OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Parlament del Regne Unit

El Parlament del Regne Unit de la Gran Bretanya i Irlanda del Nord, també anomenat Parlament del Regne Unit, és la institució legislativa suprema del Regne Unit i dels Territoris Britànics d'Ultramar, els quals només tenen sobirania parlamentària. Al capdavant hi ha el sobirà del regne. És bicameral i, per tant, té una Cambra alta, anomenada Cambra dels Lords, i una Cambra baixa, la Cambra dels Comuns del Regne Unit.
La Cambra dels Lords està formada per dos tipus de membres: els Lords Espirituals o clergues sèniors de l'Església d'Anglaterra, i els Lords Temporals o membres de la noblesa. Els membres d'aquesta cambra són elegits per la noblesa, i abans eren càrrecs hereditaris, però en l'actualitat tan sols noranta-dos llocs són hereditaris. D'altra banda, els membres de la Cambra dels Comuns són elegits democràticament. La Cambra dels Lords i la Cambra dels Comuns es reuneixen al Palau de Westminster, a Londres; més concretament, a la ciutat de Westminster. Ho fan en salons separats, comunament coneguts com les Cambres del Parlament. Per convenció constitucional, tots els ministres de govern, incloent el Primer Ministre, són elegits des de la Cambra dels Comuns o de la Cambra dels Lords.
El Parlament es va desenvolupar a partir de l'antic concili que aconsellava al sobirà. En teoria, el poder no és del Parlament sinó de la Reina ("Queen-in-Parliament") o el Rei ("King-in-Parliament"). Sovint es diu que la Reina té autoritat sobirana, tanmateix aquesta posició és qüestionable. En els temps moderns, el poder real està en les eleccions democràtiques de les Cambra dels Comuns. El sobirà actua només com una figura decorativa i els poders de la Cambra dels Lords són molt limitats.
El Parlament Britànic és sovint anomenat la "Mare dels Parlaments", ja que els poders legislatius de moltes nacions –entre els quals destaquen els de la Commonwealth–, han adoptat aquest model. Tanmateix, aquesta és una frase de John Bright, qui va remarcar el 18 de gener de 1865 que "Anglaterra és la Mare dels Parlaments" en el context de donar suport a les demandes per als drets al vot en un país que havia iniciat el govern parlamentari.

## Notes

* ↑ Els Lords Spiritual seuen al banc del govern.

## Referències

* ↑ Farnborough, Thomas Erskine, 1st Baron. (1896). Constitutional History of England since the Accession of George the Third, 11a ed., Londres: Longmans, Green and Co.
* ↑ Davies, M. (2003). Companion to the Standing Orders and guide to the Proceedings of the House of Lords, 19ª ed.Arxivat 2005-12-19 a Wayback Machine.
* ↑ Blackstone, Sir William. (1765). Commentaries on the Laws of England. Oxford: Clarendon Press.
* ↑ "Parliament." (1911). Encyclopædia Britannica, 11a ed., Londres: Cambridge University Press.

## Enllaços externs

* Parlament del Regne Unit - Lloc web oficial
# Paul Signac

Paul Signac (París, 11 de novembre, 1863 - París, 15 d'agost, 1935) va ser un pintor neoimpressionista francès famós pel seu desenvolupament de la tècnica puntillista al costat de Georges Seurat.
Signac, fill únic d'un comerciant, pot ser considerat pintor autodidacta. El 1882 s'inscriu en l'Escola de Belles Arts. Al costat de Seurat, el 1884, va fundar la Societat dels Artistes Independents. Va ser Paul Signac qui va ensenyar a Georges Seurat la tècnica del puntillisme, i foren considerats aquests dos artistes com els principals impulsors de l'anomenat moviment del divisionisme, també conegut com a neoimpressionisme o puntillisme.
Signac va pertànyer també al grup d'artistes conegut com a Grup dels XX. Com a amant que era dels vaixells, va posseir al llarg de la seva vida prop de 30 vaixells. Això li va permetre fer diversos viatges que el van inspirar per a l'ús de nous tons, perquè la claredat dels seus paisatges és diferent de regió en regió. El 1899, Signac va publicar la seva obra De Eugène Delacroiz al Neoimpressionisme. El 1908, va ser elegit president de la Societat dels Artistes Independents, i mantingué el càrrec fins a 1935, any en el qual mor.

## Galeria

* Les modistes, Rue du Caire, 1885-1886, Col. E. G. Bühle, Zúric
* Diumenge, 1888-1890, col·lecció privada
* La bouee rouge, 1895, Museu d'Orsay, París
* Port de Marsella, 1906, Museu de l'Ermitage, Sant Petersburg
# Pedro Duque Cornejo

Pedro Duque Cornejo (Sevilla, 1677 - Còrdova, 1757). Escultor, i pintor barroc de l'escola sevillana, deixeble de Pedro Roldán. Utilitza les tècniques tradicionals de l'escola sevillana, amb la seva essència expressiva, al costat d'un mogut i efectista influix de l'art del Bernini.

## Biografia

Nascut a Sevilla el 1677. És batejat el 15 d'agost de 1678. Net de Pedro Roldán i nebot de Luisa Roldán. Treballa a Sevilla, Granada i Madrid. És nomenat «Estatuari de Cambra», però no aconsegueix el càrrec d'Escultor de Cambra del rei. El seu art, partint de la tradició dels grans mestres, es desenvolupa en ambicions d'un barroquisme desbordant, on tant els contorns, com els seus moviments violents s'expressen amb una tècnica profundament influenciada per Bernini. El seu modelat és sinuós i entretallat. Les seves figures entren més en l'espai il·lusori del pictòric, que a la serenitat vertical de l'escultòric. Les seves escultures s'ambienten als marcs il·lusoris dels seus retaules, on els fons de perspectiva, el joc de plànols i espais, harmonitzen fidelment amb la seva plàstica en moviment. A la seva visió escultòrica s'uneix una rica i brillant policromia, en la majoria dels casos d'abundància d'ors i brillantors.
A Sevilla, ja el 1706 se li encarreguen les estàtues, angelots i medallons de marbre del desaparegut retaule del creuer de l'Església del Sagrari. A la catedral de Sevilla va fer les escultures del retaule de la Verge de l'Antiga, i el 1711 fa el retaule de l'església de Sant Llorenç.

## Bibliografia

* M. E. Gómez-Moreno, Breve historia de la escultura española, Madrid 1951
* A. Gallego Burín, El Barroco granadino, Universidad de Granada 1956
* P. Quintero, Sillas de coro españolas, Madrid 1908
* R. Aguilar Prieto, Bosquejo histórico de la ejecución de la sillería del coro de la catedral de Córdoba, «Bol. de la R. A. de Bellas Artes de Córdoba», n° 56.

## Enllaços externs

* Pedro Duque Cornejo en el Paular Arxivat 2009-05-23 a Wayback Machine.
* Pedro Duque Cornejo y Roldán
# La senyora Cézanne al jardí

La senyora Cézanne al jardí (Madame Cézanne au jardin) és un oli sobre tela de 80 × 63 cm pintat per Paul Cézanne vers l'any 1880 i dipositat al Museu de l'Orangerie de París.

## Context històric i artístic

Cézanne va deixar nombrosos retrats de Marie Hortense Fiquet, jove model que esdevingué la seua companya l'any 1869 i que li donà un fill l'any 1872, però amb qui no es casaria fins al 1886, després de rebre el consentiment patern. Marie Hortense mai no arribà a ésser realment acceptada per la família del pintor, ni tampoc pels seus amics. Es diu que els Zola li donaven el malnom de La Bola a causa de la forma de la seua cara i de La Boleta al fill que tenia en comú amb Cézanne.
No és fàcil, en els retrats de Cézanne, deduir l'edat del model i establir d'aquesta manera la data de l'obra. En aquest cas, el vestit que porta Hortense correspon a la moda de finals de la dècada del 1870. Cosa inhabitual en Cézanne, la model està situada a l'aire lliure, com ens permet de comprovar el fons, per bé que a penes esbossat, de la composició (això podria indicar que fou executada durant l'estiu que la parella va passar a Melun -Sena i Marne- l'any 1879).

## Referències

* 1 2 3 Pierre Georgel, José Francisco Yvars, Jean-Pierre Labiau, 2002. De Renoir a Picasso: obres mestres del Musée de l'Orangerie, París. Barcelona: Fundació "la Caixa". ISBN 8476647808. Pàgs. 116-117.
* ↑ Museu de l'Orangerie Arxivat 2021-01-19 a Wayback Machine. (francès) i (anglès)

## Enllaços externs

* Flickr
* Muzéo (anglès)
# Gran Premi d'Europa del 1984

El Gran Premi d'Europa de la temporada 1984 va ser disputat al circuit de Nürburgring el 7 d'octubre del 1984.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 7 | Alain Prost | McLaren - TAG | 67 | 1h 35' 13. 2 | 2 | 9 |
| 2 | 27 | Michele Alboreto | Ferrari | 67 | + 23.911 s | 5 | 6 |
| 3 | 1 | Nelson Piquet | Brabham - BMW | 67 | + 24.922 s | 1 | 4 |
| 4 | 8 | Niki Lauda | McLaren - TAG | 67 | + 43.086 s | 15 | 3 |
| 5 | 28 | René Arnoux | Ferrari | 67 | + 1' 01.430 min. | 6 | 2 |
| 6 | 22 | Riccardo Patrese | Alfa Romeo | 66 | + 1 Volta | 9 | 1 |
| 7 | 26 | Andrea de Cesaris | Ligier - Renault | 65 | + 2 Voltes | 17 | |
| 8 | 21 | Mauro Baldi | Spirit - Hart | 65 | + 2 Voltes | 24 | |
| 9 | 18 | Thierry Boutsen | Arrows - BMW | 64 | Encesa | 11 | |
| 10 | 25 | Francois Hesnault | Ligier - Renault | 64 | + 3 Voltes | 19 | |
| 11 | 16 | Derek Warwick | Renault | 61 | Sobreescalfament motor | 7 | |
| Ret | 30 | Jo Gartner | Osella - Alfa Romeo | 60 | Alim. combustible | 22 | |
| Ret | 2 | Teo Fabi | Brabham - BMW | 57 | Caixa canvi | 10 | |
| Ret | 12 | Nigel Mansell | Lotus - Renault | 51 | Motor | 8 | |
| Ret | 15 | Patrick Tambay | Renault | 47 | Alim. combustible | 3 | |
| Ret | 23 | Eddie Cheever | Alfa Romeo | 37 | Alim. combustible | 13 | |
| Ret | 9 | Philippe Alliot | RAM - Hart | 37 | Turbo | 25 | |
| Ret | 10 | Jonathan Palmer | RAM - Hart | 35 | Turbo | 21 | |
| Ret | 5 | Jacques Laffite | Williams - Honda | 27 | Motor | 14 | |
| Ret | 11 | Elio de Angelis | Lotus - Renault | 25 | Turbo | 23 | |
| Ret | 19 | Stefan Johansson | Toleman - Hart | 17 | Sobreescalfament motor | 26 | |
| Ret | 6 | Keke Rosberg | Williams - Honda | 0 | Accident | 4 | |
| Ret | 19 | Ayrton Senna | Toleman - Hart | 0 | Accident | 12 | |
| Ret | 17 | Marc Surer | Arrows - BMW | 0 | Accident | 16 | |
| Ret | 31 | Gerhard Berger | ATS - BMW | 0 | Accident | 18 | |
| Ret | 24 | Piercarlo Ghinzani | Osella - Alfa Romeo | 0 | Accident | 20 | |

## Altres

* Pole: Nelson Piquet 1' 18. 871
* Volta ràpida: Michele Alboreto i Nelson Piquet 1' 23. 146 (a la volta 62)
* És la primera vegada que dos pilots fan el mateix temps a la volta ràpida.

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-04. [Consulta: 23 abril 2010].
# Reniseneb

Reniseneb fou un faraó de la dinastia XIII d'Egipte.
El seu nom vol dir 'El nom de Ra és agradable'. És esmentat al Papir de Torí i el seu regnat fou curt, de quatre mesos.

## Referències

* ↑ K.S.B. Ryholt, The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period, c.1800-1550 BC, (Carsten Niebuhr Institute Publications, vol. 20. Copenhaguen: Museum Tusculanum Press, 1997), 339, Fitxa 13/14.
# Erto e Casso

Erto e Casso (furlà Nert e Cjas) és un municipi italià, dins la província de Pordenon. L'any 2007 tenia 400 habitants. Limita amb els municipis de Castellavazzo (BL), Cimolais, Claut, Longarone (BL), Ospitale di Cadore (BL), Perarolo di Cadore (BL), Pieve d'Alpago (BL) i Soverzene (BL). És el municipi més occidental del Friül i de la regió del Friül-Venècia Júlia.
El 9 d'octubre de 1963 va patir part de les conseqüències del desastre del Vaiont. La població fou evacuada i se li prohibí de retornar-hi, però una part ho feu igualment al cap d'uns anys. El gruix de la població fou traslladat al nou municipi de Vaiont.

## Qüestió lingüística

Nert e Cjas té una certa notorietat en la romanística a causa del parlar local, compartit amb la veïna Cimolais. Alguns consideren el parlar de Nert i de Cimolais com a forma peculiar de furlà amb forta influència ladina i/o vèneta; d'altres, una forma de ladí de transició al furlà. Quant al parlar de Cjas, hom el jutja un ladí venetitzat al llarg del segle xix, o bé un vènet de substrat ladí. Arran d'aquests dubtes, i a sol·licitud de les autoritats municipals, Nert e Cjas (com Cimolais) no figura a la llista oficial de municipis furlanòfons, però tampoc en la de ladins, amb què la parla local, sigui el que sigui, manca de cap mena de protecció.
Alguns mapes lingüístics representen com a no furlanòfon un sector de l'extrem nord-occidental del Friül: és el conjunt de Nert e Cjas i Cimolais.

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2004- | Luciano Giuseppe Pezzin | Demòcrates d'Esquerres |

## Personatges il·lustres

* Mauro Corona, escriptor friülès.
# Frontera entre Itàlia i Tunísia

La frontera entre Itàlia i Tunísia és totalment marítima i situada a la mar Mediterrània al nivell de l'estret de Sicília. El traçat és complex al nivell de les illes de Pantel·leria i les illes Pelàgiques pròximes a la costa tunisiana.

## L'acord de 1971

L'Acord de Delimitació Itàlia-Tunísia fou signat el 20 d'agost de 1971 entre Itàlia i Tunísia, en el qual els dos països van acceptar la delimitació d'una frontera marítima entre ells a la plataforma continental. El text del tractat estableix un límit fronterer complex en l'estret de Sicília que representa una línia equidistant modificada entre Sicília i Tunísia. La frontera finalitza just per sota d'una línia equidistant entre Malta i les illes Pelàgiques. El tractat va crear un semi-enclavament de 13 milles nàutiques a l'illa italiana de Pantel·leria. Es va crear un altre semi-exclavament que consistia en la superposició d'arcs de 13 milles nàutiques al voltant de les illes italianes de Linosa i Lampedusa que també creus una zona de 12 milles nàutiques (22 kilòmetres) al voltant de Lampione. Ambdós enclavaments creuen les aigües italianes en la línia equidistant però envoltats d'aigües tunisianes. El punt més occidental de la línia límit forma un trifini marítim amb Algèria.
El 23 de gener de 1975, els països van acordar una minuta supletòria al tractat, inclòs un mapa de la frontera i 32 punts de coordenades individuals que el definien. Va entrar en vigor el 6 de desembre de 1978 després d'haver estat ratificat per tots dos països.

## Referències

* ↑ «Agreement between the Government of the Italian Republic and the Government of the Tunisian Republic relating to the delimitation of the continental shelf between the two countries» (pdf) (en anglès). state.gov. [Consulta: 10 novembre 2017].
* ↑ Anderson, Ewan W. (2003). International Boundaries: A Geopolitical Atlas, p. 418; Charney, Jonathan I. et al. (2005). International Maritime Boundaries, pp. 1612, 2435.
* ↑ Charney, Jonathan I. et al. (2005). International Maritime Boundaries, p. 2863.

## Bibliografia

* Anderson, Ewan W. (2003). International Boundaries: A Geopolitical Atlas. Routledge: New York. ISBN 9781579583750; OCLC 54061586
* Charney, Jonathan I., David A. Colson, Robert W. Smith. (2005). International Maritime Boundaries, 5 vols. Hotei Publishing: Leiden. ISBN 9780792311874; ISBN 9789041119544; ISBN 9789041103451; ISBN 9789004144613; ISBN 9789004144798; OCLC 23254092
# Gran Premi d'Europa del 1994

El Gran Premi d'Europa de la temporada 1994 va ser disputat al circuit de Xerès el 16 d'octubre del 1994.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Michael Schumacher | Benetton - Renault | 69 | 1h 40' 27. 3 | 1 | 10 |
| 2 | 0 | Damon Hill | Williams - Renault | 69 | + 24.689 s | 2 | 6 |
| 3 | 7 | Mika Häkkinen | McLaren - Peugeot | 69 | + 1' 09.648 min. | 9 | 4 |
| 4 | 15 | Eddie Irvine | Jordan - Hart | 69 | + 1' 18.446 min. | 10 | 3 |
| 5 | 28 | Gerhard Berger | Ferrari | 68 | + 1 Volta | 6 | 2 |
| 6 | 30 | Heinz-Harald Frentzen | Sauber - Mercedes | 68 | + 1 Volta | 4 | 1 |
| 7 | 3 | Ukyo Katayama | Tyrrell - Yamaha | 68 | + 1 Volta | 13 | |
| 8 | 12 | Johnny Herbert | Lotus - Mugen - Honda | 68 | + 1 Volta | 7 | |
| 9 | 26 | Olivier Panis | Prost - Renault | 68 | + 1 Volta | 11 | |
| 10 | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 68 | + 1 Volta | 16 | |
| 11 | 10 | Gianni Morbidelli | Footwork - Ford | 68 | + 1 Volta | 8 | |
| 12 | 14 | Rubens Barrichello | Jordan - Hart | 68 | + 1 Volta | 5 | |
| 13 | 4 | Mark Blundell | Tyrrell - Yamaha | 68 | + 1 Volta | 14 | |
| 14 | 24 | Michele Alboreto | Minardi - Ford | 67 | + 2 Voltes | 20 | |
| 15 | 23 | Pierluigi Martini | Minardi - Ford | 67 | + 2 Voltes | 17 | |
| 16 | 11 | Alessandro Zanardi | Lotus - Mugen - Honda | 67 | + 2 Voltes | 21 | |
| 17 | 9 | Christian Fittipaldi | Footwork - Ford | 66 | + 3 Voltes | 19 | |
| 18 | 25 | Eric Bernard | Prost - Renault | 66 | + 3 Voltes | 22 | |
| 19 | 32 | Domenico Schiattarella | Simtek - Ford | 64 | + 5 Voltes | 26 | |
| Ret | 2 | Nigel Mansell | Williams - Renault | 47 | Accident | 3 | |
| Ret | 31 | David Brabham | Simtek - Ford | 42 | Motor | 25 | |
| Ret | 29 | Andrea de Cesaris | Sauber - Mercedes | 37 | F. Mecànica | 18 | |
| Ret | 20 | Eric Comas | Larrousse - Ford | 37 | Alternador | 23 | |
| Ret | 6 | Jos Verstappen | Benetton - Ford | 15 | Accident | 12 | |
| Ret | 19 | Hideki Noda | Jordan - Hart | 10 | Caixa canvi | 24 | |
| Ret | 8 | Martin Brundle | McLaren - Peugeot | 8 | Motor | 15 | |
| NVC | 34 | Bertrand Gachot | Pacific - Ilmor | | | | |
| NVC | 34 | Paul Belmondo | Pacific - Ilmor | | | | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 22. 762
* Volta ràpida: Michael Schumacher 1m 25. 040s (a la volta 17)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-06. [Consulta: 13 març 2010].
# Gran Premi d'Europa del 2000

El Gran Premi d'Europa de la temporada 2000 va ser disputat al circuit de Nürburgring el 21 de maig del 2000.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 3 | Michael Schumacher | Ferrari | 67 | 1h 42' 00. 3 | 2 | 10 |
| 2 | 1 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 67 | + 13.822 s | 3 | 6 |
| 3 | 2 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 66 | + 1 Volta | 1 | 4 |
| 4 | 4 | Rubens Barrichello | Ferrari | 66 | + 1 Volta | 4 | 3 |
| 5 | 11 | Giancarlo Fisichella | Benetton - Playlife | 66 | + 1 Volta | 7 | 2 |
| 6 | 18 | Pedro de la Rosa | Arrows - Supertec | 66 | + 1 Volta | 12 | 1 |
| 7 | 16 | Pedro Diniz | Sauber - Petronas | 65 | + 2 Voltes | 15 | |
| 8 | 21 | Gaston Mazzacane | Minardi - Fondmetal | 65 | + 2 Voltes | 21 | |
| 9 | 14 | Jean Alesi | Prost - Peugeot | 65 | + 2 Voltes | 17 | |
| 10 | 10 | Jenson Button | Williams - BMW | 62 | Part elèctrica | 11 | |
| 11 | 8 | Johnny Herbert | Jaguar - Cosworth | 61 | Col·lisió | 16 | |
| 12 | 12 | Alexander Wurz | Benetton - Playlife | 61 | Col·lisió | 14 | |
| Ret | 23 | Ricardo Zonta | BAR - Honda | 51 | Accident | 18 | |
| Ret | 20 | Marc Gené | Minardi - Fondmetal | 47 | Part mecànica | 20 | |
| Ret | 22 | Jacques Villeneuve | BAR - Honda | 46 | Motor | 9 | |
| Ret | 7 | Eddie Irvine | Jaguar - Cosworth | 29 | Col·lisió | 8 | |
| Ret | 19 | Jos Verstappen | Arrows - Supertec | 29 | Accident | 13 | |
| Ret | 9 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 29 | Col·lisió | 5 | |
| Ret | 17 | Mika Salo | Sauber - Petronas | 27 | Part mecànica | 19 | |
| Ret | 5 | Heinz-Harald Frentzen | Jordan - Mugen - Honda | 2 | Motor | 10 | |
| Ret | 6 | Jarno Trulli | Jordan - Mugen - Honda | 0 | Col·lisió | 6 | |

## Altres

* Pole: David Coulthard 1' 17. 529
* Volta ràpida: Michael Schumacher 1' 22. 269 (a la volta 8)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-10. [Consulta: 8 abril 2010].
# Copernicus

«Copernicus» té aquests significats:
* Copernicus (llatí) o Nicolau_Copèrnic (català), astrònom i pensadors prussià que formulà el model heliocèntric
* Copernicus (cràter), cràter d'impacte lunar a la part oriental d'Oceanus Procellarum
* Copernicus (cràter marcià)
* (1322) Coppernicus, asteroide del cinturó d'asteroides, descobert el 1934 per Karl Reinmuth des de l'observatori de Heidelberg-Königstuhl, Alemanya
* Copernicus o 55 del Cranc, sistema estel·lar binari
* Programa Copernicus, iniciativa conjunta de l'Agència Espacial Europea i de la Comissió Europea, per dotar Europa d'una capacitat operacional i autònoma d'observació de la Terra
# Gran Premi d'Hongria del 1991

Resultats del Gran Premi d'Hongria de la temporada 1991 disputat al circuit d'Hungaroring l'11 d'agost del 1991.

## Classificació

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Ayrton Senna | McLaren - Honda | 77 | 1h 49' 13. 2 | 1 | 10 |
| 2 | 5 | Nigel Mansell | Williams - Renault | 77 | + 4.599 s | 3 | 6 |
| 3 | 6 | Riccardo Patrese | Williams - Renault | 77 | + 15.594 s | 2 | 4 |
| 4 | 2 | Gerhard Berger | McLaren - Honda | 77 | + 21.856 s | 5 | 3 |
| 5 | 28 | Jean Alesi | Ferrari | 77 | + 31.389 s | 6 | 2 |
| 6 | 16 | Ivan Capelli | Leyton House - Ilmor | 76 | + 1 Volta | 9 | 1 |
| 7 | 33 | Andrea de Cesaris | Jordan - Ford | 76 | + 1 Volta | 17 | |
| 8 | 19 | Roberto Moreno | Benetton - Ford | 76 | + 1 Volta | 15 | |
| 9 | 32 | Bertrand Gachot | Jordan - Ford | 76 | + 1 Volta | 16 | |
| 10 | 26 | Érik Comas | Ligier - Lamborghini | 75 | + 2 Voltes | 25 | |
| 11 | 15 | Mauricio Gugelmin | Leyton House - Ilmor | 75 | + 2 Voltes | 13 | |
| 12 | 4 | Stefano Modena | Tyrrell - Honda | 75 | + 2 Voltes | 8 | |
| 13 | 24 | Gianni Morbidelli | Minardi - Ferrari | 75 | + 2 Voltes | 23 | |
| 14 | 11 | Mika Häkkinen | Lotus - Judd | 74 | + 3 Voltes | 26 | |
| 15 | 3 | Satoru Nakajima | Tyrrell - Honda | 74 | + 3 Voltes | 14 | |
| 16 | 34 | Nicola Larini | Lambo - Lamborghini | 74 | + 3 Voltes | 24 | |
| 17 | 25 | Thierry Boutsen | Ligier - Lamborghini | 71 | Motor | 19 | |
| Ret | 23 | Pierluigi Martini | Minardi - Ferrari | 65 | Motor | 18 | |
| Ret | 8 | Mark Blundell | Brabham - Yamaha | 62 | Rodes | 20 | |
| Ret | 7 | Martin Brundle | Brabham - Yamaha | 59 | Problemes físics | 10 | |
| Ret | 22 | Jyrki Järvilehto | Dallara - Judd | 49 | Motor | 12 | |
| Ret | 20 | Nelson Piquet | Benetton - Ford | 38 | Caixa canvi | 11 | |
| Ret | 29 | Eric Bernard | Lola - Ford | 38 | Motor | 21 | |
| Ret | 30 | Aguri Suzuki | Lola - Ford | 38 | Motor | 22 | |
| Ret | 21 | Emanuele Pirro | Dallara - Judd | 37 | Motor | 7 | |
| Ret | 27 | Alain Prost | Ferrari | 28 | Motor | 4 | |
| NVC | 14 | Olivier Grouillard | Fondmetal - Ford | | | | |
| NVC | 9 | Michele Alboreto | Footwork - Porsche | | | | |
| NVC | 35 | Eric van de Poele | Lambo - Lamborghini | | | | |
| NVC | 12 | Michael Bartels | Lotus - Judd | | | | |
| NVC | 17 | Gabriele Tarquini | AGS - Ford | | | | |
| NVC | 10 | Alex Caffi | Footwork - Porsche | | | | |
| NVC | 18 | Fabrizio Barbazza | AGS - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Ayrton Senna 1' 16. 147
* Volta ràpida: Bertrand Gachot 1' 21. 547 (a la volta 71)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-03. [Consulta: 10 maig 2010].
# Gran Premi d'Itàlia del 1957

Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 1957 disputat al circuit de Monza el 8 de setembre del 1957.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 18 | Stirling Moss | Vanwall | 87 | 2h 35' 03. 9 | 2 | 8 |
| 2 | 2 | Juan Manuel Fangio | Maserati | 87 | + 41.2 s | 4 | 6 |
| 3 | 36 | Wolfgang von Trips | Ferrari | 85 | + 2 Voltes | 8 | 4 |
| 4 | 26 | Masten Gregory | Maserati | 84 | + 3 Voltes | 11 | 3 |
| 5 | 8 | Giorgio Scarlatti Harry Schell | Maserati | 84 | + 3 Voltes | 12 | 1 1 |
| 6 | 34 | Mike Hawthorn | Ferrari | 83 | + 4 Voltes | 10 | |
| 7 | 22 | Tony Brooks | Vanwall | 82 | + 5 Voltes | 3 | 1 |
| 8 | 32 | Luigi Musso | Ferrari | 82 | + 5 Voltes | 9 | |
| 9 | 10 | Paco Godia | Maserati | 81 | + 6 Voltes | 15 | |
| 10 | 14 | Horace Gould | Maserati | 78 | + 9 Voltes | 18 | |
| 11 | 28 | André Simon Ottorino Volonterio | Maserati | 72 | + 15 Voltes | 16 | |
| Ret | 30 | Peter Collins | Ferrari | 62 | Motor | 7 | |
| Ret | 20 | Stuart Lewis-Evans | Vanwall | 49 | Motor | 1 | |
| Ret | 6 | Jean Behra | Maserati | 49 | Sobreescalfament | 5 | |
| Ret | 16 | Bruce Halford | Maserati | 47 | Motor | 14 | |
| Ret | 4 | Harry Schell | Maserati | 34 | Pèrdua d'oli | 6 | |
| Ret | 24 | Jo Bonnier | Maserati | 31 | Sobreescalfament | 13 | |
| Ret | 12 | Luigi Piotti | Maserati | 3 | Motor | 17 | |

## Altres

* Pole: Stuart Lewis-Evans 1' 42. 4
* Volta ràpida: Tony Brooks 1' 43. 7 (a la volta 74)
* Cotxes compartits:
** Cotxe Nº 8: Giorgio Scarlatti (50 Voltes) i Harry Schell (34 Voltes). Es van partir els punts corresponents a la cinquena plaça final.
** Cotxe Nº 28: André Simon (40 Voltes) i Ottorino Volonterio (33 Voltes).

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-02-18. [Consulta: 3 juny 2010].