OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centre Cultural Albareda

El Centre Cultural Albareda és un equipament municipal de l'Ajuntament de Barcelona, al Poble-sec, especialitzat en música. Es va inaugurar l'1 de desembre del 2012 al Carrer Albareda 22-24. És un equipament llargament reivindicat per les associacions del barri.
El centre ofereix una extensa programació de concerts, cinema documental musical, xerrades en format music sessions amb el nom "Musicalment parlant", activitats i espectacles familiars, exposicions, itineraris i tallers de tipologia diversa: música, expressió, recursos, creativitat, salut i familiars.
Les entitats de cultura popular que es troben al centre són: gralles i tabals del Poble Sec, gralles dels Castellers del Poble Sec, SC Els Moderns. En el Centre es poden veure diferents elements d'imagineria festiva: el gat Sírius, dels Diables del Poble Sec, les Tres Xemeneies del Paral·lel i els capgrossos l'Ombra del Sol i el Raig de Lluna, donació de Carla Aguilar.

## Referències

* ↑ «El Centre Cultural Albareda obre finalment les portes als veïns», 01-12-2012. [Consulta: 21 juliol 2019].
* ↑ «El Centre Cultural Albareda dedica todo un mes a los diferentes estilos musicales» (en castellà). El Periódico, 27-06-2019. [Consulta: 21 juliol 2019].
* ↑ «Llega la música y el cine en el patio del Albareda» (en castellà). MondoSonoro, 04-06-2019. [Consulta: 21 juliol 2019].
* ↑ «Musicalment parlant, nou cicle de xerrades i music sessions al Centre Cultural Albareda». El3.cat, 24-10-2017. [Consulta: 9 setembre].
* ↑ «Centre Cultural Albareda». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).
# Xemeneia de l'antiga Fábrica La Porcelana

La xemeneia de l'antiga Fábrica La Porcelana es troba a la plaça de Joan Corrades (carretera de la Bordeta) del barri d'Hostafrancs de Barcelona, i està catalogada com a bé cultural d'interès local.

## Història

Aquesta xemeneia és l'únic vestigi de l'antiga fàbrica La Porcelana, fundada el 1846 pels germans Florensa. Aquesta va ser la primera fàbrica de porcellana de Catalunya. La construcció de la xemeneia ha de ser posterior al 1890, quan s'introduí aquesta tipologia.

## Descripció

És d'obra vista i està sobre uns esglaons que salven els diferents nivells del terra entre la plaça i el carrer. Té una llarga base quadrada amb tres arc de mig punt en degradació a cada cara i coronada per una cornisa amb un fris sense decoració. La xemeneia es de planta octogonal de forma troncopiramidal. La part superior està decorada amb unes falses obertures, estretes i allargades, i es remata amb una gran cornisa.

## Referències

* 1 2 3 4 «Xemeneia de l'antiga Fábrica La Porcelana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.

## Enllaços externs

* «Xemeneia de La Porcelana». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Ampelion

Ampelion és un gènere d'ocells de la família dels cotíngids (Cotingidae), propi de les zones forestals properes als Andes, des de Veneçuela i Colòmbia fins a Perú i Bolívia.

## Llistat d'espècies

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* Cotinga emplomallada fosca (Ampelion rubrocristatus d'Orbigny & Lafresnaye, 1837)
* Cotinga emplomallada collroja (Ampelion rufaxilla Tschudi, 1844)

## Referències

* ↑ «Ampelion Tschudi, 1845» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «Ampelion (Ampelion sp.) - Avibase». [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ El gènere Ampelion a TAXONOMICON Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. Ref. 05-06-2010
* ↑ «Cotingas, manakins, tityras, becards – IOC World Bird List». [Consulta: 31 gener 2025].
# Cal Carboner

Cal Carboner és una casa dels Hostalets de Pierola (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'una casa entre mitgeres de planta i pis en la que són notables sobretot els esgrafiats de la façana. A la planta baixa,els esgrafiats, consten de formes geomètriques ornamentals emmarcades per unes falses pilastres, també esgrafiades, que segueixen a la primera planta. A la primera planta a banda i banda del balcó hi ha representades dues escenes de temàtica clàssica: flors i angelets. També és interessant la cornisa sostinguda per mènsules.

## Història

El 1922 Bartomeu Oriols comprà la casa al propietari Pere Noto. El nou propietari va ser qui arrana la façana. L’edifici va ser construït al segle XIX en un estil modernista. Entre 1912 i 1914 dos fills de la família Orriols (família humil de carboners), van emprendre un viatge cap a Cuba. Aquell viatge els duria a la fortuna gràcies a l’èxit d’un negoci de ferreteria. La casa dels Orriols va ser confiscada i ocupada per la UGT amb l’esclat de la Guerra Civil. Avui dia pertany als Madorell, els quals restauren la façana segons l’esgrafiat original, Tot i que l’origen del municipi s'ubicava al veïnat de Pierola, el creixement que havia patit la barriada dels Hostalets de Pierola, va provocar el trasllat de la seu municipal el 1886.

## Referències

* 1 2 3 «Cal Carboner». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
# Asemospiza

Asemospiza és un gènere d'ocells de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2021) aquest gènere està format per 2 espècies:
* Menjagrà fuliginós (Asemospiza fuliginosa Wied-Neuwied, M, 1830)
* Menjagrà bru (Asemospiza obscura d'Orbigny & Lafresnaye, 1837)

## Referències

* ↑ «Asemospiza K.J.Burns, Unitt & N.A.Mason, 2016» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «Asemospiza (Asemospiza sp.) - Avibase». [Consulta: 31 gener 2025].
* ↑ «Tanagers and allies – IOC World Bird List». [Consulta: 31 gener 2025].
# 13 anys i un dia

13 anys i un dia és una sèrie de TV3 que s'emetia els dijous a la nit. Es va estrenar el 15 de gener del 2008. La sèrie està formada per 24 episodis de 25-30 minuts de duració, dividits en dues temporades. Està protagonitzada pel Joan Pera i el Roger Pera (pare i fill). La sèrie es va complementar amb la sèrie de 13 capítols de tres minuts per a mòbils A pedra picada, amb els mateixos protagonistes, la primera movisèrie en català.

## Personatges

* Ricard: Joan Pera
* Roger: Roger Pera
* Margot: Carme Balagué
* Pedro: Lluís Marco
* Sílvia: Alicia González Laá
* Mònica: Eva de Luis
* Google: José Luis Adserías

## Sinopsi

El Ricard (Joan Pera) i el Roger (Roger Pera) són pare i fill però, ja fa temps que no exerceixen. Des del dia en què en Ricard, conxorxat amb el Pedro, va fugar-se amb un furgó carregat amb 200 milions de pessetes, la relació del Roger i el seu pare ha estat més aviat una no-relació. Ara, el Ricard compleix condemna i comparteix cel·la amb el seu incombustible amic Pedro (Lluís Marco).
Per la seva banda, el Roger viu ignorant –tant com li és possible– el seu pare. Una vida de luxe al pis del seu pare, amb la paga del seu pare i amb el lloguer que li cobra cada mes al Google (José Luis Adserías) per compartir el pis. La Margarita (Carme Balagué) és la germana actriu del Ricard. El nom artístic és Margot Moulin. Una diva que es creu una estrella fulgurant del panorama teatral català quan en realitat només aconsegueix feina de secundària. Margot viu en un altre pis de la família just al davant del Roger.
Entre en Ricard i en Roger hi ha un distanciament evident. En Roger retreu al seu pare que l'abandonés en plena adolescència i en Ricard pensa que el seu fill ni tan sols el visita quan es consumeix de pena en una presó condemnat a 13 anys i un dia.
Tot i així, els camins del Ricard i del Roger estan condemnats a trobar-se. El dia que el Ricard s'escapa de la presó va al seu expis a refugiar-se. Tossuts per igual, rancorosos tant l'un com l'altre, no pensen fer cap esforç per fer la vida quotidiana més cordial.

## Enllaços externs

* Lloc web de 13 anys i un dia

## Referències

* ↑ «Familias en serie» (en castellà), 10-03-2019. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ Borreguero, Mario Alcudia. Competidores y aliados : medios en convergencia, los nuevos retos en comunicación (en castellà). Fundación Univ. San Pablo, 2012-01-12, p. 229. ISBN 978-84-92989-47-8.
* ↑ Niqui, Cinto. Cronologia dels primers 15 anys de l'audiovisual a internet. Editorial UOC, 2012-02-24, p. 163. ISBN 978-84-9788-497-6.
# For the Honor of the Family

For the Honor of the Family és una pel·lícula muda estrenada el 27 de gener de 1912. Va ser produïda pels Vitagraph Studios, dirigida per Van Dyke Brooke, i interpretada per Maurice Costello, Alec B. Francis i Van Dyke Brooke, entre d'altres.

## Argument

Degut al seu comportament, el coronel Ryder deshereta el seu fill Guy i el treu de casa. Guy, per tal de canviar la seva manera de ser s'allista a l'exèrcit i abandona Anglaterra. Cinc anys després, el coronel Ryder mor deixant la seva filla Alice a càrrec del seu amic el coronel Lawrence. Aquest és destinat a l'Índia i s'emporta a Alice amb ell.
Allà dirigeix el regiment de Guy, que sota el fals nom de Denton ha arribat a tinent. Guy reconeix la seva germana i sap que el seu pare ha mort fent-la a ella hereva universal però ella no el reconeix a ell. El comandant Jervis fa la cort a Alice, la qual se sent afalagada. Guy s'adona de la situació però no sap què fer. Escolta com Jervis la persuadeix de que el visiti a les seves habitacions. A la nit ell també hi va i troba Alice esperant a Jervis que inesperadament ha estat reclamat. Al principi ella se sent molesta per la interferència de Guy però en revelar-li que és el seu germà ella s'adona de la seva follia. En aquell moment arriba Jervis i intenta que ella la segueixi però Guy ho impedeix. Es discuteixen i el comandant treu una pistola. Lluiten i la pistola es dispara en caure i fereix lleument Jervis.
El comandant acusa Guy d'haver-lo atacat i aquest refusa parlar en la seva defensa per tal de no comprometre la seva germana. Alice s'assabenta del que succeeix i confessa la seva follia al coronel Lawrence. Aquest força Jervis a dimitir i a escriure una carta exonerant Guy de tot. La cort marcial declara Guy innocent i finalment pot abraçar la seva germana.

## Repartiment

* Van Dyke Brooke (coronel Ryder)
* Maurice Costello (Guy Ryder)
* Alec B. Francis (coronel Lawrence)
* Hazel Neason (Alice Ryder)
* William R. Dunn (comandant Jarvis)
* Dolores Costello (Alice, com a nena)

## Referències

* ↑ «Data from manufacturers' list of releases». The Moving Picture News V, 3, 20-01-1912, pàg. 49.
* ↑ «Vitagraph». Moving Picture World 11, 4, 27-01-1912, pàg. 273.
* ↑ «For the Honor of the Family». The Moving Picture World 11, 3, 20-01-1912, pàg. 236.
# Canal 4

Canal 4 és un canal de televisió de proximitat, amb seu a Barcelona i Mallorca. Les seves emissions a Mallorca van començar el 5 de setembre de 2022, mentre que a l'Àrea Metropolitana de Barcelona ho va fer el 12 de setembre del mateix any.
El canal està disponible a través de la televisió digital terrestre de Mallorca i l'Àrea Metropolitana de Barcelona i també per internet.

## Programació

Els programes que s'emeten per Canal 4 són els següents:
* Zippi zapping, programa de zàping que es feia a Tevecat amb Albert Lesán, Sabina Pedrós, Enric Bayón, Angelica Triana, Edu Mutante, Pau Murner, Toni Cano, Jordi González, Naila Lesán, Judith Salvat, Katia Monclus, Sonia Madoc.
* Sense control, magazín presentat per Elena Batista.

## Freqüències

Les freqüències d'emissió de Canal 4 són les següents:
* 37 UHF: Palma (Mallorca)
* 48 UHF: Barcelona (Barcelonès)
* 39 UHF: Sabadell (Vallès Occidental)
* 40 UHF: Granollers (Vallès Oriental)

## Referències

* ↑ «Grup 4 adquiere tres licencias TDT en Cataluña». [Consulta: https://www.mallorcadiario.com/grup-4-adquiere-tres-licencia-tdt-en-cataluna].
* ↑ Redacció. «El CAC autoritza les emissions del nou Canal 4 liderat per Albert Lesán», 01-08-2022. [Consulta: 2 agost 2022].

## Enllaços externs

* Canal 4 - Lloc web oficial
# Carretera dels Emirats

La carretera dels Emirats (E311) (àrab: شارع الإمارات, xāriʿ al-Imārāt, literalment ‘avinguda dels Emirats') és una de les carreteres més llargues dels Emirats Àrabs Units. La carretera E311 es coneix també com a carretera Sheikh Mohammad Bin Zayed des de gener de 2013, i de forma abreujada amb l'acrònim SMBZ.
Uneix Jebel Ali, a l'oest de la ciutat de Dubai, amb Ras al-Khaimah, seguint tota la costa per Sharjah, Ajman i Umm al-Qaiwain. Fou construïda per la municipalitat de Dubai per eliminar el trànsit de camions per les zones urbanes i actualment és una zona de desenvolupament on s'estableixen empreses i es construeixen edificis. Està prevista la seva ampliació fins a la frontera d'Oman a la península de Musandam. A la rodalia es construeix Dubailand i altres projectes com la International City, els Arabian Ranches, el Dubai Silicon Oasis, Al Salam City, Al Ameera, i altres.
El setembre de 2024 es va informar que dos nous ponts que es van obrir a la intersecció de la carretera Garn Al Sabkha-Sheikh Mohammed bin Zayed han aconseguit reduir fins a un 70% del trànsit durant les hores punta. Això forma part del projecte de millora del trànsit a Dubai.

## Referències

* ↑ Wam. «Mohammed renames Emirates Road after Sheikh Mohammed bin Zayed» (en anglès). Emirates - Emirates24|7, 02-01-2013. [Consulta: 27 octubre 2024].
* ↑ «Morning traffic: Accident clogs Dubai-Sharjah road» (en anglès). khaleejtimes.com, 09-10-2019. [Consulta: 27 octubre 2024].
* ↑ Walters, Tim. «Managing the Metaphor: Dubai, Inc: Its Corporate Reputation and the News Media». A: 10 TH INTERNATIONAL PUBLIC RELATIONS RESEARCH CONFERENCE. 2006., 2006.
* ↑ Dhal, Sharmila. «Up to 70 per cent cut in peak hour travel time on two major Dubai roads as two bridges open» (en anglès). gulfnews.com, 15-09-2024. [Consulta: 27 octubre 2024].
# Cas Retratista

Cas Retratista és un estudi de fotografia i espai cultural ubicat a Montuïri, Mallorca, nascut cap a finals del 2018. És la seu de l'Associació de Fotografia Analògica de Mallorca Cas Retratista. Està dirigit pel fotògraf Gaizka Taro. A Cas Retratista s'hi celebren concerts, exposicions, tallers, recitals de poesia, cicles de cinema, presentacions de llibres i altres actes culturals. Els esdeveniments que s'hi realitzen, sovint són enregistrats en vídeo i penjats a la plataforma Youtube. Alguns dels grups que han actuat a Cas Retratista són Mar Grimalt, Dos Abejos i Elysian.

## Referències

* ↑ «Cas RetratistaCarrer des Pujol, 10, 07230 Montuïri, Illes Balears». [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «Un tast de cultura contemporània al Pla de Mallorca». [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «Associació de Fotografia Analògica de Mallorca Cas Retratista» (en castellà). [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «L'artista Gaizka Taro inaugura una exposició sobre les similituds de les festes de Montuïri i el poble Yoshii, que viatjarà fins al Japó a través de l'Institut d'Estudis Baleàrics». [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «Diada de Mallorca: un recull dels actes organitzats». [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «What's on in Mallorca from Friday to Sunday» (en anglès). [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «Concert de música brasilera | Ajuntament de Montuïri». [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «Una exposició vincula les festes de Montuïri amb les d’un poble del Japó». [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «Gaizka Taro inaugura una exposició sobre les similituds de les festes de Montuïri i el poble Yoshii, que viatjarà fins al Japó a l'octubre». [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «Rellotges - Aina Tramullas (en directe a Cas Retratista)». [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ Gomila, Biel. «Concierto de Maria del Mar Grimalt en la Diada de Mallorca» (en castellà), 30-12-2021. [Consulta: 20 agost 2023].
* ↑ «Concert». [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ «Elysian» (en català). [Consulta: 20 agost 2023].
# Casa Gorina

La Casa Gorina és una obra noucentista de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Edifici civil. Construcció composta per planta i pis que té com a protagonista un cos central en Masó juga, amb les característiques que defineixen la seva arquitectura; entrants i sortints que aconsegueix en aquest cas mitjançant una balconada interior coberta p er un sostre que sobresurt en dos cossos lateral un forma per un sendes arcades que va ver una sinuosa corba i l'altre cos rectangular, però amb una planta baixa més sortida que el primer pis. Aquesta composició queda complementada per finestres de diverses formes teulades 2 nivells diferents i d'utilització de la pedra per cobrir part de la façana o com 2 columnes o emarcadament d'obertures.

## Història

Aquesta casa amb el nom original “Torre Les Arcades” va pertànyer a la família Gorina que formava part de la burguesía catalana i eren importants industrials tèxtils de finals del segle xix i mitjans del XX. La casa va ser construïda el 1928 i va pertànyer a la família fins a l'any 2016. Va ser una de les famílies més importants a l'impuls i auge de la urbanització S'Agaró des dels seus inicis.
Aquesta urbanització fou iniciada el 1924 per l'industrial Josep Ensesa i Gubert es col·laboració amb l'arquitecte R. Masó, i Valentí ¡. Reb`'e el non d'un rierol poper (Segueró o Sagaró) La primera casa fou "Senya Blanca" la qual ja existia, del Sr. Ensesa la mateix 1924, però la veritable gran empenta constructiva no es produí fins al 1928 amb obres con la casa Gorina 1928, la de Masó 1928, la casa Sibils 1929, l'hostal de la Gavina 1929-34....a la mort de Masó es feu carrec de la urbanització F.Folguera i Grassí el qual hi va fer nombroses obres per ordre del Sr. Ensesa: el camí de ronda, l'església, la disposició definitiva de l'hostal la casa Ensesa (fill).. mort el any 1960 fou Adolf Florensa qui el substituí. A S'Agaró es crea un urbanisme de l'alta burgesia de caràcter marcadament autòcton i d'arrel noucentista.

## Referències

* 1 2 «Casa Gorina». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 gener 2019].
# Casa Rosa (Llafranc)

Casa Rosa és una casa eclèctica del poble de Llafranc, al municipi de Palafrugell (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.
Aquesta casa sempre s'ha dit Villa Lola, tal com esta escrit a la façana posterior. El nom de Casa Rosa deu ser fruit d’una confusió: La casa pertanyia al matrimoni Eusebi Fina i Dolors Vergès (d’aqui el nom de Lola). Una filla d’aquest matrimoni es va casar amb Eduard Rosa Balaciart i pot ser que d’aqui vingui la confusió amb el nom de Rosa, encara que el matrimoni no hi va viure perque es va construir la seva propia casa a Calella.

## Descripció

La casa Rosa ocupa, juntament amb la que li és veïna i els seus jardins corresponents, l'illa compresa entre els carrers Monturiol, Llevant, Xàvega i Roger de Llúria.
És un edifici de planta i dos pisos, amb teulada a dues vessants. La façana principal té totes les obertures allindades; les del primer pis formen un balcó de tres obertures. Presenta l'interès tipològic de les primeres cases d'estiueig de la zona.

## Història

Es tracta d'una de les primeres cases d'estiueig bastides en el nucli de Llafranc, desenvolupat com a barri residencial a partir del segle xix.
El seu propietari, que li va donar el nom de Villa Lola, era de Palafrugell. Per tant, anomenar-la casa d’estiueig es pot prestar a confusió.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Rosa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Castell Ferran

El castell Ferran és un torre de defensa de planta quadrangular i de dos pisos al municipi del Bruc (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local. Està envoltada d'un petit mur de defensa. Existí una coberta a dues aigües. A les cares de la torre es distingeixen diverses espitlleres a dos nivells diferents fetes amb maó. A l'interior es distingeixen restes d'un forjat d'entramat de bigues de fusta i restes d'arrebossat amb calç a les parets.
El 1911, Carreras i Candi ressenyava que prop del gran casalot dit Can Maçanet, bastit a la collada del Montserrat i que "per sa situació en l'embrancament de dues carreteres i lluny de poblat, presta servei d'hostal", "s'alça un quadrat fortí amb torres rodones a sos angles. En les veïnes altures del puig Ferran (vint minuts) existeixen dues petites fortaleses, on en temps de guerra o disturbis populars, hi ha acampat en temps contemporanis patrulles de l'exèrcit. La importància estratègica del lloc segueix essent tan reconeguda avui com ho fou cent o mil anys enrere ... Tant en la guerra civil del 1822 com en la del 1835, fou transformat en fortificació el casal de Can Maçana, successor, en l'ordre militar, de l'antic castell de la Guàrdia."
Aquesta petita fortificació, probablement degué utilitzar-se arran de les guerres carlines. Durant la primera guerra, se sap que l'any 1836 la masia de Can Maçana situada molt a prop va ser fortificada. També va ser utilitzada com a torre del telègraf.
Considerem aquest "castell", situat dalt del puig Ferran, en traça de fortí fuseller i com a guaita del rodal. Encara que algun dels seus elements poden decantar-nos a donar-li major antiguitat, conjecturem que deu tractar-se d'un baluard datat al segle passat. En aquest sentit, és prompta l'evocació de la primera batalla del Bruc, ocorreguda el 6 de juny del 1808 i la segona batalla del Bruc vuit dies més tard.

## Vegeu també

* Telegrafia òptica
* Llista de les torres de telegrafia òptica de Catalunya

## Notes

* 1 2 3 4 «Castell Ferran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
# Castell de Lielstraupe

El Castell de Lielstraupe (en letó:Lielstraupes pils, en alemany: Gross-Roop) és un castell en la regió històrica de Vidzeme, al nord de Letònia. L'edifici va ser construït en el segle xiii, i el poble de Straupe va començar a desenvolupar-se al voltant del castell durant el segle xiv. Una gran torre va ser afegida al voltant de 1600.
Des de la segona meitat del segle xiii fins al 1625, el castell va pertànyer a la família del baró Rosen. Durant el domini polonès, al castell hi havia un monestir catòlic. Des de 1723, el castell pertanyia al governador Peter Lacy, quan era governador general George Browne. El 1866, el castell va ser adquirit pel baró general Johann Gustav von Rosen (1797–1872) i va romandre novament propietat de la família Rosen fins que Hans von Rosen va marxar a Alemanya el 1939.
Greument danyat per un incendi el 1905, el castell va ser restaurat entre 1906 i 1909 per l'arquitecte Vilhelms Bokslafs. Des de 1963 és la seu d'un hospital de rehabilitació per a drogoaddictes.

## Referències

* ↑ Baltic States: Estonia, Latvia, Lithuania (en anglès). Hayit Publishing, 1993, p. 277. ISBN 978-1-874251-07-1.
* ↑ Ozola, Silvija «The Development of the Catholic Cathedral Building-type at Bishoprics' Towns on the Baltic Sea Southern Coast during the 13th – 14th Centuries» (en anglès). Landscape architecture and art, 14, 16-07-2019, pàg. 24–44. DOI: 10.22616/j.landarchart.2019.14.03.
* ↑ «Lielstraupe medieval castle». ambermarks.com. [Consulta: 22 maig 2022].

## Vegeu també

* Llista de castells de Letònia

## Bibliografia

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en anglès/letó), 2006. ISBN 9984-785-05-X.

## Enllaços externs

* http://www.pilis.lv/a_pnm/view.php?id=2280&prop_id=257 Arxivat 2014-01-05 a Wayback Machine.