OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Tribu paiute Utu Utu Gwaitu de la reserva Benton

La Tribu paiute Utu Utu Gwaitu de la reserva Benton, també coneguda com a Tribu paiute Benton, és una tribu reconeguda federalment de la Gran Conca al comtat de Mono, Califòrnia.

## Reserva

La Tribu paiute Utu Utu Gwaitu té una reserva federal al comtat de Mono, a 16 km de la frontera de Nevada anomenada Reserva Paiute Benton (37° 47′ 22″ N, 118° 31′ 19″ O﻿ / ﻿37.78944°N,118.52194°O﻿ / 37.78944; -118.52194) a Benton (Califòrnia). La reserva té una superfície de 400 acres (1,6 km²) en fideïcomís i uns altres 67 acres en lloguer. Aproximadament 50 membres de la tribu viuen a la reserva. La reserva fou establerta el 22 de juliol de 1915. La ciutat més propera és Bishop, que es troba 40 milles al sud. Gairebé a la mateixa distància a l'oest es troba Mammoth Lakes, encara que no hi ha un camí directe que hi condueixi.

## Història

La tribu va votar per unanimitat llur constitució el 22 de novembre de 1975, que fou ratificada el 20 de gener de 1976.

## Nom

El nom Utuʼutuwi·tu, un subgrup dels paiute de la vall d'Owens, fou anglicitzat a Utu Utu Gwaiti, o Gwaitu.

## Govern

La seu de la tribu es troba a Benton (Califòrnia). La tribu és governada per un consell tribal de cinc persones escollides democràticament.
La tribu s'identifica com a paiute. El registre tribal és obert a aquelles persones que poden demostrar que tenen una quarta part de sang paiute, tant si són originaris de l'àrea de Benton o descendents dels enregistrats inicialment. Altres paiutes poden ser adoptats per la tribu amb l'aprovació d'un comitè d'inscripció de cinc persones.
A començaments de 2010 la tribu va rebre una subvenció de 200.000$ del Departament d'Energia dels Estats Units per un estudi de la viabilitat del desenvolupament de l'energia geotèrmica a les terres tribals.

## Referències

* 1 2 California Indians and Their Reservations. Arxivat 2010-01-10 a Wayback Machine. San Diego State University Library and Information Access. 2009 (consultat 5 maig 2010)
* 1 2 Rusco and Rusco, 566
* 1 2 Pritkzer, 227
* ↑ Liljeblad and Fowler, 433
* ↑ "Tribal Governments by Tribe." Arxivat 2010-05-05 a Wayback Machine. National Congress of American Indians. (consultat 5 maig 2010)
* ↑ "Enrollment Ordiance." Arxivat 2011-07-07 a Wayback Machine. Utu Utu Gawitu Paiute Tribe. (consultat 5 maig 2010)
* ↑ "Geothermal development possible for Benton area?" The Inyo Register. 2 març 2010 (consultat 5 maig 2010)

## Bibliografia

* Liljeblad, Sven and Fowler, Catherine S. "Owens Valley Paiute." Handbook of North American Indians: Great Basin, Volume 11. Washington, DC: Smithsonian Institution, 1986. ISBN 978-0-16-004581-3.
* Pritzker, Barry M. A Native American Encyclopedia: History, Culture, and Peoples. Oxford: Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-513877-1.
* Rusco, Elmer R. and Mary K. Rusco. "Tribal Politics." Handbook of North American Indians: Great Basin, Volume 11. Washington, DC: Smithsonian Institution, 1986. ISBN 978-0-16-004581-3.

## Enllaços externs

* Benton Paiute Tribe Arxivat 2014-03-05 a Wayback Machine., web oficial
# Can Panyella (Gelida)

Can Panyella és una obra del municipi de Gelida (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

És una masia composta de tres casals rectangular enganxats, cobert a dues vessants. El de viure, el del bestiar i el dels cellers. Al de viure i al del bestiar s'hi endevina llur porcedència del segle xv, constant de planta i pis, amb portal adovellat, finestres tallades, gran entrada i gran sala repartidora de les habitacions superiors. El casal dels cellers, d'una sola planta i molt espaiós, constenia 60 bótes i tres cups. Al costat hi ha una era de batre amb una barraca de traça molt primitiva. Havia tingut un foc de rotllo amb escons del qual només en resta una graciosa xemeneia exterior.

## Història

Pels documents conservats al Mas Lledoner de Vallirana, propietaris de la casa, sabem que a finals del segle xviii, vers el 1763, la pubilla de Can Panyella, Maria Panyella i Bellagarda, es va casar amb un dels hereus Romagosa del Lledoner.

## Referències

* 1 2 «Can Panyella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 agost 2014].
# Hendrick Avercamp

Hendrick Avercamp (Amsterdam, gener de 1585 - Kampen, maig de 1634) va ser un pintor neerlandès que va pintar sobretot escenes hivernals de patinatge sobre canals glaçats.

## Vida

Avercamp va néixer a Amsterdam però a l'edat d'un any es va mudar amb els seus pares a Kampen. El seu pare era farmacèutic. Avercamp era sord i a conseqüència d'això no va aprendre a parlar i va rebre el sobrenom el Mut de Kampen. La seva mare li donava classes d'escriure, però dibuixar li agradava més perquè li permetia mostrar millor els seus sentiments.
A l'edat de dotze anys Avercamp va començar classes de dibuix amb un dibuixant pobre, que va morir durant una epidèmia de pesta, igual que el pare i el germà d'Avercamp. A 18 anys es va mudar amb un oncle a Amsterdam, on va seguir un aprenentatge amb, entre d'altres, Pieter Isaacsz (pintor d'història i de retrats). A Amsterdam va conèixer l'obra de pintors flamencs, com Gillis van Coninxloo i Pieter Brueghel el Vell. Avercamp es va especialitzar en pintar escenes a l'hivern de patinatge sobre gel. Probablement va tornar a Kampen el 1607, on va treballar fins a la seva mort el 1634, a l'edat de 49 anys.

## Obra

Probablement Avercamp va pintar en el seu taller amb l'ajuda d'esbossos que havia fet a l'hivern. La seva obra, malgrat ser molt específica i local, és apreciada internacionalment per les seves escenes costumistes i humorístiques executades amb molta precisió tècnica.

## Galeria

* Paisatge d'hivern amb patinadors sobre gel (1608)
* Escena hivernal sobre un canal (1615)
* Paisatge fluvial hivernal amb figures sobre el gel (1620s)

## Referències

* ↑ Rijksmuseum. «Hendrick Avercamp» (en neerlandès). [Consulta: 25 maig 2020].
# Hermann Cohen

Hermann Cohen (Koswig, 4 de juliol de 1842 - Berlín, 4 d'abril de 1918) va ser un filòsof alemany jueu, fundador, entre d'altres, de la neokantiana Escola de Marburg. Nascut a Koswig, va estudiar a les universitats de Breslau (actual Wroclaw, Polònia) i Berlín, i es va graduar a Trobi el 1865. Va exercir com a docent a Marburg des de 1876 fins a 1912.
És cèlebre pels seus comentaris sobre Immanuel Kant, especialment la seva Teoria kantiana de l'experiència (Kants Theorie der Erfahrung, 1871). Altres obres conegudes són La lògica del coneixement pur (1902), Sistema de filosofia (1902-1906) i El concepte de religió en una filosofia sistemàtica (1915).
El refinament de l'anàlisi lògica que Cohen va realitzar del mètode transcendental kantià va influir que fos rebut amb escepticisme i amb admiració ensems. Pensava Cohen que l'idealisme ètic kantià i la teologia jueva eren una mateixa doctrina però va subratllar que les creences religioses personals havien de restar fora de l'àmbit reflexiu de la filosofia.

## Referències

* ↑ Diccionario de Filosofía (en castellà). Barcelona: SPES Editorial (edició especial per a RBA Editoriales), 2003, p. 46 (Biblioteca de Consulta Larousse). ISBN 84-8332-398-2.
# Isla Cristina

Isla Cristina és un municipi de la província de Huelva. L'any 2006 tenia 20.323 habitants. La seva extensió superficial és de 50 km² i té una densitat de 397,5 hab/km². Les seves coordenades geogràfiques són 37°12′ N, 7° 19′ O. Està situat a una altitud de 3 metres sobre el nivell del mar i a 56 kilòmetres de la capital de la província, Huelva.

## Geografia

El terme municipal comprèn els nuclis urbans d'Isla Cristina, Pozo del Camino, La Redondela i de la Mancomunitat Intermunicipal d'Islantilla, que suposarà en un futur proper un gran assentament turístic.
La població és eminentment marinera, triplicant-se a l'estiu a causa del turisme que gaudeix dels 8 km de costa per on s'estenen unes platges amples de sorra groga. Es pot practicar la pesca esportiva a la Ría Carrera, a les platges i a mar obert.
Evolució demogràfica :
| 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 |
| 18.236 | 18.435 | 18.770 | 19.027 | 19.227 | 19.875 | 20.323 |

## Història

El terratrèmol de Lisboa de 1755 va canviar la fisonomia de la costa atlàntica de la península Ibèrica i va donar lloc, entre d'altres, a l'aparició d'una illa a l'actual Isla Cristina. Aquesta localitat va ser fundada per pescadors catalans, en concret per Arnau, de Canet de Mar, patró de pesca, que es va establir allí el 1756, i a qui seguiren altres catalans i valencians. El 1757, Josep Faneca, de Mataró, que era llavors l'únic habitant, ja que els altres estaven absents, va descobrir aigua potable. El primer magatzem el va construir Anton Salerich.
En aquesta època l'anomenaven La Figuereta o La Higuerita, en referència a una petita figuera propera al pou d'aigua potable. El 1802 es va convertir en municipi, prenent la capitalitat de l'antic municipi de La Redondela, i el 29 de gener de 1834 pren el nom d'Isla Cristina, en agraïment a la Reina Maria Cristina per l'ajuda prestada quan un brot de còlera va afectar gran part de la població.
En l'actualitat, l'emprempta catalana encara és visible en els cognoms de bona part de la població i en alguns elements del lèxic local, com ara acheta (aixeta), lota (lotja), botica (botiga) o coca, tot i que és una típica població andalusa.

## Símbols

La bandera està formada per dues franges grogues que representen el sol i 7 barres alternades de blanc i blau que representen l'aire i el mar, s'alternen 4 de blanques i 3 de blaves.
L'escut consta en la seva part superior del pou i la figuera que representen els orígens de la població. A la part inferior té dos vaixells que confirmen el caràcter mariner de la gent de la localitat. Ostenta com a timbre, una corona reial que demostra el títol atorgat per la Reina Maria Cristina i que va canviar el nom de La Figuereta o Higuerita a Real Isla de la Higuerita.

## Persones il·lustres

* José Antonio Sánchez Domínguez (n.1953), periodista.

## Enllaços externs

* Isla Cristina Arxivat 2007-08-21 a Wayback Machine. - Ajuntament d'Isla Cristina (Diputació de Huelva) (castellà)
* Isla Cristina - Sistema de Información Multiterritorial de Andalucía (castellà)
# Iñaki Sarasketa

Iñaki Sarasketa Ibañez (Oiartzun, 1948 - ?, agost de 2017) fou activista polític basc, membre d'ETA durant la dècada de 1960 i 1970. Fou el cap d'ETA a Guipúscoa i acompanyava Txabi Etxebarrieta quan el 7 de juny de 1968 es produí l'assassinat del guàrdia civil José Pardines Arcay a Aduna. Detingut l'endemà a la parròquia d'Errezil, fou torturat per Melitón Manzanas i jutjat en consell de guerra mitjançant judici sumaríssim. Inicialment fou condemnat a 58 anys de presó, però immediatament fou revisada la condemna i condemnat a mort. Això va provocar un gran enrenou internacional i protestes de les formacions polítiques (PNB, PCE, PSOE, UGT), raó per la qual li fou novament commutada per cadena perpètua.
Poc abans de l'amnistia de 1977 fou excarcerat i enviat a Noruega amb Javier Izko de la Iglesia, Iñaki Múgica Arregi, Ezkerra, José Antonio Garmendia Artola i Iñaki Pérez Beotegi Wilson entre d'altres, fins que l'amnistia li va permetre tornar. Allunyat d'ETA, a les eleccions al Parlament Basc de 1984 fou candidat per Auzolan No se li coneix militància política posterior.

## Referències

* ↑ «Iñaki Sarasketa omenduko dute hilaren 14an» (en basc). Oarsoaldea.Hitza.eus, 05-10-2017. [Consulta: 27 novembre 2017].
* ↑ El Mundo, 2-8-98
* ↑ El País, 7-6-77
* ↑ «BOPV, 8-2-84». Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 14 març 2021].
# Jaume Garcia Arija

Jaume Garcia Arija (Sabadell, 1 de juny de 1970) és un actor català. Ha treballat en teatre, cinema i televisió. Ha aparegut en sèries com Amar en tiempos revueltos, La Riera, Cuéntame cómo pasó, Ventdelplà o Hospital Central, entre d'altres, i en pel·lícules com Ouija, El viaje de Arián, Zulo o Myway.
També ha autoeditat els reculls de contes il·lustrats per ell mateix Hi havia una vegada (2016) i El misteri del despatx de la Pilar (2017).
És portaveu dels afectats pels habitatges amb aluminosi del barri dels Merinals de Sabadell.

## Referències

* ↑ «Entrevista a Jaume García Arija amb proposta teatral». Arxivat de l'original el 2020-09-20. [Consulta: 4 setembre 2020].
* ↑ «Entrevista a Jaume García Arija amb proposta teatral». Arxivat de l'original el 2020-09-20. [Consulta: 11 agost 2020].
* ↑ Redacció, Escrit per. «L'actor sabadellenc Jaume Garcia Arija torna a donar vida a Van Gogh», 28-08-2020. [Consulta: 3 setembre 2020].
* 1 2 Ordóñez, Marta. «Jaume García: Veu clara als escenaris, cor trencat pels Merinals», 11-08-2020. [Consulta: 3 setembre 2020].
* ↑ «'El misteri del despatx de la Pilar', la nova incursió de l'actor Jaume Garcia en el món dels contes infantils», 13-04-2017. [Consulta: 11 agost 2020].
# Jaume Novellas i de Molins

Jaume Novellas i de Molins (Barcelona, 27 de desembre de 1865— Barcelona, 1939) fou un escriptor i poeta català.
Fill de Alexandre Novellas i Vidal advocat i Josepa de Molins i Gali naturals de Barcelona. Net de matemàtic Onofre Jaume Novellas i Alabau, fou doctor en filosofia i lletres i es dedicà a l'ensenyament. Tingué una certa actuació política, com un dels fundadors del Centre Escolar Catalanista i, després, com a militant de la Lliga Regionalista. Col·laborà a diverses publicacions periòdiques catalanes, entre d'altres, a La Renaixensa, La Ilustració Catalana i Joventut. Assolí cert renom com a poeta, especialment com a poeta bucòlic, i publicà diverses obres. També participà sovint als Jocs Florals de Barcelona guanyant premis com el de la Flor Natural el 1891 pel poema Lo plany de la fulla.
Era propietari de la masia la Sala de Viladrau, d'on era fill Joan Serrallonga. Hi passava llargues temporades. El Montseny i, sobretot, el paisatge dels voltants de les Sales va ser el centre d'atenció de la seva obra poètica.

## Obra

* Agredolç (1886)
* Bosqueroles (1888)
* Ratlles curtes (1892)
* Montsenyenques
Obres presentades als Jocs Florals de Barcelona
* La creu trencada (1890), tercer accèssit a la Viola d'or i d'argent
* Lo plany de la fulla (1891), premi de la Flor Natural
* La mort del aucell (1894), accèssit
* Hivernenca (1904), accèssit
* Soleys i Obagues (1918), accèssit

## Referències

* ↑ «Naixements. 1865. Registres. Llibre 4 (Núms. 4797 Al 6065)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 27-12-1865. [Consulta: 9 abril 2020].
* ↑ «Jaume Novellas i de Molins». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Barca Salom, Francesc X. Onofre Jaume Novellas i Alavau (Torelló, 1787 - Barcelona, 1849): matemàtiques i astronomia durant la revolució liberal. Institut d'Estudis Catalans, 2005, p. 11.
* ↑ «"Jocs Florals de Barcelona. MDCCCXCI"». [Consulta: 21 setembre 2011].
* ↑ «La Sala Nova". Geografia Literària dels Països Catalans"». [Consulta: 21 setembre 2011].
* ↑ Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Fons 6B-Jocs Florals
* ↑ «"Jocs Florals de Barcelona. MDCCCLX"». [Consulta: 21 setembre 2011].

## Enllaços externs

* Jaume Novellas i de Molins a "Endrets. Geografia Literària dels Països Catalans" Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Poema "Les Dones d'Aigua"
# Jennifer Decker

Jennifer Decker (28 de desembre de 1982) és una actriu francesa.

## Biografia

S'inicià en el teatre d'uns 18 anys i es va distingir per Pierre Notte que li va suggerir el paper a “Romeu i Julieta”, dirigida per Irina Brook, una variant de la coneguda obra de Shakespeare, “Romeu i Julieta”. En total, juguen un centenar de shows a la capital. Allà va conèixer Elizabeth Simpson que es va convertir en la seva agent.
Actuà a diverses pel·lícules per a televisió com Young Man i Les Amants du Flore. El seu debut en un paper principal fou a Flyboys, pel·lícula dirigida per Tony Bill, entre d'altres, James Franco, Martin Henderson i Jean Reno. Més tard fou triada en el càsting de Hellphone, dirigida per James Huth, en què interpreta el personatge d'Angie amb Jean-Baptiste Maunier i Anais Demoustier.
Posteriorment, a la pel·lícula de Michel Münzer i Gérard Bitton Erreur de la banque en votre faveur, és l'Harmony, la jove amant de Jean-Pierre Darroussin.
El 2009 actuà en el drama musical Lulu und Jimi, una pel·lícula escrita i dirigida per Oskar Roehler, sense precedents a França.
Participà en Les Couteaux dans le dos, les ailes dans la gueule, dirigida per Pierre Notte al Théâtre Les Déchargeurs, París una obra escrita per Manon Heugel.
Al mateix temps, Jennifer està filmant una sèrie de televisió de France 2, Les Amants Naufragés, dirigida per Jean-Christophe Delpias juntament amb Stevenin Robinson i Simón Abkarian.

## Filmografia

* D'amour et d'eau fraîche (2010): Laura
* Lulu and Jimi (2009) : Jimi
* Erreur de la banque en votre faveur (2009) : Harmony
* Hellphone (2007) : Angie
* Flyboys (2006) : Lucienne
* Jeune homme (2006) : Elodie Dumoulin
* Jeux de haute société (2003) : Madame Blanche
* Trop plein d'amour (2003) : Noémie

## Televisió

* Les Amants Naufragés (2010) : Mathilde
* Les Amants du Flore (2006) : Marina
* Jeanne Poisson, marquise de Pompadour (2006) : La Dauphine
* Une femme d'honneur en l'episod Les liens du sang (2005): Laetitia Cervantes

## Teatre

* Juliette et Roméo dirigida per Irina Brook (2001-2002) - Teatre Nacional de Chaillot, Paris - Tour de França i l'estranger: Juliette
* La Fille du capitaine (2004)
* Les Couteaux dans le dos, les ailes dans la gueule dirigida per Pierre Notte (2009) - Théâtre Les Déchargeurs, París: Marie Gary Romain - Louis Jouvet (2008) - Teatre Vidy, Lausana: Leni
# Jermain Defoe

Jermain Colin Defoe (nascut el 7 d'octubre del 1982 a Beckton, Londres) va ser un futbolista professional anglès que, entre d'altres, va jugar al Tottenham Hotspur FC i la selecció anglesa de futbol.
Defoe començà la seua carrera al Charlton Athletic, unint-se als juvenils a l'edat dels catorze, després s'uní al West Ham United FC a l'edat del setze, pujant de categories. Feu el seu debut professional amb el West Ham en 2000, i després d'un llarg temps cedit al AFC Bournemouth en la temporada 2000–01, s'establí al planter del West Ham. Seguí una transferència al Tottenham Hotspur FC en 2004 poc després, i Defoe també passà un any al Portsmouth FC després que es considerara excedent per a les necessitats de White Hart Lane. Fou en gener del 2009 quan retornà fitxat al Tottenham.
Defoe feu el seu debut amb Anglaterra en 2004 i fins al setembre del 2009, ha jugat 36 partits, i marcat 11 gols.
Nascut a Beckton, Londres, d'una mare St. Lluciana i un pare dominicà, Defoe va assistir a l'Escola Primària de St Joachim en Custom House i a la St Bonaventure's Catholic Comprehensive School en Forest Gate, Londres.

## Referències

* ↑ The PFA Footballers' Who's Who 2010–11. Edinburgh: Mainstream Publishing, 2010, p. 112. ISBN 978-1-84596-601-0.
* ↑ El primer partit de Defoe pel Portsmouth fou mentre era cedit, mentrimentres les negociacions pel traspàs permanent estaven sent completades. Marcà un gol durant aquest partit, així que pels seus partits jugats amb el Portsmouth hi ha un partit i un gol en cedit, i 30 partits i 14 gols durant la resta de la seua carrera a eixe club, fent un total de 31 partits i 15 gols. Kay, Oliver «Benjani Mwaruwari in limbo after City doubts resurface». The Times, 04-02-2008 [Consulta: 15 novembre 2008]. «Jermain Defoe All time playing career». Soccerbase. Centurycomm. Arxivat de l'original el 2007-08-13. [Consulta: 21 agost 2009].
* ↑ Blows, Kirk; Ben Sharratt. Claret and Blue Blood, Pumping Life Into West Ham United. Mainstream Publishing (Edinburgh), 2002, p. 230–234. ISBN 1-84018-489-2.
* ↑ Chadband, Ian «Why School's Never Out For Jermain». Evening Standard, 17-02-2005 [Consulta: 18 agost 2007].
Jermain Defoe - Plantilles de navegació :
Selecció de futbol d'Anglaterra – Copa del Món de Futbol 2010
1 James •
2 Johnson •
3 A. Cole •
4 Gerrard  •
5 Dawson •
6 Terry •
7 Lennon •
8 Lampard •
9 Crouch •
10 Rooney •
11 J. Cole •
12 Green •
13 Warnock •
14 Barry •
15 Upson •
16 Milner •
17 Wright-Phillips •
18 Carragher •
19 Defoe •
20 King •
21 Heskey •
22 Carrick •
23 Hart •
Entrenador: Capello
Selecció de futbol d'Anglaterra – Eurocopa 2012
1 Hart •
2 Johnson •
3 A. Cole •
4 Gerrard •
5 Kelly •
6 Terry •
7 Walcott •
8 Henderson •
9 Carroll •
10 Rooney •
11 Young •
12 Baines •
13 Green •
14 Jones •
15 Lescott •
16 Milner •
17 Parker •
18 Jagielka •
19 Downing •
20 Chamberlain •
21 Defoe •
22 Welbeck •
23 Butland •
Entrenador: Hodgson :
# Jiang Tingxi

Jiang Tingxi (xinès simplificat: 蒋廷锡; xinès tradicional: 蔣廷錫; pinyin: Jiǎng Tíngxí) fou un pintor, cal·lígraf i editor xinès que va viure sota la dinastia Qing. També se'l va conèixer com a Yangsun i Youjun.
Va néixer el 1669 a i Changshu, província de Jiangsu i va morir el 1732. Exercí càrrecs importants al servei de l'emperador (com el de pintor i secretari imperial). Va ser editor de l'obra Gujin tuixu jitxeng (古今圖書集成 Completa col·lecció d'il·lustracions i d'escriptures des del principi dels temps fins als temps actuals) coneguda com a enciclopèdia imperial iniciada per l'erudit Txen Menglei.
La seva producció artística està representada per diversos estils. Va destacar com a pintor de flors i ocells, amb tocs realistes. Algunes obres seves van ser atribuïdes al seu 'emperador. Va estar vinculat a l'Acadèmia Hanlin. Entre les seves pintures que es conserven cal mencionar, entre d'altres, Onze coloms, Pi, Azalea (杜鹃) i Retrat de Yinli, 17è fill de Kangxi.

## Bibliografia

* Zhu Ta & Jiang Ting Xi - Une collection particulière Ed. Picquier. ISBN 2809703760; ISBN 978-2809703764 (text en llengua francesa) ISBN 9782809703764.

## Enllaços externs

* http://www.chinaculture.org/classics/2013-05/06/content_457528.htm Arxivat 2014-05-17 a Wayback Machine.
* http://arts.cultural-china.com/en/63Arts14659.html Arxivat 2014-10-10 a Wayback Machine.
* http://www.chinaonlinemuseum.com/painting-pine.php
* Sobre la seva influència en artistes posteriors: http://www.metmuseum.org/en/exhibitions/listings/2010/xie-zhiliu/flowers-from-the-past-yun-shouping-and-jiang-tingxi
# Jorge Fernández Díaz contra el mal

Jorge Fernández Díaz contra el mal és una pel·lícula documental de 2021, dirigida per Iu Forn i escrita per Jaume Grau, produïda per Televisió de Catalunya i DLO Magnolia, amb la col·laboració de Frame Audiovisual. El documental es va estrenar el 4 de maig de 2021 al programa Sense ficció de TV3.

## Argument

L'obra gira entorn a la figura de Jorge Fernández Díaz, polític del Partit Popular espanyol i membre de l'Opus Dei, que va exercir de ministre de l'Interior d'Espanya durant el govern de Mariano Rajoy (2011-2016). Al documental s'exposen les males pràctiques realitzades durant el seu mandat ministerial, entre d'altres, l'escàndol de corrupció conegut com a cas Kitchen o les converses amb el jutge Daniel de Alfonso. També s'exposa el funcionament de la polícia patriòtica al seu servei i el paper del comissari José Manuel Villarejo a l'entramat de les clavegueres de l'Estat per combatre a ultrança per la unitat d'Espanya.

## Repartiment

Els principals participants en el documental són:
* Manuel Milián Mestre, polític, periodista i escriptor
* Montserrat Nebrera, política i professora universitària
* Carlos Enrique Bayo, periodista de Público
* Sara González, periodista de Nació Digital
* Daniel Arasa, periodista i membre de l'Opus Dei
* Eduardo Inda, director d'Okdiario
* Christelle Dauvergne, jurista i lingüista
* Xavier Trias i Vidal de Llobatera, polític, alcalde de Barcelona
* Josep Pujol i Ferrusola, fill de Jordi Pujol i Soley

## Referències

* 1 2 3 «Jorge Fernández Díaz, un ministre "contra el mal"». CCMA.cat, 04-05-2021. [Consulta: 3 maig 2024].
* 1 2 «Tot es mou - "Jorge Fernández Díaz contra el mal", el documental d'Iu Forn». CCMA.cat, 04-05-2021. [Consulta: 4 maig 2024].
* ↑ «TV3 estrena 'Jorge Fernández Díaz contra el mal'». ElNacional.cat, 03-05-2021. [Consulta: 3 maig 2024].

## Enllaços externs

* Documental sencer a YouTube