OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elsie Lessa

Elsie Lessa -nascuda com Maria Francisca Pinheiro Ribeiro- (São Paulo, 5 d'abril de 1914-Cascais, 17 de maig de 2000) fou una periodista, escriptora i cronista brasilera.
Filla de Maria Júlia Ribeiro i Albertino Pinheiro, d'origen nord-americà, entra en el món del periodisme al 1945. Des de 1952 fins a la seua mort al 2000 als 86 anys, Elsie publicà sense interrupció en el diari O Globo, l'única escriptora que ha tingut un espai en aquest periòdic tan llarg temps. Sobre ella, l'escriptor Ruy Castro assenyalà: "Elsie té el seu lloc al costat dels grans cronistes de la llengua portuguesa, com Rubem Braga, Paulo Mendes Campos i Fernando Sabino".
Era neta de l'escriptor i gramàtic Júlio Ribeiro, membre de l'Acadèmia Brasilera de Lletres, i estigué casada amb el també literat Orígenes Lessa, amb qui tingué un fill, el periodista, columnista i escriptor Ivan Lessa. Es casà també amb el periodista i escriptor Ivan Pedro de Martins.
L'autora fou inclosa en el grup d'escriptores de la «nova literatura brasilera» de la dècada de 1940, entre Helena Silveira (1911-1988), Ondina Ferreira (1909), Elisa Lispector (1911-1989), Lia Correia Dutra (1908-1989), Lúcia Benedetti (1914-1998) i Alina Paim (1919-2011), entre d'altres.

## Obra

* Pelos caminhos do mundo (1950). Rio de Janeiro: A Noite.
* A dama da noite (cròniques, 1963). Rio de Janeiro: Livraria J. Olympio.
* Delenda Bahia (1965).
* Feiras e exposições (1967).
* Crônicas de amor e desamor (1973). Rio de Janeiro: F. Alves.
* Ponte Rio-Londres (1984). Rio de Janeiro: Editora Record.
* Canta, que a vida é um dia (1998). Rio de Janeiro: Razao Cultural. ISBN 85-86280-25-9.
* Formoso Tejo meu: (crónicas) (1998). Lisboa: Editora Pergaminho. ISBN 972-711-173-4.

## Referències

* ↑ «Elsie Lessa morre em Portugal aos 88 anos». FOLHA online, 18-05-2000.
* ↑ Werneck, Humberto. Boa companhia: crónicas (en portuguès). Companhia das Letras, 2005, p. 223. ISBN 978-853-590-683-7.
* ↑ Ruffato, Luiz; Averbuck. Vinte e cinco mulheres que estão fazendo a nova literatura brasileira (en portugués). Editora Record, 2004, p. 350. ISBN 978-850-106-970-2.
# Javier Moliner Gargallo

Javier Moliner Gargallo (Castelló de la Plana, 1975) és un polític i empresari valencià, president de la Diputació de Castelló de 2011 a 2019 pel Partit Popular (PP).

## Biografia

Moliner és enginyer industrial per la Universitat Jaume I de Castelló, formació que completa amb el Títol superior de Seguretat Industrial a la Universitat Politècnica de Catalunya. Abans d'iniciar-se en la política fou professor d'Enginyeria Elèctrica a la Universitat Jaume I de 2001 a 2005.
Militant del PP, Javier Moliner accedeix al consistori castellonenc com assessor de la mà de l'aleshores regidor d'urbanisme Alberto Fabra. El 2001 aconsegueix l'escó de regidor encarregant-se de les àrees de mobilitat i sostenibilitat i el 2005 l'àrea d'urbanisme. El 2007, ja amb Alberto Fabra com a alcalde, Moliner ascendeix a vice-alcalde de Castelló.
Al congrés provincial del PP celebrat a Peníscola el 2008 és nomenat successor de Carlos Fabra a la presidència de la Diputació de Castelló, càrrec que assumí el juny de 2011 fins al 2019 quan deixa la política.
Des de la seua retirada de la política es dedica a l'empresa familiar, Innova Business Advisors & Consultants, la matriu d'un tinença multisectorial que agrupa huit companyies, així com a la seua pròpia empresa de consultoria i acompanyament empresarial.

## Referències

* ↑ (castellà) Biografia al seu blog personal. [Consultat: 17/09/2011]
* ↑ Ramírez, Borja. «Javier Moliner abandona la presidencia de la Diputación de Castellón que el PP ha controlado durante los últimos 24 años» (en castellà), 28-05-2019. [Consulta: 1r gener 2022].
* ↑ «Javier Moliner arxius». Arxivat de l'original el 2022-01-01. [Consulta: 1r gener 2022].
* ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «Javier Moliner crea su propia empresa y hace del interior de Castellón su nuevo entorno profesional» (en castellà). [Consulta: 1r gener 2022].

## Enllaços externs

* Blog personal
| Precedit per: Carlos Fabra Carreras | President de la Diputació de Castelló 2011 - 2019 | Succeït per: Josep Pasqual Martí García |
# 287
## Esdeveniments

* Britànnia: Carausi es rebel·la contra Roma i es proclama emperador romà.
* Gàl·lia: L'emperador Maximià sotmet els francs.
* Armènia: El persa Artavasdes VII que exercia el títol de rei d'Armènia, hi renuncia i és proclamat Tiridates III.

## Necrològiques

* Saint-Quentin, Gàl·lia: Sant Quintí, màrtir.
* Sevilla, Hispània: Santes Justa i Rufina, màrtirs.
# Peix espasa

«Peix espasa» té aquests significats:
* Peix espasa o Xiphias gladius, peix teleosti de l'ordre dels perciformes i de la família dels xífids
* Peix espasa o Alopias vulpinus, espècie de tauró lamniforme de la família dels alòpids, de gran mida, que pot arribar als sis metres
* Peix espasa o Pristis pristis, espècie de peix cartilaginós batoïdeu de la família Pristidae, que es troba a les aigües subtropicals de l'oceà Pacífic
# Vicent Beltran i Calvo

Vicent Beltran Calvo (1969, Callosa d'en Sarrià, la Marina Baixa) és un filòleg valencià, professor del Departament de Filologia Catalana de la Universitat d'Alacant, especialitzat en dialectologia catalana a les comarques del sud del País Valencià.
L'any 1996 fou guardonat amb el Premi d'Investigació 25 d'abril de la Vila de Benissa pel treball de recerca El parlar de Benissa. Juntament amb Carles Segura Llopes fou guardonat amb el Premi IEC de Lexicografia i Onomàstica Joan Coromines del 2017, dels premis sant Jordi de l'Institut d'Estudis Catalans, pel llibre de recerca Els parlars valencians. És un treball que arreplega per primera vegada l'estudi geolingüístic del català al País Valencià en conjunt. Aquest treball fou realitzat emprant el mètode geolingüístic de la dialectologia tradicional: entrevistar informants de més de 300 localitats, nascuts i criats al poble, amb pares i avis autòctons, amb l'ajut de qüestionaris preparats i utilitzant l'enquesta indirecta, generalment amb imatges. El 2017 fou el llibre d'assaig més venut a la 5a edició de la Plaça del Llibre de València.

## Referències

* ↑ «Vicent Beltran Calvo» (en castellà). Arxivat de l'original el 2020-11-10. [Consulta: 9 novembre 2020].
* ↑ Premis Sant Jordi 2017. Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 2017.
* ↑ Garcia Perales, Vicent F. «Ressenya a Vicent Beltran Calvo & Carles Segura-Llopes, Els parlars valencians, Publicacions de la Universitat de València, 2017». SCRIPTA. Revista Internacional de Literatura i Cultura Medieval i Moderna, 12, 21-12-2018, pàg. 254. DOI: 10.7203/scripta.12.13659. ISSN: 2340-4841.
* ↑ Europa Press «La Plaça del Llibre es consolida com la gran fira de la literatura en valencià». Diari La Veu, 07-11-2017.
# Glukhovka

Glukhovka (en rus: Глуховка) és un poble del krai de Primórie, a l'Extrem Orient de Rússia, que en el cens del 2010 tenia 262 habitants.

## Referències

* ↑ Законодательное собрание Приморского края. Сборник «Муниципальные образования Приморского края»
* ↑ «Официальный сайт УГО». Arxivat de l'original el 2012-12-06. [Consulta: 14 setembre 2019].
# Maria Teresa Molares Mora

Maria Teresa Molares Mora (Alacant, 1942) és una activista, professora universitària i política valenciana.

## Biografia

Fou presidenta del “Club dels Amics de la Unesco” d'Alacant, referent marxista de l'oposició al franquisme als anys 70. La seua militancia política va començar a Esquerra Unida del País Valencià, coalició de la qual va ser cofundadora a Alacant i cap de llista a l'alcaldía del Ajuntament d'Alacant en les eleccions municipals espanyoles de 1987 i eleccions municipals espanyoles de 1991. En ambdós eleccions fou escollida regidora i portaveu del seu grup municipal.
En 1990 va ser escollida càrrec de la Direcció Col·legiada d'Izquierda Unida aleshores presidida per Julio Anguita González, i professora titular de la Universitat d'Alacant. L'any 2000, després de perdre l'assemblea local alacantina, va abandonar l'alt comitè d'Izquierda Unida i va centrar-se en la seua labor docent i investigadora.
En 2005 va presentar la seua tesi doctoral titulada "L'evolució de la propietat rústica a Alacant entre 1950 i 1980: una aproximació interdisciplinar".

## Referències

* ↑ Expresidenta del Club de los Amigos de la UNESCO
* ↑ ELMUNDO: El Club d'Amics de la UNESCO d'Alacant
* ↑ Regidors alacantins 1991
* ↑ El País. Reunió del Consell Polític d'Esquerra Unida
* ↑ Nomenament de professora titular de Ciències Socials i de l'Educació a 1990
* ↑ El País. Guanya Pilar Tomé
* ↑ Tesi doctoral de Mª Teresa Molares. Universitat d'Alacant, 2005
* ↑ Registre Tesis doctorals Dialnet

## Bibliografia

* "Diccionario biográfico de políticos valencianos (1810-2003)". VVAA, directors: Javier Paniagua Fuentes i Jose Piqueras. Editat per la Institució Alfons el Magnànim - Centre Valencià d'Estudis d'Investigació de la Diputació de València, la Fundació Institut d'Història Social i el Centre de la UNED "Fco Tomas i Valiente" Alzira-Valencia. ISBN 84-7822-386-X
# Professor

Un professor o professora és la és la persona que te l'ofici d'ensenyar o acompanyar l'aprenentatge d'alumnes o deixebles que volen adquirir una ciència, art, llengua, perícia o habilitat.
Des del 1994, el 5 d'octubre és el dia mundial dels docents que commemora l'aniversari de la subscripció de la Recomanació conjunta de la UNESCO, relativa a la situació del personal docent. Alguns països tenen dates locals per celebrar la importància de l'educació i els seus professionals, com l'Índia (5 de setembre) o Turquia (24 de novembre).
A Catalunya se sol reservar el terme per a docents de secundària cap amunt, ja que als ensenyants d'educació primària es diuen mestres. Els professors tenen estudis superiors. Als països anglosaxons i alemanys un professor (en neerlandès també hoogleraar) és qui fa classe a la universitat, a l'ensenyament primari i secundari es parla més aviat de teacher o Lehrer.
A l'Estat espanyol l'ofici de docent i tot el relatiu a l'educació depén dels governs autònoms. Els ensenyants poden ensenyar a les escoles públiques, concertades o privades. A la Catalunya-Nord s'aplica el sistema centralitzat i uniforme francès, coordinat pel Ministeri d'Educació Nacional. A Andorra depèn del Ministeri de Relacions Institucionals, Educació i Universitats. A l'Alguer, s'aplica il sistem italiano, que té una forma mixta, amb regles generals definides per a tot l'Estat italià, governat pel Ministeir de l'ensensenyament i del mèrit, que cedeixuna certa autonomia de les regions, d'adaptar-lo a les particularitats i necessitats locals.

## Vegeu també

* Entrenador

## Referències

* ↑ «professor». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Dia internacional de les i els docents». Intersindical Valencian a, 03-10-2023. [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ «Dia Mundial de les i els Docents». Departament d'Educació. [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ Ingold, Antoine. «L’organigramme de l’Éducation nationale : quels seront vos interlocuteurs ?» (en francès), 18-10-2022. [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ «Ministeri de Relacions Institucionals, Educació i Universitats». Govern d'Andorra. [Consulta: 25 octubre 2023].
* ↑ «Decret 268/2023, del 7-6-2023, d’estructuració i de delimitació de competències del Ministeri de Relacions Institucionals, Educació i Universitats.». Butlletí Oficial del Principat d'Andorra, 76, 14-06-2023, pàg. 7.
* ↑ «Formazione» (en italià). Regione Autònom de Sardigna. [Consulta: 25 octubre 2023].
Viccionari
# Gavina grisa

La gavina grisa (Larus modestus) és un ocell marí de la família dels làrids (Laridae) d'hàbits costaners, cria a l'extremadament àrid desert d'Atacama, vivint la resta de l'any a la costa sud-americana del Pacífic, des de l'Equador i el Perú fins al sud de Xile.
# 347
## Esdeveniments

* Sàrdica (Mèsia): Se celebra un gran concili a la ciutat.
* Cartago: Donat II el gran, bisbe de la ciutat i líder dels donatistes és deposat per ordre de l'emperador romà Constant i enviat a l'exili.

## Naixements

* 11 de gener, Cauca, Tarraconense: Teodosi I el Gran, emperador romà. (m. 395)
* Antioquia, Província romana de Síria: Joan Crisòstom, bisbe, doctor de l'Església. (m. 407)
* Sardes, Lídia: Eunapi, sofista i historiador grecoromà.
* 5 de maig, Roma: Santa Paula (m. 404).

## Referències

* ↑ «CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: St. Paula». [Consulta: 2 abril 2022].
# Enriqueta Reza

Enriqueta Reza (Acapulco, Guerrero, Mèxic; 3 d'abril de 1893-17 de setembre de 1968) va ser una actriu mexicana de la Època d'Or del cinema mexicà.

## Biografia

Enriqueta Reza es va iniciar al cinema l'any 1943 amb la pel·lícula Toros, amor y gloria. Va filmar un total de 67 pel·lícules, l'última va ser l'any de 1968, Los recuerdos del porvenir, al costat de Pedro Armendáriz Jr.
Ella va ser guanyadora del premi Ariel en el seu IV lliurament, com a millor actriu de repartiment de 1950 en la pel·lícula Una familia de tantas i nominada com a millor paper incidental en la pel·lícula Canaima.
El seu rostre i actuació van ser peces importants que van utilitzar els millors directors, les seves pel·lícules més recordades són: En la palma de tu mano amb Arturo de Córdova, La malquerida i Rosauro Castro amb Pedro Armendáriz, El siete machos amb Cantinflas, Dueña y señora amb Sara García, Los bandidos de Río Frío amb Luis Aguilar, Lluvia roja i El ahijado de la muerte amb Jorge Negrete, entre d'altres.
En la seva joventut va tenir la seva pròpia companyia de teatre i va ser un dels grans talents del cinema mexicà igual que els integrants de la família que van deixar empremta al cinema de la Època d'Or del cinema mexicà: els germans Miguel i Lupe Inclán. Va aconseguir crear personatges inoblidables, com la remeiera a Deseada (Roberto Gavaldón, 1950) i la perversa minyona a Gemma (René Cardona, 1951).
Va morir un 17 de setembre de 1968 i va ser sepultada al lot d'actors del Panteón Jardín de la Ciutat de Mèxic.

## Premis
### Premis Ariel

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1947 | Millor Paper Incidental Femení | Canaima | Nominat |
| 1950 | Actriu de quadre | Una familia de tantas | Guanyador |

## Referències

* ↑ TIM, Televisa. «Los Inclán, íconos de la Época de Oro del cine mexicano» (en castellà). [Consulta: 3 juny 2021].
* ↑ González, Roberto. «Rollo 533 De Pistoleros Famosos» (en castellà), viernes, 9 novembre 2012. [Consulta: 4 abril 2015].
* ↑ «La familia Inclán en la Época de Oro» (en castellà). Blog del Archivo Fílmico Agrasánchez. [Consulta: 4 abril 2015].

## Enllaços externs

* Lupe y Miguel Inclán, rostros inolvidables del cine mexicano. Crónicas de Paco Macías a YouTube
# Martín Sevilla Jiménez

Martín Sevilla Jiménez (Mula, Múrcia, 7 de novembre de 1951) és un economista i polític valencià d'origen murcià.

## Biografia

Membre de la Germania Socialista a la Universitat de València als anys setanta del segle xx, després passaria a militar al PSPV. Fou regidor d'urbanisme, tinent d'alcalde i portaveu del PSPV a l'Ajuntament d'Elx, entre 1983 i 1985. Aquest darrer any és nomenat Director General d'Administració Local de la Generalitat Valenciana fins a 1987, any en el qual es presenta a les eleccions autonòmiques pel Partit Socialista. Fou diputat a les Corts Valencianes des de 1987 fins a 1995, ostentant en alguna ocasió el càrrec de portaveu o síndic del grup parlamentari socialista a la cambra.
El juliol de 1991, el president Joan Lerma el nomena Conseller de Treball i Afers Socials, càrrec que ocupà fins a l'estiu de 1993 per a ocupar-se a continuació del departament d'Indústria, Comerç i Turisme fins a les eleccions de 1995, en les quals el PSPV perdria enfront del Partit Popular.
Martín Sevilla és catedràtic d'Economia Aplicada a la Universitat d'Alacant, membre del Consell d'Administració de la Caixa d'Estalvis del Mediterrani i de la Corporació Financera CAM-Bancaixa el 2002.
El juliol de 2011 va deixar el seu càrrec en el consell d'Administració de la CAM després que l'entitat fos recapitalitzada. El 2014 l'Audiència Nacional va iniciar una investigació penal per aclarir la seua presumpta responsabildad en les dietes de l'expresident de la CAM. Posteriorment, la Audiència Nacional es va inhibir i el cas va arribar a Alacant, on està previst que comence el seu judici a 2018.

## Referències

* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 2 juny 2015].
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.505. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Martín Sevilla, de la cuota del PSPV, supervisó los sueldos de la CAM» (en castellà). ABC.
* ↑ «Imputats 19 exconsellers de la CAM per dietes irregulars». Ara.
* ↑ «El juicio contra los exconsejeros de la CAM se celebrará en mayo y julio» (en castellà). Cadena SER.
# Entitat d'Àmbit Territorial Inferior al Municipi

Una entitat d'àmbit territorial inferior al municipi (EATIM) és una unitat administrativa que existeix a totes les comunitats autònomes d'Espanya, amb caràcter intramunicipal; també denominades des d'antic Entitats Locals Menors. El seu concepte agrupa diversos tipus de poblament, dependents d'una altra localitat més gran, però amb administració autònoma superior a la de la pedania o de l'annex, entre d'altres.

## Constitució

Per a la seva constitució fa falta l'existència d'un nucli de població separat d'un altre major en el que es localitza l'ajuntament. La seva creació pot ser sol·licitada pels veïns del nucli menor, sent necessària majoria simple.

## Competències

Les EATIM estan regides per un alcalde pedani i una junta veïnal. Poden tenir les següents competències: construcció, conservació i reparació de fonts, safaretjos i abeuradors, vigilància de camins rurals, muntanyes, fonts i rius, administració i conservació del patrimoni, regulació de l'aprofitament dels seus béns comunals, execució d'obres o prestació de serveis de competència municipal.

## Legislació de les Comunitats Autònomes

Algunes comunitats autònomes d'Espanya han desenvolupat legislativament formes similars d'organització submunicipal als seus respectius territoris sota altres noms específics com el d'entitat local menor (Aragó, Castella i Lleó i Galícia), entitat local autònoma (Andalusia), entitat municipal descentralitzada (Catalunya) o pedania (Comunitat Valenciana i Regió de Múrcia).
A Espanya, existeixen més de 3.000 entitats d'àmbit territorial inferior al municipi.

## Aplicació a Catalunya

A Catalunya les EATIM s'anomenen Entitats Municipals Descentralitzades.

## Enllaços externs

* Ministeri de Política Territorial. Entitats d'àmbit territorial inferior al municipi Arxivat 2007-08-07 a Wayback Machine.
* Reial decret Legislatiu 781/1986, de 18 d'abril, pel qual s'aprova el Text Refós de les Disposicions Legals vigents en matèria de Règim Local
# Síndrome de Bullerbyn

El terme de la síndrome de Bullerbyn (en alemany: Bullerbü-Syndrom) es refereix a idealitzar la imatge de Suècia als països germanòfons. La imatge de Suècia es regeix pels estereotips, compta únicament amb connotacions positives i idíl·liques, com per exemple: cases de fusta, boscos verds, llacs purs i nets, cérvol, pèl ros, gent satisfeta. El terme ve de la novel·la d'Astrid Lindgren Els nens de Bullerbyn, la qual descriu la vida a Suècia com a idíl·lica.
El fenomen va ser investigat per Berthold Franke de l'Institut de Goethe d'Estocolm, va publicar uns articles sobre la síndrome a l'Svenska Dagbladet. Franke creu que no es tracta només de la imatge de Suècia, sinó també de la nostàlgia per una Alemanya millor. Suècia simbolitza la societat sana i la naturalesa incontaminada. La simpatia cap a la utopia sueca es manifesta en les excursions a aquest país i en comprar cases a la província.
El terme «síndrome de Bullerbyn» va ser la paraula del mes al diccionari del Consell de l'Idioma Suec. Aprofitant la popularitat de Suècia i de l'obra d'Astrid Lindgren, l'oficina sueca de l'Institut de Goethe va organitzar el 2008 l'exposició Pippi de gira per Alemanya.

## Referències

* ↑ Franke, Berthold «Tyskarna har hittat sin Bullerbü (SvD Premium)» (en suec). Svenska Dagbladet [Consulta: 13 febrer 2025].
* 1 2 «Tyskarnas vilda kärlek till Sverige» (en suec). Sydsvenskan [Consulta: 13 febrer 2025].
# Enduro Women

Enduro Women és una de les categories (o classes) en què es disputa el Campionat del Món d'enduro. Fou introduïda el 2010, uns anys després que s'introduïssin les tres principals (E1, E2 i E3). Instaurada inicialment com a Copa del món (FIM Women's Enduro World Cup), va esdevenir campionat mundial a partir de la temporada del 2021 amb el nom oficial de FIM Youth Enduro World Championship.
Reservada a les dones, les motocicletes han d'acomplir les especificacions de qualsevol de les tres classes principals (E1, E2 o E3) i duen les plaques porta-números de color violeta amb els números blancs. Les participants fan una volta menys al recorregut que els pilots de les altres categories.

## Llista de campiones del món

    A 26 de novembre de 2024
| Any | Campiona | Motocicleta |
| 2010 | Ludivine Puy | Gas Gas |
| 2011 | Ludivine Puy | Gas Gas |
| 2012 | Laia Sanz | Gas Gas |
| 2013 | Laia Sanz | Honda |
| 2014 | Laia Sanz | Honda |
| 2015 | Laia Sanz | KTM |
| 2016 | Laia Sanz | KTM |
| 2017 | Maria Franke | KTM |
| 2018 | Sanna Kärkkäinen | KTM |
| 2019 | Jane Daniels | Husqvarna |
| 2020 | Jane Daniels | Husqvarna |
| 2021 | Laia Sanz | Gas Gas |
| 2022 | Jane Daniels | Fantic |
| 2023 | Jane Daniels | Fantic |
| 2024 | Mireia Badia | Rieju |
* ↑ Primera edició com a Campionat del món

## Referències

* ↑ «Regulations for the E1, E2, E3 and EJ FIM Enduro World Championships» (PDF) (en anglès). fim-live.com. FIM, 18-02-2016. [Consulta: 20 desembre 2017].
* ↑ «Women Enduro riders get an FIM World Championship – at last!» (en anglès). enduro21.com, 18-01-2021. [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ «2022 FIM Enduro World Championship Regulations» (PDF) (en anglès). fim-moto.com. FIM, 20-12-2021. [Consulta: 2 gener 2022].

## Enllaços externs

* Lloc Web oficial (anglès)
* El mundial d'Enduro femení al Web de la FIM (anglès)
# Gay Games 2026

Els Gay Games 2026 és un pròxim esdeveniment internacional multiesportiu i una trobada cultural organitzada per i específicament per a atletes, artistes i músics lesbianes, gais, bisexuals i transsexuals (LGBT), coneguts com a Gay Games. Aquest 12è Gay Games està previst celebrar en la ciutat de València en entre maig i juny de l'any 2026.
L'11 de novembre de 2021, la Federation of Gay Games (FGG) va elegir com la candidatura guanyadora a València enfront de les de Múnic i Guadalajara (Mèxic).
L'ajuntament de la capital del País Valencià va preveure una assistència de 100.000 persones i un impacte econòmic de més de 120 milions d'euros. A més, ha detallat que rebran més de 15.000 esportistes que competiran en 26 modalitats esportives.

## Referències

* ↑ The History of LGBT Participation in the Olympics Arxivat 2014-02-21 a Wayback Machine.
* 1 2 3 Press, Europa. «Ribó diu que la designació de València com a seu dels Gay Games reflecteix el seu "caràcter de ciutat esportista"», 12-11-2021. [Consulta: 28 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial del València Gay Games Arxivat 2021-11-28 a Wayback Machine.
# Gran Buda de Tailàndia

El Gran Buda de Tailàndia (en tailandès: พระพุทธมหานวมินทรศากยมุนีศรีวิเศษชัยชาญ) També coneguda com el "Gran Buda", "Phra Buda Maha Nawamin" i "Mahaminh Sakayamunee Visejchaicharn", és l'estàtua més alta de Tailàndia, i la novena més alta del món.
Situada en el monestir de Wat Muang a la província d'Ang Thong, aquesta estàtua s'eleva fins a 92 m d'altura, i té 63 metres d'ample. La construcció va començar en 1990 i es va acabar el 2008. Està pintada d'or i feta de ciment.

## Referències

* ↑ «Buddha statue at Wat Muang Monastery - Southeast Asia». Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 4 setembre 2016].
* ↑ «The Biggest Buddha in Thailand ?». Arxivat de l'original el 2016-10-24. [Consulta: 4 setembre 2016].

## Vegeu també

* Llista de les estàtues més altes del món