OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Premi de teatre Ciutat d'Alzira Palanca i Roca

El Premi de teatre Ciutat d'Alzira Palanca i Roca és un premi convocat per la Mancomunitat de la Ribera Alta i l'Ajuntament d'Alzira en col·laboració amb Edicions Bromera, dins del grup de Premis Literaris Ciutat d'Alzira i que s'atorga des de 2006. Duu el nom del dramaturg d'Alzira Francesc Palanca i Roca. S'hi poden presentar obres de teatre escrites en valencià. El premi té una dotació econòmica que l'any 2021 va ser de 6.000 € i els guanyadors reben un trofeu dissenyat per Manuel Boix. L'editorial Bromera s'encarrega de publicar l'obra premiada.

## Lista dels premiats

* 2006 Combustió de Roberto García
* 2007 desert
* 2008 Natura morta de Jordi Faura
* 2009 Mans quietes! de Piti Español
* 2010 La nit de glòria d'AM de Miquel Àngel Vidal
* 2011 Iceberg de Paco Romeu
* 2012 desert
* 2013 M'esperaràs? de Carles Alberola
* 2014 Un lloc comú de Joan Yago
* 2015 Saqueig de Xavier Puchades
* 2016 Una família normal de Marta Buchaca
* 2017 Acompanya'm en la nit de Pepa Juan
* 2018 Okupes particulars de Toni Cabré
* 2019 Perquè t’estime, que si no... de Carles Alberola
* 2020 Anar a Saturn i tornar de Marta Barceló
* 2021 Franz i Màrion, 2019 de Marta Moreno Pizarro
* 2022 Carn humana, de Josep Julien

## Referències

* ↑ «Andreu Martín guanya el Ciutat d’Alzira amb una novel·la sobre la corrupció». La Veu, 09-11-2013 [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ «Descarrega't les bases completes dels Premis Literaris Ciutat d’Alzira 2021!». Editorial Bromera. [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ «Els Premis Ciutat d’Alzira tornen a lliurar-se de manera presencial». Levante, 20-10-2021 [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ «Premis Literaris Ciutat d'Alzira». Editorial Bromera. [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ «Bandolers, intrigues i traïcions a la València del XVII, premi de Novel·la Ciutat d'Alzira». Vilaweb, 15-11-2014 [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ «Marta Barceló guanya el XV Premi de Teatre Palanca i Roca». Bromera, 30-10-2020 [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ «Marta Moreno Pinazo guanya el XVI Premi de Teatre Palanca i Roca». Bromera, 29-10-2021 [Consulta: 29 octubre 2021].
* ↑ Martín, Daniel. «El valencià Tomàs Llopis guanya el premi Ciutat d'Alzira de novel·la amb una obra sobre les Germanies», 11-11-2022. [Consulta: 11 novembre 2022].
# Porcellera

Una porcellera, porcatera, baconera, corraleta o cortiella és el lloc on es cria el porc domèstic. Per analogia, també es diu així a qualsevol lloc reduït, brut i pudent.
No s'ha de confondre una porcellera, generalment un petit i estret reducte (similar a una gossera de grans dimensions), amb les naus d'explotació industrial de l bestiar porcí o les cabanes, paridores, etc.

## Etimologia i usos

La paraula porcellera és un derivat de porcell ‘porc petit’', paraula d'origen llatí (porcellus). Als països desenvolupats, l'ús i concepte d'aquest model ancestral de corral-quadra ha quedat com a objecte d'investigació etnogràfica-etnològica. La industrialització de la producció porcina i l'evolució, tant en els tipus d'habitatge com en les mesures de salubritat, han substituït les modestes porcelleres per diferents models de granges de porcs, generalment aïllats de les poblacions i en llocs orejats.

## En l'art

Associada a la representació d'un animal tan unit a la civilització i la seva evolució cultural, la porcellera, com a tal reducte, queda inclosa en les representacions del cicle vital del porc que reprodueixen dibuixos i gravats en els manuscrits il·luminats de la Baixa Edat Mitjana També poden trobar-se exemples en la història de la pintura a Europa a partir de al segle xvi.

## Galeria

* Les porcelleres en la pintura (segles XVII - XIX)
* David Teniers el Jove (1690). Dulwich Picture Gallery
* Paulus Potter (1649). Museu de Belles Arts de Houston
* George Morland (1793), cp.
* Max Liebermann (1887), cp.
El 1969, el realitzador italià Pier Paolo Pasolini li va dedicar a la porcellera una pel·lícula, entre la fantasia i el naturalisme, titulada Porcile.

## Vegeu també

* Corral
* Estable
* Cleda

## Referències

* ↑ porcellera a Optimot
* ↑ «Diccionari normatiu valencià». [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ baconera a Optimot
* ↑ corraleta a Optimot
* ↑ cortiella a Optimot
* ↑ Falç Onrrubia (coord.), Jaume. «veu: cort de porcs (i relacionats)». Diccionari de construcció tradicional: terra, 2003. [Consulta: 23 gener 2015].
* ↑ Giuffra, I., Kijas, JM, Amarger, V., Carlborg, O., Jeon, JT, Andersson, L. (2000). "The origin of the domestic pig: independent domesticació and subseqüent introgression." Genetics . 154 (4): 1785-1791. PMID: 10747069
* ↑ Allotjaments i instal·lacions porcins. Manuals en línia. Consultat el gener de 2015
# Francisco Javier Gómez Noya

Francisco Javier Gómez Noya o simplement Javier Gómez Noya (Basilea, Suïssa 1983) és un triatleta gallec guanyador d'una medalla olímpica i cinc vegades campió del món de l'especialitat.
El juny de 2016 va ser guardonat amb el Premi Princesa d'Astúries dels Esports.
Al setembre de 2024 anuncià la seva retirada de l'esport d'elit.

## Biografia

Va néixer el 25 de març de 1983 a la ciutat de Basilea, població situada al cantó suís de Basel-Stadt fill d'immigrants gallecs. Als 3 anys la seva família es traslladà a Ferrol i posteriorment a Pontevedra, on establí la seva residència.

## Carrera esportiva

Va participar, als 25 anys, als Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina), on va aconseguir finalitzar en quarta posició de la triatló masculina, aconseguint així un diploma olímpic, tot i que n'era el principal favorit. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 2012 celebrats a Londres (Regne Unit) aconseguí guanyar la medalla de plata en aquesta prova.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat cinc medalles en el Campionat del Món de triatló, entre elles dues medalles d'or, un Campionat del Món sub-23 i quatre medalles més en el Campionat d'Europa de triatló, entre elles tres d'or. També ha guanyat tres vegades la Copa del Món de l'especialitat.

## Referències

* ↑ «Javier Gómez Noya anuncia su retirada» (en castellà), 25-09-2024. [Consulta: 25 setembre 2024].
# Batalla naval de Zonklon

La batalla naval de Zonklon fou una de les batalles de la Guerra veneciano-genovesa.

## Antecedents

Durant la primera guerra la Corona d'Aragó es va aliar amb la República de Venècia, participant amb trenta-tres galeres comandades per Ponç de Santa Pau que derrotaren als genovesos a la batalla del Bòsfor el 1352.
La flota de Bernat II de Cabrera derrotà el 27 d'agost de 1353 a la genovesa a la batalla naval de Port del Comte, als afores de l'Alguer. La derrota genovesa va permetre la conquesta de l'Alguer a Bernat II de Cabrera, que va deixar una guarnició i va marxar en direcció a Càller. Tan bon punt Bernat de Cabrera va marxar, la ciutat es rebel·là massacrant la guarnició. Tement la resposta catalana, Gènova va enviar un nombrós contingent toscà, genovès i llombard, però Pere el Cerimoniós va conquerir l'Alguer l'any següent. La República de Gènova, incapaç de vèncer la coalició de venecians i catalans, va haver de cercar aliats i combatre els seus enemics per separat, i la derrota a l'Alguer la va obligar a sotmetre's a Joan Visconti, senyor de Milà, que finançà una flota amb la qual va enviar Paganino Doria retorn a Orient.

## Batalla

La flota genovesa comandada per Paganino Doria va capturar trenta-cinc galeres, l'almirall venecià Nicolau Pisani i cinc mil presoners a Zonklon.

## Conseqüències

La derrota va ser un factor determinant en la deposició del dux de Gènova Marino Falière, que fou substituït per Joan Gradenigo. La república de Gènova i la República de Venècia van signar la pau l'1 de juny de 1355.

## Referències

* ↑ Francesch Rodón i Oller, Fets de la Marina de guerra catalana Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine., p.58
* ↑ William Henry Smyth, Sketch of the present state of the island of Sardinia (anglès)
* ↑ Mario Orsí Lázaro, Estrategia, operaciones y logística en un conflicto mediterráneo. La revuelta del Juez de Arborea y la "Armada e Viatge" de Pedro el Ceremonioso a Cerdeña (1535-1354) (castellà)
* ↑ Ferran Soldevila, Història de Catalunya Arxivat 2014-08-26 a Wayback Machine., 3a ed. (1972) p. 481
* ↑ Garcia i Sanz, Arcadi. Història de la Marina Catalana. Barcelona: Aedos, 1977, p. 286-287.
* ↑ Kenneth Meyer Setton i Harry W. Hazard, A History of the Crusades: The fourteenth and fifteenth centuries (anglès)

## Bibliografia

* Francesch Rodón i Oller, Fets de la Marina de guerra catalana. Barcelona, 1898
* Garcia i Sanz, Arcadi. Història de la Marina Catalana. Barcelona: Aedos, 1977.
* Giuseppe Meloni, Genova e Aragona all'epoca di Pietro il Cerimonioso (1336-1387), Padova 1971-1982 (italià)
# Pokhara

Pokhara (en nepalès, पोखरा) és la segona ciutat més poblada de Nepal (només per darrere de la capital, Kathmandu). Està situada al centre del país, a 200 km a l'oest de la capital. Ocupa una àrea de 55,21 km² i hi viuen 264.991 habitants (2011), essent la capital del districte Kaski, la zona de Gandaki i la Regió de Desenvolupament Occidental. La ciutat està situada a la riba est del llac Phewa i al peu del massís de l'Annapurna. Pokhara és una de les destinacions turístiques més importants del Nepal.

## Geografia i clima

La ciutat de Pokhara se situa al nord-oest de la vall de Pokhara, la segona vall més gran del país. El clima és subtropical, però l'alçada modera les temperatures, que oscil·len entre els -2 i els 15 °C a l'hivern i entre els 25 i els 35 °C a l'estiu. Aquesta zona té la precipitació més alta de tot Nepal, amb una mitjana de 3900 mm/any en el període 1981-2010. El 80% de les precipitacions es concentren durant el monsó, entre els mesos de juny i setembre, amb la màxima al juliol, amb 940 mm (mitjana 1981-2010).

## Història

En temps prehistòrics, es creu que els habitants de la zona vivien als cims dels turons abans de baixar a la vall. El primer nucli poblacional va néixer com un centre mercantil a la vall del riu Seti. La seva localització estratègica entre les muntanyes i el Tarai van fer que esdevingués una parada important en les rutes entre l'est i l'oest i en la ruta comercial trans-himalaica. La història de la ciutat de Pokhara començà a partir de la celebració d'una trobada religiosa periòdica durant el període medieval, que propicià l'aparició d'un bazaar (mercat) permanent, després de la unificació del Nepal l'any 1769. A partir del segle xix, la ciutat esdevingué d'una grandària considerable, i el seu bazaar era freqüentat per mercaders de Kathmandu o Palpa, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «"National Population and Housing Census 2011 (National Report)"». Central Bureau of Statistics, Government of Nepal. Arxivat de l'original el 2013-04-18. [Consulta: 20 octubre 2013].(anglès)
* ↑ «Pokhara». Lonely Planet.(anglès)
* ↑ «Climate Normals 1981-2010». Department Of Hydrology and Meteorology of Nepal.(anglès)
* 1 2 «URBAN GROWTH AND LAND USE CHANGE IN THE HIMALAYAN REGION: A CASE STUDY OF POKHARA SUB-METROPOLITAN CITY, NEPAL». Tribhuvan University, 2008.(anglès)
* ↑ Rimal, Bhagawat, et al. "Growing city and rapid land use transition: assessing multiple hazards and risks in the Pokhara Valley, Nepal." Land 4.4 (2015): 957-978.
# Prefectura Autònoma Tibetana de Garze

La Prefectura Autònoma Tibetana de Garze (o Ganzi) (En tibetà: དཀར་མཛེས་བོད་རིགས་རང་སྐྱོང་ཁུལ་ Kardzé Börik Rangkyongkhül; en xinès 甘孜藏族自治州) és una prefectura autònoma de la República Popular de la Xina, a la part occidental de la província de Sichuan.

## Situació geogràfica

Situada a la zona de transició entre el nivell més alt de la Xina i l'altiplà de Yunnan-Guizhou i la conca de Sichuan, és part de l'altiplà de Sichuan occidental, al nord de les muntanyes Hengduan Shan, part de l'altiplà del Tbet, entre 27° 58′ i els 34 ° 20 '' i la longitud est 97 ° 22 '' ~ 102 ° 29 '', és la zona de transició des del marge occidental de la conca de Sichuan fins a l'altiplà del Tibet. És adjacent a la Prefectura Autònoma Tibetana i Qiang d'Aba i la Ciutat de Ya'an a l'est, la Prefectura Autònoma Yi de Liangshan i la Prefectura Autònoma Tibetana de Diqing al sud, el riu Iang-Tsé a l'oest i la zona de Chengdu a la Regió Autònoma del Tibet, i limiten amb la Prefectura Autònoma de Yushu i Prefectura Autònoma Tibetana de Guoluo a la província de Qinghai al nord. L'àrea administrativa de l'estat és de 152,600 quilòmetres quadrats.

## Administració i economia

La prefectura inclou 18 xians (o districtes): Kangding, Luding, Danba, Jiulong, Yajiang, Daofu, Luhuo, Ganzi, Xinlong, Dege, Baiyu, Shiqu, Seda, Litang, Batang, Xiangcheng, Daocheng, Derong; que en total contenen 325 municipis i 2.679 pobles administratius. La capital de la prefectura és Kangding, i és el centre polític, econòmic i cultural de la prefectura. És coneguda com la ciutat de les cançons d'amor a causa de la famosa cançó "Cançó d'amor de Kangding". La prefectura de Garze és rica en recursos hídrics i recursos geotèrmics. Hi ha animals salvatges com pandes gegants, pandes vermells, micos d'or, cérvols blancs, etc. S'hi produeixen medicaments a base d'herbes xineses com la gastrodia, Cordyceps, Fritil·lària, Angèlica i Astràgal. Com a recursos minerals també hi ha or, plata, coure, ferro, molibdè, liti, marbre, granit entre d'altres.
A la Prefectura de Garze hi ha el centre més gran per a l'estudi del budisme tibetà al món, l'institut budista Larung Wuming. Va ser fundat el 1980, i està situat a la vall de Larung.
A la prefectura de Garze hi conviuen 25 ètnies o minories, entre les quals la tibetana és la principal, amb un 78 % del total de la població.

## Referències

* 1 2 «Religió. Anuari 2015». enciclopèdia.cat. [Consulta: 15 novembre 2018].
* 1 2 «中国甘孜» (en xinès). Pàgina web oficial de la Prefectura de Garze. Arxivat de l'original el 2019-01-05. [Consulta: 15 novembre 2018].
* ↑ Traditional folk houses in Garze, Sichuan, Xina Tibet Online

## Vegeu també

* Garzê
# Premi Bram Stoker

El Premi Bram Stoker (en anglés: Bram Stoker Award) és un reconeixement que, des de 1987, atorga anualment l'Associació d'Escriptors de Terror (HWA) a les millors obres en escrites en els gèneres de terror i fantasia fosca. Els guanyadors i guanyadores es trien per votació dels membres actius de la HWA. El premi deu el seu nom al escriptor Bram Stoker, autor de la novel·la Dràcula entre d'altres.

## Categories

* Millor novel·la (1987—)
* Millor primera novel·la (1987—)
* Millor novel·la juvenil (2011—)
* Millor novel·la gràfica (2011—)
* Millor relat llarg (1998—)
* Millor relat curt (1998—)
* Millor col·lecció de ficció (1998—)
* Millor antologia (1998—)
* Millor no ficció (1987—)
* Millor Guió (1998—2004, 2011—)
* Millor col·lecció de Poesia (2000—)
* Reconeixement a la trajectoria (1987—)
Les categories que apareixen a continuació s'han suspès:
* Millor novelette (1987–1997)
* Millor història curta (1987–1997)
* Millor col·lecció (1987–1997)
* Best Other Media (1993, 1998–2000)
* Millor narrativa il·lustrada (1998—2004)
* Millor treball para joves lectors (1998—2004)
* Millors formes alternatives (2001—2004)

## Persones premiades

* Clive Barker
* Charles Beaumont
* Robert Bloch
* Ray Bradbury
* Ramsey Campbell
* Douglas Clegg
* Harlan Ellison
* Neil Gaiman
* Nancy Holder
* Jack Ketchum
* Stephen King
* Dean Koontz
* Thomas Ligotti
* Joe R. Lansdale
* Richard Laymon
* Bentley Little
* Richard Matheson
* Robert McCammon
* David Morrell
* Kim Newman
* Joyce Carol Oates
* Chuck Palahniuk
* J. K. Rowling
* John Shirley
* Dan Simmons
* Peter Straub
* Steve y Melanie Tem
* Joe Hill

## Referències

* «LAS NOVELAS GANADORAS DEL PREMIO BRAM STOKER.». Consultat l'11 d'octubre de 2019.
* ↑ «Premio Bram Stoker». Consultat l'11 d'octubre de 2019.

## Enllaços externs

* Página oficial de la Horror Writer's Association Arxivat 2020-06-24 a Wayback Machine. (en anglès)
# Premi Confuci de la Pau

El Premi Confuci de la Pau (en xinès: 孔子和平奖) és un guardó que, segons els seus creadors, promou la pau des d'una perspectiva confuciana. Porta el nom del pensador Confuci (551 aC al 479 aC). El guardó consisteix en una medalla d'or amb el retrat d'en Confuci a la qual s'acompanya un certificat i diners en efectiu.
Va ser instituït per primer cop l'any 2010 com a resposta a l'atorgament del premi del Novel de la Pau a l'activista xinès Liu Xiaobo, conegut per la seva defensa en pro dels Drets Humans i reformes a la República Popular de la Xina, govern que el detingué el 8 de desembre del 2008 per haver participat en la signatura de la Carta 08. El premi ha estat concedit d'ençà la seva creació a Fidel Castro, Vladímir Putin, Kofi Annan, entre d'altres. Segons pot explicar-ne la premsa, a més de professors en sociologia i especialistes en cultura xinesa, el premi "és una manera de desaculturitzar és un rebuig de la cultura dominant d'Occident". És, segons aquesta, una nova manera de fer-se "la guerra freda culturalment". Amb el premi l'estat xinès estaria "institucionalitzant" la cultura xinesa.

## Referències

* ↑ Touren, Dimitri. «Prix Confucius : un nouvel instrument pour une diplomatie culturelle chinoise» (en francès). [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ «La Xina premia Mugabe amb el seu 'Nobel' de la pau», 22-10-2015. [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ EFE. «La Xina crea un Nobel de la Pau alternatiu - 09 des 2010». [Consulta: 23 setembre 2019].
# Pulex irritans

Pulex irritans, coneguda erròniament com a puça dels humans, a vegades com a puça comuna, és una espècie d'insecte sifonàpter de la família Pulicidae. Té una distribució cosmopolita i un molt ampli espectre d'hoste, inclòs l'home, però no és la puça de l'ésser humà, com ho fa suposar el nom comú en altres idiomes; l'ésser humà no té una espècie de puça exclusiva, com el gos i el gat (però sí espècies pròpies de polls).
La puça comuna parasita moltes espècies de mamífers i aus, inclosos animals domèstics. Ha estat trobada en gossos i cànids salvatges, micos, pòssums, gats i fèlids silvestres, rates negres i rates d'embornal, rosegadors silvestres, porcs, ratapinyades, pollastres, entre d'altres. Pot ser hoste intermediari de la tènia Dipylidium caninum.

## Referències

* ↑ «The Promiscuous Human Flea». [Consulta: 6 octubre 2017].
* ↑ «A molecular phylogeny of fleas (Insecta: Siphonaptera): origins and host associations». Cladistics, 24, 5, 2008, pàg. 1-31. Arxivat de l'original el 2009-08-06. DOI: 10.1111/j.1096-0031.2008.00211.x [Consulta: 30 novembre 2017]. Arxivat 2009-08-06 a Wayback Machine.
# Quaderns de l'exili

Quaderns de l'exili fou una revista mensual en català publicada a Coyoacán (ciutat de Mèxic) de 1943 a 1947, finançada pel mecenes Joan Linares i Delhom, com a successora del Full Català, publicat a Ciutat de Mèxic. Inicialment tenia un tiratge de 1.000 exemplars, però arribà als 4.000. La seva distribució era gratuïta, la seva temàtica era política, i els directors en foren Joan Sales i Vallès i Lluís Ferran de Pol, amb la col·laboració de Raimon Galí i Herrera i J. M. Ametlla, grup d'escriptors del Full Català.
Defensaren la unitat dels Països Catalans en una sola nació —Catalunya, València i Balears són tres països i una sola nació—, amb un exèrcit propi, que havia de lluitar amb els aliats durant la Segona Guerra Mundial; proposaren una fórmula confederal amb Espanya, un règim d'igualtat social i econòmica i es declararen antinoucentistes. La revista volia donar un sentit, català i crític, a la tragèdia de la guerra civil espanyola.
Quan al seu contingut, s'hi incloïen seccions fixes dedicades a textos literaris, crítica de llibres, assaig històric i militar i un bon noticiari català de tota Amèrica (La Gaseta de l'exili) i també s'hi informava sobre les activitats antifranquistes a Catalunya. Reivindicaren figures com Jacint Verdaguer, Miquel Costa i Llobera, Josep Torras i Bages o Joaquim Ruyra. Polemitzaren amb Joan Oliver, Amadeu Hurtado i Rafael Tasis. Entre d'altres, hi col·laboraren Pere Calders, Abelard Tona i Nadalmai, Avel·lí Artís-Gener, Josep M. Miquel i Vergés, Vicenç Guarner, Enric Pérez i Farràs, Vicenç Riera Llorca, Pere Bosch i Gimpera, Agustí Cabruja, Jordi Arquer i Saltor i Josep Pijoan. També va rebre l'adhesió de Pompeu Fabra, Francesc Cambó, Joan Coromines i Pau Vila, entre d'altres. Deixà de publicar-se quan es repatriaren la majoria dels fundadors.

## Enllaços externs

* (català) Quaderns de l'exili a UOC
* (català) Selecció d'articles de Joan Sales als Quaderns de l'exili
* (català) Pàgina sobre Joan Sales, promotor i animador dels Quaderns
* (català) Quaderns de l'exili
* (català) Índexs de Quaderns de l'exili, al llibre Escriptors i revistes catalanes a l'exili, de Teresa Fèrriz Roure
# Rafaela Romero

Rafaela Romero (Quintana de la Serena, Badajoz, 1 de febrer de 1972) és advocada i política del Partit Socialista d'Euskadi (PSE-EE).

## Biografia i trajectòria política

Nascuda a Quintana de la Serena (Badajoz), està casada amb el president del PSE-EE, Jesús Eguiguren, i té una filla. Va estudiar en la Facultat de Dret de la Universitat del País Basc i, des que es va llicenciar el 1996, ha exercit l'advocacia en els camps de dret administratiu, civil i d'empresa.
De família de tradició socialista, es va comprometre de molt jove amb aquesta ideologia mitjançant la militància en les Joventuts Socialistes d'Euskadi (JSE-EGAZ); va ser membre de la seva Comissió Executiva Nacional i d'Estudiants Progressistes. Als 18 anys es va afiliar al PSE-EE (PSOE) de Mondragón, lloc on va créixer i va viure fins al 1996. Ha estat regidora als ajuntaments de Mondragón (1995-1998) i Pasaia (2003-2007), així com membre del Consell d'Administració del Port de Passaia en representació de l'Administració General de l'Estat.
Des de 1995 és juntera pel seu partit en les Juntes Generals de Guipúscoa, on és portaveu del grup socialista, i ha desenvolupat el treball parlamentari fonamentalment a les àrees d'economia, hisenda, infraestructures i ordenació del territori. L'any 2007 va ser triada presidenta de les Juntes Generals de Guipúscoa, càrrec que va exercir fins al 2011.
Pertany a la Comissió Executiva de Guipúscoa del PSE-EE. Ha estat la responsable de relacions institucionals i grans infraestructures; també ha exercit diverses funcions en les secretaries d'estudis i programes; i la d'ordenació del territori, habitatge i medi ambient.
Rafaela Romero també ha desenvolupat una intensa activitat en àmbits universitaris i de formació, participant com a ponent en diversos congressos sobre l'atenció a les víctimes del terrorisme i les polítiques d'igualtat entre homes i dones, entre d'altres.

## Enllaços externs

* Paz i reconciliació si es té en compte a les víctimes
* Entrevista en El Diario Vasco