# Nur-ad-Din al-Bitrují

Abu-Ishaq Nur-ad-Din al-Bitrují al-Ixbilí (àrab: أبو إسحاق نور الدين البطروجي الإشبيلي, Abū Isḥāq Nūr ad-Dīn al-Biṭrūjī al-Ixbīlī), més conegut simplement com Nur-ad-Din al-Bitrují o, a Occident, pel nom llatinitzat Alpetragius, catalanitzat Alpetruixí (c. 1185-1192 - c. 1204), fou un astrònom i un cadi andalusí.
Al-Bitrují va ser el primer astrònom que va presentar un model astronòmic no-ptolemaic com a alternativa als models de Ptolemeu, amb els planetes suportats per esferes geocèntriques. Un altre aspecte original del seu sistema era que va proposar una causa física dels moviments celestes.

## Vida

Gairebé no se sap res de la seva vida, tret que probablement el seu nom derivi de Los Pedroches (al-Biṭrawx), una regió propera a Còrdova, encara que no es pot afirmar que fos el seu lloc de naixement. Una part dels historiadors situaven en el passat el seu origen bé a Sevilla o bé a l'actual territori del Marroc.
Va ser deixeble d'Ibn Tufayl i contemporani d'Averrois.

## Model planetari

Al-Bitrují va proposar una teoria sobre el moviment planetari en la qual desitjava evitar els epicicles i els excèntrics, i explicar els fenòmens peculiars de les estrelles errants, combinant rotacions d'esferes homocèntriques. Aquesta va ser una modificació del sistema de moviment planetari proposat pels seus predecessors, Ibn Bajja i Ibn Tufayl. No va aconseguir substituir el model planetari de Ptolemeu, ja que les prediccions numèriques de les posicions planetàries en la seva configuració eren menys precises que les del model Ptolemaic, a causa de la dificultat d'assignar el model d'epicicles de Ptolemeu a les esferes concèntriques d'Aristòtil.
Es va suggerir sobre la base de les traduccions llatines que el seu sistema és una actualització i reformulació de la d'Èudox de Cnidos combinada amb el moviment d'estrelles fixes desenvolupada per az-Zarqalí. No obstant això, no se sap si els cosmòlegs al-andalusos van tenir accés o coneixement de les obres d'Èudox.
Un dels aspectes originals del sistema d'al-Bitrují és la seva proposta d'una causa física de moviments celestes. Combina la idea d'impetus, proposada per Joan Filopò, i el concepte de xawq (‘desig’) d'Abu-l-Barakat per explicar com l'energia es transfereix d'un primer motor situat a la novena esfera a altres àmbits, explicant les velocitats variables de les altres esferes i els diferents moviments. Contradiu la idea aristotèlica que hi ha un tipus específic de dinàmica per a cada món, aplicant la mateixa dinàmica sublunar i als mons celestes.

## Obra

Al-Bitrují va escriure Kitab al-haya (àrab: كتاب الهيئة, Kitāb al-hayʾa, ‘Llibre de l'aspecte’) on critica l'Almagest de Claudi Ptolemeu des d'un punt de vista físic. Va ser conegut a Europa entre els segles xiii i xvi, i va ser considerat com una alternativa vàlida a l'Almagest de Ptolemeu en cercles escolàstics.
Aquesta obra va ser traduïda al llatí per Miquel Scot en 1217 amb el títol De motibus celorum (impresa per primera vegada a Viena el 1531). Moisès ibn Tibbon en va fer una traducció hebrea el 1259.
També hi ha un tractat anònim sobre marees que conté materials aparentment presos d'al-Bitrují (Escorial MS 1636, datat el 1192).

## Eponímia

El cràter lunar Alpetragius porta el seu nom.

## Referències

* ↑ «Nur-ad-Din al-Bitrují». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 22 setembre 2022].
* ↑ Lirola Delgado, 2006, p. 38.
* ↑ Moreno Garrido, 2009, p. 14.
* ↑ Vernet, J. «al-Biṭrūd̲j̲ī» (en anglès).
* 1 2 3 4 5 6 7 Samsó, 2007.
* ↑ Sánchez Pérez i Pérez Gómez, 1921, p. 45-47.
* ↑ Beas Portillo, 1996, p. 94.
* ↑ Bernard R. Goldstein (March 1972). "Theory and Observation in Medieval Astronomy", Isis 63 (1), p. 39-47 [41].
* ↑ Ptolemaic Astronomy, Islamic Planetary Theory, and Copernicus's Debt to the Maragha School, Science and Its Times, Thomson Gale.
* ↑ Pederson, Olaf. David Lindberg. Science in the Middle Ages (en anglès). Chicago: Chicago University Press, 1978, p. 321.

## Bibliografia

* al-Andalusi, Sa'id. Science in the Medieval World (en anglès). University of Texas Press, 1996. ISBN 0292704690.
* Armesto Ramón, Constantino «O Camiño de Santiago e a Astronomía» (en gallec). Boletín das Ciencias. Asociación de Ensinantes de Ciencias de Galicia (ENCIGA), 41, pàg. 43-52. ISSN: 0214-7807.
* Selin, Helaine. Encyclopaedia of the history of science, technology, and medicine in non western cultures (en anglès), p. 160.
* Lirola Delgado, Jorge «Científicos de Al-Andalus: Algunas consideraciones generales» (en castellà). Actes de la VIII Trobada d'Història de la Ciència i de la Tècnica: Mallorca, 18, 19, 20 i 21 de novembre de 2004. Institut d'Estudis Catalans, 2006, pàg. 29-40.
* Moreno, Jaime «Discusiones judeo-cristianas en Sefarad» ( PDF) (en castellà). Cyber Humanitatis. Revista de la Facultad de Filosofía y Humanidades de la Universidad de Chile, 49, 2009. Arxivat de l'original el 2014-02-22. ISSN: 0717-2869 [Consulta: 18 novembre 2018].
* Samsó, Julio. «Biṭrūjī: Nūr al‐Dīn Abū Isḥāq [Abū Jaʿfar] Ibrāhīm ibn Yūsuf al‐Biṭrūjī». A: Thomas Hockey (ed.). The Biographical Encyclopedia of Astronomers (en anglès). Nova York: Springer, 2007, p. 133–134. ISBN 978-0-387-31022-0. (Versió PDF)
* Samsó, Julio. Al-Bitruji Al-Ishbili, Abu Ishaq (en anglès). Nova York: Charles Scribner's Sons, 1980. ISBN 0-684-10114-9.
* Samsó, Julio. Thomas Hockey et al. Biṭrūjī: Nūr al‐Dīn Abū Isḥāq (Abū Jaʿfar) Ibrāhīm ibn Yūsuf al‐Biṭrūjī (en anglès). Nova York: Springer, 2007, p. 133-134. ISBN 978-0-387-31022-0.
* Sánchez Pérez, José Augusto; Pérez Gómez, Rafael. Biografías de matemáticos árabes que florecieron en España. Fundación El legado andalusì, 1921. ISBN 8487004504.

## Vegeu també

* Astronomia islàmica medieval