OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Atzur

L'atzur és el color blau en heràldica. Es tracta d'un blau intens, que pot arribar a ser blau marí. En el gravat, es representa mitjançant línies horitzontals que cobreixen la superfície del camp o de la figura.
El mot «atzur» és d'origen persa i arribà al català a través de l'italià.
Una mostra del color atzur:

## Referències

* ↑ «Atzur». enciclopèdia.cat. [Consulta: 28 setembre 2021].
* ↑ «atzur». Acadèmia Valenciana de la Llengua, 14 desembre 2017. Arxivat de l'original el 2021-10-24. [Consulta: 24 octubre 2021].

## Vegeu també

* Llista de colors
# Airbus Helicopters X6

L'Airbus Helicopters X6 és el nom en codi d'un projecte d'helicòpter civil pesant desenvolupat per Airbus Helicopters. Entre altres coses, està previst que substitueixi el Super Puma a l'horitzó 2020.

## Desenvolupament

Es preveu que el desenvolupament duri quatre anys i tingui dues fases distintes. La primera fase, iniciada el 16 juny del 2015, inclou la participació dels clients potencials i durarà dos anys, mentre que la segona fase de desenvolupament tindrà una durada similar.
El gener del 2018 es congelà el desenvolupament del programa sense especificar-ne una data de represa. Els arguments avançats per a aquesta decisió eren, en part, econòmics. La prospecció de petroli al mar del Nord, el principal mercat per a aquests helicòpters pesants està en declivi i el preu del petroli és massa baix per finançar el projecte. A més a més, s'han evocat problemes de subministrament de certes tecnologies.

## Referències

* ↑ «X6 et X9, les deux nouveaux programmes secrets d'Eurocopter» (en francès). [Consulta: 15 juliol 2018].
* ↑ «Airbus Helicopters lance la phase de conception du X6, qui revisite les standards des hélicoptères lourds du futur» (en francès). [Consulta: 15 juliol 2018].
* ↑ «Airbus Helicopters renonce à lancer le successeur du Super Puma» (en francès). [Consulta: 15 juliol 2018].
* ↑ «Airbus Helicopters résiste en 2017 malgré l'atonie du secteur» (en francès). [Consulta: 15 juliol 2018].
# Aligot de Socotra

L'aligot de Socotra (Buteo socotraensis) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae), considerat sovint una subespècie de Buteo buteo. Habita l'illa de Socotra, a l'oceà Índic. El seu estat de conservació es considera vulnerable.

## Referències

* ↑ «Aligot de Socotra». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* ↑ «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 286. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Socotra Buzzard. Buteo socotraensis» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2022. [Consulta: 7 novembre 2022].
# Arxipèlag de Bazaruto

L'arxipèlag de Bazaruto (en portugués: Arquipélago de Bazaruto) és un grup de sis illes, a Moçambic, vora de la ciutat continental de Vilankulo. Comprèn les illes de Bazaruto, Benguerra, Magaruque, Banque, Santa Carolina (també coneguda com a illa Paradiso) i Shell.

## Geografia

El grup pertany al districte de Vilankulo a la província d'Inhambane. Les illes es van formar de la sorra dipositada pel riu Limpopo, que des de llavors ha canviat el seu curs. Les atraccions turístiques inclouen les platges de sorra, esculls de coral, i les oportunitats per practicar el surf i la pesca. L'arxipèlag es va convertir en un Parc Nacional en 1971.
Santa Carolina és la més petita de l'arxipèlag, en realitat es tracta d'una roca amb canals profunds. Santa Carolina compta amb tres platges amb esculls de coral prop de la riba. L'illa, també coneguda com a «Illa Paradís», es considera com la 'joia' de les illes que formen l'arxipèlag de Bazaruto que va ser declarat parc nacional marí.

## Ecologia

L'arxipèlag va esdevenir un Parc Nacional en 1971. Hi ha una gran abundància de peixos d'escull, cirurgià, ídol morú, escàrid, àngel i quetodòntid, per esmentar-ne uns quants. S'hi veuen regularment la tortuga marina i mantes diable. Alguna megafauna en perill d'extinció, com ara tauró balena, manta ratlla, tortuga llaüt, cetacis com la balena geperuda i el dugong. La població de dugong de Bazaruto compta amb al voltant de 120 individus, pel que és la més gran de les poblacions romanents a Moçambic. La biodiversitat de cetacis havia estat molt més rica que actualment, abans de ser reduïda per les activitats humanes, caceres il·legals en massa per la Unió Soviètica i el Japó en els anys 1960 a 1970, provocant desaparicions o rareses de moltes espècies, com la balena austral. Tots viuen lliures en aquest paradís de conservació, proclamat parc nacional i reconegut com un regal a la Terra pel WWF.

## Referències

* ↑ http://www.turismomocambique.co.mz/WMOC/htm/images/inhambane/inhambane.pdf Arxivat 2014-04-17 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.ori.org.za/files/orispecpubl08.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «Còpia arxivada» (en portuguese). Ministry of State Administration, 2005. Arxivat de l'original el 21 d’octubre 2016. [Consulta: 15 novembre 2016].
* ↑ Bandeira O.S.. Silva E.P.R.. Paula J.. Macia A.. Hernroth L.. Guissamulo T.A.. Gove Z.D.. Marine biological research in Mozambique: past, present and future.. University of Eduardo Mondlane a ResearchGate. Retrieved on December 19. 2014
* ↑ «Còpia arxivada». Mozaic Travel [Consulta: 15 novembre 2016]. Arxivat 4 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 15 novembre 2016].
# Aubi

L'Aubi és un riu del Baix Empordà que neix a la confluència de la Riera de Santa Margarida i la Riera del Mas Soley, al municipi de Palafrugell. Durant el curs mitjà es divideix en dos braços, un desemboca a la Platja de Castell (municipi de Palamós), i l'altre desemboca a la Platja d'Es Monestri (Sant Antoni de Calonge).
Originàriament l'Aubi desembocava al bell mig de Palamós, però en períodes de fortes precipitacions el riu sortia de la llera i provocava inundacions. Per aquest motiu l'any 1924 es va desviar el riu cap al nord, cap a la platja del Castell, aprofitant el curs d'un torrent preexistent. Però part de les antigues rieres afluents de l'Aubi continuaven desembocant a l'antiga llera que passava pel mig de la ciutat de Palamós, per això es va fer una nova llera que recollia les rieres afluents per la dreta, desviant-les cap a Sant Antoni de Calonge, tot resseguint l'actual carretera C-31. Recull aigües tant del massís de les Gavarres com del massís de Begur.

## Principal afluents

* Riera de Santa Margarida
* Riera del Mas Soley
* Torrent Bo
* Riera de Canyelles (llera nord)
* Riera de les Murtreres (llera sud)
* Riera de Vall-llobrega (llera sud)
* Torrent de Corbatges (llera sud)
* Riera de Bell-lloc (llera sud)
* Riera del Belitrà (llera sud)

## Espais naturals

L'actual llera nord desemboca a la platja de Castell de Palamós, on forma una llacuna d'aigües salabroses anomenada Llacuna de la platja de Castell. Aquesta llacuna està rodejada de canyissar i plantes típiques d'aiguamolls. Destaca per la presència de llisses i anguiles així com per una avifauna abundant durant períodes de migració.
Des del punt de vista urbanístic, aquest espai estava qualificat com a sòl urbanitzable. La pressió popular, però, va motivar que l'ajuntament de Palamós convoqués una consulta per decidir-ne el futur. El referèndum fou guanyat pels partidaris de requalificar urbanísticament la platja de Castell com a sòl no urbanitzable. El decret del 21 de gener de 2003 aprova la modificació del Pla d'Espais d'Interès Natural (PEIN) per a incloure l'espai de Castell-Cap Roig com a espai independent.

## Referències

* ↑ «Aubi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Ajuntament de Palamós, Planols, Pla d'ordenació urbanística municipal (POUM) de 2008
* ↑ Herrero, Maria; Tomàs, Manuela «Espai d'interès natural, Castell-Cap Roig». Territori, 31-12-2003. Arxivat de l'original el 2016-03-05 [Consulta: 9 gener 2011].
# Ajuntament d'Agramunt

L'Ajuntament d'Agramunt és un edifici del municipi d'Agramunt (Urgell) declarat bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Substituint l'anterior edifici comunal, a la plaça de l'Església, s'edificà la nova Casa del Consell de la Vila. Prengué la forma d'una construcció quadrangular amb planta baixa, pis i golfes. La seva façana consta d'un nivell inferior que s'obre a la plaça a partir d'una porxada d'arcs de mig punt sobre pilars pilars quadrangulars i un pis noble emfasitzat amb triple balconada. La balconada central, més destacada, és una porta allindanada, envoltada per un lleu encoixinat a saltacavall al centre del qual es disposa en relleu l'escut de la vila, sostingut per minyons a la manera de les tipologies siscentistes. Les golfes són marcades per una galeria d'obertures de mig punt sobre pilars quadrats, separada del pis inferior per una cornisa. Completa l'ornamentació de l'edifici l'encoixinat de les cantoneres on s'alternen blocs rectangulars i romboidals.
Per les seves característiques, l'Ajuntament d'Agramunt es relaciona tradicionalment amb els de Cervera i Manresa, i especialment amb el primer, a causa tant de la solució de l'emmarcament de les obertures principals amb dovellatge a saltacavall amb escut sobre la clau, com de la divisió entre s cossos horitzontals de l'alçat de la façana, amb un cos de finestres-galeria sobre cornisa al nivell de les golfes, així com pel seu emmarcament, amb l'encoixinat de les cantonades. César Martinell suposava que l'Ajuntament d'Agramunt era obra de Francesc Puig, escultor i autor documentat de l'Ajuntament cerverí cap a l'any 1682, si bé un major grau d'elaboració en els detalls i la composició d'Agramunt fan pensar en aquest darrer cas en una cronologia més avançada.
Això no obstant, el conjunt de Cervera palesa una més directa i coherent interpretació de la lògica dels elements que empra, que no trobem a Agramunt, on l'encoixinat ha perdut entitat i relleu en favor de les raons ornamentals, la qual cosa permet la seva utilització en la balconera central: més que un element tectònic, és aquí una decoració significant, al servei de l'enaltiment de l'àrea noble. Tal opinió comportaria, si més no, pensar en una mà diferent de la d'en Puig, i que, tenint present el model de Cervera, l'Ajuntament d'Agramunt és datable amb posterioritat, fins i tot ja dins cronologies del segle xviii.

## Referències

* 1 2 3 «Ajuntament d'Agramunt». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 17 novembre 2015].
# Apollo 15

L'Apollo 15 va ser el quinzè vol del programa Apollo (denominat oficialment AS-510), va ser llançat el 26 de juliol de 1971 mitjançant un coet del tipus Saturn 5, en direcció a la Lluna.
Va ser la primera de les missions del tipus J, és a dir, amb modificacions en l'astronau que permetien una durada del vol de fins a 14 dies.
Poc després de començar l'òrbita lunar número 12, el mòdul de descens va aconseguir efectuar l'allunatge a 26,08° N 3,66° E (a només un centenar de metres del punt teòric a la regió del Mons Hadley-Apenins, al Mare Imbrium) duent com a tripulants a David R. Scott -comandant-, i James B. Irwin.

## Referències

* ↑ Chaikin, 1994, p. 397-402.
* ↑ Rosselló, 2010, p. 163.

## Bibliografia

* Chaikin, A. A Man on the Moon: The Voyages of the Apollo Astronauts (en anglès). Viking, 1994. ISBN 978-0-670-81446-6.
* Rosselló, J. «Vuelos tripulados a la Luna». A: Ginard, A.; Pons, G. X.; Vicens, D. Història i ciència: commemoració dels 40 anys de l'arribada de l'home a la Lluna (en castellà). Societat d'Història Natural de les Balears, Observatori Astronòmic de Mallorca i Universitat de les Illes Balears, 2010, p. 151-168. ISBN 978-84-15081-49-4.
# Aligot negre comú

L'aligot negre comú (Buteogallus anthracinus) és una espècie d'ocell de la família dels accipítrids (Accipitridae). Habita els boscos, pantans, manglars i sabanes d'Amèrica del Nord, Central i del Sud, des del sud dels Estats Units, a través de Mèxic i Amèrica central fins al nord i est de Colòmbia, costa de l'Equador, costa nord de Veneçuela, Guyana, Trinitat i l'illa de Saint Vincent. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

Antany l'aligot negre de manglar (Buteogallus subtilis Thayer et Bangs, 1905), de la costa de Colòmbia, Equador i nord del Perú, es considerava una espècie diferent, però va passar a ser considerat una subespècie de l'aligot negre comú (Buteogallus anthracinus subtilis), després de les publicacions de Clark, 2007.

## Referències

* ↑ «Aligot negre comú». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 «Hoatzin, New World vultures, Secretarybird, raptors» (en anglès). IOC World Bird List Version 12.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2022.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 283. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Common Black Hawk. Buteogallus anthracinus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2020. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «aligot negre de manglar». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 29 agost 2022].
* ↑ William S. Clark. Taxonomic status and distribution of Mangrove Black Hawk Buteogallus (anthracinus) subtilis. 2007. British Ornithologists' Club
# Ajuntament d'Aiguaviva

L'Ajuntament d'Aiguaviva és un edifici del municipi d'Aiguaviva (Gironès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És d'una construcció situada a la plaça del poble que darrerament s'hi efectuat una reforma de consolidació restant pendent una segona fase de decoració interior i l'aprofitament de la part posterior. Interiorment l'estructura ha estat força alterada. Caldria destacar la façana principal amb balconada.

## Referències

* ↑ «Ajuntament d'Aiguaviva». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 7 novembre 2014].
# Apollo 5

L'Apollo 5 va ser el cinquè vol del programa Apollo (denominat oficialment SA-501), llançat sense tripulants el dia 9 d'octubre de 1967, mitjançant un Saturn V com a vehicle impulsor, la tercera fase del qual anava a ser engegada, després de romandre desocupada en òrbita d'aparcament i ingravidesa, per conduir la nau espacial a un punt màxim d'allunyament de la Terra de 18,340 km.
Es va activar llavors el motor del mòdul de comandament perquè la càpsula assolís una velocitat de 40.000 km/h en tornar, la mateixa que hauria de dur al penetrar en l'atmosfera terrestre i provar els sistemes de protecció tèrmic. El vol va ser un èxit tècnic.

## Referències

* ↑ McDowell, Jonathan. «SATCAT». Jonathan's Space Pages.
# Oix (Kirguizstan)

Oix (en kirguís Ош) és la segona ciutat més gran del Kirguizstan. Situada a la Vall de Ferganà, al sud de l'estat, sovint és coneguda com la capital del sud. És el centre administratiu de la província d'Oix des de 1939. La ciutat té una població, ètnicament mixta, d'unes 322.164 persones (2021), que inclou uzbeks, kirguisos, russos, tadjiks, i d'altres grups ètnics més petits.
Oix és un lloc animat, amb el mercat a l'aire lliure més gran i concorregut de tota l'Àsia central. La base industrial de la ciutat, que va ser establerta durant el període soviètic, en gran part es va esfondrar després de la desintegració de la Unió Soviètica i ha començat a reviure gradualment.
La ciutat està situada a uns 5 quilòmetres de la frontera amb l'Uzbekistan. Aquesta proximitat, que en certa manera talla els vincles amb territoris i poblacions lligades històricament a Oix, la separa de la seva antiga àrea d'influència directa i suposa un obstacle per al comerç i per al desenvolupament econòmic.

## Personatges cèlebres

* Jamala, cantant ucraïnesa que el 2016 va guanyar el Festival de la Cançó d'Eurovisió.
* Zhantoro Satybaldiyev, polític que arribà a ser Primer Ministre de Kirquizistan (2012-14).

## Referències

* ↑ Comitè Nacional d'Estadística de la República Kirguisa. «Població de regions, districtes, ciutats, assentaments de tipus urbà, comunitats rurals i pobles de la República Kirguisa (Excel)» (en rus), 2021. Arxivat de l'original el 10 novembre 2021. [Consulta: 26 maig 2022].

## Enllaços externs

* Ciutat d'Oix Arxivat 2016-12-15 a Wayback Machine. Lloc web oficial (rus)
# Audi RSQ

L'Audi RSQ és un prototip d'automòbil d'un superesportiu cupè dues portes ideat i fabricat per la marca automobilística alemanya Audi. L'automòbil va aparéixer en la pel·lícula Jo, robot, a la qual és conduït pel Detectiu Spooner (el qual interpreta l'actor Will Smith). El model en l'actualitat de l'Audi RSQ deriva de l'Audi R8.

## Característiques

El vehicle posseeix uns pneumàtics esfèrics, portes de tisora (és a dir, d'obridura superior), parabrisa panoràmic, control per veu, i conducció automàtica, (a la pel·lícula).

## Enllaços externs

* Audi.es

## Referències

* ↑ Audi (audi.es). «Audi RSQ». Arxivat de l'original el 2009-08-05. [Consulta: 13 desembre 2015].
# Ajuntament de Benavent de la Conca

L'Ajuntament de Benavent de la Conca és una casa consistorial de Isona i Conca Dellà (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici entre mitgeres de planta baixa i pis. La planta baixa forma un túnel amb tres arcades de pedra. Sostre amb forjat de bigues rodones de fusta. Hi ha un altre tros amb terra i pedres (tot i que en molt mal estat). Façana arrebossada i pintada. Barana de fusta.

## Història

Aquest edifici es feu servir de presó pels barons d'Orcau.

## Referències

* 1 2 «Ajuntament de Benavent de la Conca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 12 març 2019].
# Arxiu General de Simancas

L'Arxiu General de Simancas (en castellà: Archivo General de Simancas) (també conegut per les sigles, AGS), és el primer arxiu oficial de la Corona de Castella, ja que va ser fundat l'any 1540. Des de la seva fundació està ubicat al castell de la localitat de Simancas (província de Valladolid).
L'arxiu ha esdevingut una institució cultural dependent del Ministeri de Cultura d'Espanya. A les seves dependències, a banda de les tasques de conservació i catalogació dels seus fons documentals, s'hi poden fer tasques d'investigació, i també alberga un Museu.
L'arxiu conté 61.505 lligalls i 5.196 volums. Les sèries principals catalogades són: títols de Castella, de Flandes, d'Itàlia i de Portugal; negociacions amb Anglaterra, i registre del segell. Altres fonts també importants són: manual de l'estat i patrimoni reial, butlles, secretaris provincials, guerra i marina, inquisició, patronat eclesiàstic, cambra de Castella, corts, comptadories, casa reial, gràcies i privilegis, direcció general de rendes i consell reial.

## Història

L'any 1509 Ferran el Catòlic havia ordenat la reunió d'escriptures reials a Valladolid i a Granada.
L'any 1540 Carles I establí la creació d'un arxiu oficial de la Corona de Castella en el castell de Simancas. En el moment de la seva fundació l'arxiu compartí edifici amb una presó. No obstant això, la intenció de crear un gran arxiu centralitzat queda clara des del primer moment: ja en els anys 1542-43 hi ha constància de diverses obres de remodelació de l'edifici, així com de les primeres remeses de documents trameses cap a l'arxiu.
La consolidació definitiva de l'arxiu la durà a terme Felip II, que l'any 1561 organitzà l'arxiu general de la corona de Castella sota la direcció de Diego de Ayala.
L'any 1810 Napoleó feu conduir a París tota la documentació recollida a Simancas, la qual fou retornada el 1816, llevat d'alguna secció de gran interès per a França.

## Referències

* ↑ DE LA PLAZA BORES, Ángel. Guía del Investigador..., p. 23.
* ↑ «Archivo Simancas acoge mañana primera reunión 2009 de Patronato Camino Lengu». ADN, 2009. Arxivat de l'original el 2009-03-02 [Consulta: 2 febrer 2010]. Arxivat 2009-03-02 a Wayback Machine.
* ↑ MARTÍNEZ GARCÍA, Luis. El archivo de Simancas..., p. 77.
* ↑ «Arxiu General de Simancas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 RODRÍGUEZ DE DIEGO, José Luís. Instrucción para el gobierno..., p. 30.
* ↑ DE LA PLAZA BORES, Ángel. Guía del Investigador..., p. 26.
# Auditori Can Roig i Torres

L'Auditori Can Roig i Torres és un edifici de Santa Coloma de Gramenet protegit com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici polivalent que es troba semisoterrat i es va adaptant al desnivell del terreny entre el carrer Rafael de Casanova i Can Roig i Torres. Un seguit de rampes i escales comuniquen els diferents espais.
Des del carrer Rafael de Casanova una tanca de ferro i fusta ens separa del vestíbul exterior de l'Auditori, definit entre les mitgeres veïnes. La façana combina l'aplacat de Naturvex de color blanc amb les grans obertures vidriades amb fusteria d'alumini fosc.
La coberta plana és accessible a la gent. Una llosa flotant de formigó desvincula la coberta del paviment impedint que les vibracions i sorolls exteriors afectin l'interior. Tot i ser lloses de formigó, l'exterior s'ha tractat amb fusta de pi de melis i vegetació natural per a crear un ambient més càlid.
L'edifici també acull l'escola de música Can Roig.

## Referències

* 1 2 3 4 «Auditori Can Roig i Torres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 agost 2018].
# Ajuntament de Castellnou de Seana

L'Ajuntament de Castellnou de Seana és una casa consistorial eclèctica de Castellnou de Seana (Pla d'Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici de dues plantes; construït amb pedra i morter.
A la planta baixa hi ha una portalada gran de tres arcades damunt de la qual hi h una balconada.
Al frontispici hi ha, en pedra, l'escut de la vila.

## Història

Fou construït inicialment com a centre cultural del poble.

## Referències

* 1 2 3 4 «Ajuntament de Castellnou de Seana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 agost 2021].
# Penya Roja (Ròtova)

La Penya Roja és una paret vertical de materials calcaris que amb el sol ponent pren unes tonalitats rogenques enlluernadores i de gran força cromàtica que probablement hagin donat nom a la contrada vertical, on es van trobar restes de pintures rupestres i de gravats fusiformes d'edat prehistòrica. A més existeix una gegantesca acumulació de restes arqueològiques per la continuada habitació des d'època ignorada.
Està situat al riu Vernissa, al Barranc de les Galeries en el ruta PR-CV 100 Pertany al municipi de Ròtova.
Va ser descoberta per José Aparicio, director de la Secció d'Arqueologia i Prehistòria de la Reial Acadèmia de Cultura Valenciana, el 21 de desembre de 1972, i en les diverses excavacions, van comprovar que la sedimentació en la seua major part corresponia Paleolític Superior i al Mesolític I datat a principis de l'Holocé entre el 10.000 i el 9.000. Van trobar restes de la continuada habitació a l'empara d'una cova o simple abric, al costat d'altres restes artístiques.
Forma part de l’Inventari General del Patrimoni Cultural Valencià, amb la categoria de Zona Arqueològica, amb caràcter de Be d’Interès Cultural.

## Referències

* ↑ RACV. «Proyecto Penya Roja (Rótova. Valencia) | Real Acadèmia de Cultura Valenciana» (en castellà). [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ «Patrimoni Ambiental de Ròtova: La Penya Roja» (en català). Ajuntament de Ròtova, 20-02-2007. [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ SANZ, ZOA. «El deterioro de los yacimientos arqueológicos obliga a Ròtova a activar un plan de protección» (en castellà), 25-04-2016. [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ «BOE-A-2011-17613 Acuerdo de 21 de octubre de 2011, del Consell, por el que se aprueba la relación de cuevas, abrigos y lugares con arte rupestre de la provincia de Valencia, y se acuerda su inscripción en la sección primera del Inventario General del Patrimonio Cultural Valenciano.». [Consulta: 19 abril 2024].