OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Miño

El Miño (o Minho en portuguès) és un riu del nord-oest de la península Ibèrica que circula per l'interior de Galícia i en els seus darrers quilòmetres fa de frontera entre Espanya i Portugal per acabar desembocant a l'oceà Atlàntic.
És el riu més llarg de Galícia amb una longitud de 340 km i el més cabalós des que rep les aigües del riu Sil, el seu principal afluent.

## Etimologia

Anomenat antigament en llatí Minius i en grec Μίνιος, el seu nom vindria de minium (vermelló) del color de les seves aigües. Estrabó diu que el seu nom original fou Baenis (Βαῖνις) però probablement es confon amb el riu Naebis (entre el Miño i el Duero). En contexts antics i medievals, el nom que rep aquest riu en català és Mínius (del llatí Mĭnĭus).

## Geografia

Neix al Pedregal de Irimia, dins de la serra de Meira, a uns 695 metres d'altitud, al municipi de Meira, província de Lugo, i rep les aigües de diferents fonts entre les quals es troba la llacuna de Fonmiñá, a A Pastoriza, primer afluent d'importància.
Els darrers 76 km del seu curs serveixen de frontera entre Espanya i Portugal, desembocant a l'oceà Atlàntic, formant un estuari entre A Guarda (Pontevedra) i Caminha. És navegable en els seus darrers 33 km, fins a Tui.
El Miño passa per les localitats de Lugo, Portomarín, Ourense, Ribadavia, Salvaterra de Miño, Tui i A Guarda, entre d'altres.
Compta amb cinc embassaments: Belesar, Os Peares, Velle, Castrelo i Frieira.

## Principals afluents
### Afluents pel marge dret

    A la província de Pontevedra: Tamuxe, Pego, Cereixo da Briña, Furnia, Louro, Tea, Caselas, Xuliana, Termes, Deva, Ribadil, Cea. A província d'Ourense: Avia, Barbantiño, Búbal. A la Lugo: Asma, Narón, Ferreira, Mera, Narla, Ladra, Támoga, Anllo.

### Afluents pel marge esquerre

* A la província de Lugo: Luaces, Lea, Chamoso, Robra, Chanca, Loio, Neira, Sil.
* A la província d'Ourense: Sil, Deva, Arnoia, Barbaña, Lonia, Sardiñeira, Azúmara.
* A Portugal: Mouro, Gadanha, Coura.

## Vegeu també

* Boega

## Referències

* ↑ «Macià Riutort i Riutort: ÍSLENSK-KATALÓNSK ORÐABÓK XXXIV – DICCIONARI ISLANDÈS-CATALÀ XXXIV». [Consulta: 18 juliol 2024].
* ↑ «Minius - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 18 juliol 2024].
# Pituriàspids

Els pituriàspids (Pituriaspida) són una petita classe extinta de peixos àgnats (sense mandíbules) que van viure en el Devonià mitjà, fa uns 390 milions d'anys.
Els pituriàspids eren àgnats cuirassats, amb una armadura òssia que els cobria el cap i que es perllongava cap endavant en una llarga espina o rostre (semblant a l'actual Xiphias gladius). Van viure en ambients deltaics, en l'oest de Queensland (Austràlia). Es coneixen solament dues espècies Pituriaspis doylei, amb un escut cefàlic allargat i un rostre molt llarg, i Neeyambaspis enigmatica, amb un escut cefàlic més triangular i un rostre molt més curt.

## Origen del nom

Pituri és una droga al·lucinògena que s'extreu de les fulles de Duboisia i Acàcia usada pels aborígens australians. El descobridor dels pituriàspids Gavin Young, va donar el nom de Pituriaspis, ja que donat l'estrany aspecte dels primers espècimens examinats creia que estava al·lucinant (Long, p. 59).

## Referències

* Janvier, P. 1998. Early Vertebrates. Oxford, Nova York: Oxford University Press. ISBN 0-19-854047-7.
* Long, J. A. 1996. The Rise of Fishes: 500 Million Years of Evolution. Baltimore: The Johns Hopkins University Press. ISBN 0-8018-5438-5.
# Alberto Iñurrategi

Alberto Iñurrategi Iriarte (Aretxabaleta, 3 de novembre de 1968) és un escalador i alpinista basc. Va ser el desè alpinista en coronar els catorze vuit mils. Juntament amb el seu germà Félix va fer dotze dels catorze vuit mils, tot i que aquest va morir en el descens del Gasherbrum II l'any 2000.
S'ha caracteritzat per les seves ascensions d'estil alpí, més complicat. També és conegut per no fer servir oxigen, l'ús de menys cordes fixes, sense o gairebé sense xerpes i pocs camps d'altura. Ha obert noves vies d'ascensió, com al K2, i ha fet les rutes més tècniques en molts vuit mils, a més d'altres cims de l'Himalaia com el Gasherbrum III. És l'únic alpinista del món que ha ascendit al Gasherbrum I, Gasherbrum II, Gasherbrum III i Gasherbrum IV.
Ha col·laborat amb altres alpinistes per fer documentals sobre la muntanya, com Annapurna: sueño y vacío, Gure Himalaya (El nostre Himalaia) i Hire Himalaya (El teu Himalaia); aquest últim en memòria del seu germà i pel qual va ser premiat en diversos festivals. També ha estat un col·laborador freqüent del programa Al filo de lo imposible.

## Referències

* ↑ Merino, A. «Alberto Iñurrategi completa el desafío de los 14 'ochomiles'». El Mundo, 17-05-2002 [Consulta: 2 febrer 2010].
* ↑ Borasteros B. «Muere Félix Iñurrategi, uno de los montañeros de más prestigio». El País, 29-07-2000 [Consulta: 2 febrer 2010].
* ↑ Ternua. «Alberto Iñurrategi». Arxivat de l'original el 2012-01-12. [Consulta: 2 febrer 2010].
* ↑ El Periódico de Aragón. «Pasaban hace historia en el K-2», 27-07-2004. [Consulta: 2 febrer 2010].
* ↑ Cine por la Red. «Hire Himalaya, de Alberto Iñurrategi, logra el máximo galardón en el Kendal Mountain Film Festival», 30-11-2004. Arxivat de l'original el 2009-04-23. [Consulta: 2 febrer 2010].
* ↑ Desnivel. «Alberto Iñurrategi, tu himalaya», 06-06-2003. Arxivat de l'original el 2005-05-08. [Consulta: 2 febrer 2010].
# Lu Ling

Lu Ling (xinès: 鹿铃, pinyin: Lù líng, literalment 'La campana del cervolet') és una pel·lícula d'animació xinesa del 1982, produïda per Shanghai Animation Film Studio. Dirigida per Wu Qiang i Tang Cheng, a la pel·lícula s'utilitza la tècnica xinesa d'animació de rentat de tinta, basada en la tècnica pictòrica tradicional del shuimo.

## Història

Des de l'estrena el 1960 del curtmetratge Xiao kedou zhao Mama, la tècnica d'animació amb tinta xinesa havia sigut un dels estàndards del conegut com estil nacional del cinema d'animació de la Xina. En acabant la Revolució Cultural, Shanghai Animation Film Studio va preparar un equip d'artistes novells liderats per Wu Qiang i Tang Cheng, per tal d'adaptar una història de Sang Hu basada en un conte tradicional.
Durant la realització de la pel·lícula, Tang Cheng caigué malalta, i hagué de ser substituïda pel director de fotografia Duan Xiaoxuan.

## Trama

Un ancià i la seua néta rescaten un cérvol jove ferit, i la xiqueta i el cérvol jove desenvolupen una estreta relació. Després de la recuperació, el cérvol torna a la natura. Sentint-se trista, la xiqueta posa una campana al cérvol. Quan l'animalet desapareix a la vall de la muntanya, la campana del cérvol continua ressonant.

## Premis

* La pel·lícula va guanyar el premi a la millor animació als premis Jinji Jiang de 1983.
* Va ser guardonat amb el premi a la millor obra de belles arts el 1983 pel Ministeri de Cultura de la Xina.
* Va guanyar el premi especial de dibuixos animats del 13 Festival Internacional de Cinema de Moscou el 1983.

## Referències

* ↑ The Secret History of Chinese Ink-Wash Animation
* 1 2 3 4 5 Sun, Lijun. The History of Chinese Animation II (en anglès). Routledge, 2020-05-27. ISBN 978-1-000-74053-0.
* ↑ 80t Net. "80t Net." "The Deers Bell." Retrieved on 2007-02-08.
# Gató (desambiguació)

«Gató» té aquests significats:
* Gató, moix jove
* Gató o gat de mar, tauró de la família dels esciliorrínids
* Gató (pastís), pastís mallorquí a base d'ametlles
* Gató botit australià (Cephaloscyllium laticeps), espècie de peix de la família dels esciliorrínids
# Complex Bara Gumbad

El complex Bara Gumbad es troba al Jardí dels Lodi, situat al sud del centre antic de Delhi (Nova Delhi, Índia).
Es tracta d'un conjunt de diverses construccions: un mausoleu, una mesquita i una hostatgeria per a pelegrins. El nom de Bara Gumbad fa referència a la gran cúpula que remata el mausoleu, i es fa servir aquest nom a causa del fet que hom desconeix el personatge que fou enterrat en aquest lloc, una personalitat de l'època del sobirà Sikandar Lodi (1489-1517).
El mausoleu Bara Gumbad és de planta quadrada, exteriorment té l'aparença d'un edifici de dues plantes. La seva estructura és molt similar a la del mausoleu Shish Gumbad, que es troba al seu costat.
La tomba ocupa el fons d'un espai obert, a la dreta la mesquita i a l'esquerra l'hostatgeria.
La mesquita Bara Gumbad es va bastir el 1494. És de planta rectangular i la seva façana és oberta, amb cinc arcs, el central de grans dimensions. Interiorment cal fer esment de la decoració que cobreix les estructures.
# Cúpula de la Roca

La Cúpula de la Roca (àrab: قبة الصخرة, Qubbat aṣ-Ṣaẖra) és un temple islàmic situat a Jerusalem, al centre de la muntanya del Temple. Va ser construït entre els anys 687 i 691 pel novè califa, Abd-al-Màlik ibn Marwan. Sense canvis essencials durant més de tretze segles, és un dels llocs més representatius de la ciutat.
Els musulmans creuen que la roca que es troba al centre de la cúpula és el punt des del qual Mahoma va ascendir de manera miraculosa al cel per reunir-se amb Déu, acompanyat per l'àngel Gabriel, episodi conegut com a Làylat al-Miraj. És un lloc sagrat per als musulmans.
Els jueus, que l'anomenen Kipat Hasela (hebreu: כיפת הסלע‎), afirmen que aquest lloc va ser on Abraham va estar a punt de sacrificar el seu fill Isaac per ordre d'Elohim. És també l'indret a on Jacob va veure l'escala cap el cel, i a on es trobava el Temple de Jerusalem. Altres tradicions jueves diuen que és el punt on es va posar la primera pedra per a construir el món. L'islam recull també la tradició del sacrifici d'Abraham, encara que en aquesta tradició el fill no era Isaac, sinó el primogènit, Ismael.

## Referències

* ↑ Goldberg, Jeffrey. «Arafat’s Gift» (en anglès americà). The New Yorker, 29-01-2001. Arxivat de l'original el 2014-09-04. [Consulta: 19 gener 2025].

## Enllaços externs

* Cúpula de la Roca Arxivat 2006-06-03 a Wayback Machine. Imatge virtual amb AutoCAD (1995).
* Cúpula de la Roca. Imatge de l'interior.
# Javier Hernández Balcázar

Javier Hernández Balcázar (n. Guadalajara, Jalisco, Mèxic, 1988), també conegut amb el sobrenom de "Chicharito" (que deu al seu pare, el Chicharo Hernández), és un futbolista internacional mexicà que juga al Chivas de Guadalajara.

## Carrera
### Club Deportivo Guadalajara

Originari de Guadalajara, a l'estat de Jalisco, va incorporar-se al futbol base del Club Deportivo Guadalajara a nou anys. L'any 2006, durant la celebració del torneig d'Apertura mexicà, va debutar amb el primer equip de Guadalajara.

### Manchester United

El dia 8 d'abril del 2010 va arribar a un acord amb el Manchester United FC per incorporar-s'hi a partir de l'1 de juliol. Aquest pacte estava subjecte al fet que el mexicà obtingués el permís de treball, que li fou concedit el 27 de maig.

## Internacional

El dia 30 de setembre del 2009, Hernández va debutar amb Mèxic, contra Colòmbia. També amb aquesta selecció va debutar, l'11 de juny del 2010, a la fase final de la Copa del Món; i el 17 va marcar el seu primer gol en la màxima competició internacional, contra França.

## Palmarès
### Manchester United

* 1 FA Premier League (2010-11)
* 2 Community Shield (2010, 2011,)

## Referències

* ↑ «Premier League clubs submit squad lists» (PDF). PremierLeague.com p. 23. Premier League, 02-02-2012. Arxivat de l'original el 27 de febrer 2012. [Consulta: 2 febrer 2012].
* ↑ «Javier Hernandez – Quote, Unquote». ManUtd.com. Manchester United. [Consulta: 27 abril 2011].
Chicharito Hernández amb Mèxic - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol de Mèxic – Copa del Món de Futbol 2010
1 Pérez •
2 Rodríguez •
3 Salcido •
4 Márquez •
5 Osorio •
6 Torrado •
7 Barrera •
8 Castro •
9 Franco •
10 Blanco •
11 Vela •
12 Aguilar •
13 Ochoa •
14 Hernández •
15 Moreno •
16 Juárez •
17 dos Santos •
18 Guardado •
19 Magallón •
20 Torres •
21 Bautista •
22 Medina •
23 Michel •
Entrenador: Aguirre
Selecció de futbol de Mèxic – Copa del Món de futbol 2014
1 Corona •
2 Rodríguez •
3 Salcido •
4 Márquez •
5 Reyes •
6 H. Herrera •
7 Layún •
8 Fabián •
9 Jiménez •
10 dos Santos •
11 Pulido •
12 Talavera •
13 Ochoa •
14 Hernández •
15 Moreno •
16 Ponce •
17 Brizuela •
18 Guardado •
19 Peralta •
20 Aquino •
21 Peña •
22 Aguilar •
23 Vázquez •
Seleccionador: M. Herrera
Selecció de futbol de Mèxic – Copa del Món de futbol 2018
1 Corona •
2 Ayala •
3 Salcedo •
4 Márquez •
5 Gutiérrez •
6 J. dos Santos •
7 Layún •
8 Fabián •
9 Jiménez •
10 G. dos Santos •
11 Vela •
12 Talavera •
13 Ochoa •
14 Hernández •
15 Moreno •
16 Herrera •
17 Je. Corona •
18 Guardado  •
19 Peralta •
20 Aquino •
21 Álvarez •
22 Lozano •
23 Gallardo •
Seleccionador: Osorio
Selecció de futbol de Mèxic – Copa d'Or de la CONCACAF de 2011
1 Ochoa •
2 Rodríguez •
3 Salcido •
4 Márquez •
5 Osorio •
6 Torrado •
7 Barrera •
8 Castro •
9 de Nigris •
10 Giovani •
11 Reyna •
12 Talavera •
13 Zavala •
14 J. Hernández •
15 Moreno •
16 Juárez •
17 Sinha •
18 Guardado •
19 Dueñas •
20 Torres Nilo •
21 Bermúdez •
22 E. Hernández •
23 Orozco •
Seleccionar: de la Torre :
# Lliga Espanyola dels Drets de l'Home

La Lliga Espanyola per a la Defensa dels Drets de l'Home i del Ciutadà es constituí a Madrid el 23 de novembre de 1913 amb l'objectiu d'estendre i afirmar els drets individuals inherents a la personalitat humana. Va ser refundada en 1922 com a Lliga Espanyola dels Drets de l'Home sota la presidència de Miguel de Unamuno.
Va comptar entre els seus membres a destacats intel·lectuals, polítics i artistes com Azorín, Salvador Dalí, Manuel de Falla, Manuel Azaña, José Ortega y Gasset, Miró, Unamuno, Julián Besteiro, Lluís Simarro Lacabra, Federico García Lorca, Américo Castro, Atilano Coco Martín i Sánchez Albornoz, entre d'altres. El Coronel Carlos Romero Giménez, militar lleial a la República Espanyola i lluitador antifeixista va ser un dels seus presidents.
Posteriorment, després de l'arribada de la democràcia a Espanya es va modificar el nom a Lliga Espanyola Pro-Drets Humans, havent estat reconeguda pel Ministeri de l'Interior. És una associació espanyola no governamental, apolítica, aconfessional i sense ànim de lucre, la fi primordial del qual és la defensa i vigilància dels drets i les llibertats fonamentals, promovent la seva defensa davant organismes internacionals. Té Estatut Consultiu Especial de les Nacions Unides davant l'ECOSOC. Pertany a la Federació d'Associacions de Defensa i Promoció dels Drets Humans així com a altres organitzacions de drets humans nacionals i internacionals. Participa activament en congressos, conferències, seminaris i col·loquis referits a la divulgació i defensa dels drets humans. En 1993 va formar part, juntament amb altres organitzacions, de la Plataforma d'ONG de Drets Humans per representar a les ONG de Drets Humans d'Espanya en el Fòrum i Conferència Mundials de Drets Humans celebrat en Viena. Actualment el seu president és Francisco José Alonso Rodríguez.
És una institució aconfessional i apolítica. Entre els seus objectius es troben la defensa i vigilància dels Drets Humans i les seves llibertats fonamentals. La formació cívic-moral i social dels ciutadans. Cimentar les bases per al diàleg, la tolerància i la fraternitat entre tots els éssers humans racionals amb la finalitat que la pau, la llibertat i la justícia. Condemnar la violència i el terrorisme.

## Referències

* ↑ Ver: http://www.institutodemer.es/articulos/tercera/LIGA&_32_DERECHOS&_32_HOMBRE&_32_ESPA%D1A.pdf Arxivat 2017-01-09 a Wayback Machine.
* ↑ El País 15/07/1977, http://www.elpais.com/articulo/espana/Legalizada/Liga/Espanola/Derechos/Hombre/elpepiesp/19770715elpepinac_4/Tes
* ↑ correu-e: liga@ligaproderechoshumanos.org
* ↑ Ministeri de l'Interior, Associacions: número nacional 95860, data alta 22/10/1990. Sortida 17176, Carmen Aguilar Godoy, Cap del Servei Nacional de Registre Nacional d'Associacions.
* ↑ Domicili: C/ Alcalde Sainz de Baranda 46 Bajo A 28009 Madrid.
* ↑ correo-e: liga@ligaproderechoshumanos.org
* ↑ Veure: http://www.americanismo.es/organizacion-no-gubernamental-Liga_Espanola_Pro_Derechos_Humanos-180.html Arxivat 2011-08-10 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Web oficial
# Alenar

Alenar és un àlbum de la cantant mallorquina Maria del Mar Bonet, publicat el 1977 i considerat un dels seus discs cabdals:
| « | Alenar no té res a veure amb tot el que ha fet fins ara na Maria del Mar Bonet. Alenar, com LP i com a tema, transcendeix els límits propis de la cantautora (…) perquè Alenar és una bomba. Na Maria del Mar ha compost un LP pessimista, agonitzant, de despedida i d'espera. Comença per dir adéu a les illes, a ses Illes, i acaba per dir adéu a si mateixa, a través de la seva veu, que no li pertany, que és la nostra. | » |
| — Carlos Carrero |||
La portada, que mostra només una part de la cara de na Bonet, no agradà a la discogràfica, que preferia una foto més clara.
La revista Rockdelux situà Alenar en el vint-i-cinquè lloc d'una llista dels «cent millors àlbums espanyols del segle XX» (2004): la ressenya, de Ferran Llauradó, ressalta que Alenar «ocupa un espai central [en l'obra de na Bonet] i és compendi de totes ses facetes».
L'any 2015, Bonet revisità les cançons del disc en un concert especial en el festival Blues & Ritmes de Badalona.
L'any 2019 el grup català Manel presentà la cançó Per la bona gent, senzill de l'àlbum homònim basat en el tema Alenar.

## Contingut

El disc s'enregistrà a l'octubre de 1977 a l'estudi d'Albert Moraleda, amb arranjaments de Lautaro Rosas i la participació de:
* Víctor Ammann
* Albert Moraleda
* Joan Lluís Moraleda
* Ignasi Alcover
* Enric Herrera
* Salvador Font
* Jaume Cortadellas
El repertori conté poemes musicats de Vicent Andrés Estellés ("Les illes"), Francesc Parcerisas, Edith Södergran ("Nosaltres les dones") o Joan Vinyoli i sa primera musicació, "Què volen aquesta gent?", d'en Lluís Serrahima, inèdita fins llavors.
El guitarrista flamenc Paco Cepero col·labora en la cançó "Alenar".

## Referències

* 1 2 Jordi Bianciotto «Maria del Mar Bonet i el culte a 'Alenar'». El Periódico, 25-04-2015 [Consulta: 10 octubre 2018].
* 1 2 Carlos Carrero «Entre el cero y el infinito» (en castellà). Tele/eXpres, 03-01-1978.
* ↑ Santi Carrillo. «Reencuentro con “Alenar”» (en castellà). Rockdelux, 25-04-2015. Arxivat de l'original el 8 d'octubre 2018. [Consulta: 8 octubre 2018].
* ↑ EFE «Maria del mar Bonet recupera "Alenar", de 1977, en el festival Blues & Ritmes'» (en castellà). La Vanguardia. EFE, 24-04-2015 [Consulta: 12 octubre 2018].
* ↑ «[VÍDEO Manel estrena 'Per la bona gent', a partir d'un sample del clàssic de Maria del Mar Bonet 'Alenar']». dBalears, 06-09-2019. Arxivat de l'original el 23 de setembre 2019. [Consulta: 23 setembre 2019].
* ↑ «Alenar». Maria del Mar Bonet. Arxivat de l'original el 22 de juny 2018. [Consulta: 3 octubre 2018].
* ↑ «Alenar». Maria del Mar Bonet, Disc a disc. [Consulta: 26 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Totxanes, totxos i maons' “Les illes”, de Vicent Andrés Estellés i Maria del Mar Bonet: una feliç trobada de talents.
# Big Girls Don't Cry

Big Girls Don't Cry és el quart senzill de la cantant Fergie del seu disc debut The Dutchess, escrita per ella mateixa amb Toby Gad, i producció de will.i.am.
A diferència l'estil hip-hop i urbà habitual en la cantant, és una balada la qual té un tempo lent al principi, i va alternant trossos com la tornada que és d'un tempo lent-moderat i altres fragments de tempo lent-moderat. Té una durada de 4'28 o 4'32 i és d'estil Pop/Pop-Rock/Balada. Tracta les relacions de parella, suggerint que a vegades la Fergie tenia problemes de parella com qualsevol persona.
El vídeo, dirigit per Anthony Mandler i presentat en maig de 2007, presenta a la cantant i la seva parella, interpretat per l'actori Milo Ventimiglia, en una relació turbulenta que acaba amb ella recollint les seves coses i marxant en el seu cotxe.

## Referències

* ↑ Hope, Clover «Fergielicious!». Billboard, 118, 39, 30-09-2006, pàg. 68. ISSN: 0006-2510.
* ↑ Benalal, Noah. «Milo Ventimiglia, de 'chico malo' a padre de familia en 'This is us'» (en castellà). RTVE, 06-01-2021. [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ «Big girls don't cry [2007]» (en castellà). Los 40 principales, 27-01-2010. [Consulta: 29 març 2021].
# La Ventafocs (pel·lícula de 2021)

La Ventafocs (Cinderella en anglès) és una pel·lícula de comèdia musical romàntica, escrita i dirigida per Kay Cannon, qui va basar-se en el conte de fades de Charles Perrault. És protagonitzada per la cantant Camila Cabello, acompanyada per Idina Menzel, Minnie Driver, Nicholas Galitzine, Billy Porter i Pierce Brosnan. És un musical de jukebox, que inclou èxits de pop i rock, a més de diverses cançons originals.
El desenvolupament de la pel·lícula va començar l'abril del 2019, quan Sony Pictures va anunciar una pel·lícula d'estil musical de Ventafocs, amb l'escriptura i la direcció de Cannon. La pel·lícula va ser produïda per James Corden, a través de Fulwell 73 amb Leo Pearlman, Jonathan Kadin i Shannon McIntosh. La fotografia principal va començar el febrer del 2020 als estudis Pinewood i es va suspendre el març del 2020 a causa de la pandèmia COVID-19. La producció es va reprendre a l'agost de 2020 i va concloure al setembre.
La Ventafocs es va llançar en sales selectes i digitalment a Amazon Prime Video el 3 de setembre de 2021. La pel·lícula va rebre crítiques mixtes de la crítica.
Fitxa tècnica :
| Direcció | Kay Cannon |
| Producció | James Corden Jonathan Kadin Shannon McIntosh Leo Pearlman Louise Rosner |

## Referències

* ↑ «Cinderella». Writers Guild of America West, 02-12-2020. [Consulta: 26 maig 2021].
* ↑ Howard, Courtney. «'Cinderella' Review: Camila Cabello Shines in Progressive but Prosaic Reimagining of a Familiar Fairy Tale», 01-09-2021. [Consulta: 2 setembre 2021].
* ↑ Adam Chitwood. «How to Watch 'Cinderella': Where to Stream the 2021 Update Starring Camila Cabello», 03-09-2021. [Consulta: 5 setembre 2021].
# David Mateos Rocha

David Mateos Rocha (Càceres, Extremadura, 7 febrer de 1985) és un futbolista espanyol que juga al Reial Oviedo de centrecampista.
Nascut a Càceres, Rocha va començar a jugar a futbol al planter del CP Cacereño, i va fer el seu debut en el seu últim any la temporada 2002-03, a Segona Divisió B. El 2005 es va traslladar al Vila-real B de Tercera Divisió, sent titular sovint.
L'11 de gener 2008, Rocha va passar al FC Cartagena de Segona B. El 15 de juliol va tornar al Cacereño, amb l'equip ara a Tercera, aconseguint l'ascens en la seva primera temporada.
El 14 juliol 2011 Rocha va fitxar per l'Albacete Balompié, després d'haver estat capità de l'equip al seu club anterior. El 26 de juny de 2013 va passar al Gimnàstic de Tarragona, també de Segona B, signant un contracte per dos anys
El 19 de juny de 2015, després d'aconseguir l'ascens a Segona Divisió amb el Nàstic, Rocha va renovar el seu vincle fins al 2018. Va fer el seu debut professional el 23 d'agost, amb un empat 2-2 a casa contra l'Albacete Balompié.

## Referències

* ↑ «Rocha, nou interior destre del Cartagena» (en castellà). Diari AS, 11-01-2008. [Consulta: 20 juny 2015].
* ↑ «El CP Cacereño Presenta oficialment els seus dos primers reforços, Rocha i Rai». Hoy, 15-07-2008. [Consulta: 20 juny 2015].
* ↑ «David Rocha, ja excapità del Cacereño, signa per l'Albacete». El Periódico d'Extremadura, 14-07-2011. [Consulta: 20 juny 2015].
* ↑ «David Mateos Rocha es converteix en jugador del Nàstic». web oficial del Gimnàstic, 26-06-2013. [Consulta: 20 juny 2015].
* ↑ «David Rocha, renovat». la web oficial del Gimnàstic, 19-06-2015. [Consulta: 20 juny 2015].
* ↑ «Gran remontada 'in extremis'» (en castellà). Marca, 23-08-2015. [Consulta: 23 agost 2015].

## Enllaços externs

* Perfil oficial al Gimnàstic
* David Rocha a BDFutbol
* David Rocha, Fitxa a Soccerway