OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi del Canadà del 1991

Resultats del Gran Premi del Canadà de Fórmula 1 de la temporada 1991, disputat al circuit urbà de Gilles Villeneuve a Mont-real el 2 de juny del 1991.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retir. | Pos. de sort. | Punts |
| 1 | 20 | Nelson Piquet | Benetton - Ford | 69 | 1h 38' 51. 4 | 8 | 10 |
| 2 | 4 | Stefano Modena | Tyrrell - Honda | 69 | + 31.832 s | 9 | 6 |
| 3 | 6 | Riccardo Patrese | Williams - Renault | 69 | + 42.217 s | 1 | 4 |
| 4 | 33 | Andrea de Cesaris | Jordan - Ford | 69 | + 1' 20.210 min. | 11 | 3 |
| 5 | 32 | Bertrand Gachot | Jordan - Ford | 69 | + 1' 22.351 min. | 14 | 2 |
| 6 | 5 | Nigel Mansell | Williams - Renault | 68 | Part elèctrica | 2 | 1 |
| 7 | 23 | Pierluigi Martini | Minardi - Ferrari | 68 | + 1 Volta | 18 | |
| 8 | 26 | Érik Comas | Ligier - Lamborghini | 68 | + 1 Volta | 26 | |
| 9 | 21 | Emanuele Pirro | Dallara - Judd | 68 | + 1 Volta | 10 | |
| 10 | 3 | Satoru Nakajima | Tyrrell - Honda | 67 | + 2 Voltes | 12 | |
| Ret | 15 | Mauricio Gugelmin | Leyton House - Ilmor | 61 | Motor | 23 | |
| Ret | 22 | Jyrki Järvilehto | Dallara - Judd | 50 | Motor | 17 | |
| Ret | 10 | Stefan Johansson | Footwork - Porsche | 48 | Accelerador | 25 | |
| Ret | 16 | Ivan Capelli | Leyton House - Ilmor | 42 | Motor | 13 | |
| Ret | 28 | Jean Alesi | Ferrari | 34 | Motor | 7 | |
| Ret | 29 | Éric Bernard | Lola - Ford | 29 | Caixa canvi | 19 | |
| Ret | 27 | Alain Prost | Ferrari | 27 | Caixa canvi | 4 | |
| Ret | 25 | Thierry Boutsen | Ligier - Lamborghini | 27 | Motor | 16 | |
| Ret | 1 | Ayrton Senna | McLaren - Honda | 25 | Alternador | 3 | |
| Ret | 11 | Mika Häkkinen | Lotus - Judd | 21 | Virolla | 24 | |
| Ret | 7 | Martin Brundle | Brabham - Yamaha | 21 | Motor | 20 | |
| Ret | 24 | Gianni Morbidelli | Minardi - Ferrari | 20 | Virolla | 15 | |
| Ret | 19 | Roberto Moreno | Benetton - Ford | 10 | Suspensions | 5 | |
| Ret | 2 | Gerhard Berger | McLaren - Honda | 4 | Injecció | 6 | |
| Ret | 30 | Aguri Suzuki | Lola - Ford | 3 | Pèrdua de combustible | 22 | |
| Ret | 9 | Michele Alboreto | Footwork - Porsche | 2 | Accelerador | 21 | |
| NVQ | 18 | Fabrizio Barbazza | AGS - Ford | | | | |
| NVQ | 17 | Gabriele Tarquini | AGS - Ford | | | | |
| NVQ | 8 | Mark Blundell | Brabham - Yamaha | | | | |
| NVQ | 12 | Johnny Herbert | Lotus - Judd | | | | |
| NVQ | 14 | Olivier Grouillard | Fondmetal - Ford | | | | |
| NVQ | 34 | Nicola Larini | Lambo - Lamborghini | | | | |
| NVQ | 35 | Eric van de Poele | Lambo - Lamborghini | | | | |

## Altres

* Pole: Riccardo Patrese 1' 19. 837
* Volta ràpida: Nigel Mansell 1' 22. 385 (a la volta 65)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-03. [Consulta: 8 maig 2010].
# Gran Premi del Japó del 1977

Resultats del Gran Premi del Japó de Fórmula 1 de la temporada 1977 disputat al circuit de Fuji Speedway el 23 d'octubre del 1977.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | James Hunt | McLaren - Ford | 73 | 1h 31' 51. 68 | 2 | 9 |
| 2 | 12 | Carlos Reutemann | Ferrari | 73 | + 1' 02.45 min. | 7 | 6 |
| 3 | 4 | Patrick Depailler | Tyrrell - Ford | 73 | + 1' 06.39 min. | 15 | 4 |
| 4 | 17 | Alan Jones | Shadow - Ford | 73 | + 1' 06.61 min. | 12 | 3 |
| 5 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 72 | Sense combustible | 5 | 2 |
| 6 | 16 | Riccardo Patrese | Shadow - Ford | 72 | + 1 Volta | 13 | 1 |
| 7 | 8 | Hans Joachim Stuck | Brabham - Alfa Romeo | 72 | + 1 Volta | 4 | |
| 8 | 19 | Vittorio Brambilla | Surtees - Ford | 71 | + 2 Voltes | 9 | |
| 9 | 50 | Kunimitsu Takahashi | Tyrrell - Ford | 71 | + 2 Voltes | 22 | |
| 10 | 20 | Jody Scheckter | Wolf - Ford | 71 | + 2 Voltes | 6 | |
| 11 | 52 | Kazuyoshi Hoshino | Kojima - Ford | 71 | + 2 Voltes | 11 | |
| 12 | 9 | Alex Ribeiro | March - Ford | 69 | + 4 Voltes | 23 | |
| Ret | 6 | Gunnar Nilsson | Lotus - Ford | 63 | Caixa canvi | 14 | |
| Ret | 22 | Clay Regazzoni | Ensign - Ford | 43 | Motor | 10 | |
| Ret | 7 | John Watson | Brabham - Alfa Romeo | 29 | Caixa canvi | 3 | |
| Ret | 2 | Jochen Mass | McLaren - Ford | 28 | Motor | 8 | |
| Ret | 23 | Patrick Tambay | Ensign - Ford | 14 | Motor | 16 | |
| Ret | 3 | Ronnie Peterson | Tyrrell - Ford | 5 | Accident | 18 | |
| Ret | 11 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 5 | Accident | 20 | |
| Ret | 27 | Jean Pierre Jarier | Ligier - Matra | 3 | Motor | 17 | |
| Ret | 5 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 1 | Col·lisió | 1 | |
| Ret | 51 | Noritake Takahara | Kojima - Ford | 1 | Col·lisió | 19 | |
| Ret | 18 | Hans Binder | Surtees - Ford | 1 | Col·lisió | 21 | |

## Altres

* Pole: Mario Andretti 1' 12. 23
* Volta ràpida: Jody Scheckter 1' 14. 30 (a la volta 71)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-21. [Consulta: 8 abril 2010].
# Gran Premi del Japó del 1996

Resultats del Gran Premi del Japó de Fórmula 1 de la temporada 1996 disputat al circuit de Suzuka el 13 d'octubre del 1996.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 5 | Damon Hill | Williams - Renault | 52 | 1h 32' 33. 791 | 2 | 10 |
| 2 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 52 | + 11.883 s | 3 | 6 |
| 3 | 7 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 52 | + 13.212 s | 5 | 4 |
| 4 | 4 | Gerhard Berger | Benetton - Renault | 52 | + 26.526 s | 4 | 3 |
| 5 | 12 | Martin Brundle | Jordan - Peugeot | 52 | + 1' 07.120 min. | 10 | 2 |
| 6 | 15 | Heinz-Harald Frentzen | Sauber - Ford | 52 | + 1' 21.186 min. | 7 | 1 |
| 7 | 9 | Olivier Panis | Ligier - Mugen - Honda | 52 | + 1' 24.510 min. | 12 | |
| 8 | 8 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 52 | + 1' 25.233 min. | 8 | |
| 9 | 11 | Rubens Barrichello | Jordan - Peugeot | 52 | + 1' 41.065 min. | 11 | |
| 10 | 14 | Johnny Herbert | Sauber - Ford | 52 | + 1' 41.799 min. | 13 | |
| 11 | 17 | Jos Verstappen | Footwork - Hart | 51 | + 1 Volta | 17 | |
| 12 | 20 | Pedro Lamy | Minardi - Ford | 50 | + 2 Voltes | 18 | |
| 13 | 16 | Ricardo Rosset | Footwork - Hart | 50 | + 2 Voltes | 19 | |
| Ret | 2 | Eddie Irvine | Ferrari | 39 | Col·lisió | 6 | |
| Ret | 18 | Ukyo Katayama | Tyrrell - Yamaha | 37 | Motor | 14 | |
| Ret | 6 | Jacques Villeneuve | Williams - Renault | 36 | Rodes | 1 | |
| Ret | 19 | Mika Salo | Tyrrell - Yamaha | 20 | Motor | 15 | |
| Ret | 10 | Pedro Diniz | Ligier - Mugen - Honda | 13 | Virolla | 16 | |
| Ret | 3 | Jean Alesi | Benetton - Renault | 0 | Virolla | 9 | |
| NVQ | 21 | Giovanni Lavaggi | Minardi - Ford | | No va classificar | 20 | |

## Altres

* Pole: Jacques Villeneuve 1' 39. 909
* Volta ràpida: Jacques Villeneuve 1' 44. 043 (a la volta 34)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-01. [Consulta: 24 març 2010].
# Joan Fuxà i Gelabert

Joan Fuxà i Gelabert (Maó, Menorca, 1819 - 1890) va ser un organista i compositor deixeble de B. Andreu. El 1832, després de ser ordenat sacerdot, substituí al seu mestre com a organista de l'església de Santa Maria de Maó. Va gaudir d'aquest benefici quasi 44 anys fins que, el 1876, va patir una paràlisi que el va obligar a renunciar. Durant el llarg període que va exercir d'organista, va demostrar una sòlida formació musical i un gust exquisit. Era un hàbil improvisador i les seves audicions van gaudir de tanta fama i èxit que quan anunciava que tocaria a l'església, es formaven aglomeracions de persones al voltant de la parròquia per escoltar les audicions del Mestre. La seva feina com a professor de piano va ser també molt important. Va exercir aquesta professió des de jove dedicant molt de temps a les classes. Tal vegada, això va provocar que no tingués temps per dedicar-se a la composició, encara que va demostrar les seves innates condicions i la seva tècnica musical. Obtingué prestigi com a improvisador i fou un bon pedagog. Malgrat la seva obra es manté inèdita, se sap que va compondre: Lamentacions de l’Ofici de Setmana Santa, Motets al Santíssim Sagrament, uns Goigs a Sant Sebastià', un Tantum Ergo, uns Laments per al novenari de les ànimes del Purgatori. Aquestes composicions són a 4 veus amb acompanyament d'orgue i les partitures originals es guarden a l'arxiu parroquial de Santa Maria.
A part d'aquestes composicions sacres, va escriure una Redova per piano que va arribar a tenir molt d'èxit, així com algunes Simfonies per a orquestra.

## Referències

* 1 2 Mercadal Bagur, Deseado. «Los músicos menorquines». Revista de Menorca, [en línia], 1963, Vol. 49, p. 57-66,177, {{format ref}} https://raco.cat/index.php/RdM/article/view/346858 [Consulta: 22-11-2021].
* ↑ Carbonell i Castell, Xavier «Joan Fuxà i Gelabert». Gran enciclopèdia de la música. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 5 gener 2021].
* ↑ «.xml Joan Fuxà i Gelabert». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 gener 2021].

## Bibliografia

* El órgano monumental de Santa María de Mahón, F. Hernández Sanz (1910).
* Història de la Música Catalana, Valenciana i Balear IX.
* Mercadal Bagur, Deseado. «Los músicos menorquines». Revista de Menorca, [en línia], 1963, Vol. 49, p. 57-66,177, {{format ref}} https://raco.cat/index.php/RdM/article/view/346858 [Consulta: 22-11-2021].
# Lluís Dalmau i de Baquer

Lluís Dalmau i de Baquer (la Seu d'Urgell, 22 de febrer de 1806 - Barcelona, 1 d'octubre de 1873) fou un notari, militar i historiador català. Fill de Josep Anton Dalmau i de Cubells i de Josepa de Baquer i Hortoneda, i germà de l'advocat i polític carlí Josep Ignasi Dalmau i de Baquer, exercí com a notari de La Seu d'Urgell.
S'havia dit que acompanyà el bisbe d'Urgell Simó de Guardiola durant quinze anys al seu exili a França però, entre 1833 i 1835 estava confinat per ordre de Llauder fins que va entrar a les ordres de Bartomeu Porredón. Durant tota la Primera Guerra Carlina va lluitar a favor de Carles Maria Isidre prenent. El 1849, li dedicà un llibre: la Historia de la República de Andorra, un resum d'història andorrana amb extractes del Manual Digest d'Antoni Fiter i Rossell (1748), presentant la posició oficiosa del bisbe d'Urgell davant els escrits que volien alterar o suprimir la cosobirania. La forma d'exposició fou seguida pels historiadors posteriors. El llibre inclou un mapa de les valls d'Andorra (escala 1:117.000), primer mapa del Principat que converteix els signes pictorics en cartografics. El mapa va servir de model al geograf i pirineista Jean-Francois Bladé (1827-1900), que el va revisar i el va inclou-re en la seva obra sobre les Valls d'Andorra: Études Géographiques sur la Vallée d'Andorre (París, 1875).

## Obra

* Historia de la República de Andorra (1849)

## Referències

* ↑ Casals Bergés, Quintí «El carlisme a Lleida durant el Sexenni Democràtic (1868-1875». La industrialització al Berguedà i el fenomen carlista. Centre d'Estudis d'Avià, 2017, pàg. 169,170 [Consulta: 8 agost 2017].
* ↑ Quintana i Segalà, 2016, p. 87.
* ↑ L., A. «Rústics i illetrats, però feliços». BonDia Diari digital d'Andorra., 31-03-2016 [Consulta: 8 agost 2017].
* ↑ «Lluís Dalmau i de Baquer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pujal Carabantes, Cinta «El dibuix del territori andorrá». Treballs de la Societat Catalana de Geografia, N° 43 - vol. XII, 2014. ISSN: 2014-0037.

## Bibliografia

* Quintana i Segalà, Joan-Xavier. Notaris carlins a Catalunya (1833-1840). Pagès Editors, S.L., 2016 (Vol 73, Col·lecció Estudis Fundació Noguera). ISBN 978-84-9975-761-2.

## Enllaços externs

* Exemplar a la Library of Congres de la Historia de la República de Andorra (1849)
# Alone in the Dark 2 (pel·lícula)

Alone in the Dark 2 és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Michael Roesch i Peter Scheerer el 2009.

## Argument

La història va d'una maledicció sobre una daga feta per una bruixa. Edward Carnby va ser apunyalat per un noi a qui li havia caigut la maledicció de la daga encantada, però és ajudat per una família que ha conviscut durant tres generacions amb aquesta maledicció. La trama de la pel·lícula segueix el videojoc del mateix nom llançat poc abans del llançament de la pel·lícula.

## Producció

La pel·lícula va ser filmada en diversos llocs situats a Califòrnia (Estats Units), com Los Angeles, Long Beach, Burbank Topanga Canyon i Nova York a la Ciutat de NovaYork

## Al voltant de la pel·lícula

* El protagonista Edward Carnby és interpretat per Rick Yune i no com l'anterior episodi de Christian Slater.
* A la pel·lícula hi ha diverses criatures fosques, com en tots els Alone in the Dark (les pel·lícules i el vídeojoc), però només aquí la bruixa ha resolt l'enigma de la vida eterna.
* En aquest capítol d'Alone in the Dark es pot veure que Edward no és totalment expert paranormal però si que demostra les seves habilitats per ser capaç de localitzar la bruixa.

## Repartiment

* Rick Yune: Edward Carnby
* Rachel Specter: Natalie
* Lance Henriksen: Abner Lundbert
* Bill Moseley: Dexter
* Ralf Moeller: Boyle
* Danny Trejo: Perry
* Zack Ward: Xavier
* Natassia Malthe: Turner
* Jason Connery: Parker
* Michael Paré: Willson
* P.J. Soles: Martha
* Brooklyn Sudano: Sinclair
* Allison Lange: Elizabeth Dexter / Witch
* Peter Looney: Ward Dexter
* Lisette Bross: Old Witch

## Referències

* ↑ Localitzacions d'AD II a Internet Movie Database
# Mauriac (Cantal)

Mauriac (en occità Mauriac, en alvernès Mouriat) és un municipi francès i subprefectura, situat al departament de Cantal i a la regió d'Alvèrnia-Roine-Alps.
El nom alvernès ve de dues evolucions típicament alverneses: simplificació de au en «ou» [u] i passatge del C final a T puix amudiment d'aquell T en la pronunciació. La forma francesa és una recreació des de la forma gal·loromànica Mauriacus, lloc de Maurus. Fins al segle xix s'escrivia en francés Mauriat. És una composició del nom llatí Maurus (bru de pel) i -iacus, un sufix d'origen cèltic que servia per fer adjectius.
L'escut d'armes és un joc de paraules venint del nom gal·lormà. Mai no vingueren els moros fins a la ciutat. El clima és de muntanya i ben fred. Mauriac és un gran mercat de vaques i bous. Forma també part de l'àrea oficial de producció del formatge de Salers.
És el poble on va ser batejat el cardenal de Tolosa de Llenguadoc Jules-Géraud Saliège qu'apararà els jueus durant l'ocupacio alemanya quand era arquebisbe de Tolosa i que és reconegut com un dels Justos entre les Nacions. Havia nascut en un poblet molt a prop i el varen batejar à Notre-Dame-des-Miracles, l'església romànica celebra de la ciutat.

## Referències

* ↑ «Mauriac» (en francès). Filae, s.d. [Consulta: 16 octubre 2018].
* ↑ Keune, Johann Baptist. «-acus, -iacus». A: August Friedrich Pauly. Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft (en alemany). III. Stuttgart: J.B. Metzerschen Buchhandlung, 1918, p. c18.
# New Left Review

New Left Review és una revista acadèmica independent de temàtica política, cultural i econòmica de tendència esquerrana. Va ser creada al Regne Unit el 1960 al marc del moviment Nova esquerra (New Left). Va ser el resultat de la fusió el gener de 1960 dels consells d'administració de dues revistes anteriors. La primera era The New Reasoner, un espai de trobada de comunistes i excomunistes, decebuts de l'estalinisme després de la Revolució hongaresa de 1956. La segona era Universities & Left Review, representativa del moviment de radicalisme polític i cultural a les universitats que rebutjava el reformisme del Partit Laborista. Stuart Hall en va ser el primer redactor en cap.
El 1970 va crear una editorial New Left Books, més tard rebatejat en Verso Books, especialitzat en l'edició en anglès de l'obra de grans pensadors europeus. L'any 20000, Carlos Prieto del Campo de l'editorial Akal va llançar l'edició en castellà. El 2013 la versió castellana va passar a l'editorial Traficantes de Sueños i és disponible amb llicència Creative Commons.
New Left Review ha tingut els redactors en cap següents:
* 1960-1962 Stuart Hall
* 1962-1982 Perry Anderson
* 1982-1999 Robin Blackburn
* 2000-2003 Perry Anderson
* 2003- Susan Watkins

## Referències

* ↑ Davis, Madeleine; Duignan, Brian. «New Left». A: Encyclopaedia Britannica (en anglès), 2015-2017.
* 1 2 3 Collini, 2010, p. 36.
* ↑ «A Brief History of New Left Review 1960-2010» (en anglès). New Left Review, s.d. [Consulta: 3 febrer 2019].
* ↑ Derbyshire, Jonathan «New Left Review 61» (en anglès). New Statesman, 11-02-2010.
* ↑ «Edición en español de la revista New Left Review».
* ↑ Busquet i Duran, Jordi; Medina Cambrón, Alfons; Sort i Jané, Josep. «La història de la recerca». A: La recerca en comunicació. Què hem de saber? Quins passos hem de seguir?. Editorial UOC, 2006, p. 75. ISBN 9788497881579.
* ↑ «New Left Review». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Wiener, Jon «New Left Review at 50» (en anglès). The Nation, 04-03-2010. Arxivat de l'original el 2019-02-04. ISSN: 0027-8378 [Consulta: 3 febrer 2019].

## Bibliografia

* Collini, Stefan «Una vida política. Cinquanta anys de la New Left Review». L'Espill, nº. 34, 2010, pàg. 34-39. ISSN: 0210-587X.
# Gran Premi del Japó del 2002

Resultats del Gran Premi del Japó de Fórmula 1 de la temporada 2002 disputat al circuit de Suzuka el 13 d'octubre del 2002.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 53 | 1h 26' 59. 698 | 1 | 10 |
| 2 | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 53 | + 0.506 s | 2 | 6 |
| 3 | 4 | Kimi Räikkönen | McLaren - Mercedes | 53 | + 23.292 s | 4 | 4 |
| 4 | 6 | Juan Pablo Montoya | Williams - BMW | 53 | + 36.275 s | 6 | 3 |
| 5 | 10 | Takuma Sato | Jordan - Honda | 53 | + 1' 22.694 min. | 7 | 2 |
| 6 | 15 | Jenson Button | Renault | 52 | + 1 Volta | 10 | 1 |
| 7 | 7 | Nick Heidfeld | Sauber - Petronas | 52 | + 1 Volta | 12 | |
| 8 | 24 | Mika Salo | Toyota | 52 | + 1 Volta | 13 | |
| 9 | 16 | Eddie Irvine | Jaguar - Cosworth | 52 | + 1 Volta | 14 | |
| 10 | 23 | Mark Webber | Minardi - Asiatech | 51 | + 2 Voltes | 19 | |
| 11 | 5 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 48 | Motor | 5 | |
| Ret | 17 | Pedro de la Rosa | Jaguar - Cosworth | 39 | Transmissió | 17 | |
| Ret | 9 | Giancarlo Fisichella | Jordan - Honda | 37 | Motor | 8 | |
| Ret | 14 | Jarno Trulli | Renault | 32 | P. Mecànica | 11 | |
| Ret | 11 | Jacques Villeneuve | BAR - Honda | 27 | Motor | 9 | |
| Ret | 22 | Alex Yoong | Minardi - Asiatech | 14 | Virolla | 20 | |
| Ret | 12 | Olivier Panis | BAR - Honda | 8 | P. Mecànica | 16 | |
| Ret | 3 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 7 | Accelerador | 3 | |
| Ret | 8 | Felipe Massa | Sauber - Petronas | 3 | Accident | 15 | |
| NVS | 25 | Allan McNish | Toyota | - | Ferides | 18 | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 31. 317
* Volta ràpida: Michael Schumacher 1' 36. 125 (a la volta 15)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2007-09-30. [Consulta: 2 maig 2010].
# Tribunal Suprem d'Israel

La Cort Suprema o Tribunal Suprem (en hebreu: בית המשפט העליון, Bet ha-Mixpat ha-Elyon) és la màxima instància judicial de l'Estat d'Israel. Té la seu a Jerusalem, capital del país. La seva competència territorial abasta tot l'Estat. Una decisió de la Cort Suprema és vinculant per a tots els tribunals, amb excepció de la mateixa Cort Suprema. Es tracta del principi de precedent vinculant (stare decisis) propi dels sistemes de Dret anglosaxó. Des de l'any 2015, la Cort Suprema d'Israel és presidida per Miriam Naor.

## Presidents del Tribunal

| Número | Nom del Magistrat | Data de Inici | Data Final |
| 1 | Moshe Smoira | 1948 | 1954 |
| 2 | Yitzhak Olshan | 1954 | 1965 |
| 3 | Shimon Agranat | 1965 | 1976 |
| 4 | Yoel Zussman | 1976 | 1980 |
| 5 | Moshe Landau | 1980 | 1982 |
| 6 | Yitzhak Kahan | 1982 | 1983 |
| 7 | Meir Shamgar | 1983 | 1995 |
| 8 | Aharon Barak | 1995 | 2006 |
| 9 | Dorit Beinisch | 2006 | 2012 |
| 10 | Asher Dan Grunis | 2012 | 2015 |
| 11 | Miriam Naor | 2015 | - |

## Enllaços externs

* Autoritat judicial israeliana (hebreu) (anglès) i (àrab)
# Ladislau Bölöni

Ladislau Bölöni (Târgu Mureş, 11 de març, 1953) fou un futbolista i actual entrenador romanès d'origen hongarès nascut László Bölöni.

## Trajectòria

A Romania jugà durant 14 anys a l'ASA Târgu Mureş de la seva ciutat natal i tres més al FC Steaua Bucureşti, on es proclamà campió d'Europa el 1986 i de la Supercopa europea. L'any 1988 inicià la seva trajectòria europea que el portà per clubs modestos de Bèlgica i França.
Amb la selecció de Romania jugà 108 partits, en els quals marcà 25 gols i participà en l'Eurocopa 1984.
Es retirà del futbol actiu el 1992 i es convertí en entrenador. Entrenà a França a equips com AS Nancy, Stade Rennais, AS Monaco FC i Standard Liège. També fou seleccionador nacional romanès i entrenador de l'Sporting Clube de Portugal, club amb qui guanyà la lliga i copa del país i introduí al primer equip a jugadors com Ricardo Quaresma, Hugo Viana i Cristiano Ronaldo.
Posteriorment entrenà a l'Orient Mitjà a clubs com l'Al-Wahda, al PAOK o al Royal Antwerp.

## Referències

* ↑ «Ladislau Boloni - Century of International Appearances». The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation.
* ↑ «Bölöni steps down as Standard coach». UEFA.com, 10-02-2010 [Consulta: 11 febrer 2010].
* ↑ Bölöni appointed as head coach of Al-Wahda
* ↑ «Al-Wahda sack Boloni». FIFA.com. Arxivat de l'original el 2010-09-08. [Consulta: 2 setembre 2010].
* ↑ «Laszlo Bölöni est le nouvel entraîneur de l'Antwerp» (en francès). RTBF, 16-06-2017. [Consulta: 17 juny 2017].
# Roland Gunesch

Roland Gunesch (nascut el 25 de març de 1944 a Daia, Mureş), és un exjugador d'handbol romanès, d'ètnia germànica, que va competir als Jocs Olímpics de 1972 i als Jocs Olímpics de 1976.
El 1970 formà part de la selecció romanesa que va guanyar l'or al Campionat del món de 1970, i quatre anys més tard també va guanyar l'or al Campionat del món de 1974.
Als Jocs Olímpics de 1972 hi obtingué una medalla de bronze amb l'equip romanès. Hi va jugar els sis partits, i marcà nou gols. Quatre anys més tard guanyà la medalla d'argent, també amb Romania. Hi jugà tres partits.
Fou descobert com a talent de l'handbol per Hans Zultner, el seu professor d'educació física a l'institut, a Sighișoara, i després de graduar-se, va jugar pel Politehnica Timişoara.
El 1993 Roland Gunesch va esdevenir ciutadà alemany.

## Notes i referències

* ↑ «Lloc web de la Federació Romanesa d'Handbol». Arxivat de l'original el 2012-02-18. [Consulta: 6 setembre 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa a databaseolympics.com
# Ecaterina Oancia

Ecaterina Oancia (Sângeorgiu de Pădure, 25 de març de 1954 - 3 de desembre de 2024) va ser una remadora romanesa que va competir durant la dècada de 1980. Feia de timonera.
El 1984 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Los Angeles, on va guanyar la medalla d'or en la prova del quàdruple scull amb timoner del programa de rem. Formà equip amb Maricica Țăran, Ioana Badea, Sofia Corban i Anisoara Sorohan. Quatre anys més tard, als Jocs de Seül, va disputar dues proves del programa de rem. En el vuit amb timoner va guanyar la medalla de plata i en el quatre amb timoner la de bronze.
En el seu palmarès també destaquen cinc medalles al Campionat del món de rem, tres d'or i dues de bronze entre les edicions del 1981 i 1989.

## Referències

* ↑ «S-a stins din viață Ecaterina Oancia, campioana olimpică din anii '80» (en romanès). [Consulta: 8 desembre 2024].
* ↑ «Olympedia – Ecaterina Oancia». [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «World Rowing - Ecaterina OANCIA» (en anglès). [Consulta: 30 maig 2023].
* ↑ «Ecaterina Oancia - Comitetul Olimpic si Sportiv Roman». [Consulta: 30 maig 2023].
# Sándor Schwartz

Sándor Schwartz (18 de gener de 1909 - 1994) fou un futbolista romanès. Va formar part de l'equip romanès a la Copa del Món de 1934. Schwartz es va unir al Ripensia Timişoara el 1930 i va jugar al club fins a l'esclat de la Segona Guerra Mundial. També va jugar 10 partits amb Romania

## Referències

* ↑ Rusnac, Mircea. «Ripensia Timişoara, fala Banatului» (en romanian). Istoria Banatului, 04-11-2012. [Consulta: 4 març 2013].