OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ermita de Santa Bàrbara (Sucaina)

L'ermita de Santa Bàrbara és un temple i bé de rellevància local situat en el terme municipal de Sucaina, a la comarca de l'Alt Millars, a la província de Castelló.
La seva condició de bé de rellevància local s'estableix en la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007)

## Emplaçament

Es troba en una placeta del barri del seu nom, en la part alta de la població, en les proximitats del frontó municipal de Sucaina.

## Descripció

L'edifici es presenta exempt. És de planta rectangular. Està construït en maçoneria amb carreus en les cantonades. La coberta és de teula, amb caiguda a dues aigües i ràfecs amb molt vol. La porta està inscrita en un arc de mig punt. La torre campanar es troba encastada en la part esquerra de la façana i consta de dos cossos, l'inferior de carreus i el superior d'estil barroc molt adornat, cobert per un copulí de teules, rematat amb bola, creu i penell. Aquest element barroc és únic en el context d'un edifici generalment auster.

## Història

Es va construir a la fi del Segle XVIII. A la fi del segle XX es trobava en molt mal estat. Va ser rehabilitada en la dècada de 1990 per iniciativa popular. Aquesta rehabilitació es va centrar en la façana i la coberta.
En la festivitat de la advocación (4 de desembre, Santa Bàrbara) té lloc una processó a l'ermita, en la qual els veïns del barri reparteixen figues i aiguardent. Fins a finals del segle XX s'hi celebraven també els actes del Diumenge de Rams, però aquests es van traslladar a l'església parroquial.

## Referències

* 1 2 3 http://www.cult.gva.es/dgpa/brl/Detalles_brl.asp?
* 1 2 3 4 «Ermitas de Zucaina | Ermitas de Castellón» (en castellà). Ermitas y santuarios de la Comunidad Valenciana. Arxivat de l'original el 2021-11-25. [Consulta: 25 novembre 2021].
# Canonges Regulars de Sant Agustí Confederats

L'Orde dels Canonges Regulars de Sant Agustí Confederats (en llatí: Sacer et Apostolicus Ordo Canonicorum Regularium Sancti Augustini, amb les sigles C.R.S.A.) són un orde religiós catòlic de canonges regulars, concretament, una federació de congregacions de canonges, constituïda per Joan XXIII en 1959 mitjançant la carta apostòlica Caritas unitas del 4 de maig.
Totes les congregacions que la formen segueixen la Regla de Sant Agustí. Es va formar en ocasió del novè centenari del concili del Laterà, on el papa Nicolau II havia promogut, en 1059 la formació de les comunitats canòniques augustinianes.
En 1959, en formaven part les congregacions de canonges regulars de (les dades de membres fan referència a estadístiques de 1985):
* Santíssim Salvador del Laterà, hereus de la comunitat del Laterà, fundada per Gelasi I al final del segle v; en 1985 tenia 350 religiosos en 50 cases;
* Congregació Austríaca del Laterà, branca austríaca unida a l'anterior l'any 1907 (200 religiosos)
* Sant Maurici d'Agaune, a Suïssa, amb 100 religiosos
* Sant Bernat d'Aosta, fundada el 1089 (80 religiosos a quatre cases).
Posteriorment, s'hi van unir les congregacions de:
* Canonges Regulars de Sant Agustí de la Congregació de Windesheim, reconstituïda l'any 1961
* Canonges de la Immaculada Concepció, fundada en 1866
* Canonges de Maria Mare del Redemptor
* Canonges Regulars dels Germans de la Vida en Comú
* Canonges Regulars de la Congregació de Sant Víctor.
La confederació és dirigida per un abat primat elegit cada set anys per representants de totes les congregacions.

## Enllaços externs

* Canonges Regulars de la Immaculada Concepció
# Dasatinib

El dasatinib, conegut entre d'altres pel nom comercial Sprycel, és un fàrmac de teràpia dirigida que es fa servir en determinats casos de leucèmia mieloide crònica (LMC) i leucèmia limfoide aguda (LLA). S'administra per via oral. Els efectes secundaris més freqüents són aquests:
* Infeccions (provocades per fongs, bacteris o virus).
* Cor i pulmons: dificultat per respirar, tos.
* Problemes digestius: diarrea, sensació de malestar (nàusees, vòmits).
* Pell, ulls, cabell, generals: erupció cutània, febre, mans i peus inflats, mal de cap, cansament, hemorràgies.
* Dolor: muscular, abdominal.
* Anàlisi de laboratori: Baix de plaquetes, neutropènia, anèmia, líquid al voltant dels pulmons.
L'ús del dasatinib com a fàrmac va ser aprovat a la Unió Europea i als Estats Units el 2006. És a la Llista model de Medicaments essencials de l'Organització Mundial de la Salut.

## Referències

* 1 2 «Dasatinib». The American Society of Health-System Pharmacists.
* ↑ FDA. «FDA approves additional medical indication for Sprycel». www.fda.gov. FDA. [Consulta: 22 març 2013].
* ↑ «Dasatinib in imatinib-resistant Philadelphia chromosome-positive leukemias». N. Engl. J. Med., 354, 24, 6-2006, pàg. 2531–41. DOI: 10.1056/NEJMoa055229. PMID: 16775234.
* ↑ FDA: Sprycel (dasatinib): Drug Safety Communication - Risk of Pulmonary Arterial Hypertension, 10/11/2011.
* ↑ «Sprycel EPAR». Aquest article incorpora text d'aquesta font, la qual és de domini públic.
* ↑ World Health Organization model list of essential medicines: 21st list 2019. Ginebra: Organització Mundial de la Salut, 2019.
* ↑ Instruccions producte Sprycel
# Escut d'Albinyana

L'escut oficial d'Albinyana té el següent blasonament:
Escut caironat: d'or, un dextrogir vestit empunyant una espasa de sable, acompanyat a la punta d'un cor de gules. Per timbre una corona mural de poble.

## Història

Va ser aprovat el 20 de febrer de 1987.
El braç empunyant l'espasa i el cor són els senyals tradicionals de l'escut del poble, i potser fan al·lusió al patró local, sant Bartomeu, el martiri del qual fou ser escorxat i decapitat.

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Baix Penedès

## Referències

* ↑ «DECRET 84/1987, de 20 de febrer, pel qual s'autoritza l'Ajuntament d'Albinyana per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC num 819, 20-02-1987. [Consulta: 25 juny 2010].
# Ermita de Santa Bàrbera (Borriana)

L'ermita de Santa Bàrbera a Borriana, Plana Baixa, és un lloc de culte catòlic catalogat com a Bé de Rellevància Local segons la Disposició Addicional Cinquena de la Llei 5/2007, de 9 de febrer, de la Generalitat, de modificació de la Llei 4/1998, d'11 de juny, del Patrimoni Cultural Valencià (DOCV Núm. 5.449 / 13/02/2007), amb codi 12.06.032-001.
Es tracta d'una de les ermites més conegudes i freqüentades de les existents al municipi. Situada en la coneguda com a partida de Vinarragell, lloc d'una gran càrrega històrica a la zona (amb jaciments arqueològics que es remunten als íbers, i eix de comunicació de l'interior de la península seguint el curs del riu Millars), està inconclusa.
L'ermita actual data del segle xix i és l'obra inacabada amb la qual es pretenia que l'antiga ermita existent augmentés la seva esplendor, ja que amb el temps s'havia anat deteriorant, i al temps es va tractar d'acostar l'ermita a la zona més ploblada.
De l'ermita primitiva només es va conservar la imatge de la santa. El temple es va erigir en una zona d'horta de tarongers i es va construir amb diversos elements annexos com un pou, la casa sagristà, i la del capellà. El projecte és obra de Godofred Ros de Ursinos, que al no comptar amb suficients fons per a la realització de tot el projectat (el finançament del mateix es feia per aportacions dels fidels), va deixar el mateix inacabat.
L'edifici, construït seguint les pautes del neogòtic, és de planta rectangular de nau única, amb absís en la capçalera i capelles laterals. Els contraforts dels murs són escalonats i es rematen amb terrasses a banda i banda.
L'ermita va iniciar de nou el culte en el nou temple l'any 1891.
L'any 2007 es van finalitzar les obres de restauració de l'ermita, la qual no havia estat reparada des de la guerra del 36. La restauració va ser finançada entre l'Ajuntament de Borriana, la Diputació de Castelló i la Generalitat Valenciana.
Després dels treballs de millora de l'estructura de l'edifici amb el canvi de bigues, baixants d'aigua, teulada i reconstrucció de part de la zona posterior de la planta, es va plantejar el tema de la decoració interior del temple, pel que al gener del 2017, el rector responsable de l'ermita, Antonio Lloses, va encarregar decorar l'altar major al pintor de Borriana, Pepe Forner, treball que es finançarà amb subvencions i patrocinis d'empreses i particulars.

## Referències

* ↑ Ermita de Santa Bárbara Conselleria de Educación, Cultura y Deporte Consulta 26 de maig del 2017
* 1 2 3 4 5 Circuito cultural:Camino de las ermitas. Folleto de turismo Arxivat 2016-07-08 a Wayback Machine. Consulta 26 de maig del 2017
* 1 2 3 4 5 Ermita de Santa Bárbara Universitat de València Consulta 26 de maig del 2017
* 1 2 Pepe Forner decorará la ermita Santa Bárbara de Borriana Levante.
* ↑ Una procesión inaugura la recién arreglada ermita de Santa Bárbara El periódico Mediterráneo. 27 de agosto de 2017 Consulta 26 de maig del 2017
# Assemblea de la República d'Albània

L'Assemblea de la República d'Albània (albanès Kuvendi i Shqipërisë) abans anomenada Parlament Popular (Kuvendi Popullor) és el parlament unicambral d'Albània. Compta amb 140 diputats, elegits per un mandat de quatre anys, havent-se celebrat les últimes eleccions el 2009. 100 són elegits directament en circumscripcions uninominals amb un nombre aproximadament igual de votants. 40 són elegits de llistes amb diversos nom dels partits o les coalicions de partits polítics segons la seva classificació.
El nombre total de diputats d'un partit o una coalició de les parts serà, fins al punt més aproximat possible, proporcional als vots vàlids guanyat per ells a escala nacional en la primera ronda de les eleccions. Els partits que rebin menys de 2,5% dels vots i les coalicions de partits que rebin menys del 4% dels vots vàlids a escala nacional en la primera ronda de les eleccions no es beneficien de les llistes múltiples respectives. El president de la cambra és elegit pel Parlament.

## President de l'Assemblea d'Albània (des del 1946)

* Tuk Jakova (25 de març 1946 - 1950)
* Teodor Heba (30 de juny 1950 - 1951)
* Mihal Prifti (1951 - 1954)
* Gogo Nushi (20 de juliol 1954 - 1956)
* Rita Marko (1956 - 1958)
* Medar Shtylla (21 de juny 1958 - 1964)
* Leftar Goga (20 de novembre 1964 - 11 de juliol 1966)
* Abdyl Këllezi (10 de setembre 1966 - 13 de gener 1969)
* Behar Shtylla (13 de gener 1969 - 1970)
* Fadil Pacrami (20 de novembre 1970 - 25 de setembre 1973)
* Iljaz Reka (25 de setembre 1973 - 27 de desembre 1975)
* Ali Manaj (11 de febrer 1976 - 25 de desembre 1978)
* Simon Stefani (25 de desembre 1978 - 22 de novembre 1982)
* Pali Miska (22 de novembre 1982 - 19 de febrer 1987)
* Petro Dode (19 de febrer 1987 - 15 d'abril 1991)
* Kastriot Islami (17 d'abril 1991 - 6 d'abril 1992)
* Pjetër Arbnori (6 d'abril 1992 - 24 de juliol 1997)
* Skënder Gjinushi (24 de juliol 1997 - 4 de setembre 2001)
* Namik Dokle (4 de setembre 2001 - 30 d'abril 2002)
* Servet Pellumbi (30 d'abril 2002 - 3 de setembre 2005)
* Jozefina Topalli (del 3 de setembre 2005)

## Enllaços externs

* Assemblea de la República d'Albània - Lloc web oficial
# Glutamina

La glutamina (abreujat Gln o Q) és un dels aminoàcids transcripcionals que formen les proteïnes dels éssers vius.
Es tracta d'un aminoàcid no essencial, que vol dir que l'organisme el pot sintetitzar a partir d'altres aminoàcids presents en les proteïnes o en els aliments, de manera que no són d'ingesta obligatòria. Químicament és un aminoàcid polar i no es considera hidròfob. A la sang humana, la glutamina és l'aminoàcid lliure més abundant.
En certes ocasions, com l'estrès, traumes o infeccions, pot ser considerat com a aminoàcid no essencial.
Es troba en aliments amb alt contingut proteic; els làctics, carns i fruits secs tenen un alt contingut en glutamina.
A l'ARNm, codifica com a CAA o CAG.
La glutamina juntament amb la prolina forma part majoritària de la molècula del gluten.

## Referències

* ↑ «glutamina». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ «Glutamine» (en anglès). pubchem.ncbi.nlm.nih.gov. [Consulta: 26 juny 2022].
* ↑ Brosnan, John T. «Interorgan Amino Acid Transport and its Regulation». The Journal of Nutrition, 133, 6, 01-06-2003, pàg. 2068S–2072S. DOI: 10.1093/jn/133.6.2068S. ISSN: 0022-3166.
* ↑ Food and Nutrition Board of the Institute of Medicine. «Protein and Amino Acids». A: Dietary Reference Intakes: The Essential Guide to Nutrient Requirements (en anglès). National Academies Press, 2006, p. 147. ISBN 978-0-309-10091-5.
* ↑ Lacey, Janet M.; Wilmore, Douglas W. «Is Glutamine a Conditionally Essential Amino Acid?». Nutrition Reviews, 48, 8, 01-08-1990, pàg. 297–309. DOI: 10.1111/j.1753-4887.1990.tb02967.x. ISSN: 0029-6643.
# Francesc Aixemús i Figuerola

Francesc Aixemús i Figuerola (Reus, 20 de maig de 1692 - Reus, 9 d'abril de 1753) va ser un comerciant i alcalde de Reus.
Hereu de Gabriel Aixemús i Tàrrech (Reus, 1664 - Reus, 1740), un paraire que va anar adquirint propietats, s'inicià en els negocis com a botiguer de teles, però aviat va fundar una companyia de comerç, dedicant-se sobretot a l'exportació d'aiguardent, destinat a Holanda i al port de Cadis, de camí cap a Amèrica. Lligat amb la burgesia reusenca per raons de matrimoni, participà en el govern municipal com a regidor el 1729 i va ser alcalde de Reus del 1736 al 1738. L'any 1753 va aconseguir el privilegi de ciutadà honrat de Barcelona. Es dedicà entre altres ocupacions, a la compra-venda de mules, rucs i bous, que arrendava als pagesos, i també al comerç de cereals. Els guanys els invertia en terres i concessions d'aigua. El seu fill seguí el negoci, i els seus nets van participar activament als Miquelets durant la Guerra Gran. Un del seus nets, Gabriel Aixemús i Folch, va ser també alcalde de Reus el 1779-1780 i el 1785-1786. Els descendents van incorporar una "d" al cognom pel fet de ser ciutadans honrats, com el mateix Gabriel Aixemús, que trobem en alguns documents i actes municipals com a Gabriel d'Aixemús, i el seu besnet Francesc d'Aixemús i Simó que ja la incorpora normalment.

## Referències

* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 25 febrer 2025].
* ↑ «Arxiu en Línia de Arxiu Històric Arxidiocesà de Tarragona». [Consulta: 23 febrer 2025].
* ↑ Rovira i Gómez, Salvador-J. La burgesia mercantil de Reus ennoblida durant el segle XVIII. Tarragona: La Diputació, 1994, p. 11-12. ISBN 8487123678.
# Ermita de Santa Llúcia (Ibi)

L'ermita de Santa Llúcia és un temple ubicat en la localitat d'Ibi (l'Alcoià, País Valencià). S'alça sobre les restes del Castell Vermell. Té la categoria de Bé de Rellevància Local.
L'edifici s'alça en el cim del turó homònim, en el qual s'han trobat jaciments de l'Edat de Bronze. En l'època de dominació musulmana hi havia el conegut com Castell Vermell, amb aquest nom a causa del color del terra de la muntanyeta. Amb la conquesta cristiana, es va convertir en una ermita, dins del grup de les catalogades com de Reconquesta, d'estil gòtic.
Es desconeix la data exacta de la construcció. La primera referència data de 1559, mentre que en 1593 hi ha documents que parlen d'obres en l'ermitori. Va ser destruïda per un terratrèmol en l'any 1620. Tres segles i mig després, entre els anys 1976 i 1979, es va restaurar, com assenyala un retaule ceràmic commemoratiu.
L'ermita està feta amb mamposteria emblanquinada i cantonades reforçades amb carreus. El sostre és de volta, amb teula àrab. El conjunt s'obre amb un pòrtic amb una entrada d'arc de mig punt. Sobrepassat, a l'esquerra està l'ermita i a la dreta tres arcades obertes al paisatge, amb una altra arcada al front. La façana del temple té tres arcs apuntats, que es corresponent amb els oberts al pòrtic, el segon dels quals obre a l'interior. Ací hi ha una planta de nau única, amb capelles al costat dret, comunicades per les obertures dels contraforts. A la banda esquerra s'ubiquen altres dues capelles i les dependències de l'ermità. El conjunt també compta amb un campanar adossat a la façana, de planta quadrada, a quatre aigües. Es comunica amb la vila d'Ibi per un carrer i per una escalinata de 204 graons, construïda en l'any 1982.

## Referències

* ↑ Fitxa a la Direcció General de Patrimoni Cultural
* ↑ «L'ermita de Santa Llúcia a Turisme Alacant Interior». Arxivat de l'original el 2018-09-30. [Consulta: 30 setembre 2018].
* ↑ Manuel Serrano "Ermita de Santa Llúcia d'Ibi"
# John Fante

John Fante (Colorado, 8 d'abril de 1909 - Woodland Hills, Califòrnia, 1983) fou un escriptor estatunidenc. Nascut en una família humil d'origen italià, va estudiar a la Universitat de Colorado i es va traslladar a Califòrnia, on va ambientar la majoria de les seves novel·les. Són temes constants de les seves obres: la pobresa, el catolicisme amb relació a la comunitat italo-americana i la incomunicació, en la família o en la parella. Encara que es considera Charles Bukowski com el màxim representant del "realisme brut", aquest ha reconegut que en realitat es va inspirar en John Fante, afirmant que ell era el seu Déu. En els últims temps, i gràcies també a Bukowski, l'obra de Fante ha estat reeditada i difosa.
El fill de John Fante va ser el també escriptor Dan Fante (Los Angeles, 1944-2015), qui el 2011 va publicar el llibre Fante: a Memoir-A Family's Legacy of Writing, Drinking and Surviving.

## Obra

* The Road to Los Angeles (1933, publ.1985)
* Wait Until Spring, Bandini (1938)
* Pregunta-ho a la pols (1939)
* Dago Red (1940), recull de contes
* Plens de vida (1952)
* Brave Burro (book, with Rudolph Borchert) (1970)
* La germandat del raïm (1977)
* Dreams from Bunker Hill (1982)
* The Wine of Youth: Selected Stories (posthumously, 1985), Dago Red i recull de contes
* Un mal any (post. 1985; incompleta)
* A l'oest de roma (post., 1986), 2 novel·les
* Fante/Mencken: John Fante & H. L. Mencken: A Personal Correspondence, 1932–1950 (post., 1989), cartes
* John Fante: Selected Letters, 1932–1981 (post., 1991), cartes
* The Big Hunger: Stories, 1932–1959 (post., 2000), recull de contes.

## Influència

Dominique Deruddere va dirigir la versió cinematogràfica d'Espera la primavera, Bandini (Wait Until Spring, Bandini), realitzada el 1989. L'any 2006, Paramount Pictures va produir la pel·lícula Pregunta-ho a la pols (Ask the Dust), dirigida per Robert Towne i protagonitzada per Colin Farrell, Salma Hayek i Donald Sutherland.
Jan Louter va dirigir el 2006 un film documental sobre Fante titulat A Sad Flower in the Sand.
L'any 2001 es va estrenar al Denver Center for the Performing Arts l'obra teatral "1933" de Randal Myler i Brockman Seawell, basada en la novel·la 1933 was a Bad Year.

## Anàlisi

Les obres de Fante ofereixen un realisme rude, on es barreja el patetisme, la ironia, la immigració, o el racisme amb el dia a dia familiar. Forma part del grup d'escriptors nord-americans que treballen molt bé el diàleg i la psicologia conversacional.

## Referències

* ↑ «Official John Fante website». Arxivat de l'original el 2012-05-08. [Consulta: 22 juny 2011].
* ↑ Armengol, Joaquim «John Fante o la vida com a tragicomèdia». Ara llegim, 28-06-2014 [Consulta: 29 juny 2014].

## Enllaços externs

* Dan Fante An American Writer, documental de Flavio Sciolè Arxivat 2014-07-26 a Wayback Machine.
# Catedral de Durham

L'església catedral de Crist, la Verge Maria i Sant Cutbert, generalment coneguda com catedral de Durham, es troba a la ciutat de Durham, al nord d'Anglaterra. Està inscrita en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO.
La catedral va ser fundada 1093, i segueix sent un important centre religiós avui dia. És considerada un dels més notables exemples d'arquitectura normanda a Europa. Des de dalt de la torre de 66 metres d'alçada a la qual s'accedeix per una escala de 325- es pot contemplar el Castell de Durham, i de l'àrea circumdant.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Durham Castle and Cathedral» (en anglès). [Consulta: 14 febrer 2021].
* ↑ Pepin, David. Cathedrals of Britain (en anglès). Oxford: Shire Publications, 2016, p. 105. ISBN 9781784420499.
# Metotrexat

El metotrexat és un medicament immunosupressor utilitzat per tractar diversos tipus de càncers i trastorns com la malaltia de Crohn i l'artritis reumatoide. A més a més, es fa servir per induir l'avortament. El seu mecanisme d'acció es basa en la inhibició del metabolisme de l'àcid fòlic via la dihidrofolat reductasa. Fou inventat pel bioquímic indi Yellapragada Subbarow i desenvolupat clínicament pel pediatra estatunidenc Sidney Farber.
Els seus possibles efectes secundaris inclouen fibrosi hepàtica, pneumònia, teratogènesi i, en combinació amb altres medicaments, leucopènia.

## Referències

* ↑ «metotrexat». Diccionari d'immunologia. TERMCAT, 2015. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ Sands i Siegel, 2016, p. 2.015.

## Bibliografia

* Sands, B. E.; Siegel, C. A. «Crohn's Disease». A: Feldman, M.; Friedman, L. S.; Brandt, L. J. Sleisenger and Fordtran's Gastrointestinal and Liver Disease (en anglès). 10a edició. Saunders, 2016, p. 1.990–2.022. ISBN 978-1-4557-4692-7.
# Escut d'Arnes

L'escut oficial d'Arnes té el següent blasonament: escut caironat de gules, 2 arnes d'or posades en faixa, acompanyades al cap d'una creu de Malta d'argent. Per timbre una corona mural de vila.

## Història

Va ser aprovat el 10 d'abril de 1984. Les dues arnes són un senyal parlant tradicional relatiu al nom de la vila. La creu de Malta hi apareix perquè Arnes va pertànyer a la comanda templera (i més tard hospitalera) d'Horta de Sant Joan.

## Referències

* ↑ «DECRET 149/1984, de 10 d'abril, pel qual s'autoritza l'Ajuntament d'Arnes per adoptar el seu escut heràldic municipal.» (pdf). DOGC num 441, 08-06-1984. [Consulta: 25 juny 2010].

## Vegeu també

* Escuts i banderes de la Terra Alta
# Avery Dulles

Avery Robert Dulles (24 d'agost de 1918, Auburn, Nova York - † 12 de desembre de 2008) fou un teòleg jesuïta estatunidenc, nomenat cardenal tot i que mai no fou bisbe.

## Biografia

És fill del secretari d'Estat John Foster Dulles, fou criat protestant, però va convertir-se a la fe catòlica quan estudiava a la Universitat Harvard. Després de servir a la marina dels EUA, entrà a la Companyia de Jesús i fou ordenat sacerdot el 16 de juny del 1956. Obtingué un doctorat en teologia a la Universitat Pontifícia Gregoriana de Roma.
Ensenyà teologia a la Universitat de Woodstock del 1960 al 1974 i a la Universitat Catòlica d'Amèrica del 1974 al 1988, i fou professor visitant en d'altres institucions. Fou autor de 23 llibres i més de 750 articles. Fou president de la Societat Teològica Catòlica d'Amèrica i de la Societat Teològica d'Amèrica. També fou membre de la Comissió Teològica Internacional i de l'organisme dels EUA per al diàleg catòlico-luterà, i consultor de la Comissió Episcopald els Estats Units sobre doctrina.
Va ser creat i proclamat cardenal per Joan Pau II en el consistori del 21 de febrer del 2001 de la diaconia de SS. Nomi di Gesù e Maria a Via Lata.

## Obres

* Avery Dulles. The Priestly Office: A Theological Reflection. Paulist Press, 1997. ISBN 9780809137169.
* Avery Dulles. Evangelization for the Third Millennium. Paulist Press, 2009. ISBN 9780809146222.
* Avery Dulles. The Catholicity of the Church. Oxford University Press, 1987. ISBN 9780191520464.
* Avery Dulles. A Testimonial to Grace: And, Reflections on a Theological Journey. Rowman & Littlefield, 1996. ISBN 9781556129049.
* Avery Dulles. Models of the Church. Doubleday Religious Publishing Group, 2002. ISBN 9780385505451.
* Avery Dulles. The Assurance of Things Hoped for: A Theology of Christian Faith. Oxford University Press, 1996. ISBN 9780195109733.
* Avery Dulles. La Foi, le dogme et les chrétiens. Réflexion pour le temps présent. Editions Beauchesne, 1975. ISBN 9782701003849.
* Avery Dulles, Leon Klenicki, Edward Idris Cassidy. The Holocaust, Never to be Forgotten: Reflections on the Holy See's Document We Remember. Paulist Press, 2001. ISBN 9780809139859.
* Avery Dulles. Church and Society: The Laurence J. McGinley Lectures, 1988-2007. Fordham Univ Press, 2008. ISBN 9780823228645.

## Referències

* ↑ McFadden, Robert «Cardinal Avery Dulles, Theologian, Is Dead at 90». T'he New York Times, 12-12-2008 [Consulta: 22 maig 2017].