OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi del Japó del 2003

Resultats del Gran Premi del Japó de Fórmula 1 de la temporada 2003 disputat al circuit de Suzuka el 12 d'octubre del 2003.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 53 | 1h 25' 11. 743 | 1 | 10 |
| 2 | 6 | Kimi Räikkönen | McLaren - Mercedes | 53 | + 11.085 s | 8 | 8 |
| 3 | 5 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 53 | + 11.614 s | 7 | 6 |
| 4 | 17 | Jenson Button | BAR - Honda | 53 | + 33.106 s | 9 | 5 |
| 5 | 7 | Jarno Trulli | Renault | 53 | + 34.269 s | 20 | 4 |
| 6 | 16 | Takuma Sato | BAR - Honda | 53 | + 51.692 s | 13 | 3 |
| 7 | 21 | Cristiano da Matta | Toyota | 53 | + 56.794 s | 3 | 2 |
| 8 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 53 | + 59.487 s | 14 | 1 |
| 9 | 9 | Nick Heidfeld | Sauber - Petronas | 53 | + 1' 00.159 min. | 11 | |
| 10 | 20 | Olivier Panis | Toyota | 53 | + 1' 01.844 min. | 4 | |
| 11 | 14 | Mark Webber | Jaguar - Cosworth | 53 | + 1' 11.005 min. | 6 | |
| 12 | 4 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 52 | + 1 Volta | 19 | |
| 13 | 15 | Justin Wilson | Jaguar - Cosworth | 52 | + 1 Volta | 10 | |
| 14 | 12 | Ralph Firman | Jordan - Ford | 51 | + 2 Voltes | 15 | |
| 15 | 19 | Jos Verstappen | Minardi - Cosworth | 51 | + 2 Voltes | 17 | |
| 16 | 18 | Nicolas Kiesa | Minardi - Cosworth | 50 | + 3 Voltes | 18 | |
| Ret | 11 | Giancarlo Fisichella | Jordan - Ford | 33 | Sense combustible | 16 | |
| Ret | 8 | Fernando Alonso | Renault | 17 | Motor | 5 | |
| Ret | 10 | Heinz-Harald Frentzen | Sauber - Petronas | 9 | Motor | 12 | |
| Ret | 3 | Juan Pablo Montoya | Williams - BMW | 9 | Hidràulics | 2 | |

## Altres

* Pole: Rubens Barrichello 1' 31. 713
* Volta ràpida: Ralf Schumacher 1' 33. 408 (a la volta 43)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2007-07-04. [Consulta: 25 juny 2010].
# Alex La Guma

Alex La Guma (20 de febrer de 1925 – 11 d'octubre de 1985) va ser un novel·lista sud-africà en llengua anglesa, a més a més de líder de l'Organització dels Mestissos de Sud-àfrica (SACPO), i un dels acusats en el conegut com a Judici per Traïció. Durant bona part de la seva vida, La Guma va lluitar contra el govern apartheid dominant a Sud-àfrica entre 1948 i 1991. La Guma, com a escriptor, tenia un estil molt viu, amb diàlegs distintius, i molt realistes, convertint-se en un dels més rellevants autors de la Sud-àfrica del segle xx. La Guma va ser guardonat el 1969 amb el Premi Lotus de Literatura.

## Biografia

La Guma va néixer al Districte Sisè, a Ciutat del Cap. El seu pare era James La Guma, un dels líders del Sindicat de la Indústria i el Comerç i del Partit Comunista de Sud-àfrica.
Després de graduar-se a l'escola tècnica el 1945, es va convertir en un membre actiu del Sindicat de la planta de la Metal Box Company. Va ser despatxat després d'organitzar una vaga, passant llavors a l'activitat política. El 1947 es va afiliar a la Lliga Jovenil del Partit Comunista, i el 1948 al Partit Comunista. El 1957 va publicar el seu primer relat curt, "Nocturn". Tot i que La Guma va ser un dels inspiradors de la naixent resistència contra l'apartheid, com és el cas del Moviment de Consciència Negra, les seves connexions amb aquests grups van ser indirectes, ja que l'escriptor sud-africà va abandonar el país el 1966 i va passar la resta de la seva vida a l'exili.

## Principal obra

* A Walk in the Night i altres històries, (1962), Mbari (Publishers), Ibadan, Nigeria.
* And a Threefold Cord (1964), Berlín Est, GDR: Seven Seas Publishers.
* The Stone-Country (1967), Berlín Est, GDR: Seven Seas Publishers.
* In the Fog of the Seasons' End (1972), Londres: Heinemann.
* A Soviet Journey (1978), Moscou: Progress Publishers.
* Time of the Butcherbird (1979), Londres: Heinemann.

## Referències

* ↑ Parekh, Pushpa Naidu; Jagne, Siga Fatima. Postcolonial African writers: a bio-bibliographical critical sourcebook. Greenwood Publishing Group, 1998, p. 269. ISBN 978-0-313-29056-5 [Consulta: 25 novembre 2011].
* ↑ Alex La Guma Arxivat 2009-01-08 a Wayback Machine., SA History Online
* ↑ Jimmy La Guma Arxivat 2011-04-17 a Wayback Machine. SA History Online
* Kathleen M. Balutansky. The Novels of Alex La Guma: The Representation of a Political Conflict. Three Continents Press (1990)
* Roger Field. Alex La Guma: A Literary and Political Biography. Woodbridge, UK: James Currey (2010)

## Enllaços externs

* Alex La Guma biography Arxivat 2009-01-08 a Wayback Machine. from South African History Online
* "Language games, Alex La Guma's fiction, and the new post-apartheid reality for the South African writer" – analysis of La Guma's contributions against South African apartheid
* "Alex La Guma Gains Lotus Prize" Arxivat 2007-10-07 a Wayback Machine. – news article from 1971, with photograph
# Yakimono

Yakimono(|焼き物) és una paraula japonesa que designa a la vegada un tipus de cocció, a la graella, i els plats que són cuinats d'aquesta manera en la gastronomia japonesa.
Yakimono també designa el conjunt de la ceràmica japonesa
El sufix yaki significa « a la graella », i es troba en nombrosos plats típics japonesos.

## Alguns yakimono

Entre els yakimono més coneguts es troben els gyoza, okonomiyaki, takoyaki o també els yakitori.

## Ustensilis

Entre els instruments per realitzar un plat yakimono, es pot citar el teppanyaki (planxa de cuinar japonesa) o també el makiyaki nabe(巻き焼き鍋) o el tamagoyaki ki(卵焼き器/玉子焼き器), paella rectangular per fer les truites japoneses (卵焼き/玉子焼き)tamagoyaki.
# Julián Miralles Caballero

Julián Miralles Caballero (Alberic, 18 de setembre de 1965) és un ex-pilot de motociclisme valencià que competí amb èxit en el mundial de motociclisme entre la temporada de 1987 i la de 1994. Prèviament, el 1987, havia guanyat el Campionat d'Europa de 80cc com a pilot oficial de Derbi. Especialista en cilindrades petites, el seu millor resultat al mundial fou el quart lloc final en 125cc el 1988, tot pilotant una Honda.
El seu fill, Julián Miralles Rodríguez, és també un prometedor pilot de motociclisme, la carrera del qual s'ha vist truncada prematurament a causa de l'accident que patí el 2005.

## Actualitat

Un cop retirat de la competició, Miralles ha continuat vinculat al motociclisme, dedicant-se a descobrir i formar joves promeses des de l'escola Cuna de Campeones muntada per Bancaixa (l'actual Bankia) al Circuit Ricardo Tormo. Fou en aquesta escola on començaren a despuntar futures estrelles com ara Hèctor Barberà, Nico Terol o Mateo Túnez. D'altres coneguts pilots han corregut dins l'equip de Bankia, com ara Hèctor Faubel i Sergio Gadea.

### MIR Racing

A finals del 2010 es feu públic que Julián Miralles havia dissenyat, amb la col·laboració dels enginyers Emilio Mas, José Luis Cortés, Joaquín Feliu i Dominique Perpiñán, una motocicleta de competició per a la categoria Moto2. La idea era provar-la en competició pels circuits estatals amb la intenció de fer-la debutar al Mundial la temporada del 2011. Es tracta d'una moto construïda íntegrament al País Valencià, en la fabricació de la qual han participat empreses de Manises, Alberic, Guadassuar i l'Alcúdia de Carlet.

## Resultats al Mundial de motociclisme

| Any | Categoria | Moto | Curses | Victòries | Podi | Pole | Fast lap | Punts | Posició |
| 1987 | 80cc | Derbi | 3 | 0 | 1 | 0 | 0 | 18 | 10è |
| 1988 | 125cc | Honda | 11 | 0 | 5 | 0 | 0 | 104 | 4t |
| 1989 | 80cc | Derbi | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 26 | 12è |
| 1989 | 125cc | Derbi | 11 | 0 | 3 | 0 | 0 | 90 | 8è |
| 1990 | 125cc | JJ Cobas | 14 | 0 | 0 | 0 | 0 | 46 | 13è |
| 1991 | 125cc | Honda | 12 | 0 | 0 | 0 | 0 | 10 | 27è |
| 1992 | 125cc | Honda | 12 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1993 | 125cc | Honda | 14 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | 32è |
| 1994 | 500cc | ROC Yamaha | 8 | 0 | 0 | 0 | 0 | 7 | 26è |
| Total | | | 87 | 0 | 9 | 0 | 0 | 305 | |

## Referències

* 1 2 Pérez Ortiz, J. «Colosal homenaje del Circuit a Miralles» (en castellà). elpais.com, 15-12-2003. [Consulta: 20 juny 2011].
* ↑ Puigdemont, Oriol. «La mala pata de Julián Miralles» (en castellà). elpais.com, 13-07-2005. [Consulta: 20 juny 2011].
* ↑ Jiménez, Fernando. «Julián Miralles, Director de la Cuna Bancaja» (en castellà). Canariasenmoto.com, 20-12-2010. [Consulta: 20 juny 2011].
* 1 2 «Hay que estar un poco loco» (en castellà). mas.levante-emv.com, 16-09-2010. Arxivat de l'original el 22 de setembre 2010. [Consulta: 20 juny 2011].
* ↑ «Julian Miralles» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 19 de juliol 2017. [Consulta: 20 juny 2011].

## Enllaços externs

* Web de la Cuna de Campeones Bankia Arxivat 2011-07-12 a Wayback Machine. (castellà)
* Vídeo amb una entrevista a Miralles del 2010 (castellà)
# Peix pedra d'estuari

El peix pedra d'estuari (Synanceia horrida) és una espècie de peix escorpeniforme que pertany a la família Synanceiidae, que habita en aigües tropicals dels oceans Índic i Pacífic, de manera especialment abundant als esculls d'Austràlia i l'arxipèlag malai. És considerat com l'espècie de peix més verinosa del món. La seva distribució s'ha ampliat en temps recents fins al mar Mediterrani, mar Negre i el Golf de Mèxic.

## Descripció

És l'actinopterigi més verinós, i el contacte directe amb les espines de les seves aletes, que contenen un potent verí neurotòxic, pot ser mortal per als éssers humans. Quan es camufla, s'assembla a una roca (d'aquí el seu sobrenom), cosa que els fa passar desapercebuts i poden ser trepitjats de forma accidental.
Les seves punxes es localitzen a l'aleta dorsal (12-13), anal (3) i pèlvica (2), cadascuna d'elles amb dues glàndules verinoses. El verí és tan potent com el de la cobra, té citotoxines i neurotoxines. Quan es pica amb una espina apareix un dolor intens i lacerant, el dolor es irradia per tot el membre i arriba al màxim al cap d'una hora. S'acompanya de mal de cap, vòmits, espasmes intestinals, hipertensió arterial, en ocasions amb arrítmies cardíaques, paràlisis musculars, convulsions, coma, parada cardiorespiratòria i si no és atesa pot causar la mort. Si el pacient sobreviu, la curació de la ferida és lenta, amb abscés de la mateixa. També posseeix una segona línia de defensa, els tubèrculs, que són unes glàndules que, a més d'ajudar a mimetitzar el peix, segreguen una toxina fulminant.
# Gran Premi del Pacífic del 1995

Resultats del Gran Premi del Pacífic de Fórmula 1 de la temporada 1995, disputat al circuit d'Aida el 22 d'octubre del 1995.

## Resultats

| Posició | Número | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ retirada | Posició de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Michael Schumacher | Benetton - Renault | 83 | 1h 48' 50. 0 | 3 | 10 |
| 2 | 6 | David Coulthard | Williams - Renault | 83 | + 14.92 s | 1 | 6 |
| 3 | 5 | Damon Hill | Williams - Renault | 83 | + 48.333 s | 2 | 4 |
| 4 | 28 | Gerhard Berger | Ferrari | 82 | + 1 Volta | 5 | 3 |
| 5 | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 82 | + 1 Volta | 4 | 2 |
| 6 | 2 | Johnny Herbert | Benetton - Renault | 82 | + 1 Volta | 7 | 1 |
| 7 | 30 | Heinz-Harald Frentzen | Sauber - Ford | 82 | + 1 Volta | 8 | |
| 8 | 26 | Olivier Panis | Prost - Mugen - Honda | 81 | + 2 Voltes | 9 | |
| 9 | 7 | Mark Blundell | McLaren - Mercedes | 81 | + 2 Voltes | 10 | |
| 10 | 8 | Jan Magnussen | McLaren - Mercedes | 81 | + 2 Voltes | 12 | |
| 11 | 15 | Eddie Irvine | Jordan - Peugeot | 81 | + 2 Voltes | 6 | |
| 12 | 4 | Mika Salo | Tyrrell - Yamaha | 80 | + 3 Voltes | 18 | |
| 13 | 23 | Pedro Lamy | Minardi - Ford | 80 | + 3 Voltes | 14 | |
| 14 | 3 | Ukyo Katayama | Tyrrell - Yamaha | 80 | + 3 Voltes | 17 | |
| 15 | 24 | Luca Badoer | Minardi - Ford | 80 | + 3 Voltes | 16 | |
| 16 | 22 | Roberto Moreno | Forti F1 - Ford | 78 | + 5 Voltes | 22 | |
| 17 | 21 | Pedro Diniz | Forti F1 - Ford | 77 | + 6 Voltes | 21 | |
| Ret | 14 | Rubens Barrichello | Jordan - Peugeot | 67 | Part elèctrica | 11 | |
| Ret | 9 | Gianni Morbidelli | Footwork - Hart | 63 | Motor | 19 | |
| Ret | 10 | Taki Inoue | Footwork - Hart | 38 | Part elèctrica | 20 | |
| Ret | 17 | Andrea Montermini | Pacific - Ilmor | 14 | Caixa canvi | 23 | |
| Ret | 25 | Aguri Suzuki | Prost - Mugen - Honda | 10 | Accident | 13 | |
| Ret | 29 | Jean-Christophe Boullion | Sauber - Ford | 7 | Accident | 15 | |

## Altres

* Pole: David Coulthard 1' 14. 013
* Volta ràpida: Michael Schumacher 1' 16. 374 (a la volta 40)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-04-26. [Consulta: 19 març 2010].
# Gans

«Gans» té aquests significats:
* Gans (França), municipi francès al departament de la Gironda (regió de Nova Aquitània)
* Gans (Oklahoma), poble a l'estat d'Oklahoma (EUA)
* Christophe Gans (Antíbol, 1960), director de cinema, productor i guionista francès especialitzat en pel·lícules de terror i fantasia
# Charles-François de Rouvroy de Saint Simon

Charles-François de Rouvroy de Saint Simon Sandricourt nomenat monseigneur de Saint-Simon (5 d'abril de 1727 - París, 26 de juliol de 1794), va ser el darrer bisbe i comte d'Agde.

## Biografia

Charles-François de Saint-Simon era el fill de Louis de Rouvroy, marquès de Sandricourt i fou l'oncle de Claude Henri de Rouvroy, comte de Saint-Simon i cosí del duc de Saint-Simon, escriptor famós per les seves memòries. Pertanyia a una branca menor dels ducs de Saint-Simon. Va estudiar al Col·legi d'Harcourt i va obtenir una llicenciatura en teologia.
Després de la seva ordenació el 1759 pel seu nebot, mgr. Claude - Charles de Rouvroy, esdevingué membre de la «Académie royale des Inscriptions et Belles-Lettres». Va ser un gran col·leccionista de llibres, passant nits a la seva biblioteca, tot i patir d'asma.
Va ser bisbe d'Agde el 1759, quan va succeir a Joseph-François de Cadenet de Charleval fins a la seva mort.
En 1791, es va oposar a la Constitució civil del clergat negant-se a prestar el jurament segons el requerit per aquesta constitució i encoratjant als sacerdots de la diòcesi, que eren nombrosos a seguir-lo i a no prestar jurament.
Va ser expulsat de la seva ciutat i va haver de refugiar-se amb la seva família a París. Durant el període del Terror, després d' haver-se refugiat al convent dels ocells, va ser sentenciat a mort pel tribunal revolucionari i guillotinat el 8 de Termidor de l'any II (25 de juliol de 1794))

## Referències

* ↑ Oraison funèbre de Monseigneur Charles-François-Siméon Vermandois de Saint-Simon Rouvroy Sandricourt, dernier évêque et comte d'Agde, 1759-1794, prononcée dans l'église-cathédrale Saint-Étienne d'Agde à l'occasion du premier centenaire de la mort glorieuse de Monseigneur de Saint-Simon
* ↑ Bibliographie universelle. Dictionnaire des ouvrages relatifs à ... Door Eduard Maria Oettinger
* ↑ Mémoires complets et authentiques du Duc de Saint-Simon sur le siècle de Louis XIV et la régence, Volume 1
* ↑ http://www.catholic-hierarchy.org/bishop/brouv.html
* ↑ Biographie universelle, ancienne et moderne, ou histoire, par ordre alphabétique, de la vie publique et privée de tous les hommes qui se sont fait remarquer par leurs écrits, leurs actions, leurs talents, leurs vertus ou leurs crimes. Ouvrage entièrement neuf, rédigé par une société de gens de lettres et de savants. Tome premier (-quatre-vingt-cinquième): SAINT L-SAX, Volume 1
* ↑ J. J Balthazar Jordan, Histoire de la ville d'Agde, p. 390
# Guillem de Nassau-Siegen

Guillem de Nassau-Siegen (en alemany Wilhelm von Nassau-Siegen) va néixer el 13 d'agost de 1592 a Dillenburg (Alemanya) i va morir el 18 de juliol de 1642 a Orsoy. Era un noble alemany, el quart fill del comte Joan VII (1561-1623) i de Magdalena de Waldeck-Wildungen (1558-1599).
Va estudiar a Heidelberg i a Sedan, educat sempre en l'esperit de la reforma religiosa. Després de la mort del seu pare el 1623, i havent mort també el seu germà gran, el 1608, li va ser llegat el palau de Ginsburg, on va residir inicialment, i els llocs de Hilchenbach i Krombach, entre d'altres.
Com molts altres membres de la seva família es posà al servei de les tropes neerlandeses en contra dels Habsburg en el Guerra del Friul (1617), on va ocupar el rang de mariscal de camp. Va destacar especialment en les campanyes de 1629 i 1632 i es va convertir en governador de Heusden i de Sluis. En el setge d'Anvers, el 1638, va patir una severa derrota, on va perdre el seu fill Moritz, que només tenia 17 anys. A Gennep, el 1641 va patir una greu ferida a l'abdomen, a conseqüència de la qual morí un any després. Va ser enterrat a Heusden.

## Matrimoni i fills

El 17 de gener de 1619 es va casar a Siegen amb la comtessa Cristina d'Erbach (1596-1646), filla de Jordi III d'Erbach (1548-1605) i de Maria de Barby-Mühlingen (1563-1619). Fruit d'aquest matrimoni en nasqueren:
* Joan Guillem (1620-1623)
* Maurici (1621-1638).
* Maria Magdalena (1623-1647), casada amb Felip de Waldeck-Eisenberg (1614-1645).
* Ernesta Juliana (1624-1634)
* Elisabet Carlota (1626-1694), casada amb Jordi Frederic de Waldeck (1620−1692).
* Hollandine (1628-1629)
* Guillemina Cristina (1629-1700), casada amb Josies II de Waldeck-Wildungen (1636-1669).

## Referències

* ↑ Graaf, Ronald de. Oorlog, mijn arme schapen: een andere kijk op de Tachtigjarige Oorlog 1565-1648 (en neerlandès), p. 473.

## Bibliografia

* A.W.E. Dek: Graf Johann der Mittlere von Nassau-Siegen und seine 25 Kinder. Rijkswijk 1962.

## Enllaços externs

* http://www.siwikultur.de/khb/1/1/912.htm
* http://home.arcor.de/nuw-mengerskirchen/Nassau.pdf Arxivat 2012-10-11 a Wayback Machine. (PDF-Datei; 54 kB)
* http://familypedia.wikia.com
# Hipocàpnia

La hipocàpnia és un estat de baixa concentració de diòxid de carboni a la sang. El cas contrari s'anomena hipercàpnia. Habitualment la hipocàpnia és anomenada impròpiament acàpnia, tot i que aquest darrer concepte indica en rigor l'absència total de diòxid de carboni a la sang.

## Signes i símptomes

Se'n poden destacar, entre d'altres, la reducció de la freqüència de la respiració, una baixada de la pressió arterial, una acceleració de la freqüència cardíaca i un augment de les reserves alcalines.

## Causes

Hi ha unes quantes disfuncions corporals que indueixen a la reducció de la pressió del diòxid de carboni. La hiperventilació histèrica pot portar a un estat d'alcalosi, és a dir, a un augment de la presència de substàncies alcalines a la sang; en aquests casos pot resultar útil de respirar dins d'una bossa o paperina. Altres motius causants de la hipocàpnia poden ser l'ús de fàrmacs salicílics i de progestàgens, la insuficiència hepàtica o bé l'embòlia pulmonar.

## Efectes

La hipocàpnia normalment es tolera bé. Això no obstant, produeix alteracions cerebrals (vasoconstriccions), problemes visuals i ansietat.

## Referències

* ↑ Diccionari enciclopèdic de medicina. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2000.
* ↑ J.G. Laffey i B.P. Kavanagh «Hypocapnia». The New England Journal of Medicine, 347, 1, 2002, pàg. 43–53. DOI: 10.1056/NEJMra012457. PMID: 12097540.
# Concentus Musicus Wien

Concentus Musicus Wien és un conjunt instrumental fundat l'any 1953 per Nikolaus Harnoncourt i la seva dona Alice Hoffelner, especialitzat en la interpretació de música antiga amb instruments originals.
Format per músics de l'Orquestra Simfònica de Viena, s'afegí al moviment que reivindicava la música antiga, format, entre d'altres, pel musicòleg Joseph Merkin, el clavicembalista Gustav Leonhardt i el conjunt coral Clemencic Consort. L'objectiu del moviment era tocar música antiga amb instruments originals, no només per raons historicistes, sinó per raons artístiques, ja que la música de cada període es pot entendre millor a través d'un coneixement detallat de l'època i emprant els recursos propis del mateix temps o el més semblant possibles, per tal de recrear-la com una música contemporània nova i vibrant. En aquest sentit es van copiar meticulosament els manuscrits i reproduir exactament els instruments. Donà el primer concert al Palau Schwarzenbeeg de Viena el 1957, quatre anys després de la seva fundació. El repertori inicial seguí la trajectòria de la música occidental, començant per la música medieval i renaixentista, per arribar al barroc i, finalment, al classicisme amb les principals obres de Haydn i Mozart. La primera gravació fou Fantasies de viola de Henry Purcell i a partir de l'any 1963 van començar una sèrie molt completa de gravacions amb el segell Teldec de la firma Telefunken, que actualment forma part de la discogràfica Warner Music Group. Cal destacar la interpretació de les obres de Bach com els Concerts de Brandenburg (1964), ls Suites Orquestrals (1966), la Passió segons sant Joan (1965), la Missa en si menor (1968) i la Passió segons sant Mateu (1968). El projecte discogràfic més emblemàtic fou la gravació integral de les Cantates de Bach, amb col·laboració amb Gustav Leonhardt, iniciat el 1971 i acabat el 1989, que ha rebut diversos premis i reconeixements.

## Enllaços externs

* Timothy Dickey a ALLMUSIC
* Bach Cantatas page on the CMW
# Francesc de Sales Gibert Riera

Francesc de Sales Gibert Riera (Barcelona, 12 de juliol de 1900 - Barcelona, 4 de setembre de 1979) fou un waterpolista, dirigent i periodista esportiu català germà del també waterpolista i esportista olímpic Lluís Gibert. Conegut com a Paco Gibert, fou uns dels pioners en la pràctica del waterpolo a Catalunya.

## Biografia

Fou fill de Francesc de Sales Gibert i Garriga, natural de Malgrat de Mar, i de Pilar Riera i Guardiola, natural de Barcelona.
Fou membre de l'equip del Club Natació Barcelona va jugar entre 1920 i 1926 amb el primer equip de waterpolo, amb el qual va guanyar diversos campionats d'Espanya i de Catalunya. Va participar en els Jocs Olímpics d'Anvers de 1920 i els Jocs Olímpics de París de 1924.
Fomentà l'esport infantil amb la creació de la primera escola de natació i waterpolo del Club Natació Barcelona i va ser un dels promotors de la construcció de la piscina municipal de Montjuïc, la primera de dimensions olímpiques a l'estat espanyol.
Com a dirigent, va ser vicepresident del CN Barcelona entre 1920 i 1927, president de la Federació Catalana de Natació entre 1927 i 1929 i, ja en els anys cinquanta, va ocupar també la vicepresidència de les dues entitats: la del CN Natació (1951-1955) i la de la Federació Catalana (1955-1960).
Format com a periodista a l'Escola Oficial de Periodisme, col·laborà en la Jornada Deportiva, El Mundo Deportivo, El Noticiero Universal, Sports, Grafic-Sports, i Once, especialitzada en natació. Igualment, dirigí la publicació Automoto. Culminà la seva vida professional al diari Tele/eXprés en els anys setanta.
Rebé la medalla del mèrit esportiu (1950), la insígnia d'or (1969) de la Federació Catalana de Natació i la medalla del mèrit esportiu de la Diputació de Barcelona (1974).

## Referències

* ↑ En el Llibre Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona apareix com a nascut el 4 de juliol, no pas el 12 de juliol.
* ↑ «Francesc de Sales Gibert Riera». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Francisco Gibert Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 d’abril 2020. [Consulta: 16 setembre 2017].
* ↑ Gallen Utset, Carles. Les Federacions Esportives catalanes i els seus presidents. Barcelona: UFEC, 2013. ISBN Gi.1233-2013.
# Confederació Hidrogràfica de l'Ebre

La Confederació Hidrogràfica de l'Ebre (CHE) és un organisme depenent del Ministeri per a la Transició Ecològica d'Espanya que administra i regula les aigües i les infraestructures hidràuliques de la conca de l'Ebre i dels seus afluents. És la confederació hidrogràfica més antiga d'Europa que té entre d'altres, la missió d'aplicar la Directiva marc de l'aigua a la conca de l'Ebre.

## Enllaços externs

* Web oficial de la Confederació Hidrogràfica de l'Ebre (exclusivament en castellà).