OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jesús María Pereda Ruiz de Temiño

Jesús María Pereda Ruiz de Temiño, més conegut com a Chus Pereda, (Medina de Pomar, 23 de juny de 1938 - Barcelona, 27 de setembre de 2011) fou un futbolista i entrenador de futbol espanyol. Jugà vuit temporades al FC Barcelona, jugant 312 partits i marcant 107 gols en totes les competicions. També jugà al Sevilla FC, al CE Sabadell i al RCD Mallorca, entre d'altres. Marcà 6 gols en 15 partits internacionals amb la selecció espanyola entre 1960 i 1968. Guanyà l'Eurocopa de 1964, on marcà dos gols, un d'ells a la final. Posteriorment fou entrenador, normalment en categories inferiors.

## Palmarès
### Selecció espanyola

* 1 Campionat d'Europa (1964)

### FC Barcelona

* 2 Copes espanyoles (1963, 1968)
* 1 Copa de Fires (1966)

### Real Valladolid

* 1 Segona divisió (1958-59)

### Reial Madrid

* 1 Lliga espanyola (1957-58)

## Referències

* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* ↑ «Mor l'exblaugrana Chus Pereda als 73 anys». Esportiu.cat, 27-09-2011 [Consulta: 27 setembre 2011]. Arxivat 2016-12-23 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-12-23. [Consulta: 3 maig 2021].
* ↑ «Mor als 73 anys l'exjugador del FC Barcelona Chus Pereda, víctima d'un càncer». 3cat24.cat, 27-09-2011 [Consulta: 27 setembre 2011].
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol
# Joan Manuel Balielles

Joan Manuel Baliellas (Barcelona, 1964) és un fotògraf català. Les seves fotografies han estat publicades a The New York Times, Washington Post, Times, The Telegraph, Paris Match i Le Monde, entre d'altres. L'any 2007 va rebre el Premi Ciutat de Barcelona en l'apartat de Premsa. Amb gairebé 18 anys va començar a treballar com a ‘botones' anant a buscar entrepans i repartint teletips a El Periódico de Catalunya, a on va publicar les seves primeres fotografies. Després va treballar al diari esportiu Record i el Diari de Barcelona. L'any 1993 va començar a col·laborar a El Mundo, a on va exercir d'editor i cap de fotografia entre 1996 i 2011, quan va decidir marxar a viure a Bangkok. Al continent asiàtic va treballar per l'agència AFP (France-Presse). L'any 2013 va tornar a Barcelona. Col·labora amb AP (Associated Press), El Mundo i NurPhoto entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Projecte 1 dia 1 foto». Dossier. Arts Santa Mònica, Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 29 de novembre 2014. [Consulta: 22 novembre 2014].
# Joan Vilella Llauradó

Joan Vilella Llauradó (Reus, 27 de desembre de 1842 - 9 de març de 1894) va ser un industrial i polític català, pare de Joan Vilella Estivill i avi de Gaietà i Joan Vilella Puig.
Fill de Pau Vilella Casas i Raimunda Llauradó Estiarre, una família de petits menestrals, es va fer ric aviat amb el patrocini de Jaume Padró i de Felip Font. El 1866 va fundar una empresa, "Vilella hermanos", que es dedicava bàsicament als fruits secs i a les farines. El 1880, fundà, entre una gran polèmica i amb els atacs furibunds de la premsa satírica de l'època, una refineria d'olis minerals batejada amb el nom de La Pensilvània, que sembla que es tractava d'una de les instal·lacions més importants i millor organitzades de l'estat espanyol, amb la qual acumulà una gran fortuna. Políticament liberal, milità al Partit Republicà, i va ser regidor a l'ajuntament de Reus, diputat provincial i diputat a corts, elegit a les eleccions de 1891 pel Partit Demòcrata Possibilista. El 1879 havia estat vicepresident d'un Comitè Democràtic Possibilista a Reus, organitzat per Felip Font i on hi participaven Jaume Padró, Antoni Molner, Marià Grases i Teodor Salvadó entre d'altres. I el 1888 encara formava part de la junta del Casino Republicano Posibilista, fundat aquell any, i on hi havia, també a la junta, Antoni Soler, Jaume Padró, Jaume Aguadé, Teodor Salvadó i Marià Grases. El ràpid ascens social i el seu creixent poder econòmic el van portar a ser president del Consell d'Administració de la Companyia Reusenca de Tramvies, del Centre de Lectura, membre de la Junta de Govern del Banc de Reus, i de "Juan Vilella y Compañía", i ocupà dues vegades la presidència del Sindicato Español de Sociedades Petrolíferas.

## Referències

* 1 2 3 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 682-683.
* ↑ «Fitxa del Congrés dels Diputats».
* ↑ Duarte, Àngel. Possibilistes i federals: política i cultura republicanes a Reus (1874-1899). Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1992, p. 70 i 95. ISBN 8460418499.
# Jordi Guillumet

Jordi Guillumet (Barcelona, 1953) és un fotògraf català.
Va estudiar Història de l'art i Disseny industrial. Amb una carrera com a professor, actualment és professor de Fotografia a la Facultat de Belles Arts de la Universitat de Barcelona. Ha format part del projecte de creació de l'Escola de Fotografia de la UPC.
Ha exposat a nivell internacional a països de tot Europa i al Canadà i als Estats Units.
La seva obra es troba present en moltes col·leccions importants com són la de la Biblioteca Nacional de París, la Fundació Miró, el Museu Nacional Arqueològic de Tarragona, el Centre Mercier de Montreal o el Juvaskyla Museum de Finlàndia, entre d'altres.
També es pot veure una obra seva a la col·lecció permanent de fotografia del Museu Nacional d'Art de Catalunya i de la Fundació Vila Casas.

## Referències

* ↑ Biografia a gencat.cat
* ↑ Guillumet a la FVC
# Josep Bohigas Arnau

Josep Bohigas Arnau (Barcelona, 1967) és un arquitecte català. L'any 1990 va fundar juntament amb dos socis l'estudi d'arquitectura BOPBAA on hi va treballar fins al 2015. Ha estat professor a la Universitat Pompeu Fabra (Elisava) i professor de Projectes de la Càtedra Mies. Des de 2008 és Professor Associat de Projectes de l'ETSAB. Ha comissariat projectes culturals sobre habitatge com Barraca-Barcelona 2003, APTM 2005, Piso Piloto al 2015. És membre del comitè científic i organitzador del festival d'arquitectura EME3. Entre el 2001 i el 2005 va ser membre de la Junta Directiva del FAD. És premi FAD d'opinió del 1998, 2007, 2009, premi FAD d'espais efímers del 2000 i Premi Ciutat de Barcelona en Disseny del 2007 i d'Arquitectura al 2014. Com a arquitecte ha construït edificis com el cafè-concert El Molino i ha guanyat diversos concursos com l'ampliació del Museu Thyssen de Madrid, habitatges socials a la zona del Fòrum i la museografia del Museu Marítim, entre d'altres.
Des del gener del 2016 es director general de l’agència de desenvolupament urbà, Barcelona Regional

## Referències

* ↑ «Josep Bohigas». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Josep Puigdengolas i Barella

Josep Puigdengolas i Barella (Barcelona, 1906 - 1987), va ser un pintor paisatgista català del segle xx.
El Marquès de Lozoya va dir de Puigdengolas que figurava entre els més insignes representants de l'escola paisatgística espanyola. Representat al Museu Nacional Centre d'Art Reina Sofia i al Museu d'Art Modern de Barcelona, entre d'altres.
Va estudiar en l'Acadèmia de Belles arts de Florència. Va tenir el seu Estudi a Barcelona però va residir temporades a Mallorca i la Cerdanya. El 1951 va ser nomenat Catedràtic de l'Escola Superior de Belles arts de Sant Jordi de Barcelona.
En 1972 el seu fill Josep es va casar amb la pintora Glòria Muñoz.
Es poden trobar obres seves dintre de la col·lecció del Museu Abelló, a Mollet del Vallès.

## Referències

* ↑ «Josep Puigdengolas, pintor». El País, 1987 [Consulta: 31 agost 2014].
* ↑ Vigué, Jordi. Great Women Masters of Art (en anglès). Nova York: Watson-Guptill, 2002, p. 461. ISBN 0-8230-2114-9.

## Enllaços externs

* A The Athenaeum. Arxivat 2012-10-22 a Wayback Machine. Consultat el 7 de novembre de 2012.
* Semblança a YouTube Consultat el 7 de novembre de 2012.
# José Manuel Ballester

José Manuel Ballester (Madrid, 1960) és un pintor i fotògraf espanyol, Premi Nacional de Fotografia d'Espanya en 2010, concedit pel Ministeri de Cultura d'Espanya.

## Biografia

Llicenciat en Belles arts el 1984 per la Universitat Complutense de Madrid, la seva carrera artística es va iniciar en la pintura amb especial interès per la tècnica de les escoles italiana i flamenca. A partir de 1990, es va centrar la fotografia arquitectònica.
De les seves nombroses exposicions destaquen Lugares de Paso (València, 2003), Setting out (Nova York, 2003), Habitación 523 (Museu Nacional Centre d'Art Reina Sofia, 2005) o Bosques de Luz (Kursaal, 2015). De manera col·lectiva ha exposat en nombroses ocasions en ARC, Institut d'Art de Chicago - Art Chicago, Art Forum Berlín d'Alemanya i Paris Photo, entre altres exhibicions. En els anys 1999, 2000 i 2002 va rebre el Premi Nacional de Gravat i les seves obres formen part dels fons del Museu Reina Sofia, Museu Marugame Hirai d'Art Contemporani espanyol (Japó) i ARTIUM (Vitòria), entre d'altres.
El Premi Nacional de Fotografia li va ser concedit pel Ministeri de Cultura d'Espanya en 2010, considerant-lo el jurat mereixedor del guardó «per la seva trajectòria personal, procedent de les arts plàstiques i cristal·litzada amb rigor en el camp de la fotografia, per la seva singular interpretació de l'espai arquitectònic i la llum, i per la seva aportació destacada a la renovació de les tècniques fotogràfiques».

## Referències

* ↑ «José Manuel Ballester. Bosques de luz» (en espanyol europeu). [Consulta: 27 diciembre 2017].

## Enllaços externs

* Lloc web de l'autor
# Titó

Àngel Navarro Romero, conegut com el Titó és un MC i productor de Sabadell (Barcelona), component del grup Falsalarma juntament amb el seu germà El Santo (David Navarro Romero, MC).
El 2004, va publicar un Maxi CD en solitari, De valeroso espíritu amb dues cançons i les seves respectives instrumentals, una d'elles dedicada a la seva mare, malalta de càncer. El 2005, edita un nou LP amb Falsalarma, titulat Alquimia, i on es veu desenvolupada la seva faceta com a productor, ja que produeix la meitat de les instrumentals del disc. Aquesta faceta com a productor es veu ampliada l'any 2006, amb la publicació del disc Barna Files, on col·laboren diversos mc's reconeguts del panorama barceloní, com per exemple Juan Profundo, Tremendo, Ose o Payo Malo, a més d'altres "cares noves", com Seismo, Ferran MDS i Efrén, i en paral·lel segueix en el grup Falsalarma.

## Referències

* ↑ «Falsalarma: "El rap español necesita un relevo generacional"» (en castellà). 20minutos, 11-11-2011. [Consulta: 6 desembre 2017].
* ↑ Fitxa del disc Alquimia Arxivat 2008-08-20 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ «Titó de Falsalarma reúne el mejor hip-hop de la Ciudad Condal en 'Barna Files'» (en castellà). Europa Press, Titó Falsalarma reúne el mejor hip-hop la Ciudad Condal en 'Barna Files'. [Consulta: 6 desembre 2017].
* ↑ «Falsalarma anuncian disco para 2018» (en castellà). Mondo Sonoro, 03-11-2017. [Consulta: 6 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Biografia, discografia i altres col·laboracions Arxivat 2008-09-17 a Wayback Machine. (castellà)
# Retaule de sant Vicenç (Martorell)

El Retaule de sant Vicenç és una pintura al tremp sobre taula obra de Bernat Martorell realitzada cap al 1438-1440 probablement per a l'església parroquial de Sant Vicenç de Menàrguens (Noguera). Actualment es conserva al Museu Nacional d'Art de Catalunya.
El retaule es conserva íntegrament i respon a la tipologia de suport pictòric més usada a Catalunya, si bé, per les seves dimensions reduïdes, només inclou dues escenes a cada banda de la figuració del sant titular. A la taula cimera, en substitució del tradicional Calvari, es representa la Mare de Déu de la Misericòrdia, que acull dins el seu mantell els sants Benet i Bernat. La delicada figura central de Sant Vicenç d'Osca, representat davant la creu d'un dels seus martiris i amb la palma que hi al·ludeix, i el Llibre, mostra pèrdues apreciables de veladures en la dalmàtica. A l'esquerra es figura, de dalt a baix, el Judici de sant Vicenç i sant Valeri i Sant Vicenç a l'eculi; a la dreta, el Turment de sant Vicenç a la graella i la seva plàcida Mort al llit davant Dacià i els seus torturadors. Els cinc esplèndids compartiments de la predel·la mostren diferents passatges de la Passió de Crist.
El guardapols del retaule inclou el cristograma JHS i l'escut del monestir de Poblet. És per aquesta raó que, en alguna ocasió, l'obra ha estat relacionada amb la capella dedicada a sant Vicenç a Poblet. Tanmateix, el lloc de procedència d'aquest retaule, l'ermita de la Santa Creu de Menàrguens, no fa inversemblant que la destinació inicial de l'obra fos aquesta població, ja que, d'una banda, Menàrguens depèn del monestir de Poblet i, de l'altra, la seva església parroquial està dedicada a sant Vicenç.
Pel que fa a la datació del conjunt, l'encàrrec d'aquest moble pictòric podria estar relacionat amb l'estada de Martorell a Lleida l'any 1441.

## Referències

* ↑ DDAA, 2012, p. 109.

## Bibliografia

* DDAA. Catàleg de la col·lecció del gòtic.Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2012.
# Basacle

El Basacle és un espai geològic, històric i turístic a Tolosa (França), prop de la Plaça St. Pierre. El seu nom ve del llatí vadaculum , que vol dir "petit gual", el que testifica l'antiguitat d'aquest pas.

## Història

El Basacle fou el lloc escollit per als primers ponts sobre la Garona i en el qual el 1190, sota el mandat del compte Ramon V de Tolosa, es va construir una presa que conserva el nom “Chausée du Bazacle” (del francès Calçada del Basacle) i diversos molins d'aigua. Avui s'ha reformat i acull un museu sobre la producció d'electricitat a base d'aigua i una sala d'exposicions temporals, en la qual, entre d'altres, s'hi ha acollit exposicions relacionades amb el cinema i la història de la ciutat.
El 1190 el comte Ramon V de Tolosa hi construeix una presa. Nous molins d'aigua s'hi edificaran, el finançament dels quals es farà a càrrec d'una associació de senyors. Els beneficis es repartien per accions seguint la compra feta per cada detentor. Les accions es bescanviaven al mercat de Tolosa, i el valor variava segons el rendiment que donaven els molins. A partir del 1888-1889 els accionistes del Basacle converteixen el lloc en central hidroelèctrica. El 1888, la fabricació d'electricitat que es feia a l'espai es destinava a donar llum a la ciutat. Al segle xx, Électricité de France que és la companyia estatal encarregada de l'electricitat a França, esdevé propietària. Actualment, el Basacle acull encara la central hidroelèctrica en funcionament, però no és des d'aquí on s'extreu tota l'electricitat per a la ciutat.

## Referències

* ↑ http://next.liberation.fr/cinema/2014/04/01/les-affiches-tout-en-haut_992334

## Bibliografia

* Les chances de Toulouse, in Histoire de Toulouse, Privat, 1974. Nelle Ed 1986. p. 7-8.
* Pailler Jean-Marie, Terroir et climat, in Nouvelle Histoire de Toulouse, Privat 2002, p. 12
* http://fondation.edf.com/1/accueil Arxivat 2014-10-24 a Wayback Machine.
* http://www.ladepeche.fr/article/2013/07/19/1674500-le-bazacle-le-projet-sciences-po-rabote-d-un-etage.html
# Barry Smith

Barry Smith (Macclesfield, 8 de març de 1940) és un antic pilot de motociclisme australià d'origen anglès que competí al Campionat del Món entre 1965 i 1981. Les seves millors temporades varen ser les de 1968 i 1969, en què acabà tercer al mundial de 50cc. A banda, el 1968 guanyà amb Derbi la cursa de 50cc del TT de l'Illa de Man, aconseguint així la primera victòria en un Gran Premi de la marca catalana. Més tard, els anys 1979 i 1981, guanyà el Campionat del Món de Fórmula TT en categoria Fórmula III.

## Resultats al Mundial de motociclisme

| Any | Categoria | Moto | Curses | Victòries | Podi | Pole | Punts | Posició |
| 1965 | 50cc | Derbi | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 15è |
| 1965 | 250cc | Bultaco | 1 | 0 | 1 | 0 | 4 | 16è |
| 1965 | 350cc | Bultaco | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 24è |
| 1966 | 50cc | Derbi | 2 | 0 | 0 | 0 | 3 | 6è |
| 1966 | 125cc | Honda | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1966 | 250cc | Honda | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 25è |
| 1967 | 50cc | Derbi | 4 | 0 | 1 | 0 | 12 | 5è |
| 1967 | 125cc | Bultaco | 2 | 0 | 0 | 0 | 1 | 28è |
| 1967 | 250cc | Bultaco | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 16è |
| 1968 | 50cc | Derbi | 3 | 1 | 2 | 0 | 15 | 3r |
| 1969 | 50cc | Derbi | 7 | 2 | 5 | 0 | 69 | 3r |
| 1969 | 125cc | Derbi | 2 | 0 | 0 | 0 | 7 | 26è |
| 1969 | 350cc | Derbi | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | 30è |
| 1979 | 125cc | Morbidelli | 3 | 1 | 1 | 0 | 25 | 12è |
| 1980 | 125cc | MBA | 3 | 0 | 0 | 0 | 17 | 10è |
| 1981 | 125cc | MBA | 1 | 0 | 0 | 0 | 2 | 28è |
| Total | | | 30 | 4 | 10 | 0 | 174 | |

## Referències

* ↑ «Competitor Profile: Barry Smith» (en anglès). iomtt.com. [Consulta: 28 maig 2014].
* ↑ «Barry Smith» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 4 de gener 2016. [Consulta: 20 maig 2014].
# Joventut Obrera i Camperola

Joventut Obrera i Camperola (lituà: Darbininkų ir valstiečių jaunimas) fou una revista il·legal de temàtica comunista publicada pel Komsomol de Lituània entre el 1936 i el 1940. La revista era distribuïda a Kaunas.
Era dirigida per la secció lituana de la Komintern. Entre el 1934 i el 1936 en sortiren un o dos números al mes, el 1937 i el 1938 va tenir una freqüència de publicació més irregular, i a partir del 1939, es convertí en una revista mensual. El 1938 es canvià el nom a Joventut Obrera-Camperola. Tenia una tirada d'entre 1.000 i 1.500 còpies.
La revista tractava sobre la vida dels joves i els exhortava a participar en la vida política. També s'hi publicaven articles de teoria comunista que criticaven la política del govern lituà.
Hi col·laboraren Zigmas Angarietis, Hubertas Borisa, Aizikas Lifšicas, Romas Šarmaitis i Motiejus Šumauskas, entre d'altres.

## Editors

* Icikas Meskupas – 1934
* Feliksas Bieliauskas – 1935
* Mira Bordonaitė – 1936–1937
* Adelė Šiaučiūnaitė – 1937-1940

## Referències

* ↑ Žurnalistikos enciklopedija (en lituà). Vílnius: Pradai, 1997, p. 98.
# Unitat d'Elit

Unitat d'Elit (Freelancers en anglès) és una pel·lícula d'acció estatunidenca de 2012 dirigida per Jessy Terrero, escrita per L.Philippe Casseus i protagonitzada per 50 Cent, Forest Whitaker i Robert De Niro. Es va estrenar a Los Angeles i Nova York el 10 d'agost de 2012 amb un llançament simultània de VOD i es va llançar en DVD i Blu-ray el 21 d'agost de 2012. Ha estat doblada i subtitulada al català central. S'ha s'ha doblat al valencià per a À Punt.

## Repartiment

* 50 Cent com a Jonas "Malo" Maldonado
* Forest Whitaker com a Lieutenant Dennis Lureu
* Robert De Niro com a capità Joe Sarcone
* Matt Gerald com a Billy Morrison
* Beau Garrett com a Joey
* Malcolm Goodwin com a A.D. Valburn
* Ryan O'Nan com a Lucas
* Robert Wisdom com a Terrence Burke
* Dana Delany com a Lydia Vecchio
* Vinnie Jones as Sully
* Pedro Armendariz Jr. com a Gabriel Baez
* Michael McGrady com a Robert Jude
* Andre Royo com a Daniel Maldonado
* Jeff Chase com a Angie
* Jesse Pruett com a Mercer Bartender
* Anabelle Acosta com a Cyn

## Producció

Al febrer de 2011, Variety va anunciar que 50 Cent interpretaria un paper principal a la pel·lícula. Protagonitzaria el paper del "fill d'un oficial de la policia de Nova York assassinat que s'uneix a la força i que l'antic soci del seu pare l'acollia a les files del seu grup de treball de delinqüència, i a un equip de policies canalla de Gotham". Un mes més tard, Deadline va informar que Robert De Niro i Forest Whitaker s'havien unit a la pel·lícula. Variety va anunciar el maig d'aquell any que Dana Delany faria un paper femení principal. 50 Cent va dir que sentia compassió pel seu personatge malgrat la moral ambigua del personatge. Aquest i altres aspectes de la pel·lícula amb els quals es podia identificar a partir de les seves pròpies experiències el van atraure cap al projecte.

## Referències

* ↑ Freelancers Blu-Ray Movie Review
* ↑ 50 Cent Talks Robert De Niro
* ↑ «Unitat d'Elit». Goita què fan, ara!. [Consulta: 5 abril 2023].
* ↑ «Programació». À Punt. [Consulta: 7 setembre 2023].
* ↑ McNary, Dave «50 Cent To Star In Crime Drama 'Freelancers'». Variety, 18-02-2011 [Consulta: 25 abril 2014].
* ↑ «Robert De Niro Set For 'Freelancers' & Forest Whitaker Negotiating To Join Him». Deadline Hollywood, 26-03-2011. [Consulta: 25 abril 2014].
* ↑ McNary, Dave «Dana Delany joins 'Freelancers'». Variety, 04-05-2011 [Consulta: 25 abril 2014].
* ↑ Gilchrist, Todd. «50 Cent Talks 'Freelancers,' 'All Things Fall Apart' and Conning Forest Whitaker». The Hollywood Reporter, 21-08-2012. [Consulta: 25 abril 2014].

## Enllaços externs

* Unitat d'Elit a Goita què fan, ara!
# Bel Ami (companyia pornogràfica)

Bel Ami (estilitzat com BelAmi) és una companyia de cinema pornogràfic gai amb oficines a Bratislava, Praga i Budapest. Va ser fundada l'any 1993 pel cineasta George Duroy, un ciutadà eslovac que va prendre el seu pseudònim de Georges Duroy, protagonista de la novel·la de Guy de Maupassant Bel Ami.
Els actors més destacats de l'empresa són Kris Evans, Luke Hamill, Paul Valery, Jim Kerouac, Dylan Maguire, Dolph Lambert, Lukas Ridgeston, Ariel Vanean, Marcel Gassion, Alex Orioli, Vadim Farrell, Mick Lovell, posteriorment el lloc Kinky Angels ha inclòs actors com Kevin Warhol, Jack Harrer, Andre Boleyn, Adam Archuleta, Gino Mosca, i més recentment a Joel Birkin, Jerome Exupery, Helmut Huxley, Hoyt Kogan, Christian Lundgren que han rodat junts diverses escenes incloent sexe oral i bareback.
L'estudi ha rebut, en nombroses ocasions, diversos premis i nominacions d'entreteniment per a adults, incloent cinc Premis XBIZ (un d'ells per Millor Film LGBT del 2010), i cinc nominacions als GayVN Awards 2010, amb Kris Evans com Millor Debutant.

## Pel·lícules

* 1994 - Lukas' Story
* 1994 -Lucky Lukas
* 1995 - Frisky Summer 1
* 1996 - Frisky Summer 2
* 1997 - An American in Prague
* 1998 - Frisky Summer 3
* 1998 - 2002 The 101 Men sèrie
* 2001 - The Personal Trainers, sèrie
* 2004 - Greek Holiday
* 2004 - Pretty Boy
* 2005 - Lukas in Love
* 2006 - Pillow Talk 1, 2, 3
* 2006 - Flings 2
* 2006 - Watching Porn
* 2006 - #Grafiti
* 2007 - Undressed Rehearsals
* 2007 - Rebel
* 2008 - The Private Life of Brandon Manilow
* 2008 - Some Like It Big
* 2008 - French Kiss
* 2009 - Seriously Sexy
* 2010 - Taboo
* 2010 - 5 Americans in Prague
* 2010 - Seriously Sexy 2
* 2012 - Back in Africa
* 2015 - Scandal in the Vatican 2: The Swiss Guard

## Referències

* ↑ TLA Video. «Bel Ami Search books». TLAvideo.com, 11-10-2010. [Consulta: 10 novembre 2010].
* ↑ JC Adams. «Bel Ami Twins No Longer ‘Sex Buddies'». Gay Porn Times, 04-06-2009. Arxivat de l'original el 2011-07-11. [Consulta: 16 març 2010].