OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gimnàstica als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - Combinada

La combinada va ser una de les proves de gimnàstica artística que es va disputar als Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904. Aquesta fou la segona vegada que es disputava aquesta prova en unes Olimpíades, tot i que l'anterior vegada tenia més similitud amb el programa seguit a la prova del concurs complet disputat en aquestes mateixes Olimpíades. Amb tot, el format d'aquesta combinada serà la base per a posteriors proves de concurs complet.
Es desconeix la quantitat exacta de participants, i sols ens ha arribat el nom de 5 gimnastes, tots dels Estats Units. La puntuació final fou la suma de les puntuacions obtingudes a les proves de barres paral·leles, barra fixa, salt i cavall amb arcs. La prova tingué lloc el divendres 28 d'octubre de 1904.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| Anton Heida | George Eyser | William Merz |

## Resultats

| Posició | Gimnasta | Total | paral·leles | barra fixa | salt | cavall |
| | Anton Heida | 161 | 43 | 40 | 36 | 42 |
| | George Eyser | 152 | 44 | 39 | 36 | 33 |
| | William Merz | 135 | | | 31 | 29 |
| 4 | John Duha | | 40 | | | |
| 5 | Edward Hennig | | | 40 | | |

## Enllaços externs

* Charles J.P. Lucas. The Olimpic Games 1904 Arxivat 2009-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* J.E. Sullivan. Spalding's Athletic Almanac for 1905 Arxivat 2011-08-29 a Wayback Machine. (anglès)
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich», 1999. [Consulta: 8 desembre 2008]. (polonès)
# Christine Evangelista

Christine Evangelista (Staten Island, 27 d'octubre de 1986) és una actriu estatunidenca.

## Carrera

Evangelista es va graduar a la Herbert Berghof School of Acting, després d'assistir a la Michael J. Petrides School a Staten Island.
A Nova York, Evangelista va actuar en diversos espectacles fora de Broadway i va fer aparicions en episodis de programes de televisió com Law & Order, White Collar, Royal Pains, The Good Wife, Blue Bloods i 666 Park Avenue.
Va passar a un paper habitual a la temporada única de la sèrie de televisió Spike The Kill Point el 2007. El 2013, Evangelista va protagonitzar la sèrie habitual de la sèrie dramàtica de curta durada d'ABC, Lucky 7, seguida amb un paper recurrent com Allison Rafferty a la sèrie de la NBC Chicago Fire. Del 2015 al 2017, va interpretar a Sherry a la sèrie d'AMC The Walking Dead. A partir del 2017, mentre encara apareixia a The Walking Dead, Evangelista protagonitzava la sèrie a E! sèrie de televisió The Arrangement. Evangelista ha aparegut en diverses pel·lícules. Va tenir el paper principal a la pel·lícula independent Red Butterfly (2014) i més tard va tenir papers secundaris a les pel·lícules The Intern (2015) i Bleed for This (2016).
Christine Evangelista és cosina germànica de la supermodel Linda Evangelista.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2007 | Goodbaye Baby | Melissa Brooks | Curt Pel·lícula |
| 2008 | Awilda and a Bee | Noia blanca guanyadora | |
| 2009 | The Good Guy | Brooke | |
| 2009 | The Joneses | Naomi Madsen | |
| 2014 | Red Butterfly | Cleo McKenna | |
| 2015 | The Intern | Equip creatiu ATF | |
| 2016 | Bleed for This | Ashley | |

### Televisió

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2006 | Conviction | Alyssa Burnside | episodi: 1x09 |
| 2007 | The Kill Point | Ashley Beck | 8 episodis |
| 2008 | Canterbury's Law | Kathy Delgato | episodi: 1x04 |
| 2009 | Law & Order | Adrian Hemmings | episodi: 19x19 |
| 2010 | White Collar | Veronica Naylon | episodi: 2x03 |
| 2010 | Royal Pains | Michelle | episodi: 2x08 |
| 2010 | The Good Wife | Madeleine | episodi: 2x02 |
| 2011 | Blue Bloods | Jolene | episodi: 1x11 |
| 2012–2013 | 666 Park Avenue | Libby Griffith | episodis: 1x09-1x10 |
| 2013 | Lucky 7 | Mary Lavecchia | 8 episodis |
| 2014 | Chicago Fire | Allison Rafferty | 5 episodis |
| 2015–2017 | The Walking Dead | Sherry | 4 episodis |
| 2017–2018 | The Arrangement | Megan Morrison | 20 episodis |
| 2020–2023 | Fear the Walking Dead | Sherry | 21 episodis |

## Referències

* ↑ «ABC Medianet». ABC Medianet, 18-05-2013. Arxivat de l'original el 2013-08-31. [Consulta: 31 agost 2013].
* ↑ Priola, Victoria. «Staten Island native Christine Evangelista lands lead in 'MsTRIAL' at New World Stages» (en anglès), 19-11-2019. [Consulta: 18 juny 2023].
* ↑ Sutton, Samantha. «Christine Evangelista Knows You're Comparing Her New Show to Scientology», 16-04-2017. Arxivat de l'original el 27 agost 2017. [Consulta: 12 maig 2017].
# Dancer

Dancer és una pel·lícula documental estatunidenca del 2016 dirigit per Steven Cantor. S'ha doblat i subtitulat al català.
El film se centra en Serguei Polunin, un talent de ballet que qüestiona la seva existència i el seu compromís amb la dansa just quan està a punt de convertir-se en una llegenda.
Després de la seva estrena, la pel·lícula va rebre crítiques generalment positives. El crític deThe Independent Geoffrey Macnab va elogiar l'ús de la pel·lícula de fonts arxivístiques, la va descriure com a "commovedora" i li va donar quatre estrelles de cada cinc. En una ressenya de The Irish Times, Tara Brady va felicitar la intepretació de Polunin i també va concedir a la pel·lícula quatre estrelles. Wendy Ide de The Guardian va elogiar el metratge d'arxiu i el va qualificar d'un "bell documental que fa una descripció impressionant tant de la precisió com del físic de Polunin al cim de la seva carrera". No obstant això, va criticar que "la veritat és bastant més complexa que culpar directament els antecedents familiars inquiets", motiu pel qual va donar a la pel·lícula tres estrelles. En una revisió agredolça, Peter Bradshew de The Guardian va qualificar la pel·lícula de "documental simpàtic, útil però respectuosament poc intrusiu".

## Referències

* ↑ «Pointe break: ballet's destructive power laid bare in Sergei Polunin documentary» (en anglès). the Guardian, 22-02-2017. [Consulta: 18 octubre 2022].
* ↑ Muir, Kate «Dancer» (en anglès). .
* ↑ Lemire, Christy. «Dancer movie review & film summary (2016) | Roger Ebert» (en anglès). rogerebert.com. [Consulta: 18 octubre 2022].
* ↑ «Dancer». Goita què fan, ara!. [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «Dancer». Rotten Tomatoes. [Consulta: 18 octubre 2022].
* ↑ «Dancer». Metacritic. [Consulta: 18 octubre 2022].
* ↑ «Film reviews round-up: Kong: Skull Island, Catfight, The Love Witch» (en anglès). The Independent, 08-03-2017. [Consulta: 18 octubre 2022].
* ↑ «The Dancer review: the mysterious tale of the dancer from Hozier's Take Me to Church» (en anglès). .
* ↑ «Dancer review – Sergei Polunin, bad boy of ballet» (en anglès). the Guardian, 12-03-2017. [Consulta: 18 octubre 2022].
* ↑ «Dancer review – tiptoeing around ballet's bad boy» (en anglès). the Guardian, 09-03-2017. [Consulta: 18 octubre 2022].
# Federació Orquestres i Rondalles Pols i Pua de la Comunitat Valenciana

La Federació d'Orquestres i Rondalles de Pols i Pua de la Comunitat Valenciana (abreujat: FOPPCV) és una entitat sense ànim de lucre fundada el 21 de maig de 1995 que agrupa les diferents orquestres, rondalles i agrupacions musicals de corda pinçada del País Valencià.
Els objectius de la federació consisteixen en l'agrupació dels conjunts musicals de corda polsada, la difusió i promoció de la música d'aquest tipus de conjunts, especialment la d'autors valencians; i la defensa dels seus interessos com a col·lectiu. El comitè de patrimoni de la FOPPCV impulsa la declaració de les orquestres de pols i pua i rondalles com a Bé d'Interés Cultural (BIC).
El seu president és Luis Julián García Martínez, de l'Orquestra de Pols i Pua "Celia Giner" d'Alfafar

## Història

La FOPPCV es va constituir el 21 de maig de 1995 a El Campello (L'Alacantí) per fusió i ampliació per adhesió d'altres orquestres existents, quedant integrades en la nova Federació: la Federació Alacantina d'Orquestres de Pols i Pua, amb el nom de 'FEDERACIÓ ALACANTINA DE RONDALLES', la 'FEDERACIÓ VALENCIANA d'ORQUESTRES de POLS i PUA', que va ser creada el 14 d'octubre de 1992 a Alfafar, València. També hi van participars representants d'orquestres de la província de Castelló.

## Referències

* ↑ «Qui som». www.polsipua.com. [Consulta: 15 febrer 2025].
* ↑ «[https://dogv.gva.es/datos/2023/02/16/pdf/2023_1353.pdf RESOLUCIÓ de 6 de febrer de 2023, de la Conselleria d’Educació, Cultura i Esport]». Diari Oficial de la Generalitat Valenciana, 16-02-2023.
* ↑ «Luis Julián García és el nou president de la Federació d'Orquestres de Pols i Pua». Levante- EMV, 07-02-2020.
# Juan Luis Coghen Alberdingk-Thijm

Juan Luis Coghen Alberdingk-Thijm (Madrid, 9 de juliol de 1959) és un jugador d'hoquei sobre herba madrileny, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica. És germà de la també jugadora d'hoquei sobre herba i campiona olímpica Mercedes Coghen.
Membre del Club de Campo va participar, als 21 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la competició masculina d'hoquei sobre herba. En el seu palmarès també destaca una medalla als Jocs del Mediterrani de 1979.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – Juan Luis Coghen». [Consulta: 19 febrer 2025].
* 1 2 «Comité Olímpico Español», 21-05-2022. [Consulta: 19 febrer 2025].
# Miquel Edo i Julià

Miquel Edo i Julià (Martorell, 1966) és un professor universitari i traductor català.

## Trajectòria

Doctorat en filologia romànica, ha estat professor de la Universitat de Barcelona i de la Facultat de Traducció i d'Interpretació de la Universitat Autònoma de Barcelona, on exerceix actualment. Durant la seva trajectòria professional s'ha dedicat a l'estudi de la recepció i de la influència de la literatura italiana i ha col·laborat sobretot a partir de la traducció d'autors rellevants i no tan coneguts d'aquesta literatura, com Luigi Pirandello, al voltant del qual ha escrit una monografia, Carlo Lucarelli, Paolo Ruffilli, Giuseppe Capograssi, Vittorio Sereni, entre d'altres.

## Publicacions

* "La mort de les «favole antiche» en la praxi dels traductors catalans de la línia Foscolo-Leopardi-Carducci". Aː Traduir els clàssics, antics i moderns, M. Angels Verdaguer, coord. 2013, pàgs. 205-221.
* "Traducciones hispanoamericanas del soneto "Il bove", de Carducci". Aː Aspectos de la historia de la traducción en Hispanoamérica: autores, traducciones y traductores, Francisco Lafarga i Luis Pegenaute (eds. lit.), 2012, pàgs. 113-122.
* "Carducci, Giosue". Aː Diccionario histórico de la traducción en España, Fco. Lafarga, Luis Pegenaute, coords. 2009, pàgs. 176-178.
* "Pirandello, Luigi". Aː Diccionario histórico de la traducción en España, Fco. Lafarga, Luis Pegenaute, coords. 2009, pàgs. 897-899.
* Luigi Pirandello. Madrid: Sintesis, (2006)
* Carducci a la literatura catalana: recepció i traduccions (Tesi doctoral), María de las Nieves Muñiz Muñiz (dir.). Universitat de Barcelona (2007)
* Actas del I Congrés Internacional sobre Traducció, vol. II. [Miquel Edo Julià, coord.] Barcelona: Departament de Traducció i d'Interpretació, Universitat Autònoma de Barcelona (1996)

## Referències

* 1 2 3 Serrano Valenzuela, Sara «Miquel Edo». Visat. La revista digital de literatura i traducció del PEN Català. PEN Català, Núm. 12, 2011. ISSN: 2014-5624 [Consulta: 29 març 2020].
* ↑ Ramazzini, Eliana «Luigi Pirandello. Miquel Edo Julià. Madrid: Sintesis, 2006. ISBN 84-9756-434-0». Quaderns d'italià, Núm. 13, 2008, pàg. 227-229. ISSN: 1135-9730 [Consulta: 29 març 2020].
* ↑ «Miquel Edo Julià». Dialnet. [Consulta: 29 març 2020].
# Leersia

Leersia és un gènere de plantes de la família de les poàcies, ordre de les poals, subclasse de les commelínides, classe de les liliòpsides, divisió dels magnoliofitins. És originari de les regions temperades i tropicals del món.

## Descripció

Són plantes perennes. Espiguetes molt comprimides lateralment, amb una sola flor articulada amb el peduncle, sense glumes. Lema amb 5 nervis, aquillada. Palea trinervada, aquillada. Androceu amb 1-6 estams. Cariopsi amb embrió de c. 1/3 de la seva longitud.
El gènere fou descrit per Peter Olof Swartz i publicat a Nova Genera et Species Plantarum seu Prodromus 1, 21. 1788. L'espècie tipo és: Leersia oryzoides (L.) Sw.

### Etimologia

El nom del gènere va ser atorgat en honor de Johann Daniel Leers, metge i botànic alemany del segle xviii.

### Citologia

El nombre de cromosomes és de: x = 12 2n = 24, 48, i 60 2, 4, i 5 ploïdies. Cromosomes 'petits'.

## Taxonomia

* Leersia hexandra
* Leersia lenticularis
* Leersia monandra
* Leersia oryzoides
* Leersia virginica

## Referències

* 1 2 3 Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 27 febrer 2010].
* ↑ Leersia a Flora Vascular
* ↑ «Leersia». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 15 febrer 2013].
* ↑ Leersia a PlantList
* ↑ «Leersia». World Checklist of Selected Plant Families.

## Bibliografia

* Espejo Serna, A., A. R. López-Ferrari & J. Valdés-Reyna. 2000. Poaceae. Monocot. Mexic. Sinopsis Floríst. 10: 7–236
* Forzza, R. C. & et al. 2010. 2010 Lista de espécies Flora do Brasil. http://floradobrasil.jbrj.gov.br/2010/ Arxivat 2010-05-26 a Wayback Machine..
* Idárraga-Piedrahita, A., R. D. C. Ortiz, R. Callejas Posada & M. Merello. (editors) 2011. Fl. Antioquia: Cat. 2: 9–939. Universitat d'Antioquia, Medellín.
* Longhi-Wagner, H. M., V. Bittich, M. d. G. L. Wanderley & G. J. Shepherd. 2001. Poaceae. Fl. Fanerogâm. Estado São Paulo 1: i–xxv,.
* McClure, F. A. 1955. Bamboos. In: J. R. Swallen, (ed.), Flora of Guatemala. Fieldiana, Bot. 24(2): 38-331.
* Missouri Botanical Garden. MO Generic Names in Use
* Morales, J. F. 2003. Poaceae. En: Manual de Plantas de Costa Rica. Vol. 3. B.E. Hammel, M.H. Grayum, C. Herrera & N. Zamora (editors). Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 93: 598–821.
* Nasir, E. & S. I. Ali (eds). 1980-2005. Fl. Pakistan Univ. of Karachi, Karachi.
* Pohl, R. W. & G. Davidse. 1994. 25. Leersia Sw., nom. cons. Fl. Mesoamer. 6: 221–222.
* Renvoize, S. A. 1998. Gram. Bolivia i–xxx,. The Royal Botanic Gardens, Kew.
* Sharp, D. & B. K. Simon. 2002. AusGrass: Grasses of Australia. CD-ROM, Version 1.0. CD–ROM.

## Enllaços externs

* (en inglés) Grassbase - The World Online Grass Flora
# Cacosternum

Cacosternum és un gènere de granotes de la família Petropedetidae.

## Taxonomia

* Cacosternum boettgeri
* Cacosternum capense
* Cacosternum karooicum
* Cacosternum leleupi
* Cacosternum namaquense
* Cacosternum nanum
* Cacosternum parvum
* Cacosternum platys
* Cacosternum poyntoni
* Cacosternum striatum

## Referències

* Channing A., Schmitz A., Burger M., and Kielgast J. 2013. A molecular phylogeny of African Dainty Frogs, with the description of four new species (Anura: Pyxicephalidae: Cacosternum). Zootaxa 3701 (5): 518–550. (anglès)
* Conradie, W. 2014. The King of the Dwarves: a new cryptic species of Dainty Frog (Anura: Pyxicephalidae: Cacosternum) from the eastern Great Escarpment of South Africa. Zootaxa 3785: 438-452. (anglès)
# Llentes

El Llentes és un mas al nord del terme de les Llosses (al Ripollès) situat al capdamunt del Rec de Llentes, afluent per l'esquerra de la Riera de Merlès. La casa es troba a la solana de la serra, al cantó oriental dels Rasos de Tubau. L'edifici central i residencial és voltat per edificacions secundàries: corts, pallisses i cananes, presidint el punt central l'era de batre. L'estructura és feta amb murs de pedra, obertures petites cap a migdia, forjats de fusta i guix, coberta a dues vessants amb teula àrab.

## Referències

* ↑ «Mas les Llentes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 18 març 2019].
# Gallicolumba

Gallicolumba és un gènere d'ocells de la família dels colúmbids (Columbidae). Aquests coloms habiten a les selves de diverses illes d'Indonèsia, Filipines i el Pacífic.
Moltes de les espècies d'aquest gènere van ser eliminats de Gallicolumba (que no era monofilètic) i reassignats al gènere Alopecoenas, que més tard va ser rebatejat com a Pampusana.

## Llista d'espècies

Aquest gènere està format per 7 espècies:
* colom ferit de Mindanao (Gallicolumba crinigera).
* colom ferit de Negros (Gallicolumba keayi).
* colom ferit de Luzon (Gallicolumba luzonica).
* colom ferit de Tawi-Tawi (Gallicolumba menagei).
* colom ferit de Mindoro (Gallicolumba platenae).
* colom pitdaurat (Gallicolumba rufigula).
* colom frontgroc (Gallicolumba tristigmata).

## Referències

* ↑ Winkler, David W.; Billerman, Shawn M.; Lovette, Irby J. «Pigeons and Doves (Columbidae), version 1.0» (en anglès). Birds of the World. Cornell Lab of Ornithology, 2020. DOI: 10.2173/bow.columb2.01species_shared.bow.project_name. ISSN: 2771-3105.
* ↑ Baptista, Luis F; Trail, P.W.; Horblit, H.M.. «Columbidae (Pigeons and Doves)». A: del Hoyo, Josep; Elliott, Andrew; Sargatal, Jordi (eds.). Handbook of the Birds of the World. Vol. 4. Sandgrouse to Cuckoos Family. Barcelona : Lynx Edicions, 1992. ISBN 978-84-87334-10-8.
* ↑ «Pigeons». IOC World Bird List. Gill, Frank; Donsker, David; Rasmussen, Pamela, eds, 2020. [Consulta: 12 maig 2024].
* ↑ Jønsson, Knud A.; Irestedt, Martin; Bowie, Rauri C.K.; Christidis, Les; Fjeldså, Jon «Systematics and biogeography of Indo-Pacific ground-doves». Molecular Phylogenetics and Evolution, 59, 2, 5-2011, pàg. 538-543. DOI: 10.1016/j.ympev.2011.01.007. ISSN: 1055-7903.
# Estegalella

El Mas Estegalella, també anomenat Casa d'Estegalella en algunes fonts més modernes, és una masia en ruïnes que, en el seu apogeu, explotava tot el territori al sud del rierol d'Estegalella i fins a la formació rocosa al nord del Pont de la Cabreta. El seu límit oriental era el riu Freser, i el seu límit occidental el barranc que es forma sota la Collada de Grats. Pertanyia a la vegueria de la Vall de Ribes i a la parròquia de Sant Martí d'Armències. Els terrenys del mas havien tingut com a senyor directe el monestir de Sant Joan de les Abadesses.
El capmàs consta de tres edificacions molt embardissades i en un estat ruïnós, que es poden trobar a les coordenades UTM 42° 15′ 19″ N, 2° 09′ 44″ E. L'edifici més al nord sembla ser un graner o corral, l'edifici central és l'habitatge del masover, i és bastant més luxós que els altres dos, i l'edifici més al sud sembla ser un habitatge per a treballadors, que podria haver estat utilitzat pels llenyataires i carboners que antigament explotaven els boscos d'Estegalella.
El mas fou propietat de la família de comerciants i ramaders Casabona, originalment de Ribes, però que va traslladar la seva residència a Olot a la dècada de 1730, a la mort de Pere Casabona i Coronas, adroguer de l'esmentat Ribes de Freser.

## Referències

* ↑ Arxiu Comarcal de la Garrotxa, fons patrimonial Casabona, plec 702
# Manuel Luna Baños

Manuel Luna Baños (Sevilla, 27 d'abril de 1898-Madrid, 9 de juny de 1958), va ser un actor espanyol.

## Biografia

Iniciat en el món de la interpretació. Seguidament s'instal·la en Madrid i aconsegueix treballar amb els grans intèrprets de l'època, successivament: María Palou, Ricardo Puga, Rosario Pino, Valeriano León, María Fernanda Ladrón de Guevara i Irene López de Heredia.
Va debutar al cinema en 1923, encara que va ser a partir de la dècada de 1930 quan aconsegueix els seus majors èxits com a gran actor espanyol, rodant sota les ordres, entre d'altres, de Florián Rey, Ignacio F. Iquino, Juan de Orduña, Lluís Marquina o Edgar Neville.
Va morir poques hores després de sentir-se indisposat durant un assaig teatral.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícules | Resultat |
| 1946 | Premi especial | Misión blanca El crimen de la calle de Bordadores Viento de siglos Un drama nuevo | Guanyador |

## Filmografia

* María de la O (1958)
* Los clarines del miedo (1958)
* El hombre que viajaba despacito (1957)
* El piyayo (1956)
* La lupa (1955)
* La hermana alegría (1955)
* Morena Clara (1954)
* Un caballero andaluz (1954)
* El alcalde de Zalamea (1954)
* La hija del mar (1953)
* La hermana San Sulpicio (1952)
* Lola, la piconera (1952)
* Alba de América (1951)
* La leona de Castilla (1951)
* Agustina de Aragón (1950)
* De mujer a mujer (1950)
* La duquesa de Benamejí (1949)
* El capitán de Loyola (1949)
* Currito de la Cruz (1949)
* Neutralidad (1949)
* Póker de ases (1948)
* La vida encadenada (1948)
* Locura de amor (1948)
* Fuenteovejuna (1947)
* Dos mujeres y un rostro (1947)
* La nao capitana (1947)
* Serenata española (1947)
* Abel Sánchez (1947)
* Las inquietudes de Shanti Andía (1947)
* La calumniada (1947)
* La Lola se va a los puertos (1947)
* Un drama nuevo (1946)
* El crimen de la calle de Bordadores (1946)
* El doncel de la reina (1946)
* Misión blanca (1946)
* Viento de siglos (1945)
* El testamento del virrey (1944)
* Paraíso sin Eva (1944)
* Una sombra en la ventana (1944)
* Con los ojos del alma (1943)
* El escándalo (1943)
* Los misterios de Tánger (1942)
* Malvaloca (1942)
* ¡A mí la Legión! (1942)
* Los ladrones somos gente honrada (1942)
* Torbellino (1941)
* Los millones de Polichinela (1941)
* Su hermano y él (1941)
* La Dolores (1940)
* La canción de Aixa (1939)
* Carmen, la de Triana (1938)
* Morena Clara (1936)
* Nobleza baturra (1935)
* Santa Isabel de Ceres (1923)

## Referències

* ↑ Obituari al Diari ABC de 10 de juny de 1958
* ↑ Círculo de Escritores Cinematográficos. 1945-1975. Madrid: Imprenta del MIT, 1975, p. 91. ISBN 84-500-6968-8.

## Enllaços externs

* Referència biogràfica
* Fitxa a IMDb
# Compost espirànic

Un compost espirànic és un compost orgànic constituït per dos o més cicles que comparteixen un, i només un, àtom (habitualment un carboni quaternari).
L'àtom en comú s'anomena «àtom espirànic» i els composts s'anomenen monoespirànics, diespirànics, triespirànics… segons el nombre d'àtoms espirànics presents. Els anells no són coplanars a causa de la hibridació de l'àtom espirànic. En el cas del carboni, hibridació sp$^3$. Per aquesta raó els anells estan girats un respecte de l'altre i d'aquí el nom «espirànic», que prové del llatí spīra, ‘espiral’ i aquest del grec σπεῖρα speîra, amb el significat de ‘volta d’una espiral'.

## Referències

* ↑ Unió Internacional de Química Pura i Aplicada. Àngel Messeguer i Peypoch i Miquel A. Pericàs i Brondo. Nomenclatura de química orgànica: seccions A, B, C i H: regles definitives de 1979, 2013.
* ↑ «espiral». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 30 octubre 2022].
# Passatge de Piera

El Passatge de Piera és una via pública del barri de les Corts de Barcelona, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Història

Una bona part de l'espai que ocupen aquests passatges del Camp de la Creu era, antigament, el convent de les Monges de Loreto, i les cases que comentem foren edificades per allotjar els treballadors de diverses empreses que s'establiren, a les darreries del segle xix, en aquest indret, entre d'altres, una de xocolata i una altra de productes químics. Segurament, el nom del barri té el seu origen en l'existència d'una creu de terme prop del camí vell de Barcelona a Sarrià, que passava per aquests paratges.

## Descripció

Es tracta d'un carrer curt amb rengleres de cases, una per banda, amb eixides a la part davantera, tancades per reixes, algunes de les quals estan ornamentades amb flors i arbredes. Són habitatges unifamiliars amb formes molt similars. Algunes són de propietat particular, tot i que la gran majoria estan en règim de lloguer.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Passatge de Piera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.