OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Dean Berta Viñales

Dean Berta Viñales (Palau-saverdera, 20 d'abril de 2006 - Jerez de la Frontera, 25 de setembre de 2021) va ser un pilot català de motociclisme del Campionat del Món de Supersport 300, pertanyent a l'equip Viñales Racing Team. Era cosí segon de Maverick Viñales, també pilot de motociclisme i campió del món de Moto3, i d'Isaac Viñales, pilot del mundial de Superbike i expilot de Moto2.
Va debutar en el Campionat del Món de Supersport 300 el 2021, on va disputar 11 carreres, arribant a aconseguir un quart lloc a la cursa disputada al Circuit de Nevers Magny-Cours (França). Va morir a conseqüència dels cops rebuts després d'una caiguda en el Circuit de Jerez durant la disputa d'una de les proves del campionat de el món de la categoria SSP300. En el revolt número 1 del circuit es va produir una caiguda múltiple, i després de caure a terra va ser atropellat per altres pilots.
A les 15:11 hores del mateix dia de l'accident, l'organització va publicar el següent missatge a les seves xarxes socials: Ens entristeix profundament informar de la mort de Dean Berta Viñales. La família de Superbikes envia el seu amor a la família, éssers estimats i el seu equip. Estranyarem enormement la seva personalitat, entusiasme i compromís. Tot el món de les carreres de motos et trobarà a faltar, Dean. Viatja en pau

## Estadístiques
### Campionat del món de Supersport 300
#### Per temporada

| Temp. | Cat. | Moto | Equip | N.º | Carreres | Victòries | Podis | Poles | V.Ráp. | Pts | Pos |
| 2021 | Supersport 300 | Yamaha YZF-R3 | Viñales Racing Team | 25 | 11 | 0 | 0 | 0 | 1 | 26 | 22 |

## Referències

* 1 2 «Muere Dean Berta Viñales, primo de Maverick, tras una caída en Jerez». Marca, 25-09-2021. [Consulta: 25 setembre 2021].
* ↑ El Español. «El emotivo homenaje a Dean Berta Viñales en Jerez con sus primos Maverick e Isaac», 26-09-2021. [Consulta: 26 setembre 2021].
* ↑ Motociclismo.es. «Isaac Viñales al Mundial de Supersport 2019 con la Yamaha R6 campeona del mundo», 05-12-2018. [Consulta: 26 setembre 2021].
* ↑ 20 Minutos. «Muere Dean Berta, primo de Maverick Viñales, tras un grave accidente en la carrera de SuperSport 300 de Jerez», 25-09-2021. [Consulta: 25 setembre 2021].
* ↑ Abc. «Muere el piloto español Dean Berta Viñales tras sufrir un accidente en Jerez», 25-09-2021. [Consulta: 25 setembre 2021].
* ↑ El Periódico de Catalunya. «Muere el piloto Dean Berta, de 15 años y primo de Maverick Viñales tras un accidente en Jerez», 25-09-2021. [Consulta: 26 setembre 2021].
# L'Aixernador

L’Aixernador fou una editorial i una entitat cultural d'Argentona (Maresme) sorgida des de la societat civil i que mantingué una intensa vida artística, cultural i editora entre 1975 i 1995.
L'Aixernador va néixer de la inquietud d'un grup encapçalat per Joan Pannon i Josep Masó que impulsaren un projecte cultural poc habitual en viles d'un nombre discret d'habitants com era l'Argentona d'aquell moment. L'any 1975 iniciava les seves publicacions L'Aixernador Edicions Argentonines i vuit anys més tard s'obria L'Aixernador Centre Cultural. En el context del final del franquisme i en les beceroles de la democràcia, iniciatives com aquesta fan una important tasca de suplència a favor de la democràcia, les llibertats i pel manteniment de la llengua i cultura catalanes.
En aquells anys, editar des del territori i en català era una empresa que demandava voluntat i valentia. L'Aixernador com editorial es va decantar per fer conèixer autors novells al costat dels més reconeguts. Entre els autora podem trobar Jaume Rifà, Joan Solé Tura, Rafel Vallbona, Joan Aliguer, Salvador Espriu, Joaquim Ripoll o Joan Grau entre d'altres.
El centre cultural era ubicat en una "casa de cos" al carrer Gran, tenia una sala de conferències i exposicions, biblioteca, arxiu i hemeroteca de documentació local i centre d'art. A la seva sala exposaren Rovira-Brull, Joan Hernández-Pijuan, Yago Vilamanyà, Joan Brossa, Joaquim Marimon, Antoni Vila i Arrufat, Francesc Català Roca entre d'altres. Els cicles de conferències hi troben personalitats com Daniel Giralt Miracle, Lluís Permanyer, Ignasi Riera, Maria Aurèlia Campany, Josep M. Ainaud, Alfred Molinas, Miquel Coll i Alentorn, Marta Pessarrodona, Joan Puigcercós, Joan Majó, Manuel Cusachs i Xivillé, Avel·li Artís i Gener, Jordi Bonet i Garí, Valerià Pujol entre d'altres.
Totes aquestes aportacions i intervencions mostren el notable nivell artístic, cultural i cívic de les activitats de l'entitat. Però, també, cal afegir a aquesta nòmina el grup humà que s'implicà en aquesta acció cultural feta amb els seus propis recursos.
L'Aixernador fou una empresa cultural remarcable que, com assenyalà Lluís Permanyer, sols era explicable "per un amor gegantesc vers la nostra cultura i bolcat enterament a la prestació de servei. Una labor descentralitzadora exemplar."

## Referències

* ↑ «L’artista Joan Pannon, fill predilecte d’Argentona». Capgròs, 15-11-2022. [Consulta: 7 agost 2023].
* ↑ PUIG-PLA, Josep, "Pròleg" a PANNON FARRÉ, Joan L'Aixernador. Edicions i Centre Cultural. Argentona: La Impremta d'Argentona, 2018, p. 11 - 12
* 1 2 3 Pannon i Farré, Loan. L'Aixernador. Edicions i Centre Cultural. Argentona: La Impremta d'Argentona, 2018.
* ↑ Permanyer, Lluís «L'Aixernador = amor». La Vanguardia, 13-12-1984.
# Amosis-Nebetta

Amosis-Nebetta, o Ahmose-Nebetta/Nebta (Filla de Iah, la Lluna - Senyora de la Terra) va ser una princesa egípcia del final de la XVII Dinastia. Probablement era filla dels reis Seqenenre Tao i Aah-Hotep I. Era germana del faraó Amosis I, primer monarca de la XVIII Dinastia.

## Biografia

Amosis-Nebetta segurament era filla de Tao II. És possible que es casés amb el seu germà Amosis I, tot i que la seva germana Amosis-Nefertari en va ser la Gran Esposa Reial.
Amosis-Nebetta en jeroglífic :
Els seus títols incloIen els de Filla del Rei i Germana del Rei. El seu nom figura en una estàtua del príncep Ahmose que avui es troba al Louvre (E 15682). S'hi citen dues filles d'Aah-Hotep I, ambdues anomenades Amosis, i es creu que representen Amosis-Nefertari i Amosis-Nebetta. Una estàtua d'una princesa, també al Louvre (N 496), la identifica com a filla del rei, com a germana del rei i com a filla de la reina Aah-Hotep I.
Amosis-Nebetta apareix representada a la tomba d'Inherkau (TT359) que data de la XX Dinastia com un dels "Senyors d'Occident". Se la mostra a la fila superior darrere d'Amosis-Tumerisi i davant d'Amosis Sapair.

## Referències

* ↑ «Queens of Egypt» (en anglès). History of Ancient Egypt. [Consulta: 6 desembre 2020].
* 1 2 3 Dodson i Hilton, 2004.
* ↑ Tyldesley, 2006, p. 88-90.
* ↑ «Statue inachevée d'une princesse» (en francès). Museu del Louvre. [Consulta: 6 desembre 2020].
* ↑ Gibon, 1984, p. 11, 16.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Gitton, Michel. Les divines épouses de la 18e dynastie (en francès). Belles-Lettres, 1984. ISBN 2-25160-306-9.
* Ryholt, Kim. The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period, c.1800-1550 BC (en anglès). Copenhagen: Museum Tusculanum Press, 1997. ISBN 87-7289-421-0.
* Tyldesley, Joyce. Chronicles of the Queens of Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2006 (Chronicles). ISBN 978-0500051450.
# Emilio Díaz Moreu Irisarry

Emilio Díaz-Moreu Irisarry (Sevilla, 1879 - ? 9 de maig de 1953) fou un militar i polític espanyol, fill d'Emilio Díaz-Moreu Quintana, militar i polític andalús establert a Alacant. Fou un destacat membre de la fracció demòcrata del Partit Liberal, liderada primer per José Canalejas y Méndez i després pel comte de Romanones i Manuel García Prieto.
Fou un dels principals cacics liberals de la província d'Alacant juntament amb Trinitario Ruiz Valarino, i fou elegit diputat a les eleccions generals espanyoles de 1910 per Alacant i a les de 1923 per Almeria. També fou nomenat governador civil de la província de Pontevedra el 1914 i ho seria de la província de Lleó el 1931.

## Referències

* ↑ Nombramientos, ABC, 1 de març de 1931
* ↑ «Família Moreu». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 12 desembre 2015].
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.178. ISBN 9788495484802.
# Groslée-Saint-Benoît

Groslée-Saint-Benoît és un "municipi nou" ("commune nouvelle") francès del departament d'Ain, a la regió Alvèrnia-Roine-Alps.

## Història

Va ser creat l'1 de gener de 2016, en aplicació d'una resolució del prefecte d'Ain de 30 de desembre de 2015 amb la unió dels municipis de Groslée i Saint-Benoît, passant a quedar situat l'ajuntament en l'antic municipi de Saint-Benoît.

## Demografia

* Gràfica d'evolució de Groslée-Saint-Benoît entre 1800 i 2013
Les dades entre 1800 i 2013 són el resultat de sumar els parcials dels dos municipis que formen el nou municipi de Groslée-Saint-Benoît, les dades del qual s'han agafat de 1800 a 1999, pels municipis de Groslée i Saint-Benoît de la pàgina francesa EHESS/Cassini. Els altres dades s'han agafat de la pàgina del INSEE.

## Composició

| Comunadelegada | CódigoINSEE | Població(2013) | Superfície(km²) | Densitat(hab./km²) |
| Groslée | 01182 | 361 | 7.27 | 50 |
| Saint-Benoît | 01338 | 819 | 21.65 | 38 |

## Referències

* ↑ Resolució prefectoral nº 2016-26-43, de data 30 de diciembre de 2015, on s'especifica la creació del nou municipi. Consultat el 30 de juliol de 2016 (francès)
* ↑ Pàgina on s'especifiquen, entre d'altres, les dades demogràfiques del municipi de Groslée entre els anys 1793 i 2006. Consultat el 28 de juny de 2016 (francès)
* ↑ Pàgina on s'especifiquen, entre d'altres, les dades demogràfiques del municipi de Saint-Benoît d'Ain entre els anys 1793 i 1999. Consultat el 19 de juny de 2016 (francès)
* ↑ Pàgina general de l'Insee. Consultat el 29 de juny de 2016 (francès)
# Lucien Rosengart

Lucien Rosengart (París, 11 de gener de 1881 - Niça, 27 de juliol de 1976) fou un industrial francès, fundador de l'empresa automobilística "Rosengart". Al seu país se l'ha considerat l'inventor del futbolí (que els francesos anomenen baby-foot).
Després d'estudiar enginyeria mecànica, obrí un taller a Belleville per fabricar-hi cargols i altres peces metàl·liques. Durant la Primera Guerra Mundial, va crear dues fàbriques a París i a Saint-Brieuc per fabricar-hi fuselatges per als obusos. Entre 1923 i 1927, treballà a les empreses Citroën i Peugeot, on conegué Jules Salomon, fins que el 1927, associat amb ell, adquireixen una vella fàbrica a Neuilly-sur-Seine i creen la societat "Rosengart".
Inventà, entre d'altres, el pern inoxidable, l'enllumenat de bicicleta, i el finançament sobre estoc (que fins aleshores implicava una hipoteca sobre els edificis). També va crear l'empresa "Peugeot Maritime" a Levallois-Perret, per fabricar canoes a motor, de fet, el primer motor forabord, i fundà el saló nàutic el 1926. Hi ha una anècdota que li atribueix la idea de regirar cap a l'esquerra el lleó del logo de "Peugeot", seguint el model de l'escut d'armes del Franc Comtat.

## Referències

* ↑ «Historique du baby-foot». Arxivat de l'original el 2011-02-27. [Consulta: 9 març 2011].
# Trastorn disfòric premenstrual

El trastorn disfòric premenstrual (a vegades abreviat, segons la denominació anglesa, com a PMDD) és un trastorn depressiu que consisteix en la presència d'irritabilitat, canvis bruscos d'humor, tristesa i sensació de tensió que apareixen a la fase premenstrual, aproximadament una setmana abans que baixi la regla i que es mantenen durant una a dues setmanes.
No s'ha de confondre amb la síndrome premenstrual.

## Causes

Un estudi mostra que podria existir una predisposició genètica per part d'algunes dones a patir aquest trastorn. Per a elles, sembla que les causes estan relacionades amb el canvi hormonal del cicle menstrual però hom en desconeix el mecanisme exacte. Sí que se sap que hi ha dones predisposades a patir trastorns depressius amb els diferents canvis de les hormones femenines, com per exemple per la menstruació, l'embaràs, el postpart (depressió postpart) o la menopausa.

## Tractament

Com ocorre també al cas de la depressió postpart, malgrat relacionar-se en aparença amb canvis hormonals, no hi ha massa indicis que el tractament hormonal sigui efectiu. En canvi, sí que sembla útil el tractament psicològic i el tractament farmacològic antidepressiu.

## Incidència

Fins a un 5% de les dones presenten aquest trastorn.

## Bibliografia

* Reproductive hormone sensitivity and risk for depression across the female life cycle: a continuum of vulnerability?, de Soares CN i Zitek B. J Psychiatry Neurosci 2008; 33: 331-343 (anglès)
* From menarche to menopause: exploring the underlying biology of depression in women experiencing hormonal changes. de 2.Deecher D, Andree TH, Sloan D, i altres. Psychoneuroendocrinology, 2008; 33: 3-17 (anglès)

## Referències

* ↑ Halbreich U «The diagnosis of premenstrual syndromes and premenstrual dysphoric disorder--clinical procedures and research perspectives». Gynecol. Endocrinol., 19, 6, 12-2004, pàg. 320–34. DOI: 10.1080/0951590400018215. PMID: 15724807.
* ↑ Endicott J, McLaughlin TP, Grudzinski AN «Comparison of managed care charges among patients treated with selective serotonin reuptake inhibitors for premenstrual dysphoric disorder». J Clin Psychiatry, 64, 12, 12-2003, pàg. 1511–6. DOI: 10.4088/JCP.v64n1216. PMID: 14728114.
* 1 2 3 4 Hormones sexuals femenines i depressió Hospital Clínic de Barcelona, 2009
* ↑ Risk for premenstrual dysphoric disorder is associated with genetic variation in ESR1, the estrogen receptor alpha gene, de Huo L, Straub RE, Roca C, Schmidt PJ, Shi K, Vakkalanka R, Weinberger DR, Rubinow DR. 2007 Biol. Psychiatry 62 (8): 925–33. doi:10.1016/j.biopsych.2006.12.019 (anglès)
# Pseudoplatystoma

Pseudoplatystoma és un gènere zoològic de peixos siluriformes d'aigua dolça de la família dels pimelòdids, natius d'Amèrica del Sud. El gènere va ser definit per Pieter Bleeker el 1862.
Apreciats pel seu valor gastronòmic, la població minva per la pesca esportiva i per l'alteració de l'hàbitat deguda a la construcció de centrals hidroelèctriques.
Són grans predadors que s'alimenten principalment de peixos joves d'altres espècies. Com altres siluriformes, tenen la pell llisa, i mostren tres distintius parells de barbetes, dues al costat del mentó i un, de considerable longitud, al costat del maxil·lar.

## Taxonomia

* Pseudoplatystoma corruscans (Spix i Agassiz, 1829)
* Pseudoplatystoma fasciatum (Linnaeus, 1766)
* Pseudoplatystoma magdaleniatum (Buitrago-Suárez i Burr, 2007)
* Pseudoplatystoma metaense (Buitrago-Suárez & Burr, 2007)
* Pseudoplatystoma orinocoense (Buitrago-Suárez & Burr, 2007)
* Pseudoplatystoma panthale (Valenciennes, 1847)
* Pseudoplatystoma pardalis (Valenciennes, 1836)
* Pseudoplatystoma tigrinum (Valenciennes, 1840)

## Referències

* ↑ Bleeker, Pieter. Atlas ichthyologique des Indes orientales néêrlandaises : publié sous les auspices du gouvernement colonial néêrlandais (llibre electrònic en línia) (en francès, llatí). tom 2. Amsterdam: Frédéric Muller, 1862, p. 10.
* ↑ Molina, M. R.; Garro, O. A.; Judis, M. A. «Calidad alimenticia y estabilidad oxidativa de Pseudoplatystoma corruscans» (en anglès). Ciencia y Tecnologia Alimentaria, 3, 2, 7-2001, pàg. 89–95. DOI: 10.1080/11358120109487651. ISSN: 1135-8122.
* ↑ «Scientific Names where Genus Equals Pseudoplatystoma» (en anglès). Fishbase. [Consulta: 11 agost 2023].
# L'ombra del testimoni

L'ombra del testimoni (títol original Someone to Watch Over Me) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Ridley Scott, estrenada el 1987. Ha estat doblada al català.

## Argument

Mike Keegan, policia amb bones relacions, tot d'una es fa guardaespatlles de Claire Gregory, jove dona rica que ha estat testimoni de l'homicidi d'un dels seus amics, assassinat pel gàngster Joey Venza. Tractat en principi com a criat, Mike penetra a poc a poc en la vida de la seva protegida fins a esdevenir el seu amant. Se separa llavors de la seva dona Ellie per viure amb Claire. Llavors Venza pren com a ostatge Ellie i el seu fill Tommy.

## Repartiment

* Tom Berenger: el detectiu Mike Keegan
* Mimi Rogers: Claire Gregory
* Lorraine Bracco: Ellie Keegan
* Jerry Orbach: el tinent Garber
* John Rubinstein: Neil Steinhart
* Andreas Katsulas: Joey Venza
* Tony DiBenedetto: T.J.
* James E. Moriarty: Koontz
* Mark Moses: Win Hockings
* Daniel Hugh Kelly: Scotty
* Harley Cross: Tommy Keegan
* Joanne Baron: Helen Greening
* Anthony Bishop: Cambrer

## Al voltant de la pel·lícula

El rodatge es va desenvolupar a Queens, a Nova York, així com a Long Beach, a Califòrnia. Les escenes del cabaret de nit, així com l'homicidi de la piscina van ser rodades a bord del paquebot Queen Mary.

## Banda original

* Someone to Watch Over Me, interpretat per Sting
* Johnny Come Home, interpretat per Fine Young Cannibals
* Suspicious Minds, interpretat per Fine Young Cannibals
* Eight Little Notes, interpretat per Audrey Hall
* Cry, interpretat per Johnnie Ray
* Freedom Overspill, interpretat per Steve Winwood
* What More Can I Ask, interpretat per Ray Noble
* Marie, Marie, interpretat per The Blasters
* Smoke Gets In Your Eyes, interpretat per Irene Dunne
* Memories of Green, interpretat per The New American Orchestra
* Walk Right In, interpretat per Tex Seneka
* Someone to Watch Over Me, interpretat per Gene Ammons, Richard Wyands, Doug Watkins i J.C. Heard
* Someone to Watch Over Me, interpretat per Roberta Flack
* Ebben ? ne andro lontana, composta per Alfredo Catalani, interpretat per Wilhelmenia Wiggins Fernandez i l'orquestra Simfònica de Londres dirigida per Vladimir Cosma
* Viens Malika... Dôme épais le jasmin, composta per Léo Delibes, interpretada per Mady Mesplé i Danielle Mill dirigides per Alain Llombard
* Glòria, composta per Antonio Vivaldi
* Ària, compost per Johann Sebastian Bach

## Nominacions

* A la millor fotografia per l'American Society of Cinematographers el 1988.
* A la millor pel·lícula en el festival Fantasporto el 1988.

## Referències

* ↑ L'ombra del testimoni esadir.cat
* ↑ «Someone to Watch Over Me». The New York Times.
# Bloods

Bloods és una banda criminal d'origen afroamericà fundada a Los Angeles, Califòrnia, el 1972. Es va establir com una aliança de diverses bandes més petites per fer front als Crips, els seus principals rivals. Els membres dels Bloods són coneguts per portar peces de roba de color roig i per l'ús de gestos amb les mans distintius per comunicar-se.

## Història

Els Bloods van sorgir a principis dels anys 70 com a resposta a l'expansió i agressió dels Crips, una altra banda dominant a Los Angeles. Diverses bandes més petites, incloent-hi els Pirus, es van unir per protegir-se dels Crips, donant lloc a la formació dels Bloods. Al llarg de les dècades, els Bloods s'han expandit més enllà de Califòrnia, establint presència en diverses ciutats dels Estats Units i fins i tot a l'estranger.

## Organització i cultura

Els Bloods no tenen una estructura jeràrquica rígida, sinó que operen com una confederació de diverses bandes locals, anomenades sets. Cada set té el seu propi lideratge i estructura interna. Tot i així, comparteixen símbols comuns, com el color vermell, bandanes, i un sistema de signes de mans per identificar-se i comunicar-se.

## Activitats criminals

Els Bloods estan implicats en diverses activitats il·legals, com el tràfic de drogues, robatoris, extorsió, fraus i violència de bandes. Són coneguts per la seva rivalitat amb els Crips, la qual ha resultat en nombrosos enfrontaments violents al llarg dels anys.

## Expansió i presència

A més de la seva presència en diverses ciutats dels Estats Units, grups associats als Bloods han estat detectats al Canadà i en algunes zones de França. Tot i la pressió policial, la banda continua activa i adaptant-se a les condicions canviants del crim organitzat.

## Vegeu també

* Crips

## Enllaços externs

* FBI - Violent Crime Gang Program
* Organized Crime and Gangs - US Department of Justice

## Referències

* ↑ «Crips and Bloods in the Media». Crips and Bloods, 2015, pàg. 141–156. DOI: 10.5040/9798400633928.ch-008.
* ↑ El-Burki, Imaani Jamillah «Black Los Angeles: American Dreams and Racial Realities». Oxford African American Studies Center. Oxford University Press, 31-01-2018. DOI: 10.1093/acref/9780195301731.013.72902.
* ↑ «National Gang Threat Assessment 2009». Trends in Organized Crime, 12, 3-4, 9-2009, pàg. 385–391. DOI: 10.1007/s12117-009-9074-0. ISSN: 1084-4791.
* ↑ Maxson, Cheryl. «Gang Members on the Move.», 1998. [Consulta: 15 febrer 2025].
# Mohammed bin Zayed Al Nahyan

Mohammed bin Zayed Al Nahyan (àrab: محمد بن زايد آل نهيان, Muḥammad b. Zāyid Āl Nahyān) (Al-Ain, 11 de març de 1961) conegut col·loquialment pels seus inicials com MBZ, és el príncep hereu de l'emirat d'Abu Dhabi, vicecomandant suprem de les Forces Armades dels Emirats Àrabs i governant de facto d'Abu Dhabi. Se'l considera l'impulsor de la política exterior intervencionista dels EAU i és líder d'una campanya contra els moviments islamistes en el món àrab.
Al gener de 2014, Khalifa, l'emir d'Abu Dhabi, va patir un vessament cerebral, però el seu estat és estable. Des de llavors ha assumit un perfil més baix en els assumptes d'Estat, però va conservar els poders presidencials. El xeic Mohammed bin Zayed Al Nahyan s'encarrega ara dels assumptes públics de l'Estat. A Mohammed bin Zayed se li va confiar la major part de les decisions quotidianes de l'emirat d'Abu Dhabi com a príncep hereu d'Abu Dhabi i la major part dels assumptes públics presidencials de l'Estat, per la qual cosa a vegades se'l considera el governant de facto dels EAU. El seu govern és autocràtic. En 2019, The New York Times el va nomenar com el governant àrab més poderós i un dels homes més poderosos de la Terra. També va ser nomenat com una de les 100 persones més influents de 2019 per la revista TIME.

## Referències

* ↑ Rhodes, Ben «A Fatal Abandonment of American Leadership» (en anglès). The Atlantic, 12-10-2018 [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ «The ambitious United Arab Emirates». The Economist, 06-04-2017 [Consulta: 11 abril 2017].
* ↑ «Despots are pushing the Arab world to become more secular». The Economist, 02-11-2017.
* ↑ «UAE leader returns after lengthy unexplained absence». Middle East Eye. [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ Worth, Robert F. «Mohammed bin Zayed's Dark Vision of the Middle East's Future» (en anglès). The New York Times, 09-01-2020 [Consulta: 12 gener 2020].
* ↑ «The Most Powerful Arab Ruler Isn't M.B.S. It's M.B.Z.». The New York Times, 02-06-2019.
* ↑ Worth, Robert F. «Mohammed bin Zayed's Dark Vision of the Middle East's Future» (en anglès). The New York Times, 09-01-2020 [Consulta: 12 gener 2020].
* ↑ Al Serka, Mariam M. «Mohammad Bin Zayed named among Time's 100 most influential people 2019». Gulf News, 18-04-2019.