primera dona a assolir el grau de general en l'Exèrcit francès.

## Biografia

Va néixer a la regió d'Alsàcia, en una família nombrosa. El seu pare era professor de música i la seva mare fomentava l'educació superior per igual entre fills i filles. Ja des de petita tenia clar que volia ser metgessa, però una trobada amb l'aviadora Maryse Hilsz als deu anys li despertà també la passió per l'aviació. Amb aquesta determinació, es va treure la llicència de pilot als 16 anys, finançant-se les classes fent de tutora d'altres estudiants.
Amb l'esclat de la Segona Guerra Mundial i la invasió alemanya, va haver de fugir d'Alsàcia i continuar els seus estudis a la Universitat d'Estrasburg, que s'havia traslladat al sud-oest de França, i posteriorment a La Sorbona, a París. Es va especialitzar en neurocirurgia i es va doctorar el 1948. El 1950, en plena Guerra d'Indoxina, es va allistar com a metgessa militar. Després de presenciar una demostració d'helicòpters a Saigon, va proposar als seus superiors utilitzar aquests aparells per evacuar ferits en lloc de fer-ho mitjançant paracaigudistes. Va tornar a França per formar-se com a pilot i el 1952 va començar a realitzar missions de rescat a la selva indoxinesa. Va dur a terme 120 missions i evacuà 168 soldats ferits, inclosos enemics quan hi havia espai. Aquestes accions li van valer el sobrenom de Madame Ventilator. Posteriorment, durant la Guerra d'Algèria, va participar en 365 missions de rescat. El 1976 es va convertir en la primera dona a ser ascendida a general de l'Exèrcit francès. Al llarg de la seva carrera, va rebre cinc vegades la Creu de Guerra per actes de valentia.
Va tornar a França per continuar la seva carrera com a oficial metgessa, tot ocupant el càrrec d'inspectora general de medicina militar fins a la seva jubilació el 1981. Tot i ser una figura cèlebre a França, la seva trajectòria va rebre atenció internacional, amb la publicació del llibre Helicopter Heroine: Valérie André - Surgeon, Pioneer Rescue Pilot, and Her Courage Under Fire (2023) i el documental Madame le Général (2021). En els darrers anys va viure a prop de l'heliport de París. Casada amb l'oficial de l'exèrcit de l'aire Alexis Santini el 1963, va continuar defensant el dret de les dones a escollir el seu propi destí. Va morir el 2025 als 102 anys.

## Referències

* 1 2 3 4 News, A. B. C. «Valérie André, aviator and parachutist who became France's first female general, dies aged 102» (en anglès). [Consulta: 7 febrer 2025].
* 1 2 3 4 5 Roberts, Sam «Valérie André, Daring French Army Copter Pilot, Dies at 102» (en anglès). The New York Times, 05-02-2025. ISSN: 0362-4331.
# Col·lecció Kaifūsō

La Kaifūsō (懐風藻) és la col·lecció més antiga escrita per poetes japonesos i es va escriure en llengua xinesa. L'any 751 la versió original xinesa va ser compilada en japonès anticper un autor que es va mantenir en l'anonimat.
En la breu introducció a l'obra es manifesta la simpatia de l'autor vers l'emperador Kōbun i els seus regents. Tots ells van ser enderrocats l'any 672 durant el govern de l'emperador Tenmu, al vuitè mes del seu regnat. A causa d'aquesta simpatia s'ha acreditat habitualment a Awami Mifune, besnet de l'emperador Kōbun, com possible autor de la compilació.
L'obra conté cent vint poemes escrits per seixanta-quatre poetes en l'elegant estil de la poesia popular xinesa del segle viii. La majoria d'aquests poetes eren prínceps i regents d'alt rang, com ara el príncep Ōtsu. Divuit poetes del Kaifūsō, incloent-hi el príncep Ōtsu, també van escriure poemes en l'antologia posterior del Man'yōshū.
En la compilació del Kaifūsō, la poesia xinesa tenia major importància en la literatura japonesa que el waka i els caràcters xinesos eren usats en documents oficials. Les obres compilades van ser llegides públicament.

## Enllaços externs

* Text del Kaifūsō (Xinès Big5)

## Referències

* ↑ «Chinese literary forms in Heian Japan : poetics and practice | WorldCat.org» (en anglès). [Consulta: 15 febrer 2025].
# Robot Rex

Rex és un robot humanoide presentat per l'empresa Shadow al Museu de Ciències de Londres el febrer de 2013, sent així la primera vegada que públicament una única màquina integra diverses funcions biòniques. Rex inclou dispositius per al 60% de les funcions fisiològiques humanes. Està valorat en 700.000 euros.
Rex fa dos metres d'alçada i pesa gairebé 200 quilograms. Disposa d'extremitats robòtiques, sistema de circulació de sang mecanitzada i alguns òrgans vitals simulats, com per exemple el cor i un ronyó. La seva estructura té instal·lada una cara de silicona amb ulls amb retina artificial, mans, peus, genolls i malucs.
En un futur podria incorporar pulmons i bufeta urinària artificials.

## Vegeu també

* Cyborg

## Referències

* 1 2 3 Més d'un segle de cursa robòtica, Joaquim Elcacho, Theknos, nº172, abril de 2013, pàgs. 20-25. DL B-35390-67, ISSN 1137-0017(català)
# Comtat de Savoia

El Comtat de Savoia (en llatí: Comitatus Sabaudiae; en francès: Comté de Savoie; en italià: Contea di Savoia) fou un estat integrant del Sacre Imperi Romanogermànic que existí entre els anys 1003 i el 1416, moment en el qual el seu títol nobiliari fou ascendit a Ducat. El territori del Comtat de Savoia es va estendre en les valls alpines entre les actuals Itàlia i França, ocupant les zones properes a la ciutat de Chambéry en els actuals territoris de la Savoia i Alta Savoia, així com la Vall d'Aosta, els territoris muntanyencs del Piemont i alguns cantons suïssos.

## Història

El comtat fou creat el 1003 per Rodolf III de Borgonya, rei de Borgonya, per tal d'ampliar els seus dominis sobre els territoris del nord de la península Itàlica i mantenir-lo a les valls alpines. La disgregació total, però, del regne de Borgonya l'any 1032 l'emperador Conrad II del Sacre Imperi Romanogermànic concedí plens poders a Humbert I de Savoia, iniciador de la dinastia comtal i li donà el permís d'utilitzar l'àguila imperial alemanya en el seu escut d'armes. La ciutat de Chambéry, la més important de l'època en aquella zona, en fou la seva capital fixa.
El matrimoni d'Adelaida de Susa, marquesa de Torí, amb Odó de Savoia comportà la unió als territoris de Savoia els de la Vall del Susa i del Marquesat de Torí, territori que s'estenia pel Piemont.
La participació d'Amadeu III de Savoia en la Segona Croada, en la qual morí, va permetre a la Dinastia Savoia incorporar a l'escut d'armes la creu dels croats. Tomàs I fou nomenat vicari imperial l'any 1225 per part de Frederic II del Sacre Imperi Romanogermànic, restaurant els dominis de la casa al Piemont i ampliant les seves possessions als Alps.
El 1285, a la mort de Felip I de Savoia, el comtat es va veure sacsejat per conflictes dinàstics familiars, i al final va ser succeït pel seu nebot Amadeu V de Savoia. Si bé aquest conservà el títol comtal i el control de les rutes comercials a través dels Alps, entrà en lluita amb son germà petit Lluís, el qual ocupà la zona nord-oriental del país del Vaud, i també amb el seu parent Felip que ocupà bona part del Piemont. Aimone de Savoia aconseguí fer-se de nou amb el territori del Piemont, i el fill d'aquest, Amadeu VI va adquirir els territoris de Biella, Cuneo, Santhià i el país de Vaud. El 1388 Amadeu VII aconseguí unir als dominis dels Savoia el Comtat de Niça.
El 1416 l'emperador Segimon I del Sacre Imperi Romanogermànic elevà el títol d'Amadeu VIII de Savoia de comte a duc, de manera que va establir-se la nova denominació de Ducat de Savoia.
# Hotfix

Una correcció ràpida és una actualització de programari que s'allibera fora del cicle d'actualització normal o que es pretén aplicar a un sistema en directe; sovint per solucionar un error.
Originalment, la correcció es referia a l'aplicació de pedaços a un sistema calent – un servidor de producció que serveix activament als clients. Per al desenvolupament, aquest canvi normalment s'ha de dissenyar ràpidament i fora dels processos de desenvolupament normals; a un cost relativament elevat i interrompent altres esforços de desenvolupament. Per a l'usuari, un hotfix és relativament arriscat, ja que s'aplica a un servidor sense temps per provar-lo. El risc d'aplicar l'hotfix s'ha de ponderar amb el risc de no aplicar-lo. El problema a solucionar pot ser tan crític que la inacció és més arriscada que la possible pèrdua de servei.
Amb el temps, el significat ha canviat a una actualització que es crea amb urgència o que es publica fora del cicle d'actualització normal del programari.
L'aplicació (instal·lació) d'una correcció ràpida implica generalment el mateix procés que qualsevol actualització de programari. La majoria de sistemes operatius moderns i aplicacions d'escriptori poden descarregar i aplicar actualitzacions automàticament. Els administradors de xarxa poden utilitzar programes de programari per automatitzar i simplificar l'aplicació d'actualitzacions a les màquines que gestionen.

## Ús per Microsoft

Microsoft Corporation va utilitzar els termes hotfix o quick-fix engineering update (QFE) però s'ha aturat a favor d'una nova terminologia. Les actualitzacions es lliuren al canal de distribució general (GDR) o al canal de distribució limitada (LDR) – aquest últim sinònim de QFE. Les actualitzacions GDR reben proves exhaustives, mentre que les actualitzacions LDR estan destinades a solucionar un problema determinat en una àrea petita i no es publiquen al públic en general. Les actualitzacions de GDR es poden rebre des del servei de Windows Update o del Centre de descàrregues de Microsoft, però les actualitzacions de LDR s'han de rebre mitjançant el suport de Microsoft.

## Referències

* ↑ Bragg, Roberta. «5: Designing a Security Update Infrastructure». A: MCSE Self-Paced Training Kit (Exam 70–298): Designing Security for a Microsoft Windows Server 2003 Network (en anglès). Redmond, WA: Microsoft Press, 2003, p. 5–12. ISBN 0735619697.
* ↑ Mu, Chris. «Something about Hotfix» (en anglès). HotBlog. Microsoft, 26-12-2007. [Consulta: 8 novembre 2012].
* ↑ «Description of the contents of Windows XP Service Pack 2 and Windows Server 2003 software update packages (revision 11.1)» (en anglès). Support. Microsoft, 16-01-2008. [Consulta: 8 novembre 2012].
* ↑ «What is the difference between general distribution and limited distribution releases?» (en anglès). MSDN Blogs. Microsoft, 11-03-2008. [Consulta: 8 novembre 2012].
* ↑ Adams, Paul. «GDR, QFE, LDR... WTH?» (en anglès). TechNet Blogs. Microsoft, 14-05-2009. [Consulta: 8 novembre 2012].