OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Orgue del monestir de Santa Clara de Palma

L’orgue del monestir de Santa Clara és un Orgue que es troba al monestir de Santa Clara de la ciutat de Palma. L’orgue està situat al cor, encastat dins la paret de l’esquerra amb la consola dins el cor i de cara a l’instrument, però no es troba en bon ús de conservació malgrat tenir un motor ventilador.

## Història

La situació de l’orgue principalment no era en el cor, sino que estava situat dins la clausura, ja que era un monestir de monges tancades. No fou fins al segle XX que l’orgue fou traslladat al cor.
A l’arxiu del monestir, gairebé durant tot el segle XVII, s’han trobat pagaments per llogar un orgue per la festa de Santa Clara (13 d’agost). Així és que era aquest dia quan l’orgue es treia de dins la clausura, i quan hi anava una capella externa, cantaven des de baix. La primera data directament relacionada amb l’orgue és de 1726 “a 31 Maig 1726 se comensa la feina de lo orga que tot se renova al Me. Fonc Me. Sebastia Caymari y dos fills seus, posaren molt canons, nous, y añadiran los qui faltavan mes se añadi un registra de Tolosana al valor de aquesta feina son noranta sinc lliuras; mes añadiran unas fujasas, qui guarneix lo orga, valen dotza lliuras, y deu sous, y per un tros de paret dobla, que va caure, quant se deferan las manxes, deset lliures. Se acaba esta feina a 6 Agost 1726 y no se treu fora al gasto per averlo pagat, una devota persona de almoyna”
El 1830 es va haver de desfer la volta on hi havia l'orgue, la més a prop del cor, i fer-la nova “organe desfer lo orga 5 ll. 1 s. Se adverteix qe per posarlo esta trectat darli 80 ll., y per posar un registre de trompes qui no sone y fer alguns canons 24 ll., y lo ha de mantenir sens cuidarse de res mes” “Com pero posat el orga se ha vist que era necessari fer la manxa nova y manxons, se ha fet concert ab el mateix organer Mestre Guillem Puig, per ferlo tot per el pre de 80 ll…. Fet avui dia 2 Sepe. De 1830”.
No fou fins al segle XX, com a conseqüència del Motu Proprio de S. Pius X, l’orgue fou traslladat al cor. L’organer que féu el trasllat va esser Mestre Antoni Cardell de Llucmajor, que cada any anava a afinar-lo.

## Descripció tècnica
#### Consola

L’orgue disposa de 2 teclats de 53 notes (C-e’’’) essent partit l’Orgue Major entre c’/cs’. El Pedal consta de 12 botons acoblats permanentment a l’Orgue Major.
| Mà esquerra | Mà dreta |
| Gamba | Gamba |
| Flautado | Flautado |
| Flautado | Flautado |
| Octava | Octava |
| Lleno | Lleno |
| Lleno | Lleno |
| Corneta | Corneta |
| Cornetilla | Cornetilla |
| Trompa Real | Trompa Real |
| Bajón | Clarín |
* Cadireta
* Bordón
* Octava
* Octavín
* Cornetilla
* Oboe
Trèmolo. Genollera expressiva.

## Llista d’organistes

* Guillem Puig
* Antoni Cardell

## Referències

* 1 2 Mulet, Antoni; Reynés, Arnau. Els orgues de les esglésies de Mallorca. Palma: La foradada, 2018, p. 248. ISBN 978-84-607-0249-2000.
# Casos de corrupció als Països Catalans

Els casos de corrupció als Països Catalans en l'esfera financera i política impliquen una o diverses personalitats o organismes polítics o para-públics d'un costat, o d'organisme bancaris o financers de l'altre costat. Per extensió, s'hi han admès temes que tracten sobre la utilització fraudulenta de béns o de diners públics amb l'objectiu d'enriquir-se personalment. En 2016, als Països Catalans hi havia 605 encausats per corrupció, 147 investigacions obertes i 700 causes per frau fiscal, entre ells els presidents Jaume Matas i Palou, Jaume Matas i Palou i Francisco Camps, i el 17,58% dels consellers de govern dels Països Catalans entre 1980 i 2010 han estat encausats i vuit, condemnats.

## Casos

* Cas Filesa
* Cas Bon Sosec
* Cas Brokerval
* Cas Calvià
* Cas Túnel de Sóller
* Cas Zeus i Torcal
* Cas Agricultura
* Cas Bitel
* Cas Cretu
* Cas Formentera
* Cas Pitiüsa
* Cas Ajudes
* Cas Andratx
* Cas Ca'n Domenge
* Cas Cavallistes
* Cas De Santos
* Cas Funerària
* Cas Llucmajor
* Operació Maquillatge
* Cas Peatge
* Cas Pla Territorial de Mallorca
* Cas Son Oms
* Cas Turisme Jove
* Cas Voltor
* Cas Palma Arena
* Cas Bitel 2
* Operació Bomsai
* Cas CDEIB
* Cas Eivissa Centre
* Cas Nerer
* Cas Pitiüsa
* Cas Rasputín
* Cas Son Espases
* Cas Pallerols
* Cas Vela
* Cas Bagó
* Cas Emarsa
* Cas Brugal
* Cas Rabassa
* Cas 4F
* Cas Hotel del Palau
* Cas Cooperació
* Cas Gürtel
* Cas Pretòria
* Cas Valmor Sports
* Cas Millet
* Cas Innova
* Cas Fabra
* Cas Pujol
* Cas Mercuri

## Referències

* ↑ Fernàndez, David «"El racó de pensar": radiografia de la corrupció, amb David Fernàndez». El racó de pensar, El matí de Catalunya Ràdio, 24-01-2018.
* ↑ Barnils, Andreu. «Es presenta el monumental ‘Atles de la Corrupció als Països Catalans'». Vilaweb, 18-11-2016. [Consulta: 3 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Llums i Taquígrafs, l'atles de la corrupció als Països Catalans Arxivat 2017-03-13 a Wayback Machine.
# Ciutat Esportiva de Blanes

La Ciutat Esportiva de Blanes és una instal·lació pública polivalent per a acollir esdeveniments de gran envergadura. Pensat per a l'esport, també s'hi poden organitzar altres activitats. Entre els esports que s'hi poden practicar hi ha aeròbic, arts marcials, ball esportiu, basquetbol, bàdminton, escacs, futbol sala, gimnàstica artística, gimnàstica esportiva, handbol, hoquei sobre patins, patinatge artístic, tennis, twirling i voleibol.
Després de funcionar uns mesos a baixa intensitat, el recinte es va inaugurar oficialment el 20 de febrer de 2011 amb la presència d'autoritats com l'alcalde de Blanes, Josep Trias, i el president de la Generalitat de Catalunya, Artur Mas. Al parlament d'obertura, Trias va parlar d'una «nova etapa, més engrescadora encara, com és la de convertir la ciutat en referent turístic i esportiu de Catalunya», i Mas va dir: «això ha costat molt, no només molts diners, també molts esforços, i ara val la pena que se'n pugui fer un bon ús i se'n tregui un bon rendiment».

## Pavelló d'Esports

Antigament, el recinte municipal que feia les funcions d'estadi poliesportiu era el Pavelló Municipal d'Esports de Blanes. Aquest pavelló estava situat al centre urbà, prop de Sa Palomera i a escassos metres de la línia de costa que conforma la badia de Blanes. El Blanes Hoquei Club va utilitzar aquest recinte per a disputar els seus partits com a amfitrió.

## Referències

* 1 2 «Mas demana a Blanes que tregui 'rendiment' a la ciutat esportiva i en faci 'un bon ús'». CCMA.cat, 21-02-2011. [Consulta: 22 octubre 2015].
* 1 2 «Ciutat Esportiva de Blanes». Blanes.cat. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «La ciutat esportiva de Blanes s'inaugurarà finalment el 20 de febrer». CCMA.cat, 31-01-2011. [Consulta: 22 octubre 2015].
* 1 2 «Poliesportiu Municipal de Blanes» (en castellà). PaginasAmarillas.es. [Consulta: 22 octubre 2015].
* ↑ «Comença l'espectacle». BlanesHC.cat. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 22 octubre 2015].
# Elisabet de Mallorca i de Foix

Elisabet de Mallorca i de Foix (c. 1280 $^{(Gregorià)}$ - Escalona, 1301) fou infanta del Regne de Mallorca.

## Biografia

Filla del rei Jaume II de Mallorca i la seva muller, Esclarmonda de Foix. Era neta per línia paterna del comte-rei Jaume el Conqueridor i la princesa Violant d'Hongria, i per línia materna del comte Roger IV de Foix i Brunisenda de Cardona. Fou germana del rei Sanç I de Mallorca, l'infant Jaume de Mallorca i Sança de Mallorca, entre d'altres.
El 1299 es casà a Perpinyà amb Joan Manuel de Castella, senyor de Villena, Peñafiel i Escalona del Alberche, fill de l'infant Joan Manuel de Borgonya i de Suàbia i Beatriu de Savoia i de Baux. D'aquesta unió, però, no tingueren fills.

## Referències

* 1 2 3 Salazar y Acha, 2000, p. 384.
* ↑ Rubio García, 2001, p. 97.

## Bibliografia

* Rubio García, Luis. Mayoría de edad de don Juan Manuel: consolidación aragonesa en Murcia (1297-1302). 1ª. Murcia: Real Academia Alfonso X el Sabio, 2001.
* Salazar y Acha, Jaime de. Centro de Estudios Políticos y Constitucionales. La casa del Rey de Castilla y León en la Edad Media. Colección Historia de la Sociedad Política, dirigida por Bartolomé Clavero Salvador. 1ª. Madrid: Rumagraf S.A., 2000.
# Papeles secundarios

Papele secundarios és una pel·lícula dramàtica cubana de 1989 escrita i dirigida per Orlando Rojas Feliz basada en l'obra Requien por Yarini, del dramaturg cubà Carlos Felipe. La pel·lícula va ser seleccionada com a entrada cubana per a l'Millor pel·lícula en llengua estrangera als Premis Oscar de 1989, però no va ser acceptat com a nominada.

## Argument

Enmig d’una representació d’una obra de teatre l’actriu protagonista, Mirtha, una dona frustrada, veu perillar la seva fama i el seu prestigi per les intrigues de la directora i la manca d’escrúpols dels joves actors.

## Repartiment

* Rosa Fornes
* Juan Luis Galiardo
* Luisa Perez Nieto
* Ernesto Tapia

## Referències

* ↑ Clarke Fountain. «Supporting Roles». The New York Times, 2016. Arxivat de l'original el 7 March 2016. [Consulta: 6 setembre 2015].
* ↑ Papeles secundarios, abc.es
* ↑ Margaret Herrick Library, Academy of Motion Picture Arts and Sciences

## Enllaços externs

* Papeles secundarios a YouTube
# La Mañana

La Mañana és un diari local de Lleida escrit en català editat actualment per la societat anònima Diari de Ponent. Fins a desembre 2023 s'havia redactat en castellà.
El diari informa principalment de l'actualitat de Lleida i les Terres de Ponent, inclosa la Franja de Ponent, i més secundàriament de l'Alt Pirineu.

## Història

Fou fundat el 20 de desembre de 1938 en plena Guerra Civil com a òrgan provincial del Movimiento Nacional, que l'administrà fins al 1976. L'any 1976 va passar a formar part de Medios de Comunicación Social del Estado fins a l'any 1984 quan el govern de l'Estat va liquidar aquest òrgan tardo-franquista. Per aquest motiu el 27 de juliol de 1984, l'administrador general del diari "La Mañana" va lliurar en dipòsit a l'Arxiu Històric de Lleida diversa documentació d'administració i comptabilitat del diari amb un abast cronològic de 1939 a 1984. L'any 1985 un grup d'empresaris lleidatans en recuperà la capçalera, mantenint-lo fins a l'actualitat.
L'any 1985, el grup empresarial lleidatà liderat pels germans Emili i Carles Dalmau va recuperar la capçalera del diari "La Mañana" i va reprendre la seva publicació, mantenint l'àmbit de difusió a les comarques de la plana i el Pirineu i les comarques de la Franja.
Els darrers anys, el grup Dalmau va patir greus problemes que el van abocar al tancament, però gràcies a l'esforç i la implicació dels seus treballadors, el diari va continuar sortint al carrer fins a arribar a les darreries del 2013, en què el Jutjat Mercantil de Lleida en va autoritzar la venda a Holder Solutions S.L. Durant el mes de gener de 2015, els administradors del diari, Holder Solutions S.L., van fer una nova transferència de documentació que conté centenars de volums de diaris impresos i l'arxiu fotogràfic del diari.
L'any 2014 el diari va obtenir el Premi Males Pràctiques en Comunicació no Sexista que atorga l'Associació de Dones Periodistes de Catalunya, pel deficient tractament informatiu de l’assassinat a Tàrrega per violència masclista d'Alba Martí.
El 20 de desembre el 2023 amb la celebració dels 85 anys d'història el diari va fer un canvi amb la política lingüística i per primer cop va publicar el primer rotatiu íntegrament en català, una política que s'aplica a partir d'aquesta data en endavant. També va fer un canvi en la imatge i va redissenyar la seva imatge.

## Referències

* 1 2 3 4 «Exposició de documents del fons de 'La Mañana'». Gencat, 15-06-2015 [Consulta: 10 octubre 2015].
* ↑ «Immobilitat Invariable? Un any més dels Premis de Comunicació no Sexista». Dones. Revista digital, 06-11-2014. [Consulta: 1r gener 2021].
* ↑ «Canvi històric al diari «La Mañana»: abandona el castellà i publicarà a partir d’ara íntegrament en català». Naciodigital.
* ↑ «La Mañana inicia una nova etapa 100% en català». Comunicacio21.

## Enllaços externs

* Web de La Mañana
# Herman Rarebell

Herman Rarebell (Saarbrücken, 18 de novembre de 1948), conegut com el The German, L'Alemany en català, és un bateria alemany, popular per ser part del grup de heavy metal Scorpions.

## Carrera

Rarebell va ser un important compositor en la història del grup, escrivint clàssics com Another Piece of Meat, Falling in Love, Passion Rules The Game, Rock You Like a Hurricane, Make It Real, Dynamite, Blackout, Arizona, Bad Boys Running Wild, Don't Stop At the Top, Tease Me Please Me, entre d'altres.
El 1982 va llançar el seu primer disc en solitari: Nip In The Bud.
El 3 d'agost de 2006, s'uneix novament a Scorpions en el festival Wacken, com a convidat especial, al costat dels guitarristes Uli Jon Roth i Michael Schenker.
El 2007 Rarebell llança un nou disc en solitari, anomenat I'm Back.

## Discografia amb Scorpions

* Taken by Force (1977)
* Tokyo Tapes (1978, en directe)
* Lovedrive (1979)
* Animal Magnetism (1980)
* Blackout (1982)
* Love at First Sting (1984)
* World Wide Live (1985, en directe)
* Savage Amusement (1988)
* Crazy World (1990)
* Face the Heat (1993)
* Live Bites (1995, en directe)

## Enllaços externs

* Herman Rarebell - Lloc web oficial
# Els Vienesos

Els Vienesos va ser una companyia de revista i opereta creada per l'austríac Arthur Kaps a la dècada dels anys 40 del segle XX i establerta a Barcelona a partir de 1942. Van estrenar uns quants espectacles en els teatres del Paral·lel que van gaudir d'uns èxits extraordinaris. Integraven la companyia l'actor còmic Franz Joham, la ballarina i marionetista Herta Frankel i l'actor italià Gustavo Re, entre d'altres.
Amb l'arribada a Espanya de la televisió, Els Vienesos van fer-s'hi un lloc. Van intervenir en alguns programes musicals de varietats, sempre sota la director d'Artur Kaps. També aquests programes van adquirir una extraordinària popularitat.
L'any 2000 el MAE va adquirir un fons format bàsicament per peces escenogràfiques (figures, esbossos i teatrins)

## Espectacles teatrals

* 1942. Todo por el corazón. Revista estrenada al Teatre Còmic de Barcelona, l'1 de maig.
* 1943. Luces de Viena. Revista estrenada al Teatre Còmic de Barcelona, el 5 de febrer.
* 1944. Luces de Viena Canvia de teatre i passa al Gran Teatre Espanyol de Barcelona, a partir del 8 d'abril.
* 1944.Viena es así. Revista estrenada al Gran Teatre Espanyol de Barcelona, el 24 de juny.
* 1945. Melodías del Danubio. Revista estrenada al Gran Teatre Espanyol de Barcelona, el 3 d'octubre.
* 1947. Pasión salvaje. Música para ti. Revista estrenada al Gran Teatre Espanyol de Barcelona, el 4 de febrer.
* 1948. Sueños de Viena. Revista estrenada al Gran Teatre Espanyol de Barcelona, el 13 d'octubre.
* 1949. Sueños de Viena (nous quadres). Revista estrenada al Gran Teatre Espanyol de Barcelona, el 16 d'abril.
* 1952. El carrusel vienés. Revista estrenada al Teatre Còmic de Barcelona, el 12 d'abril.
* 1955. Campanas de Viena. Revista estrenada al Teatre Còmic de Barcelona, el 22 de juliol.

## Programes de televisió

* 1963-64. Amigos del martes
* 1964-65. Noche de estrellas
* 1965-67. Noche del sábado

## Referències

* ↑ Manual de l'Investigador del MAE Arxivat 2013-08-27 a Wayback Machine. PDF
# Ofensiva de Llevant

L'Ofensiva del Llevant, fou una campanya llançada per l'exèrcit franquista amb l'objectiu de capturar la ciutat de València, una vegada les tropes franquistes havien aconseguit arribar a la costa de Vinaròs el 15 d'abril de 1938 i dividir en dues parts la franja republicana de la costa mediterrània.
Davant la incomprensió dels seus generals, Franco decideix no atacar Catalunya i desviar l'ofensiva cap a València, que havia sigut capital de la República entre el 6-7 de novembre de 1936 i el 31 d'octubre de 1937.
Les operacions s'iniciaren el mes de maig de 1938 amb l'objectiu d'arribar primer a Sagunt, des del sud d'Aragó, i des de la costa de Castelló. Les operacions de l'exèrcit franquista foren comandades pels generals José Enrique Varela i Antonio Aranda, els quals devien avançar des de Terol cap a la mar, travessant les muntanyes del Maestrat i de la Serra d'Espadà.
L'ofensiva de Llevant va comptar amb una resistència ben organitzada per part de l'exèrcit de la República, que ja havia disposat d'una enorme línia de fortificacions i trinxeres amb diversos nivells, coneguda com a Línia XYZ o línia Matallana.
L'inici de la batalla de l'Ebre, al mes de juliol de 1938 deixaria en suspès aquesta ofensiva de Llevant, que finalment va costar 20.000 baixes a l'exèrcit rebel i 5.000 als defensors de l'exèrcit popular de la República. És considerada la major derrota de l'exèrcit franquista durant la Guerra Civil.

## Referències

* ↑ Gabarda Cebellán, Vicent. Els afusellaments al País Valencià (1938-1956). Universitat de València, 2011, p. 43. ISBN 9788437087429.
* ↑ Beevor, Antony. La Guerra Civil española (en castellà). Crítica, 2005. ISBN 9788484326656.
# Muntanyes Căliman-Harghita

Les muntanyes Căliman-Harghita (en romanès, Munții Căliman-Harghita) són un grup de serralades de Romania.
Aquestes serres es consideren part dels Carpats Orientals Interiors. Dins de Romania, però, és tradicional dividir els Carpats romanesos orientals (Carpații Orientali) en tres grups geogràfics (nord, centre, sud), en canvi als Carpats orientals exteriors i interiors. La categorització romanesa inclou totes les muntanyes Căliman-Harghita dins dels Carpats orientals centrals de Moldàvia i Transsilvània (Munţii Carpați Moldo-Transilvani).
Els Carpats moldavo-transsilvànics inclouen:
* Muntanyes Bârgău (Munții Bârgăului)
* Muntanyes Călimani (Munții Călimani), també conegudes com els Alps de Kelemen
* Muntanyes de Ciuc (Munții Ciucului)
* Muntanyes Gurghiu (Munții Gurghiului), també conegudes com els Alps de Görgeny
* Muntanyes Harghita (Munții Harghita), "el cos volcànic més gran de tot Europa"
* Muntanyes de Baraolt (Munții Baraolt)
* Muntanyes Perșani (Munții Perșani)

## Vegeu també

* Carpats romanesos

## Referències

* ↑ Geology of the Carpathian Region, G.Z. Földvary, 1988, page 223
# Eco i Narcís (Waterhouse)

Eco i Narcís és una pintura datada el 1903 obra del prerafaelita John William Waterhouse. Il·lustra el poema d'Eco i Narcís d'Ovidi a Les Metamorfosis.
John William Waterhouse (1847–1917) va ser un pintor anglès classificat com a Prerafaelita a causa del seu estil i temes, però de fet és més exacte descriure'l com a pintor neoclàssic. Va realitzar més de 200 obres, principalment en els gèneres de mitologia clàssica, i de temes històrics o literaris. Un dels seus temes comuns és el femme fatale, la dona que captiva un home.
L'Eco i Narcís formen part del gènere de mitologia clàssica. A la versió d'Ovidi del mite, el Narcís era el fill del déu de riu Cefís i la nimfa Liríope, a qui l'oracle li va dir que arribaria a vell "mentre no es conegués". Narcís va refusar totes les nimfes i dones que van caure enamorades d'ell. Una d'aquests era la nimfa Eco, qui estava tan trastornat pel seu rebuig que es va llevar la vida i es va consumir fins que l'únic que quedava era un murmuri. Narcís es representa admirant-se al seu propi reflex en l'aigua, simbolitzant la seva obsessió per si mateix que el condemna. Va continuar observant el seu reflex fins que va morir. Una flor de narcís va créixer en el punt on va morir.
La pintura és un oli sobre tela que mesura 109,2 cm per 189,2 centímetres. Forma part de la col·lecció victoriana en la Galeria d'Art Walker a Liverpool, Merseyside, Anglaterra, i va ser adquirida pel museu el 1903.

## Referències

* ↑ «John William Waterhouse». [Consulta: 22 abril 2010].
* ↑ The Walker Art Gallery. London: Scala, 1994, p. 77. ISBN 1-85759-037-6.

## Enllaços externs

* La pintura en el J. W. Waterhouse Pàgina web
# Philippe Muyl

Philippe Muyl (Lille, 30 de maig de 1953), és un director, guionista i productor de cinema francès.

## Biografia

Després d'un batxillerat en filosofia, Philippe Muyl va estudiar a Bèlgica a l'École supérieure des arts Saint-Luc de Tournai, a l'estudi d'Yvan Theys, després a l'Escola Superior de Publicitat a París.
Després, durant diversos anys, va treballar com a director artístic a Publicis i Elvinger, després com a cap de publicitat del setmanari Pilote. Treballa de manera independent com a dissenyador-editor de publicitat per a agències.
A la dècada de 1970 va crear una productora i va produir primer pel·lícules industrials i institucionals.
El 1980 va dirigir un curtmetratge, L'École des chefs (Premi Fipresci al Festival de Lille). El 1984, va escriure i va produir una adaptació de la novel·la Une jeune fille nue de Nikos Athanassiadis, L'Arbre sous la mer, que va sortir el 16 de gener de 1985 amb Christophe Malavoy i Julien Guiomar.
El 1993, va adaptar al cinema l'obra de teatre de Jean-Pierre Bacri i Agnès Jaoui Cuisine et dépendances.
La seva pel·lícula Le Papillon (2002) va tenir un gran èxit a la Xina, i va emprendre un projecte anàleg adaptat al mercat xinès: Le Promeneur d'oiseau, rodada a la Xina amb actors xinesos el 2012. El 8 de març de 2014 aquesta pel·lícula tanca el Festival de Cinema Asiàtic de Deauville, després es va distribuir a França i una mica més tard a la Xina. Va ser escollit per representar la Xina als Oscars de 2015.

## Filmografia
### Com a director

* 1985 : L'Arbre sous la mer
* 1991 : Contre l'oubli (codirector), documental
* 1993 : Cuisine et dépendances
* 1996 : Adorable petite bombe, telefilm
* 1997 : Tout doit disparaître
* 2000 : La Vache et le Président
* 2002 : Le Papillon
* 2008 : Magique
* 2014 : Le Promeneur d'oiseau

### Guionista

* 1985 : L'Arbre sous la mer
* 1993 : Martineau... et le portrait de femme, telefilm
* 1993 : Cuisine et dépendances
* 1993 : La Lettre inachevée (diàlegs)
* 1996 : Adorable petite bombe, telefilm
* 1997 : Tout doit disparaître
* 2000 : La Vache et le Président
* 2002 : Le Papillon
* 2007 : Bac +70, téléfilm
* 2008 : Magique

### Productor

* 1985 : L'Arbre sous la mer

## Distinciions

* Cavaller de l'Orde de les Arts i les Lletres (9 de juliol de 2014)

## Referències

* ↑ el títol xinès significa « rossinyol », en caràcters xinesos, 夜鶯 ; en pinyin yè yīng
* ↑ Philippe Muyl adapte Le Papillon pour le marché chinois, challenges.fr, 20 de maig de 2012
* ↑ En bref - Magique primé à Rome a Le Devoir
* ↑ Coproducción española para Magique de Philippe Muyl, cineuropa.org, 23 d'octubre de 2006
* ↑ Nomination dans l'ordre des Arts et des Lettres juillet 2014