OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Refugi Mataró

El Refugi Mataró, també anomenat refugi de Gerber o refugi metàl·lic de Gerber, és un refugi de muntanya propietat de la Unió Excursionista de Catalunya que està situat a 2.460 metres d'altitud, situat dalt d'un promontori a tocar de l'Estany de l'Illa, a l'alta vall de Gerber, dins la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. Pertanyent al terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà de la província de Lleida.
És un refugi metàl·lic d'emergència o refugi lliure (sense guarda) de color carbassa, tipus "bivac", amb capacitat per a dormir setze persones. D'estructura metàl·lica de ferro galvanitzat amb aïllaments tèrmics i acabat interior de fusta, fou construït per la UEC de Mataró per commemorar el cinquantè aniversari de l'entitat i s'inaugurà el 15 de setembre de 1985.
El refugi fou fabricat a un taller de Mataró i a principis de l'agost de 1985 va ser desmuntat per poder-lo traslladar en camió fins al Santuari de la Mare de Déu de les Ares i d'allí amb helicòpter va ser traslladat fins al seu emplaçament definitiu. Un cop allà va ser muntat i acabat per membres de la UEC.
L'interior del refugi no disposa de lavabo ni dutxa, però està equipat amb lliteres dobles amb matalassos, sense mantes, taules, cadires i un cancell on s'hi pot cuinar i també disposa d'una emissora de ràdio connectada amb els bombers i farmaciola.
Serveix de base d'ascensions al pic de Saboredo de 2.827 metres, al pic de Bassiero de 2.898 metres i al pic d'Amitges de 2.847 metres, entre d'altres.

## Accés

L'accés al refugi només es pot fer a peu i dependrà del punt d'inici:
* Des del santuari de la Mare de Déu de les Ares en unes dues hores i mitja.
* Des de la zona de la Peülla, de l'estació d'esquí de Baqueira-Beret.
* Des del Refugi de Saboredo en unes dues hores.
* Des del Refugi d'Amitges en una hora i mitja.

## Referències

* 1 2 3 Broch, Manuel; Gregori, Francesc X. Aigüestortes i Sant Maurici : el parc nacional i el seu entorn. Barcelona: Montblanc-Martín, 1994, p. 74-75. ISBN 84-85135-63-6.
* 1 2 3 «Refugi Mataró». Enciclopèdia de l'Esport Català (EEC). Barcelona: Gran Enciclopèdia Catalana [Consulta: 26 juny 2021].
* 1 2 3 4 Unió Excursionista de Catalunya : 75 anys de la història de l'excursionisme català. 1. ed. Barcelona: Publicacions de la UEC, 2007, p. 200-201. ISBN 978-84-85678-41-9.
* 1 2 3 4 «Gerber Mataró». Catalunya Convention Bureau (CCB). Agència Catalana de Turisme (Generalitat de Catalunya). [Consulta: 26 juny 2021].

## Enllaços externs

* Refugis a UEC
# Resolució 808 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 808 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 22 de febrer de 1993. després de reafirmar la resolució 713 (1991) i les resolucions subseqüents sobre la situació a Iugoslàvia, incloses les resolucions 764 (1992), 771 (1992) i 780 (1992), el Consell, després de declarar la seva determinació de posar una fi als crims com la neteja ètnica i altres violacions a la llei humanitària internacional, va decidir que un tribunal internacional hauria de ser establert per a la prossecució de persones responsables de serioses violacions a la llei humanitària internacional comeses a Iugoslàvia des de 1991. Aquest va arribar a ser conegut després com el Tribunal Penal Internacional per a l'antiga Iugoslàvia.
La resolució després va demanar al Secretari General Boutros Boutros-Ghali de lliurar, no més tard de 60 dies després de l'adopció de la resolució actual, un informe sobre propostes específiques i opcions relacionades a la implementació de la decisió a establir en el tribunal, incloent si té una base legal. Al mateix temps, les recomanacions dels Estats membres serien considerades, i després de l'adopció de la resolució 808, propostes van ser presentades per França, Itàlia i Suècia, entre d'altres. El tribunal seria establert completament en la resolució 827 (1993).

## Referències

* ↑ Albright, Madeleine K.. UN Security Council adopts Resolution 808 on war crimes tribunal. U.S. Department of State Dispatch; Vol 4, Issue 12, 22 de març de 1993.
* ↑ Bantekas, Ilias; Nash, Susan. International criminal law. 2a edició. Routledge Cavendish, 2003, p. 339. ISBN 978-1-85941-776-8.
* ↑ McCormack, Timothy L. H.; Simpson, Gerry J.. The law of war crimes: national and international approaches. Martinus Nijhoff Publishers, 1997, p. 195. ISBN 978-90-411-0273-7.
* ↑ Implementing international humanitarian law: from the ad hoc tribunals to a permanent International Criminal Court. Routledge, 2004, p. 17–18. ISBN 978-0-7146-8470-3.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 801 a la 900 (1993 - 1994)
* Guerres Iugoslaves

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Ronpetersonita

La ronpetersonita és un mineral de la classe dels sulfats que pertany al grup de la scheelita. Rep el nom en honor al professor emèrit Dr. Ronald C. Peterson, de la Universitat de Queen, per les seves importants contribucions a la mineralogia de Mart, entre d'altres.

## Característiques

La ronpetersonita és un wolframat de fórmula química BaWO₄. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes d'agost de l'any 2023, i publicada l'any següent. Cristal·litza en el sistema tetragonal. És l'anàleg amb bari de la stolzita i de la scheelita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del departament d'història natural del Museu Reial d'Ontario, a Ontario (Canadà), amb el número de catàleg: M60450.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al Gun claim, uns 5 quilòmetres al sud-est dels llacs Itsi, dins el districte miner del llac Watson (Yukon, Canadà). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Ronpetersonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 octubre 2023].
* 1 2 Macquistan, Mary G.; Groat, Lee A. «Ronpetersonite, BaWO4, the Barium Analogue of Scheelite, a New Mineral from the Gun Occurrence in the Yukon, Canada». The Canadian Journal of Mineralogy and Petrology, 62, 2, 01-03-2024, pàg. 405–415. DOI: https://doi.org/10.3749/2300059 [Consulta: 22 abril 2024].
* 1 2 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 75». European Journal of Mineralogy, 35, 5, 22-10-2023, pàg. 891–895. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-891-2023 [Consulta: 21 octubre 2023].
# Nom del punt d'accés

El Nom del Punt d'Accés, també conegut per les sigles APN (de l'anglès Access Point Name), és un nom que s'até al conveni de sistema de noms de domini (DNS) i que al resoldre-ho el DNS li proporciona una adreça IP (a aquest procés se li crida Resolució d'APN) que proveeix el servei d'accés a una xarxa de dades de sistema de noms de domini externa (per exemple la d'un proveïdor de telefonia mòbil). Per tant, cada dispositiu mòbil (per exemple un telèfon mòbil o un mòdem USB), ha de tenir definit un APN perquè pugui accedir a una xarxa de dades basada en GPRS o estàndards posteriors com a 3G i 4G.
Cal fer notar que la xarxa externa a la que permet l'accés un APN pot ser pública (com les de proveïdors de telefonia mòbil) o privades. Si és privada llavors només als que se'ls permeti accedir a aquesta xarxa compartiran els recursos de la mateixa. Observar que això és diferent al concepte de VPN en què els recursos de la xarxa són compartits entre els diferents usuaris mantenint la noció de privacitat entre ells. En una APN la privacitat obtinguda és el resultat de no compartir recursos amb altres usuaris. Possibles avantatges de tenir una APN privada (APN per accedir a xarxa extern privat) són que permet autenticar els que s'intenten connectar, per exemple amb un usuari i contrasenya, es poden fer servir adreçaments privats i permet que aquests encaminaments no siguin accessibles des d'internet i així evitar atacs de denegació de servei.

## Estructura

Un APN consta de dues parts:
* Identificador de Xarxa (Network Identifier): defineix la xarxa externa a la qual el GPRS Support Node (SGSN o GGSN) està connectat. Opcionalment, també pot incloure el servei sol·licitat per l'usuari. Aquesta part del APN és obligatòria.
* Identificador de l'Operador (Operator Identifier): defineix els paquets de domini de la xarxa específica de l'operador en què es troba el GGSN. Aquesta part del APN és opcional. El Mobile Country Code (MCC) o "codi mòbil de país" i el Mobile Network Code (MNC) o "codi de xarxa mòbil", identifiquen de manera única a un operador de xarxa mòbil.

## Exemples

Els APN poden ser variats i són usats en xarxes públiques o privades. Per exemple:
* grancompania.mnc012.mcc345.gprs
* internet.mnc012.mcc345.gprs
* internet.compania.com
* tuwap.com
* lowi.private.omv.es
* Internet (aquest APN no conté cap operador)
* prepaid internet (aquest APN no conté cap operador, cal posar l'espai)

## Vegeu també

* MCC/MNC
* Proxy
* Port
* Sistema de missatgeria multimèdia (MMS)

## Referències

* ↑ Comunicaciones móviles. José María Hernando Rábanos,Luis Mendo Tomás,José Manuel Riera Salís. 3ª edición. Editorial Centro de Estudios Ramón Areces S.A. 2015
* ↑ | MPLS: Implementing the Technology. Capítulo 7 Arxivat 2019-04-08 a Wayback Machine.. Eric W. Gray. Addison-Wesley. 2001
* ↑ 3GPP TS 23.003 Numbering, addressing and identification.

## Enllaços externs

* Worldwide Access Point Name (APN) list
* APN changer.org (wiki amb APN de tot el món)
# Sancocho

El sancocho és una sopa o estofat tradicional de les Illes Canàries, Colòmbia, Equador, Panamà, Argentina, Veneçuela i la República Dominicana.

## Variacions

Segons els llocs el sancocho pot anar d'un estofat espès a un brou més clar. Normalment es prepara a base de patata, tapioca o altres tubercles als quals s'afegeix alguna carn, per exemple (pollastre, gallina, peix, etc.). Generalment la carn que s'escull per a preparar el plat, dona el nom al sancocho; així, el sancocho preparat amb carn de pollastre se sol anomenar "sanchocho de pollastre" o simplement "sancocho de carn". També hi ha el "sanchocho de guandú con carne salá" i el "sancocho de mondongo".
Qualsevol sancocho es prepara en una olla gran, a la qual es bull amb aigua tots els ingredients, que inclouen, a més dels productes ja mencionats, pastanaga i plàtan verd, entre d'altres. Segons la versió regional que es triï, s'escullen unes verdures i espècies o d'altres.
A les illes canàries també hi ha un plat anomenat "sancocho" però és molt direferent als sud-americans ja que és sec.

## Enllaços externs

* Recepta del sancocho canari Arxivat 2016-07-10 a Wayback Machine. (castellà)
* Recepta de Sancocho dominicà (anglès)
* Recepta de Sanocho antioqui (castellà)
# Santa Creu de Moia

Santa Creu de Moia (en castellà i oficialment Santa Cruz de Moya) és un municipi de Castella - la Manxa a la província de Conca, dins de la comarca de la Serranía, que va pertànyer a l'antic regne de València, tot i que inicialment fou reconquerit per Alfons VIII de Castella el 1183.

## Geografia

Està situat a 763 metres d'altitud sobre la vall del riu Túria, en la comarca de la Serrania, en la subcomarca de la Serrania Baixa, forma part dels municipis anteriorment adscrits al Marquesat de Moia.
El seu terme té una gran extensió, motiu pel qual limita amb la comarca del Racó d'Ademús pel nord i amb la dels Serrans pel sud, ambdós pertanyents al País Valencià, i amb els municipis de Manzaneruela, Graja de Campalbo i Moya, pertanyents a la província de Conca, per l'oest, i amb Arcos de las Salinas, pertanyent a la província de Terol) per l'est.

### Nuclis

Posseïx, a part del nucli principal de població, tres més: La Higueruela, La Olmeda i Las Rinconadas.
* Las Higueruelas
* La Olmeda
* Las Rinconadas

## Història

El castell de Serra, nom que rebia la fortalesa àrab, va ser conquerit el 1219 per l'arquebisbe de Toledo, i un any més tard va ser lliurat en feu al seu cosí Gil Garcés de Azagra juntament amb els castells de Serreilla i Mira, formant un pseudosenyoriu que va ser desmuntat en 1231.
Va pertànyer al bisbat de Sogorb des de l'any 1232 fins al 1960.

## Economia

Els cultius de la zona són de caràcter mediterrani, principalment l'oliva i l'ametlla. La vinya ha perdut presència en els últims anys conseqüència de la despoblació, ja que antigament cada casa preparava el seu propi vi. També cal destacar l'horta del Túria, als llogarets de la Olmeda i Las Rinconadas, on són cultivats tomàquets, bledes, carbasses, creïlles, cogombres, bajoques, carlotes, entre d'altres.
La poma espedriega (o esperiega) era i segueix sent l'arbre fruiter per excel·lència, tot i que també trobem presseguers, pruneres, pereres, etc.

## Patrimoni històric

* Ermita de l'Esperit Sant (Ermita del Espíritu Santo en castellà)
* Pont Gran sobre el riu Túria
* Les Simes (Las Simas en castellà)
* Orchova i el riu d'Arcos
* Pont de La Olmeda
* Monument al Guerriller. Monòlit situat prop de la població, per la carretera en direcció a Conca, consistent en una escultura i una placa commemorativa en homenatge als guerrillers (maquis) que van lluitar contra la dictadura franquista i que van tenir una de les seues bases principals i la seua àrea d'actuació a les muntanyes i els boscos de la zona.

## Referències

* ↑ «Debat sobre la història de Santa Creu de Moia» (en castellà). [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ «Història de Santa Creu de Moia». [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ Gargallo Gil, José Enrique. Habla y cultura popular en el Rincón de Ademuz (en castellà). 2004. Editorial CSIC - CSIC Press, 2004, p. 340. ISBN 8400082974, 9788400082970.
* ↑ «El Rincón de Ademuz» (en castellà). Patronat de Turisme de la Província de València. Arxivat de l'original el 2010-06-03. [Consulta: 19 agost 2010].
* ↑ «Santa Cruz de Moya acull la celebració anual del Maquis». El Punt Avui, 12-10-2007.

## Enllaços externs

* Ajuntament de Santa Creu de Moia (castellà)
# Santi Ricart i Pastor

Santi Ricart i Pastor (Vic, 18 de maig de 1968) és un actor de teatre, cinema, televisió i doblatge català. Tot i ser format a l'Institut del Teatre, va començar del molt jovenet el seu Vic natal. Des dels principis dels anys noranta és una habitual dels escenaris catalans, ha treballat amb directors com Fabià Puigserver, Adolfo Marsillach, Calixto Bieito, Àlex Rigola entre d'altres. Va agafar popularitat a la televisió amb series de Tv3 com Zoo i Infidels, etc. Actualment el podem veure a la sèrie diària de Tv3 Com si fos ahir, en el paper de Pep. També ha col·laborat a pel·lícules com el Virus de la Por i Barcelona, nit d'estiu. Viu a Sabadell des de fa molts anys.

## Filmografia

| Cinema Chatarra dir Félix Rotaeta 1991 Aquesta nit o mai dir Ventura Pons 1992 Lola vende cá dir Llorenç Soler 2002 Las voces de la noche dir Salvador García Ruiz 2008 Barcelona, nit d'estiu dir Dani de la Orden 2013 L'assaig dir Lluís Baulida 2015 El virus de la por, dir. Ventura Pons, 2015 | Sèries de televisió Quico 1993 Arnau 1994 Sitges 1996 Estació d'enllaç 1996 Nissaga l'Herència 1999 Mirall trencat 2002 Jet Lag 2002 Hospital Central 2010 Angels i Sants 2006 Zoo 2008 Infidels 2010 Nit i dia 2015 La Riera 2016 Com si fos ahir 2017 |

## Referències

* ↑ http://www.salabeckett.cat/arxiu/el-principi-darquimedes-de-josep-maria-miro-i-coromina/dossier/dossier-de-premsa Arxivat 2016-02-16 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.ara.cat/media/fos-ahir-telenovella-persones-normals_0_1867613235.html/Ara
* ↑ http://www.filmaffinity.com/en/search.php?stype=cast&stext=Santi+Ricart
* ↑ Mas, Jaume. «'Tercets' de Joan Oliver, Pere Quart, s'estrena a l'escenari Joan Brossa», 12-03-2019. [Consulta: 16 abril 2022].

## Enllaços externs

* Entrevista a Catalunya Ràdio 21/09/2011
* Entrevista a Ràdio Sabadell 13/03/2014
* L'alegria de viure: Santi Ricart, un actor enamorat de la ràdio!, a Ràdio Sabadell
# Primer de Belfegor

El primer de Belfegor és el nombre primer palindròmic 1.000.000.000.000.066.600.000.000.000.001. Va ser descobert pel matemàtic i enginyer estatunidenc Harvey Dubner.
El nom de Belfegor fa referència a un dels set prínceps de l'infern, que s'encarregava d'ajudar la gent a fer invents i descobriments enginyosos. El nom fou encunyat per l'autor estatunidenc Clifford A. Pickover. El nombre en si conté elements supersticiosos que li han donat nom: la tríada de xifres 666, que apareix al centre de la representació decimal del nombre, és sovint coneguda com el Nombre de la Bèstia, utilitzat simbòlicament per a representar una de les criatures de l'Apocalipsi o, més comunament, el Diable. La representació decimal del nombre, a més, conté 13 zeros a banda i banda de les xifres 666 i té un total de 31 dígits (nombre que, en representació decimal, es codifica invertint les xifres de la representació decimal del 13). El nombre tretze és considerat supersticiosament com un nombre dissortat en la cultura occidental.
Val a dir que, de les propietats esmentades, l'única que és independent de la base de numeració és la de ser un nombre primer. La resta només apareixen en la representació decimal del nombre (i l'ús de la base 10 és arbitrari des d'un punt de vista matemàtic).
En català el nombre es llegeix com un quintilió seixanta-sis mil sis-cents bilions u.

## Referències

* ↑ Singh, Simon. «Homer Simpson's scary maths problems». BBC News, 31-10-2013. [Consulta: 31 octubre 2013].
* ↑ Pickover, Clifford. «Belphegor's Prime: 1000000000000066600000000000001». Arxivat de l'original el 11 April 2016. [Consulta: 17 setembre 2016].
* ↑ Weisstein, Eric W., «Belphegor Prime» a MathWorld (en anglès).
# Charles Kao

Charles Kao (xinès: 高錕) (Shanghai, 4 de novembre de 1933 - Bradbury Hospice, 23 de setembre de 2018) fou un enginyer electrònic i físic xinès d'ètnia han que es va formar a la Universitat de Londres i tenia triple nacionalitat: de Hong Kong, dels Estats Units d'Amèrica i del Regne Unit. Kao va ser pioner en el desenvolupament i l'ús de la fibra òptica en les telecomunicacions. Conegut com el "padrí de la banda ampla", el "pare de la fibra òptica" o el "pare de les comunicacions per fibra òptica", el 2009 va rebre el Premi Nobel de Física, compartit amb altres col·legues, "per les seves importants realitzacions en el camp de la transmissió de la llum dins de les fibres per a la comunicació òptica".
L'any 2010 va fundar, amb la seva esposa, la Charles K. Kao Foundation for Alzheimer’s Disease. El 2002 havia sabut que patia la malaltia d'Alzheimer. El 23 de setembre de 2018 va morir a Hong Kong.

## Referències

* ↑ Headline Daily «高錕獲諾貝爾獎 國人驕傲». Headline Daily, 07-10-2009 [Consulta: 7 octubre 2009]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2009-10-11. [Consulta: 19 octubre 2013]. (xinès)
* ↑ The Nobel Prize in Physics 2009 – Press Release. Nobel Foundation, 6/10/2009 [Consulta: 8 octubre 2009]. (anglès)
* 1 2 Kelsey Mesher. «The legacy of Charles Kao». Mountain View, California, 15-10-2009. Arxivat de l'original el 2021-02-15. [Consulta: 30 novembre 2009]. (anglès)
* ↑ dpa. «PROFILE: Charles Kao: 'father of fibre optics,' Nobel winner». Earthtimes, 06-10-2009. Arxivat de l'original el 2021-02-15. [Consulta: 30 novembre 2009]. (anglès)
* ↑ Record control number (RCN):31331. «'Father of Fibre Optics' and digital photography pioneers share Nobel Prize in Physics» (cfm). Europa (web portal), 07-10-2009. Arxivat de l'original el 2008-01-25. [Consulta: 30 novembre 2009]. (anglès)
* ↑ Bob Brown (Network World). «Father of fiber-optics snags share of Nobel Physics Prize». cio.com.au, 07-10-2009. Arxivat de l'original el 2021-02-15. [Consulta: 30 novembre 2009]. (anglès)
* ↑ «The father of optical fiber – Prof. C. K. Kao». networkchinese.com. Arxivat de l'original el 2009-09-23. [Consulta: 8 octubre 2009]. (xinès)
* ↑ JIM ERICKSON and YULANDA CHUNG. «Charles K. Kao». Asiaweek, 12-10-1999. Arxivat de l'original el 2002-07-21. [Consulta: 24 octubre 2009]. (anglès)
* ↑ «Prof. Charles K Kao speaks on the impact of IT in Hong Kong». The Open University of Hong Kong, gener 2000, Vol 9, Issue 1. [Consulta: 24 desembre 2009]. (anglès)
* ↑ Editor: Zhang Pengfei. «Nobel Prize winner Charles Kao says never expected such honor» (shtml). CCTV, 07-10-2009. [Consulta: 30 novembre 2009]. (anglès)
* ↑ The Nobel Prize in Physics 2009. Nobel Foundation, 6/10/2009 [Consulta: 6 octubre 2009]. (anglès)
* ↑ «Charles Kao, Nobel Laureate Who Revolutionized Fiber Optics, Dies at 84» (en anglès). The New York Times, 24-09-2018 [Consulta: 24 setembre 2018].
# Plaza & Janés

Plaza & Janés Editores S.A. és una editorial espanyola fundada en 1959 a Barcelona per Germán Plaza, a partir del fons editorial Janés i el d'Editorial Plaza. Des de 2001 pertany al grup Random House Mondadori, resultat d'una empresa conjunta entre Random House, la divisió editorial de Bertelsmann i Mondadori.

## Història

Plaza & Janés Editores S.A. va néixer en 1959 com a producte de la fusió dels segells de Germán Plaza (Edicions Cliper) i de l'editor i poeta Josep Janés i Olivé. L'empresa es va expandir amb velocitat i ja en els anys 1970 comptava amb una presència important al mercat editorial espanyol i hispanoamericà. En 1984 el grup de comunicacions alemany Bertelsmann va adquirir l'empresa i el 1986 va editar la seva primera col·lecció de llibres en català «Lletres Catalanes». L'any 1992 va crear l'Editorial Paradigma per a l'edició de novel·la i assaig. L'any 1996 va comprar l'Editorial Lumen. El 2001 formaria part de la joint venture amb Mondadori, Random House Mondadori.

## Catàleg editorial

Al catàleg de l'editorial destaquen autors de talla internacional com Stephen King, John le Carré, Ken Follett, Mika Waltari, George R. R. Martin i Isabel Allende, i escriptors espanyols com Javier Reverte, José Luis Sampedro i Julia Navarro. En la seva línia de narrativa femenina es destaquen les autores de best sellers Danielle Steel i Marian Keyes.
Juntament amb els escriptors consagrats, l'editorial aposta per descobrir els joves talents, per promocionar les seves obres literàries, com és el cas de Carla Montero i Patrick Rothfuss.
L'editorial alberga diversos gèneres literaris: des de les novel·les d'aventura, romàntiques i de no ficció, fins a obres relacionades amb temes culturals, polítics, d'actualitat; biografies i altres temes d'interès relacionats amb programes de televisió que han triomfat, salut, cuina, entre d'altres.

## Notes

* ↑ actualment Penguin Random House Grupo Editorial, S.A.

## Referències

* ↑ «Penguin Random House Grupo Editorial». eInforma [Consulta: 19 agost 2016].
* 1 2 «Plaza & Janés». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Plaza & Janés, Lumen, Debate y Galaxia Gutenberg serán oficialmente Grupo Random House en abril». El País, 01-03-2001 [Consulta: 19 agost 2019].
* ↑ CUADRADO (2000), p. 1002.

## Bibliografia

* CUADRADO, Jesús (2000). De la historieta y su uso 1873-2000, Sins Entido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez
* HURTLEY, Jacqueline (1986). Josep Janés. El combat per la cultura, Barcelona, Curial.

## Enllaços externs

* Plaza & Janés - Lloc web oficial
* Pàgina web oficial
* Fons d'arxiu editorial conservat a la Biblioteca de Catalunya