OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carles Sala i Vila

Carles Sala i Vila (Girona, 27 de maig de 1974) és un escriptor de literatura infantil i juvenil català i en català.
Mestre de formació, d’ençà del 2008 es dedica professionalment a l'escriptura. És autor d’una quarantena de llibres, entre els quals Bona nit, Júlia (la Galera), Soc com soc (Barcanova), 50 oficis esbojarrats (Cruïlla), Em pica el nas de la veïna (Takatuka), El tren de les parades sense nom (la Galera), Un niu en un arbre / Un arbre en un niu (Barcanova), Set entrevistes de por (La Galera), Maria Llufa (Cruïlla).
Ha guanyat varis premis de literatura infantil i juvenil de primer nivell, com el Premi Barcanova, el Premi Folch i Torres, el Premi Vaixell de Vapor i el Premi Guillem Cifre de Colonya, entre d'altres. Ha estat seleccionat a White Ravens per Cornèlius i el rebost d'impossibles (2012) i per El tren de les parades sense nom (2019).
Algunes de les seves obres han estat traduïdes a altres idiomes, com el castellà, l'italià, el portuguès (Brasil), el turc, l'eslovè o el xinès.

## Obres premiades

* Flairosa. Premi Barcanova, 2007
* Bona nit, Júlia. Premi Guillem Cifre de Colonya 2008
* El triomf d'en Polit Bonaveu. Premi Vaixell de Vapor 2009
* Tramuntana a la granja. Premi Barcanova 2009
* Cornèlius i el rebost d'impossibles. Premi Josep M. Folch i Torres 2009 i White Ravens 2012
* El tren de les parades sense nom. Selecció White Ravens 2019
* Capità Lluc. Premi Folch i Torres 2021
* Madame Esvelt. Premi Vaixell de Vapor 2023

## Referències

* 1 2 «El gironí Carles Sala guanya el Barcanova una setmana després del Folch i Torres». El Punt Avui+, 18-12-2009. [Consulta: 20 gener 2018].
* ↑ «Sergi Belbel guanya el Sant Jordi, Antoni Vidal Ferrando el Carles Riba i Ricard Sunyol Estadella el Mercè Rodoreda». [Consulta: 15 desembre 2021].
* ↑ «Històric d'obres guanyadores dels premis El Vaixell de Vapor i Gran Angular». Editorial Cruïlla. [Consulta: 20 gener 2018].
* ↑ Comas, Ure. «Carles Sala guanya el Premi Vaixell de Vapor amb 'Madame Esvelt'», 27-10-2023. [Consulta: 27 octubre 2023].
* ↑ «Premi de Narrativa Infantil i Juvenil Guillem Cifre de Colonya: Obres guanyadores». Colonya Caixa Pollença. Arxivat de l'original el 21 de gener 2018. [Consulta: 20 gener 2018].
* ↑ «7desaber: Carles Sala i Vila». Servei de Biblioteques de la Diputació de Girona, 19-05-2015. Arxivat de l'original el 6 d’abril 2017. [Consulta: 20 gener 2018].
* ↑ 324cat. «Carles Sala guanya novament el Folch i Torres amb les aventures del "Capità Lluc"», 14-12-2021. [Consulta: 23 maig 2022].
# Carner de bruc

El carner de bruc (Lyophyllum decastes), també anomenat flota de bruc, gírgola de bruc és una espècie de flota comestible del gènere Lyophyllum, família de les liofil·làcies.

## Morfologia

* Barret: de 6 a 15 cm, de vegades fins a 20 cm, hemisfèriques estenent-se de manera irregular, amb marge enrotllat i ondat.
* Cutícula: de color falba a bruna clara, de vegades grisenca o grisa groguenca
* Fulles: adnades, primes i ajustades, de color blanquinosa a crema
* Estip: blanc i rabassut, sobre el qual vénen a soldar-se altres individus per a formar tofes. Anell absent
* Olor: exhalació agradablement farinosa a fòngica o lleugerament acidulada, de mongetes verdes, de vegades nul·la.

## Hàbitat

Collita de la fi de l'estiu fins a la tardor a vores de camps, clariane i vores de camins de fullosos, sobretot de pollancres, però també sota els conífers.

## Confusions

Poc probable, sobretot quan els espècimens grossos protegeixen els petits sota llur barret.

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021. ISBN 978-84-18243-12-7.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ «gírgola de bruc - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 5 abril 2024].
* ↑ «0194876.xml Carner de bruc». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Caronosaure

El caronosaure (Charonosaurus, gr. "rèptil de Caront") és un gènere representat per una única espècie de dinosaure ornitòpode hadrosàurid, que va viure a la fi el període Cretaci, fa aproximadament 65 milions d'anys, en el Mastrichtià, en el que és avui Àsia. Charonosaurus va mesurar aproximadament els 13 m de llarg i 4 m d'alt. La superfície dorsal de l'os frontal estava altament modificada per suportar la base d'una cresta buida, la qual formava una plataforma molt ampla, fortament inclinada cap a davant i ornamentada per llargs i profunds solcs longitudinals.

## Referències

* ↑ Holtz, Thomas R. Jr. (2012) Dinosaurs: The Most Complete, Up-to-Date Encyclopedia for Dinosaur Lovers of All Ages, Winter 2011 Appendix.
# Montse Riera

Montse Riera (Centelles, Osona, 1964) és fotògrafa catalana especialitzada en reportatge cultural i periodístic. Del 1983 al 1988 estudia a l'Institut d'Estudis Fotogràfics de Catalunya, una formació que amplia amb: Taller de Fotografia a Tarassona, Curs de Vídeo a l'Escola Superior d'Imatge i Disseny de Barcelona, Taller de Fotografia amb Cristina Garcia Rodero i Curs de Photoshop a Fons Formació. El 1994 enceta la carrera professional coma fotògrafa de premsa a Tarragona, fins al 2011. paral·lelament treballa per a El Periòdico de Catalunya (2004-2010). Com a fotògrafa d'esdeveniments culturals, treball per a l'Ajuntament de Tarragona des del 2004 i per a ala Generalitat de Catalunya des del 2008.
Dins de la seva producció, destaquem en particular la temàtica de les festes populars. Dins d'aquestes, les de Santa Tecla ocupen una part molt important de la seva producció, com el correfoc i traca i la baixada del seguici popular. Cal destacar també les sèries fotogràfiques sobre els espectacles musicals, com el Festival Dixieland o Tarraco Viva. Riera és una enamorada de les ciutats i dels seus espais. Cal tenir en compte les sèries fotogràfiques dedicades a indrets com Dublín, Berlín però la ciutat per excel·lència en la seva producció artística és Tarragona.

## Referències

* ↑ SALCEDO MILIANI, Antonio, Plural Femení. Dones artistes a les comarques de Tarragona. Fotografia. Audiovisual, Diputació de Tarragona, Tarragona, 2016.
# Daniel Inouye

Daniel Inouye (Honolulu, 7 de setembre de 1924 - Bethesda, 17 de desembre de 2012) fou un polític estatunidenc, membre del Partit Demòcrata, senador per Hawaii al Congrés dels Estats Units des de 1963 fins al 2012.

## Referències

* ↑ «Hawaii Sen. Daniel Inouye dies at age 88». Washington Post. [Consulta: 17 desembre 2012].
* ↑ «AP Twitter Feed». [Consulta: 17 desembre 2012].
* ↑ Muere el senador por Hawaii Daniel Inouye

## Enllaços externs

* "Army Secretary Lionizes 22 World War II Heroes" at Defense.gov Arxivat 2012-10-28 a Wayback Machine.
# George H. W. Bush

George Herbert Walker Bush (Milton, Massachusetts, 12 de juny de 1924 - Houston, Texas, 30 de novembre de 2018) fou un polític estatunidenc, 41è president dels Estats Units d'Amèrica (1989-1993).

## Biografia

Era fill de Prescott Bush, un senador republicà al Congrés dels Estats Units. A la Segona Guerra Mundial, va ser pilot de combat de l'Aviació Naval; va volar en 58 missions de combat; durant una d'aquestes missions el seu avió bombarder fou abatut pel foc antiaeri japonès, i fou rescatat del mar per un submarí nord-americà. Fou acusat d'haver saltat deixant els seus dos companys dins l'avió sense avisar-los que ell, que n'era el pilot, anava a saltar. L'assumpte va ser conegut com l'escàndol de l'Avenger. Amb tot, va ser condecorat amb la Creu Distingida de Vol per la seva valentia en l'acció.
Amb posterioritat a la guerra, es matriculà a la Universitat Yale on fou membre de la societat secreta estudiantil Skull & Bones. Va ser escollit dues vegades congressista al Congrés dels Estats Units (1967-1971) per l'estat de Texas; i més tard seria ambaixador del seu país a l'ONU (1971-1973).
Va servir com a director de la CIA (Agència Central d'Intel·ligència) entre gener de 1976 i gener de 1977. Posteriorment va ser vicepresident durant la presidència de Ronald Reagan (1981-1989), durant l'època que la CIA va subministrar armes a la Resistència Nicaragüenca (coneguda com "la Contra"). En el marc d'aquesta assistència va ocórrer el cas conegut com a Iran-Contra.

### Presidència dels Estats Units

L'any 1988 va derrotar els altres precandidats en les eleccions primàries internes del Partit Republicà, i es va convertir en el candidat presidencial oficial d'aquest partit. L'opositor Partit Demòcrata va escollir al Governador de l'Estat de Massachusetts Michael Dukakis com el seu candidat presidencial. En les eleccions presidencials dels Estats Units de 1988 celebrades el 8 de novembre de 1988, Bush va guanyar, obtenint el 53,4% dels vots populars i el suport de 40 Estats; mentre que Dukakis va obtenir el 45,6% dels vots populars i el suport de només 10 Estats.
Era el pare del governador de Florida, Jeb Bush, i del quaranta-tresè president dels Estats Units, George W. Bush, i cosí de George Herbert Walker Bush III, ambaixador dels Estats Units a Hongria. Ha estat considerat un president més moderat que no pas Reagan o que el seu fill. Va tenir períodes de gran popularitat durant la Guerra del Golf, mentre col·laborava amb les Nacions Unides després que l'Iraq envaís Kuwait.

### Final del mandat

George H. W. Bush va perdre les eleccions presidencials dels Estats Units de 1992 davant de Bill Clinton a causa en part de la recessió econòmica, de la impopularitat del seu vicepresident, Dan Quayle i dels bons resultats d'un tercer candidat, Ross Perot, del Partit Reformista.

## Referències

* ↑ BBC News
* ↑ Iborra, Javier. «Bill Clinton sorprende a Bush y rescata a los Demócratas (1992)» (en castellà). Diario de Navarra, 27-10-2020. [Consulta: 17 novembre 2021].
Guerra Freda :
Principals països implicats :
Protagonistes :
Esdeveniments :
# Trebula Mutusca

Trebula Mutusca, segons Plini el Vell, o simplement Mutusca, com l'anomena Virgili va ser una ciutat de Sabínia a uns 3 km a la dreta de la Via Salària, a un lloc situat avui entre Ostèria Nuova i Poggio San Lorenzo, on es troben encara algunes restes (el teatre, les termes, paviments, inscripcions...).
El Liber Coloniarum l'esmenta com a municipi. Estrabó l'anomena Trebula, i la cita juntament amb Erètum, i Marcial diu que estava situada en una vall rodejada de muntanyes, freda i humida. Virgili diu que a la seva terra hi havia moltes oliveres i a la rodalia de l'antic emplaçament, al lloc actual de Monteleone Sabino, hi ha encara un llogaret anomenat Oliveto.

## Referències

* 1 2 Smith, William (ed.). «Trebula». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «Notícia preliminar» a l'edició biligüe Virgil, Eneida, vol. III: llibres VII-IX, Barcelona, Fundació Bernat Metge, 1972, pàgina 27, ISBN 9788472250376
# Mort de José Martínez Arguibay i Abdeslan Belchady

La mort de José Martínez Arguibay i Abdeslan Belchady, dos joves de 28 anys, es va produir de matinada, a la Rambla de Barcelona, l'1 de juny de 1981, a causa dels trets disparats per dos agents de la Policia Nacional espanyola. Tres persones més van resultar ferides en el mateix enfrontament.
Hi ha dues versions contraposades dels fets. Tot plegat s’hauria iniciat amb una picabaralla verbal entre policies i víctimes, als voltants de l'Arc del Teatre, quan algú va xutar una llauna de beguda. Aleshores, hi va haver una encesa discussió entre la Policia i els joves. Segons el diari La Vanguardia, hi hagué d'una agressió als dos policies per part del grup de cinc joves que hauria iniciat i protagonitzat la discussió. Segons aquest comunicat, les morts s'haurien produït quan els policies, després d'haver estat tombats a terra, dispararen contra els seus agressors. La revista Interviú, en canvi. explicava que els trets es van produir, sense que hi hagués cap provocació ni atac per part dels joves, quan els policies es van trobar de nou, cara a cara, amb el grup de joves, aquesta segona vegada als voltants del carrer de Ferran. Va ser aleshores quan els policies van disparar, sense cap tipus de provocació prèvia ni atac per part dels joves.
Inicialment, La Vanguardia va parlar de «riña» i l'Avui de «batussa» sense que cap dels dos diaris fes referència a la condició de policies d'aquells que van efectuar els trets. Fins i tot, s'assegurava que els agressors havien fugit en cotxe i es facilitaven les seves descripcions físiques per tal de facilitar-ne la identificació. El 5 de juny, un comunitat oficial de la Jefatura Superior de Policia de Barcelona, publicat a la premsa, aclaria que els autors dels trets havien estat dos policies nacionals francs de serveis. La nota assegurava que els trets s'havien efectuat en defensa pròpia i que els policies havien estat posats a disposició judicial. Cap policia, però, va ser jutjat per la mort d'aquestes dues persones.

## Referències

* 1 2 3 4 «Esclarecidas dos muertes ocurridas en las Ramblas. Edición del viernes, 05 junio 1981, página 42 - Hemeroteca - Lavanguardia.es» (en castellà). La Vanguardia, 05-06-1981. [Consulta: 9 juliol 2021].
* 1 2 3 4 5 David Ballester Muñoz. Vides truncades: Repressió, víctimes i impunitat a Catalunya (1964-1980). Universitat de València, 25 octubre 2018, p. 249–. ISBN 978-84-9134-323-3.
* ↑ Interviu, Any 6, Nº264. 4 - 10 juny 1981.
# El flautista d'Hamelín

El flautista d'Hamelín és un conte popular alemany, recollit, entre d'altres, pels germans Grimm o en Els llibres de les fades. La història ha estat àmpliament versionada en la literatura posterior i en altres gèneres.

## Argument

La ciutat d'Hamelín estava assetjada per una plaga de rates i els seus habitants ho havien provat tot per desfer-se'n sense èxit. Aleshores van cridar un músic amb una flauta màgica, que va tocar i les rates, hipnotitzades, el van seguir fins al riu, on es van ofegar totes. Els ciutadans, però, no van pagar al flautista el que havien acordat, de manera que ell va tocar una altra cançó, aquest cop per emportar-se tots els nens de la ciutat per hipnosi (menys un que era sord i va explicar als pares el que havia passat).
Les versions dissenteixen quant al final: uns contes afirmen que els ciutadans, penedits, van pagar el deute i els nens van tornar a casa seva, mentre que d'altres sostenen que els nens es van ofegar igual que les rates. Probablement, el final positiu va ser afegit posteriorment.

## Anàlisi

A l'església d'Hamelín hi ha una vidriera que mostra un ésser vestit de colors envoltat de nens i una entrada a les cròniques de 1384 afirma que «fa deu anys des de la partida dels nens», fet que demostra que la història té un origen real. Els estudiosos no es posen d'acord, però, sobre el fet històric que va donar lloc al conte: alguns parlen d'un pedòfil, d'altres creuen que el flautista és un símbol de la mort (i que hi hauria hagut alguna epidèmia o desastre natural, potser una inundació que explicaria la presència del riu) i, per acabar, d'altres afirmen que la sortida va ser voluntària, potser en el marc de la croada dels nens o de la propaganda per fundar noves ciutats (el flautista seria aleshores el líder que hipnotitza metafòricament i els convenç).
El conte va adquirir tots els trets propis de les històries meravelloses, amb la presència de la màgia i d'animals, així com la moralitat que justifica el final: els nens marxen com a càstig per no complir una promesa i per ser desagraïts, un fet comú en aquests contes. El flautista simbolitzaria l'art i el poder de l'altre món, capaç de vèncer el mal (les rates, portadores de la pesta).

## Unes edicions catalanes destacades

* Figueras, Jaume (il·lustrador); Hernandez Ripoll, J.M «El flautista d'Hamelín» (vídeo) (en català, àrab). una mà de contes. TV3.
* Rats, versió teatral amb rates més emancipades que en l'original per la companyia Campi Qui Pugui, Premi Drac d'Or 2015 al millor espectacle de carrer.
* Galí Sanarau, Mercè (il·l.). El flautista d'Hamelín. Cruïlla, p. 40. ISBN 9788466127134.
* Bayés, Pilarín (il·l.). El flautista d'Hamelín. Estrella Polar.

## Referències

* ↑ ASI. «El flautista d'Hamelín». És a dir. Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. [Consulta: 23 agost 2017].
# Sky Bridge 721

L'Sky Bridge 721 és un pont penjant per a vianants situat a prop de l'estació d'esquí de Dolní Morava, a la República Txeca. Amb una longitud de 721 metres, en el moment de la seva inauguració (maig del 2022) es considerava el pont penjant per a vianants més llarg del món. Connecta dues vessants de les muntanyes que envolten la vall de Dolní Morava i s'ha convertit en una de les atraccions turístiques més populars de la zona.

## Característiques principals

El Sky Bridge 721 es troba suspès a més de 90 metres sobre el fons de la vall i ofereix vistes panoràmiques de l'entorn muntanyós. És un pont d'un sol sentit, de manera que l'accés es realitza per una banda i la sortida per l'altra. Per motius de seguretat, només hi pot accedir un nombre limitat de persones al mateix temps.

## Història

La construcció d'aquest pont es va iniciar amb l'objectiu de promocionar el turisme a la regió de Dolní Morava i es va concebre com una obra d'enginyeria capdavantera en l'àmbit dels ponts penjants. La seva inauguració va tenir lloc el maig de 2022, i va rebre una cobertura mediàtica internacional gràcies a la seva condició de pont penjant per a vianants més llarg del món en aquell moment.

## Impacte turístic

Des de la seva obertura, el pont ha esdevingut un atractiu clau de la zona. Ha contribuït a un augment significatiu del nombre de visitants a Dolní Morava, impulsant així el sector de l'hostaleria i d'altres serveis turístics. A més, la seva popularitat ha fomentat la pràctica d'activitats de muntanya i de senderisme als voltants.

## Accés i seguretat

Per travessar el Sky Bridge 721, cal adquirir una entrada disponible tant en línia com a la mateixa estació de muntanya de Dolní Morava. S'hi aplica un protocol estricte de seguretat, amb un aforament limitat i mesures per garantir l'estabilitat de l'estructura i la protecció dels visitants.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Dolní Morava – Sky Bridge 721
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». Dolní Morava.
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«». BBC Travel.
# Fri os fra det onde

Fri os fra det onde (en danès Lliureu-nos del dimoni) és una pel·lícula de terror danesa del 2009, escrita i dirigida per Ole Bornedal.

## Argument

Un conte balstirià, que probablement està fermament arrelat al sòl de Jutlàndia, però que només en termes narratius assoleix la mida de la saga. La pel·lícula està plena de personatges grotescament caricaturitzats, i fins i tot els personatges principals són pures acrobàcies publicitàries.

## Repartiment

* Lasse Rimmer – Johannes
* Lene Nystrøm – Pernille
* Jens Andersen – Lars – germà de Johannes
* Pernille Vallentin – Scarlett
* Mogens Pedersen – Ingvar
* Kurt Ravn – Weksjø
* Henrik Prip – Thomsen
* Jacob August Ottensten – Frederik
* Fanny Bornedal – Viola
* Lone Lindorff – Anna
* Bojan Navojec – Alain
* Kim Kold – Leif Christensen
* Alexandre Willaume-Jantzen – Roald
* Anders Budde Christensen – Silver
* Daniel Engstrup – Tonser
* Bob Anders Pedersen – Noller
* Helle Halsboe – Jane
* Andreas Bo Pedersen – Benny
* Torben Vadstrup – Venedor al mercat de la construcció
* Sonja Richter – Presentadora

## Recepció

La pel·lícula no va rebre molt bones crítiques. Els papers de Nystrøm i Rimmer es van comentar que "ni destacaven ni dequeien", mentre que l'actuació d'Andersen era destacada.

## Premis

Va guanyar el Premi Noves Visions al XLII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya.

## Referències

* ↑ Schepelern, P. Filmleksikon (en danès). Gyldendal, 2010, p. 95. ISBN 978-87-02-04523-9.
* ↑ Fri os fra det onde a Det Danske Filminstitut
* ↑ Fri os fra det onde Arxivat 7 February 2018$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.. Filmz.dk.Hentet 6/2-2018
* ↑ Anmeldelse: Fri os fra det onde Arxivat 7 February 2018$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.. Aarhus Stiftstidende. Hentet 6/2-2018
* ↑ 'Moon', gran triunfadora del Festival de Sitges, 11 d'octubre de 2009

## Enllaços externs

* Tràiler a YouTube
# Llibre de rutes i regnes (Ibn Khordadbeh)

El Llibre de rutes i regnes (en àrab: كتاب المسالك والممالك, Kitab al-w'al Masalik-Mamalik) és un text geogràfic del segle ix escrit pel geògraf persa Ibn Khurradàdhbih. El llibre descriu les principals rutes comercials del món musulmà de l'època i analitza les àrees comercials distants com ara el Japó, Corea i la Xina. El va escriure al voltant de 870, quan era director del correu i de la policia de la província abbàssida de Jibal.
Aquesta obra descriu les rutes comercials i els pobles de la civilització islàmica. És una de les poques fonts que citen els radhanites.
El llibre fa ús en gran manera de termes administratius perses; això li dona un pes considerable a la història preislàmica de l'Iran, tot emprant el sistema nadiu iranià de divisió cosmològica del món, que reflecteixen "l'existència de fonts iranianes en el nucli de l'obra".

## Referències

* ↑ Bosworth, C. Edmund. .
* ↑ ; Bacharach; Meri Medieval Islamic Civilization: An Encyclopedia. Routledge, 2005. ISBN 0415966906. pàgs. 359-60.
# Emmy Hennings

Emmy Hennings, nascuda Emma Maria Cordsen (Flensburg, 17 de gener de 1885 - Sorengo, 10 d'agost de 1948) va ser una novel·lista, poetessa, i performer alemanya cofundadora i membre original de Cabaret Voltaire, grup que va donar origen al moviment dadaista a Zúric.

## Vida i obra

Hennings va néixer a Flensburg en el sí d'una família de mariners. Va iniciar la seva carrera artística l'any 1906 en una companyia itinerant, cosa que li va permetre viatjar per tot Europa. També va ser una de les artistes del Cabaret Simplizissimus a Múnic on l'any 1913 va conèixer el que seria el seu futur marit, el també poeta Hugo Ball.
En aquella època Hennings ja era una poeta reconeguda, ja que els seus treballs havien aparegut en algunes publicacions d'esquerres com ara Pan and Die Aktion (Pa i acció). El 1913 també va publicar un breu recull de poesia titulat Äthergedichte. Més tard, Hennings va ser col·laboradora de la revista Revolution, fundada per Ball i Hans Leybold.
Hennings i Ball es van traslladar a Zuric l'any 1915 on van participar en la fundació del Cabaret Voltaire, fet que s'estableix com inici del començament del moviment dadaista. Hennings era una intèrpret habitual al Cabaret Voltaire i va participar en algunes estrenes destacables, així com en una peça escrita per Ball anomenada Krippenspiel.
Després de la dissolució del Cabaret Voltaire Hennings i Ball van realitzar una gira pròpia, sobretot en hotels. Hennings cantava, feia titelles i ballava la música composta per Ball. També recitava la seva pròpia poesia. El 1916 Ball i Hennings van crear Arabella, la seva pròpia companyia, on Hennings actuava amb el nom de Dagny.
Va morir l'any 1948 en una clínica de Sorengo, Suïssa.

## Llegat

A The Magic Bishop, Erdmute Wenzel White escriu que Hennings "va ser admirada pels expressionistes com l'encarnació de l'artista cabaret del seu temps [...] L'estrella brillant del Voltaire, segons Zuricher Post, el seu paper en el dadaisme no ha estat reconegut adequadament.” (p. 11).
White també cita un poema de Johannes Becher que demostra que va ser musa d'altres artistes de l'època:
"Va ser a Múnic, al Café Stefanie,
On vaig recitar per vosaltres, Emmy, poemes
Que només m'atreveixo a dir-te,"

## Fonts

* Flight Out of Time: A Dada Diary, by Hugo Ball
* Emmy Ball-Hennings: Leben im Vielleicht by Bärbel Reetz. Frankfurt: Suhrkamp, 2001
* Emmy Ball-Hennings: Wege und Umwege zum Paradies: Biographie by René Gass. Zürich: Pendo, 1998
* The Magic Bishop: Hugo Ball, Dada Poet by Erdmute Wenzel White

## Referències

* ↑ Dada Archive. Emmy Hennings. Página visualizada en 02/10/2010.
* ↑ Rugh, Thomas «Emmy Hennings and the Emergence of Zurich Dada». Woman's Art Journal.. Woman's Art Inc., 1981. JSTOR: 1357892.
* ↑ «Emmy Hennings». Author Gallery, 03-10-2018.
* ↑ Bärbel Reetz. Emmy Ball-Hennings: Leben im Vielleicht. Frankfurt: Suhrkamp, 2001, p. 331-332