OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Avellaner americà

L'avellaner americà (Corylus americana) és una espècie d'arbust o arbre del gènere Corylus nativa de l'est d'Amèrica del Nord.
És un arbust de mida mitjana a gran i en certes condicions és un arbret. Les seves múltiples tiges li donen una forma esfèrica. Les seves núcules són comestibles i maduren al setembre-octubre. Atrauen les espècies de caça.
Encara que prefereix el ple sol pot créixer dins una ombra parcial però en aquest cas el creixement i la collita d'avellanes es redueixen molt.
Arriba a fer 4 m d'alt i s'adapta a diversos tipus de sòls i de pH però creix millor en sòls ben drenats.

## Ecologia

Les seves avellanes són cercades per esquirols, cérvols i diversos tipus d'ocells. Els aments mascles són també aliment de l'ocell Bonasa umbellus durant l'hivern.

## Usos

Les seves avellanes són comestibles, però massa petites respecte a les cultivades Corylus maxima, Corylus colurna, Corylus avellana, i els seus híbrids). També hi ha híbrids cultivats entre C. americana i C. avellana que combinen els fruits grossos de la segona espècie amb la resistència de l'avellaner americà als fongs com Cryptosporella anomala.
Els indoamericans feien servir l'avellaner americà com a medicinals.

## Referències

* 1 2 3 1. Corylus americana Walter, Flora of North America
* 1 2 3 4 Hortus Third, 1976, p. 479. ISBN 0-02-505470-8. «Filbert»
* ↑ Corylus americana Marshall Arxivat 2012-10-07 a Wayback Machine., GRIN Taxonomy for Plants
# Xie Weijin

Xie Weijin (xinès simplificat: 谢唯进, pinyin: Xiè Wéijìn; Dashita, Guangpu, Bishan, Sichuan, 1899 ó 1904 - 13 d'octubre del 1978). El seu nom de naixement era Xie Zhixiang (xinès simplificat: 谢芝祥, pinyin: Xiè Zhīxiáng), i conegut per l'àlies Lin Jishi (xinès simplificat: 林济时, pinyin: Lín Jìshí), fou un militar xinés, coronel de l'Exèrcit Popular d'Alliberament.
El 1916 va ingressar a l'escola Shanghai Nanyang i va participar al Moviment del quatre de maig. L'octubre de 1919, juntament amb 150 joves estudiants xinesos, inclosos Li Fuchun, Li Weihan i Zhang Kundi, van anar a França per a un programa d'estudi i treball. El 1925 es va unir a la branca europea de la Lliga de la Joventut Comunista, i el gener de 1926 es va traslladar al partit i es va convertir en membre del Partit Comunista Xinés. L'octubre de 1936, com a cap de la branca alemanya i amb l'àlies Lin Jishi, va organitzar als membres xinesos del partit a l'estranger per a participar en les Brigades Internacionals de la Guerra Civil espanyola, formant part del Batalló Austríac. Durant una batalla, va resultar ferit greument a la cama dreta i va ser posteriorment enviat a un hospital de Múrcia. A principis del 1939 es va refugiar a França, estant en un camp de concentració fins al març de 1940.
Juntament amb la seua esposa, la ucrainesa Anna Kapeller, torna a la Xina on fa d'enllaç amb l'Exèrcit de la Huitena Ruta a Chongqing. Després de la Segona Guerra Sinojaponesa, el 1946, representà el Partit Comunista a les converses de pau amb el Guomindang. Amb la represa de les hostilitats, s'uneix a l'Exèrcit Popular d'Alliberament, i participa en diverses batalles, retirant-se el 1963. La seua dona se separà i marxa amb el fill a la Unió Soviètica. Acusat de revisionista durant la Revolució Cultural, Xie Weijing visqué a Nanchong amb una filla adoptada que va cuidar d'ell. Els seus objectes de la Guerra Civil Espanyola es troben al Museu Nacional de la Xina.

## Referències

* ↑ «WEIJIN, Xie». SIDBRINT. [Consulta: 5 abril 2021].
* ↑ «从“谢家大院”走出的反法西斯英雄名扬异国，《重庆日报》，2014-11-04». Arxivat de l'original el 2019-09-22. [Consulta: 22 setembre 2019].
* 1 2 «战斗在西班牙的中国英雄谢唯进_中共江苏省委新闻网». Comité provincial de Jiansu del Partit Comunista de la Xina, 22-01-2013. [Consulta: 5 abril 2021].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 Shu, Zhang «They fight for Justice». Voice of Friendship, 161, 9-2010, pàg. 37-41. Arxivat de l'original el 2021-02-19 [Consulta: 5 abril 2021].
* ↑ «Los chinos que combatieron en la guerra civil española». Canal Sur, 1 d’octubre 2019. [Consulta: 5 abril 2021].
* ↑ «The Chinese volunteers who fought in the Spanish civil war - their amazing courage and obscure fates». South China Morning Post, 15-07-2016. [Consulta: 4 abril 2021].
* ↑ Geli, Carles. «Private Xie Weijin versus General Francisco Franco». El País, 17-06-2013. [Consulta: 4 abril 2021].
# Antiga farmàcia de Cadaqués

L'Antiga farmàcia és una obra neoclàssica de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Casa burgesa d'estil neoclàssic, habitatge familiar dels Rahola, que ocupa una cantonada, entre la Plaça des Poal i el carrer Horta d'en Sanés.
Es tracta d'un habitatge amb planta baixa i dos pisos, amb la coberta plana. Les obertures estan ordenades a partir d'un clar sistema d'eixos, predominant el balcó per sobre la finestra, malgrat algunes de les seves obertures hagin estat modificades. A les façanes laterals, algunes de les obertures existents es troben tapiades. A la banda del carrer Hort d'en Sanés apareix, a la tercera planta, una torre d'accés a la coberta plana, rematada amb voltes d'arc de mig punt a l'acroteri. La façana posterior queda dins de la parcel·la i està formada per tres grans obertures. Com a detall, els balcons es reforcen amb dos peus que prenen formes vegetals i geomètriques. A la planta segona l'edifici té un remat amb una cornisa que engloba part de les façanes.
Els acabats exteriors estan revestits amb una capa de pintura blanca.

## Referències

* 1 2 3 «Antiga farmàcia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2017].
# Edifici amb voltes de les Ferreries Velles

L'Edifici amb voltes és una obra del municipi de Girona inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici de planta rectangular amb altres peces irregulars. L'edifici ocupa part de la via pública i en planta baixa presenta porxos amb el sector del carrer Ferreries Velles, constituint el seu element més remarcable. Els arcs són de mig punt i alguns lleugerament rebaixats. Són construïts amb carreus de pedra de Girona. El sostre és embigat amb fusta i peces ceràmiques, actualment en mal estat de conservació. Presenta mènsules de pedra de suport en el perímetre. La part superior de les façanes presenta algunes finestres amb llindes de pedra d'influència gòtica. La resta és arrebossat i ha sofert modificacions.

## Història

Segons J. Marqués, el document més antic que fa referència a aquesta zona és de 1325 i esmenta l'establiment que l'administració dels Aniversaris de la Seu va fer d'unes cases situades a ambdues bandes del carrer. El nom del carrer ja era Ferreria Vella. Consta documentalment l'existència de les voltes en el segle xv i el carrer ja era acabat amb el traçat actual.

## Referències

* 1 2 3
# Arxiprestat de Costa Brava Centre

L'arxiprestat de la Costa Brava Centre és un dels 13 arxiprestats en què està organitzat el bisbat de Girona. Aquest està compost per 23 parròquies distribuïdes en 12 municipis de la comarca del Baix Empordà.

## Llistat de parròquies
### Comarca del Baix Empordà

* Sant Pere (Begur)
* Sant Esteve (Begur - Esclanyà)
* Sant Martí (Calonge)
* Sant Antoni de Calonge (Calonge - Sant Antoni de Calonge)
* Nativitat de la Mare de Déu (Castell-Platja d'Aro - Castell d'Aro)
* Santa Maria (Castell-Platja d'Aro - Platja d'Aro/Fenals)
* Sant Esteve (Mont-ràs)
* Sant Martí de Tours (Palafrugell)
* Sant Fruitós (Palafrugell - Llofriu)
* Sant Pere (Palafrugell - Calella de Palafrugell)
* Santa Eugènia (Palamós)
* Santa Maria del Mar (Palamós)
* Sant Pere (Pals)
* Sant Vicenç (Regencós)
* Santa Maria dels Àngels (Sant Feliu de Guíxols)
* Santa Maria Assumpta (Sant Feliu de Guíxols)
* Sant Joan Baptista (Sant Feliu de Guíxols - Vilartagues)
* Santa Cristina d'Aro (Santa Cristina d'Aro)
* Santa Maria Assumpta (Santa Cristina d'Aro - Bell-lloc d'Aro)
* Sant Martí (Santa Cristina d'Aro - Romanyà de la Selva)
* Santa Agnès (Santa Cristina d'Aro - Solius)
* Sant Vicenç (Torrent)
* Sant Mateu (Vall-llobrega)

## Referències

* ↑ «Web del Bisbat de Girona». Bisbat de Girona. [Consulta: 3 novembre 2016].
# Alzina de Can Cotet

L'alzina de Can Cotet (Quercus ilex subsp. ballota) es troba en un prat de dall tancat amb una filera de freixes a La Farga de Moles (les Valls de Valira) a la comarca de l'Alt Urgell i destaca per les seues alçària i envergadura insòlites en relació a altres alzines de la contrada.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 3,43 m.
* Perímetre de la base del tronc: 4,13 m.
* Alçada: 20,06 m.
* Amplada de la calçada: 13,67 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 836 m.

## Entorn

La coberta vegetal que l'envolta mostra una gran diversitat: entre moltes altres espècies, hi ha trèvol de prat, ortiga, llengua de bou, pastanaga borda, dent de lleó, plantatge de fulla estreta, herba talpera, herba remuguera, seneci del Cap, herba de Sant Joan, vidiella, gavarrera i esbarzer. Amb estructura arbòria hi ha aladern, pomera, noguera i cirerer de bosc. Pel que fa a la fauna, s'hi pot observar l'àliga marcenca i l'oreneta cuablanca a l'estiu, i el picot verd, el pardal comú i, fins i tot, el trencalòs al llarg de l'any.

## Aspecte general

Té un bon aspecte general, tot i que es veu envellida. La forma de la capçada, més llarga que ampla (poc freqüent en alzines solitàries), la fa molt singular. Part del brancatge està sec, però no s'aprecia que la sequera posi en perill la salut d'aquest arbre. A la soca presenta una gran concavitat necrosada per dins, el qual deu tindre molts anys. És curiós veure-la envoltada d'arbres de muntanya mitjana i alta, com nogueres, bedolls i rajolets.

## Observacions

Aquesta alzina pertany a la casa de Can Cotet, pràcticament tocant al restaurant del càmping Frontera, just darrere de l'edifici. Dins la mateixa finca, a uns 250 metres de distància, hi ha una noguera silvestre que fa 2,55 m de volta de canó a 1,30 m, i dins el càmping, a davant del restaurant, hi ha un enorme cirerer, mort fa pocs anys, de 3,74 m a 1,30 m. També hi ha un interessant aranyoner arbori, de grans dimensions, a pocs metres del cirerer, arran de carretera, al costat de la tanca metàl·lica de la zona d'acampada.

## Curiositats

Durant la darrera Guerra Civil Espanyola (1936-1939) uns soldats la volien tallar per tenir llenya per a fer foc. En assabentar-se, el pare de l'actual propietari va córrer a fer gestions davant el capità per evitar que la tallessin. Actualment encara es pot veure el senyal fet per la serra d'aquells soldats.

## Accés

Des de la Seu d'Urgell, s'ha de prendre la carretera que va a Andorra (N-145) i girar al trencall del càmping Frontera, que és la carretera que duu a Arduix i Argolell (punt quilomètric 8,2). L'alzina és just a darrere del restaurant del càmping. GPS: 31T 0373549 4698510.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 56 i 57.
* 1 2 Alzina de Can Cotet - Parcs naturals -Generalitat de Catalunya Arxivat 2019-02-12 a Wayback Machine. (català)

## Enllaços externs

* Arbres monumentals de Catalunya - GitHub (català)
# Avet del Pla de la Selva

L'avet del Pla de la Selva o avet de les Fonts (Abies alba) és un arbre que es troba al poble d'Àreu (el Pallars Sobirà) i un dels avets més grans del Pirineu català.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 4,15 m.
* Perímetre de la base del tronc: 8,63 m.
* Alçada: 32 m.
* Amplada de la capçada: 10,8 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 1.688 m.

## Entorn

Aquest arbre es troba al Parc Natural de l'Alt Pirineu, al camí que porta a la pica d'Estats, des de l'inici a Àreu fins a arribar al pla. Al llarg del camí hi ha una representació de tots els boscos pirinencs. A la tardor, es produeix una simfonia de colors extraordinària: bedoll, blada, freixe, moixera de guilla, pi roig, pi negre i gatsaule. A l'estrat herbaci hi abunda l'herba fetgera, la pelosella, la prunel·la i el polístic pirinenc, i la gerdera i el saüquer roig quant a arbustos. És l'hàbitat del gall fer, del qual s'hi poden observar rastres que ho evidencien: pinyes de pi negre inserides en l'escorça per tal de treure'n el pinyó.

## Aspecte general

Ha arribat fins als nostres dies amb un aspecte vigorós tot i els usos que ha tingut en el passat (combustible d'una farga, font de carbó vegetal, etc.). A la base hi ha un típic foc de pastor, que hi ha deixat senyal. Presenta la típica sequera de brancatge baix, a causa del procés d'autoaclarida propi de la biologia de l'arbre. No mostra símptomes de necrosi o de patologies importants. Segurament és l'arbre mare de molts dels avets que l'acompanyen a l'excepcional avetosa on creix.

## Referències literàries

Als seus peus hi ha una font amb un poema d'Anton Sala-Cornadó que diu així:
| « | "El cel, baixa a la font, i reparteix monedes d'aigua viva i llum de fe, després, s'enfila per les branques de l'arbre i de la vida." | » |

## Curiositats

En aquesta zona es va matar el darrer os del Pirineu català, ara fa una mica més de 50 anys. Actualment, hi ha indicis que, si més no de manera ocasional, hi torna a ser. A prop, i més cap al Pla de la Selva, s'hi pot trobar altres arbres singulars, com ara el Pi Roig de la Solana d'Ispes (també conegut com el pare dels bonsais) i el Pi de les Cinc Branques.

## Accés

Deixant Alins i Àreu enrere, cal dirigir-se cap al pla de la Selva per la pista forestal. Una vegada s'ha travessat el mateix pla, aproximadament un quilòmetre més endavant, en baixada i en direcció al pla de Boet, a la mateixa pista es pot observar un cartell de fusta a mà esquerra amb la indicació de l'avet. Cal seguir-lo, avetosa endins, i l'avet es troba en qüestió al cap de dos o tres minuts. Aquest camí també és una variant de l'itinerari que duu a la Rebuira. GPS 31T 364305 4720533.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 162-163.
* 1 2 3 Arbres monumentals - Parcs de Catalunya Arxivat 2015-05-31 a Wayback Machine. (català)

## Enllaços externs

* Vallferrera Turisme Arxivat 2015-08-16 a Wayback Machine. (català)
* Parc Natural de l'Alt Pirineu Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)
# Antiga masia (Esponellà)

L'Antiga masia és una obra gòtica d'Esponellà (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Construcció rural de planta rectangular. Es desenvolupa en planta baixa, pis i golfes, i presenta coberta de teula àrab a dues vessants. Les parets estructurals són de maçoneria, amb carreus a les cantonades de les façanes. La majoria d'obertures estan emmarcades per carreus bisellats i presenten ampit de pedra motllurada. La porta principal, situada a l'extrem dret de la façana sud, és de mig punt amb dovelles, i sobre aquesta hi ha una finestra gòtica biforada d'arquets trilobats a la que li falta el suport central.

## Història

És un dels tres masos que integren el nucli central del veïnat de Batllori. En fase de rehabilitació.

## Referències

* 1 2 «Antiga masia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 13 març 2019].
# Edifici d'habitatges al carrer Bisbe Caçador, 2 (Vic)

L'Edifici d'habitatges al carrer Bisbe Caçador, 2 és una obra eclèctica de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici de planta baixa, dos pisos superiors i golfes. Les obertures es distribueixen simètricament en diferents eixos verticals. Aquestes són de llinda plana amb carreus de pedra en els brancals. Algunes d'elles són balcons volats amb baranes de ferro forjat. L'aspecte actual és fruit de diverses intervencions al llarg del segles.
# Alzina de Can Vidalet

L'Alzina de Can Vidalet (Quercus ilex ilex) era una alzina urbana de dimensions considerables que es trobava a Esplugues de Llobregat (el Baix Llobregat).
L'any 2019 es van talar l'alzina degut a la presència d'un fong que podria haver provocat el trencament del tronc en un punt d'important afluència de gent.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 2,93 m.
* Perímetre de la base del tronc: 4,53 m.
* Alçada: 15,74 m.
* Amplada de la capçada: 14,56 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 90 m.

## Entorn

És al Parc de Can Vidalet. Es troba al jardí, a la banda de la carretera de Collblanc, a l'entrada al parc per l'edifici de l'Escola d'Idiomes. Les construccions són d'arrel modernista, ja que anys enrere havia estat una torre privada. Avui és d'ús públic i té diverses instal·lacions i unes magnífiques zones enjardinades. Destaca el llac amb uns bells exemplars de Taxodium i una nombrosa població d'ànecs collverds. La vegetació ornamental és una combinació d'espècies urbanes d'origen decimonònic, formada per alguns arbres singulars i declarats d'interès local d'espècies com l'ombú, el tamariu i el pi blanc. Als voltants de l'alzina hi ha casuarina, xiprer d'Arizona, sòfora, tipuana, om de Sibèria, plàtan, til·ler, lledoner, xiprer, ailant, arbre de l'amor, olivera, margalló, hibisc, Cotoneaster lacteus, marfull, boneter del Japó, baladre, olivella texana, gessamí blau, pitòspor, esparreguera de jardí, heura, fals miraguà, herba de la Pampa i tomaquera del diable.

## Aspecte general

Té gran part de la capçada eliminada (segurament per sequera o malalties). També se li han fet treballs per subjectar-li el brancatge amb perill de trencament i per cobrir-li ferides i talls, i segurament diferents tractaments fitosanitaris, fet que denota l'estima que se li té com a monument vegetal de la vila. Tot i la seua absència de plenitud, l'arbre es troba en un estat estable i de vigor moderat.

## Accés

Cal dirigir-se a dins el municipi, al Parc de Can Vidalet, al qual s'entra per l'accés de l'Escola d'Idiomes. GPS 31T 0424464 4580950.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 92-93.
* ↑ L'alzina centenària del parc de Can Vidalet serà talada i substituïda per un nou arbre [Consulta: 22 juliol 2022].
# Avet grec

L'avet grec (Abies cephalonica) és una espècie de conífera de la família de les pinàcies endèmica de Grècia.

## Característiques

És un arbre que ateny els 40 metres d'alçada, de copa ampla i brancatge irregular. Tronc tortuós amb escorça gris pàl·lida, profundament esquerdada, formant plaques quadrangulars. Fulles lineals de 2 a 3 centímetres de longitud, en disposició radial al voltant dels branquillons. Són rígides, presenten un àpex punxegut i una coloració verda i brillant a l'anvers mentre que el revers hi destaquen dues bandes estretes de coloració blanquinosa. Desprenen olor de bàlsam. Forma abundants pinyes d'uns 15 centímetres, sobretot al capdamunt de la copa; les bràctees de les quals sobresurten del con i es tan plegades paral·lelament al mateix con.
* Fullatge i cons pol·línics
* revers de les fulles
* En el seu hàbitat natural al massís de Panachaiko.
* Il·lustració dels cons femenins madurs (pinyes)

## Ecologia i distribució

La seva àrea de distribució natural són les zones muntanyoses de Grècia, en altituds compreses entre els 400 i 1800 metres, resistent a la sequera i baixes temperatures, i tolerant a diversos tipus de sòls. Per la seva resistència a atacs d'insectes i la tolerància a altres factors ambientals és àmpliament cultivada en diversos llocs d'Europa, en especial a Espanya on és una de les 50 coníferes més cultivades.

## Taxonomia

Pertany a la secció Abies del gènere Abies, grup que engloba els avets de distribució circum-mediterranis, i està estretament relacionat amb l'avet de Bulgària (Abies borisii-regis) considerat un híbrid natural entre aquesta espècies i l'avet blanc (Abies alba).

## Referències

* ↑ «avet grec». Termcat. [Consulta: 2 novembre 2019].
* 1 2 3 Jonhson, Owen. Árboles: guía de campo. Barcelona: Omega, 2006. ISBN 978-84-282-1400-1.
* ↑ «Abies cephalonica Loudon». The Plant List. [Consulta: 2 novembre 2019].
* ↑ «Abies cephalonica». EUFORGEN. [Consulta: 2 novembre 2019].
* ↑ «Abies × borisii-regis». The Gymnosperm Database. [Consulta: 2 novembre 2019].
# Michael Peter

Michael Peter (Heidelberg, 7 de maig de 1949 - Leimen, 23 d'octubre de 1997) fou un jugador d'hoquei sobre herba alemany que va competir sota bandera de la República Federal Alemanya entre les dècades de 1960 i 1980.
El 1972 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Munic, on va guanyar la medalla d'or en la competició d'hoquei sobre herba. Quatre anys més tard, als Jocs de Montreal, fou cinquè en la mateixa competició. Es va perdre el Jocs de Moscou de 1980 pel boicot promogut pels Estats Units. El 1984, als Jocs de Los Angeles, va guanyar la medalla de plata en la competició d'hoquei sobre herba. En el seu palmarès també destaquen tres medalles al Campionat del Món, de plata el 1982 i de bronze el 1973 i 1975, així com tres medalles més al Campionat d'Europa, d'or el 1978, de plata el 1974 i de bronze el 1983. Entre 1969 i 1985 va disputar 262 partits amb la selecció alemanya.
A nivell de clubs va jugar al HC Heidelberg, amb qui va guanyar el campionat alemany de 1982, i de pista coberta de 1971.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Rainer Seifert». [Consulta: 24 febrer 2025].
* ↑ «hockey.de». [Consulta: 23 febrer 2025].
# Antiga rectoria de Sant Gregori

L'Antiga rectoria de Sant Gregori és una obra de Sant Gregori (Gironès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Conjunt d'edificacions que formen una planta irregular, els diferents volums s'han anat afegint progressivament. Les parets són de maçoneria i bona part de les seves obertures són amb carreus bisellats i ampits de pedra motllurats. Les cobertes són de teula àrab a vàries vessants. Recentment tot aquest conjunt ha estat restaurat i molt retocat, l'han pintat de color blanc, la qual cosa li ha fet perdre part del seu interès.

## Història

Es tracta d'un conjunt d'edificacions format per les dues cases rectorals, la que es deia casa Rectoral i l'anomenada casa del Barber, la casa del Sagristà i la del Domer i junt a elles l'edifici de la Capellania Major i altres locals destinats a comptar i emmagatzemar el producte dels delmes i primícies de la Parròquia.
La rectoria funcionà com a tal fins a l'any 1968 en què el rector es traslladà a viure al Torrent Vidal, al barri de la Carretera.

## Referències

* 1 2 3 «Antiga rectoria de Sant Gregori». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 26 febrer 2019].