OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sergio Mantecón Gutiérrez

Sergio Mantecón Gutiérrez (Llorca, 25 de setembre de 1984) és un ciclista de muntanya espanyol. Com amateur també va competir en carretera.
Va participar en els Jocs Olímpics de 2012, acabant 22è a la prova de Camp a través.

## Palmarès en ciclisme de muntanya

* 2008
** Campió d'Espanya en Marató
* 2010
** Campió d'Espanya en Camp a través
** Campió d'Espanya en Marató
* 2011
** Campió d'Espanya en Marató
* 2012
** Campió d'Espanya en Camp a través

## Palmarès en ruta

* 2010
** Campió d'Espanya amateur en ruta
* 2011
** 1r al Cinturó a Mallorca

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Circoviridae

Circoviridae és una família de virus d'ADN monocatenari que inclou el gènere Circovirus (circovirus porcí tipus 1 i Circovirus porcí tipus 2, virus del bec i de la ploma), circovirus dels canaris), entre d'altres. En el gènere Gyrovirus hi ha el virus de l'anèmia del pollastre.

## Referències

* ↑ Mankertz P. «Molecular Biology of Porcine Circoviruses». A: Animal Viruses: Molecular Biology. Caister Academic Press, 2008. ISBN 978-1-904455-22-6.

## Enllaços externs

* ViralZone: Circoviridae
# Pulsioximetria

La pulsioximetria és un mètode no invasiu per determinar l'oxigen transportat per l'hemoglobina dins dels vasos sanguinis. Aquesta mesura es realitza amb un instrument anomenat pulsioxímetre o saturador. Aquest valor és la cinquena constant vital juntament amb la pressió arterial, temperatura, freqüència cardíaca i freqüència respiratòria.

## Indicacions

La pulsioximetria és una mesura no invasiva que està indicada en situacions com pacients que necessiten control constant i precís de gasos sanguinis en unitats com urgències i unitat de cuidats intensius, entre d'altres. Aquesta mesura no només s'utilitza en situacions d'emergència i urgències sinó que és una variable molt típica als centres d'atenció primària. Els pacients amb malalties respiratòries com MPOC, asma… necessiten el control d'aquesta constant. En l'atenció domiciliària també és bastant freqüent la mesura d'aquesta constant.

## Interpretació

La saturació mesura únicament l'oxigen que transporta l'hemoglobina. En el cas de voler saber el pH, la pressió parcial d'oxigen (PaO2) o la pressió de diòxid de carboni (PaCO2) caldrà fer una altra prova diagnòstica més fiable i completa, la gasometria.
Els valors normals d'oxigen en sang en els adults són entre 95% i 100%. Cal destacar que les persones diagnosticades de malaltia inflamatòria obstructiva crònica tindran una saturació menor de 95%.

## Avantatges respecte a la gasometria

La pulsioximetria és una tècnica no invasiva respecte a la gasometria, és ràpida i dona resultats de forma immediata. A més a més, informa de la freqüència cardíaca de la persona i ens alerta si hi ha alteracions en el ritme cardíac. Aproximadament, té una fiabilitat d'entre un 80-100%.
Pel que fa a recursos, l'instrument que mesura la saturació d'oxigen és factible econòmicament i fàcil de transportar.

## Desavantatges respecte a la gasometria

La pulsioximetria té avantatges però també presenta alguns inconvenients. Pel que fa als paràmetres que s'obtenen, la gasometria ens permet mesurar la pressió parcial d'oxigen i la pressió de diòxid de carboni. Si la persona té mala perfusió l'aparell no detectarà el paràmetre; el mateix passa si la persona porta les ungles amb esmalt, ja que la longitud d'ona no pot passar.

## Referències

* ↑ pulsioxímetre a Optimot
* 1 2 3 Noguerlo Casado, MJ «Pulsioximetría». Fisterra. Arxivat de l'original el 2014-12-21 [Consulta: 16 abril 2015]. Arxivat 2014-12-21 a Wayback Machine.
* ↑ «Malaltia pulmonar obstructiva crònica». Guies de pràctica clínica, pàg. 12.

## Vegeu també

* Pulsioxímetre
* Pletismografia
* Gasometria arterial
* Punt isosbèstic

## Enllaços externs

* SEICAP-Sociedad Española de immunología clínica Alergología y asma infantil
* SEPAR- Sociedad Española de Neumología y Cirurgia Torácica
# Póvoa de Santo Adrião

Póvoa de Santo Adrião és una antiga freguesia portuguesa del municipi d'Odivelas, al districte de Lisboa, amb 0,78 km² d'àrea i 13.061 habitants (en el cens del 2011).
Va ser extinta en la reorganització administrativa del 2012/2013, i el seu territori s'integrà en la Unió de Freguesies de Póvoa de Santo Adrião e Olival Basto.

## Geografia

Póvoa de Santo Adrião fou una freguesia que limitava amb les d'Odivelas i Olival Basto (al municipi d'Odivelas), i amb les de Frielas i Santo António dos Cavaleiros (al municipi de Loures).
Aquesta freguesia inclou alguns llogarets com Casal do Privilégio i Bairro do Barruncho, entre d'altres.
La freguesia d'Olival Basto, que a més del nucli urbà inclou la Vil·la de Várzea i la Vil·la de Serra, se separà de Póvoa de Santo Adrião el 1989. Amb el nou mapa administratiu aprovat el 2013, i tot i la contundent oposició a aquesta reforma, les dues freguesies foren de nou unides.

## Població

Població de la freguesia de Póvoa de Santo Adrião :
| 1864 | 1878 | 1890 | 1900 | 1911 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| 340 | 312 | 380 | 427 | 605 | 748 | 766 | 1 006 | 1 518 | 4 966 | 9 367 | 19 386 | 14 463 | 14 704 | 13 061 |

## Història

En aquesta freguesia visqué el pintor Pedro Alexandrino en una quinta anomenada "Quinta del Pintor". Aquest pintor realitzà algunes teles d'esglésies de Lisboa després del terratrèmol del 1755, i també per a l'església parroquial de Póvoa de Santo Adrião, terra on vivia.
Aquesta freguesia fou creada a mitjan segle xvii, amb el nom de Póvoa de Loures, i és la més antiga del municipi d'Odivelas. Fou molt afectada per les riuades de 1967. L'elevaren a vila el 23 d'agost de 1986.
La freguesia d'Olival Basto, que a més del nucli urbà inclou la Quinta da Várzea i la Quinta da Serra, fou separada de Póvoa de Santo Adrião el 1989. Amb el nou mapa administratiu aprovat el 2013, i tot i l'enfrontament a aquesta reforma a nivell nacional, les dues freguesies es tornaren a ajuntar.

## Referències

* ↑ Lei n.º 11-A/2013, de 28 de janeiro: Reorganização administrativa do território das freguesias. Anexo I. Diário da República, 1.ª Série, n.º 19, Suplemento, de 28/01/2013.
* ↑ Instituto Nacional de Estatística (Recenseamentos Gerais da População) - https://www.ine.pt/xportal/xmain?xpid=INE&xpgid=ine_publicacoes.

## Enllaços externs

* http://www.jf-psadriao.pt/
* Història de Póvoa de Santo Adrião Arxivat 2019-09-22 a Wayback Machine.
# Quaderns d'Estudi

Quaderns d'Estudi fou una revista mensual de pedagogia trimestral publicada pel Consell de Pedagogia de la Diputació de Barcelona i després de la Mancomunitat de Catalunya. S'edità entre l'octubre del 1915 i el març del 1924. Incloïa treballs de pedagogs catalans i articles d'innovacions en pedagogia, psicologia i didàctica. En varen ser directors Eugeni d'Ors i Pere Màrtir Bordoy i Torrents. Uns dels seus col·laboradors foren Joan Crexells i Vallhonrat. Alexandre Galí, Ramon Rucabado, entre d'altres.
Els Quaderns d'Estudi pretenen afavorir la formació del magisteri i el professorat durant el curs escolar. Volen ser un complement formatiu de les Escoles d'Estiu fent conèixer les aportacions més significatives de la pedagogia, la psicologia i la didàctica estrangeres, També les dels pedagogs catalans més importants. Fou un instrument de difusió de l'Escola Nova i un ajut als mestres per a fer escola en català.
A la seva empara va aparèixer el Butlletí dels Mestres, els anys 1922 i 1923, i posteriorment del 1931 al 1938.

## Referències

* 1 2 3 Checa Godoy, Antonio. Historia de la prensa pedagògica en España (en castellà). Sevilla: Universidad de Sevilla. Servicio de Publicaciones, 2001, p. 275. ISBN 9788447207114 [Consulta: 12 febrer 2015].
* ↑ González-Agàpito, J., Marquès, S.,, Mayordomo, A. i Sureda, Bernat. Tradició i renovació pedagògica, 1898-1939. Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2002.
* «Quaderns d'Estudi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Radio Minuto

Radio Minuto va ser una cadena de ràdio privada espanyola creada en 1978, formada per 19 emissores en Freqüència Modulada, absorbides pel Grupo PRISA en 1983 i reconvertides en M80 Radio en fusionar-se amb Radio 80 Serie Oro el gener de 1993. El seu presentador Marcelino Rodríguez de Castro va guanyar un dels Premis Ondas 1985 de la ràdio.

## Programació

Dirigida a un sector d'audiència de 30 a 45 anys, la programació de Radio Minuto s'estenia de 8 a 22 hores, basada en una oferta musical de grans èxits dels anys 70 i 80 en la història de la música pop i una selecció de les novetats discogràfiques amb base en la seva qualitat musical. També s'emetien breus espais de notícies a les hores en punt, i notícies locals i seccions d'informació útil a les mitges hores, a més d'emetre les notícies urgents en el moment de produir-se. Aquesta emissora va arribar a ser una de les emissores més escoltades de Barcelona, superant a altres cadenes, com "Los 40 Principales", amb més de 500.000 oïdors. Amb la seva programació de 24H. i, l'ús de la ràdio formula, va augmentar encara més el seu èxit. Programes de música disco com a "Minuto Mix", protagonitzat per Toni Peret, van contribuir a situar-la entre les de major audiència. Alguns dels locutors que van passar pels seus micròfons van ser: Oscar Barberán, Esther Pardo, Toni Clapés, David Montes, Pedro Blázquez, entre d'altres.
El programa més recordat de la cadena va ser El minutero, dirigit i presentat per Pedro Bernal i Ricky Romero. No obstant això, Radio Minuto conservava també part de l'antiga programació de Radio El País: Vuelo 605 d'Ángel Álvarez, de dilluns a divendres entre les 22 i 23 hores, fent un ampli repàs a la millor música de les dècades dels anys seixanta i setanta; el resum de notícies El País hoy, que s'emetia a mitjanit; el programa despertador d'humor Lo que yo te diga, dirigit per Máximo Pradera; Música privada, un espai nocturn sobre noves tendències en la música pop.
A partir de l'1 de gener de 1990 Radio Minuto de Barcelona va passar a dir-se Radio Tiempo. A Barcelona, la primera emissora Radio Minuto que va començar a emetre amb aquest nom a Espanya l'1 de maig de 1982. Radio Minuto de Barcelona 94,9 FM. Barcelona va vendre el nom però no el dial, Radio Tiempo en 1991/92 es va convertir en Cadena Top Radio (Cadena Ibérica).
Actualment el dial 94,9 FM de Barcelona es d'Europa FM.

## Referències

* ↑ Destacados profesionales, galardonados con los Ondas 86, que concede la cadena SER, El País, 7 de novembre de 1986
* ↑ Fragment de Minuto Mix a mixcloud.com
* ↑ Pedro Bernal, 'radiofonista', El Mundo, 24 de maig de 2005
* ↑ El minutero, Programa de radio España (Barcelona)
* ↑ Radio El País se llama a partir de hoy Radio Minuto, EL País, 4 d'agost de 1987
* ↑ Radio Minuto deja de emitir el programa «Lo que yo te diga», guiadelaradio.com

## Enllaços externs

* PRISA Radio. Todo comenzó con el fracaso de Radio El País y terminó en un gran emporio de José María Lergorburu
# Anthony Peden

Anthony Thomas Peden (Manly, Nova Gal·les del Sud, 11 de juliol de 1989) va ser un ciclista neozelandès, d'origen australià especialista en la pista. En el seu palmarès destaquen dues medalles als Campionats del Món.
Un cop retirat va fer d'entrenador de Casey Stoner i Nicolas Prost, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «World medallist and MotoGP coach returns for NZ track cycling role». cyclingnewzealand.nz, 19-08-2013 [Consulta: 29 juliol 2015]. Arxivat 3 de març 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 29 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Domicili provisional

Domicili provisional és un recull de dues narracions del gènere drama social de l'escriptor català Manuel de Pedrolo editada l'any 1956, durant els anys durs de la postguerra.

## Estructura

Domicili provisional consta de dues narracions:
* Domicili provisional.
* Diàlegs sobre un fugitiu.

## Fil argumental

Les narracions denuncien la situació social i política que es vivia en la postguerra: la misèria econòmica i moral i la repressió contra els qui lluitaven en defensa de la llibertat.
Domicili provisional ens presenta un univers de desposseïts on tot gira a l'entorn d'elements materials i, en aquest sentit, hi ha una dialèctica molt interessant entre la contenció i l'evacuació. Entre els orins que s'escampen i les llumeneres que es retenen. Entre les dentadures postisses que s'extravien i els orinals que es guarden en els llocs més insospitats. Les pessetes que es perden, les que s'estalvien, les que es regategen, les que es guanyen. Fòtils que es furten, que es trossegen, que desapareixen, que es trenquen, que es retroben. Tothom està pendent dels objectes que són seus i dels que no ho són. La noció d'objecte, que tanta importància té en la teoria psicoanalítica.
Diàlegs sobre un fugitiu narra la recerca d'un exiliat per part del seu pare.

## Els personatges
### Domicili provisional

La parella qui lloga les habitacions: en Politxa i la senyora Remei.
Els rellogats, 10 persones més un home qui és el narrador:
* El Joan i esposa i germana Sílvia.
* La família Damians: una parella més 3 fills.
* El Negre i esposa.

### Diàlegs sobre un fugitiu

El fugitiu Xavier Torrents i el seu pare. I els seus amics: la Marta, la Maria, el Jaume Palou, la Paula, la Marta.

## L'espai

A Domicili provisional, hi predominen els espais tancats del pis de Barcelona on viuen els protagonistes. A Diàlegs sobre un fugitiu, hi predominen els espais tancats de diferents pisos de Barcelona però també carrers de la ciutat.

## Veus narratives

El primer conte, Domicili provisional, és un conte totalment narrat sense cap diàleg.
El segon conte, Diàlegs sobre un fugitiu, és un conte totalment dialogat.

## Referències

* ↑ «Manuel de Pedrolo» (en català). [Consulta: 9 novembre 2016].
* ↑ «Manuel de Pedrolo». www.escriptors.cat. Arxivat de l'original el 2016-12-29. [Consulta: 28 desembre 2016].

## Bibliografia

Estudi introductori amb propostes de treball i comentaris de text a cura de Marcel Fité, catedràtic de llengua i literatura catalanes.
# Jeroni Bernich

Jeroni Bernich va ser un escolà i organista actiu entre finals del segle XVIII i la primera meitat del segle XIX. Va destacar pel seu paper en el context musical i litúrgic de Catalunya, especialment a Olot i Barcelona, en un període marcat per les tensions bèl·liques i canvis econòmics.
Bernich va viure en un moment de transició a Catalunya, durant la Guerra Gran (1793-1795) i la Guerra del Francès (1808-1814).

### Formació i trajectòria

Inicis a Olot (1826-1827):
Bernich es va formar sota la tutela d’Ignasi Parella Basanyas, mestre de capella de l’església de Sant Esteve d’Olot. L’any 1826, va assumir el paper d’entonador i escolà major, substituint el seu mentor. La capella d’Olot, en aquest període, comptava amb destacats músics i cantors, com Josep Aubert i Simonet.
Estudis a Barcelona:
Després d’acabar els seus estudis d’orgue a Barcelona, on va ser elegit cantor de la catedral l’any 1828. Aquest càrrec reflecteix el reconeixement al seu talent musical.
___________________________________________________________________________________________

### Llegat

Bernich és recordat com una figura activa en la transició de la música sacra catalana, que s'estava modernitzant a mitjan segle XIX. Va contribuir a mantenir viu l’ofici musical durant un període de canvi social i cultural.

## Referències

* 1 2 Gregori i Cifré, Josep Maria; Monells i Laqué, Carme «Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 6: Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa». La capella de música de Sant Esteve d'Olot i els compositors dle seu fons musical, 2012, pàg. 123.
* 1 2 Gregori i Cifré, Josep Maria; Monells i Laqué, Carme «La capella de música de Sant Esteve d'Olot i els compositors del seu fons musical». Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 6: Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa, 2012, pàg. 69.
* ↑ Gregori Cifré, Gregori; Monells i Laque, Carme «Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 6: Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa». La capella de música de Sant Esteve d'Olit i els compositor del seu fons musical, 2012, pàg. 111.
# Nasif Estéfano

Nasif Moisés Estéfano (Concepción, Tucumán, Argentina, 18 de novembre de 1932 - Aimogasta, La Rioja, Argentina, 21 d'octubre de 1973) fou un pilot de curses automobilístiques argentí que va arribar a disputar curses de Fórmula 1.

## A la F1

Va debutar a la primera cursa de la temporada 1960 (l'onzena temporada de la història) del campionat del món de la Fórmula 1, disputant el 7 de febrer del 1960 el GP de l'Argentina al Circuit Oscar Alfredo Gàlvez.
Nasif Estéfano va participar en dues proves puntuables pel campionat de la F1, disputades en dues temporades diferents (1960 - 1962) aconseguint com a millor classificació finalitzar en catorzena posició la primera cursa i no assolí cap punt pel campionat del món de pilots.

## Resultats a la Fórmula 1

| Any | Equip | Xassís | Motor | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Posició | Punts |
| 1960 | Scuderia Centro Sud | Maserati | Maserati | ARG 14 | MON | 500 | HOL | BEL | FRA | GBR | POR | ITA | USA | - | 0 |
| 1962 | Scuderia de Tomaso | De Tomaso | De Tomaso | HOL | MON | BEL | FRA | GBR | ALE | ITA NVQ | USA | SUD | | - | 0 |

### Resum

| Curses: | Victòries: | Pòdiums: | Poles: | Voltes ràpides: | Punts: |
| 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
# Àlex Sigurbjörnsson

    En aquest nom islandès, el darrer nom és un patronímic, no pas un cognom. La manera de referir-se a aquesta persona és pel nom de pila.
Alexander Sigurbjörnsson Benet (Reykjavík, Islàndia, 13 de desembre de 1988) és un esportista de rem.
Amb poc més d'un any se trasllada amb la seva mare a Tortosa on creix. Comença remar el 1998 i el 1999 participa en el campionat d'Espanya de rem aleví. Després de passar per Banyoles en el mundial juvenil de 2006 queda sisè i el 2009, com a absolut, octau en el quatre sense timoner.
Després d'obtenir la classificació olímpica va participar en els Jocs Olímpics de Rio 2016.

## Vegeu també

* Pau Vela Maggi

## Enllaços externs

* Ficha a la web de la FISA Arxivat 2021-01-08 a Wayback Machine.
* Federació Catalana de Rem Arxivat 2019-08-14 a Wayback Machine.
# Laura López Ventosa

Laura López Ventosa (Madrid, 13 de gener de 1988) és una jugadora de waterpolo, que va iniciar-se en aquest esport al Club Natació Quatre Camins.
És una waterpolista del Centre Natació Mataró, club al que torna per a la temporada 14-15, i internacional absoluta amb la selecció espanyola, amb la qual s'ha proclamat subcampiona olímpica als Jocs Olímpics de Londres 2012 i campiona del món al Campionat del Món de Barcelona 2013.

## Palmarès esportiu
### Selecció espanyola

* Medalla d'or en el Campionat del Món de Barcelona 2013
* Medalla de plata en els Jocs Olímpics de Londres 2012
* Campiona del Torneig Preolímpic de Trieste (2012)
* 5ª als Campionats d'Europa Eindhoven (2012)
* 8ª al Mundial de Roma (2009)
* 4ª a la Lliga Mundial (2009)
* Plata a l'Europeu de Màlaga (2008)
* 7ª al Mundial de Melbourne (2007)
* 4ª a l'Europeu de Belgrad (2006)
* 7ª al Júnior de Perth (2005)

### Competició de clubs

* 1 Lliga de Divisió d'Honor (2006)
* 2 Copes de la Reina (2006 i 2007)

## Referències

* 1 2 «Laura Lopez Ventosa» (en castellà). London2012.com, 2012. Arxivat de l'original el 2013-04-11. [Consulta: juliol 2016].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 «Laura López» (en castellà). Rfen.es. [Consulta: juliol 2016].
# Shen Yanfei

Shen Yanfei (24 de desembre de 1979 en Hebei, Xina) és una jugadora xinesa nacionalitzada espanyola de tennis de taula que juga en el UCAM Cartagena Tennis de Mesa.

## Trajectòria esportiva

Es va incorporar a l'equip Ucam Cartagena Tenis Mesa l'any 2002, i el 22 de febrer de 2008, va aconseguir la nacionalitat espanyola que li va permetre participar amb l'equip espanyol en l'Olimpíada de Pequín a l'agost d'aquest mateix any.
Amb l'equip Ucam Cartagena T.M. ha guanyat 2 Copes d'Europa, l'última a Moscou en 2010. Ha col·laborat, de forma decisiva amb el seu equip, a guanyar de forma consecutiva la dotzena edició de la superdivisió femenina d'Espanya. Guanyant en 2010 en Antequera i de forma consecutiva, l'onzè títol de Copa de la Reina. En aquesta edició no ha participat Yanfei perquè va donar a llum a final de 2009 i es va incorporar ala equipo al març jugant els últims partits de la Lliga i la Copa d'Europa, sent decisiva la seva aportació per a aquests assoliments.
Posseeix un extraordinari palmarès, i és peça clau en l'equip UCAM Cartagena, i en 2010, per segona vegada consecutiva ha aconseguit el triplet; Copa d'Europa, Lliga i Copa de la Reina.
En 2008 Shen Yanfei obté la nacionalitat espanyola el que li va fer formar part de l'equip espanyol. Yanfei és considerada com una jugadora de gran projecció internacional i va disputar els Jocs Olímpics de Pequín 2008.
Després d'estar un temps apartada de la competició per la seva maternitat, en 2010 es converteix en la sensació d'aquest esport en guanyar el Open de Corea, un dels més durs de la temporada, i arribar a semifinals en el de la Xina, derrotant en tots dos casos a jugadores 'top ten'. Es va imposar en la final a Feng Tianwei número 2 del món després de realitzar una gran encontre i també va eliminar a la número 1, l'europea Li Jiao.
La cartagenera, que en 2012 ocupava el lloc 31 en el rànking mundial, el 6 en l'europeu i el primer d'Espanya, en els Jocs Olímpics de Londres 2012 va ser l'única jugadora espanyola a aconseguir l'acreditació per participar en aquest prestigiós torneig.

## Referències

* ↑ La china Shen Yanfei obtiene la nacionalidad española
* ↑ La española Yanfei Shen gana el Open de Korea
* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2010-07-06. [Consulta: 15 juliol 2016].
* ↑ La sensación mundial del tenis de mesa se llama Shen Yanfei y es española
# Pau Vela Maggi

Pau Vela Maggi (Tortosa, 31 de maig de 1986) és una esportista de rem catalano-brasiler.
Va formar-se en el Centre de Tecnificació de Banyoles i al Club de Rem Tortosa. Va quedar-se a un pas d'obtenir la classificació per als Jocs Olímpics de Londres 2012, però quatre anys més tard va aconseguir el bitllet per a Rio 2016, on va competir per Espanya. Va finalitzar 13è en la prova de dos sense timoner.
L'any 2019 va passar a defensar el Brasil, el país del seu pare. El seu germà Xavier ja havia canviat la nacionalitat esportiva anys enrere. Ambdós van disputar plegats els Jocs Panamericans d'aquell any a Lima, on van aconseguir la medalla de plata del dos sense timoner, amb un temps de 6:34,38. Aquell any, van ser escollits com els millors esportistes de la Confederació Brasilera de Rem en la gala del Premi Brasil Olímpic.

## Palmarès

* 2019: Medalla de Plata als Jocs Panamericans de Lima, Perú: Dos sense, masculí (P2-)

## Vegeu també

* Àlex Sigurbjörnsson

## Referències

* ↑ «Pau Vela Maggi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 Coll, Bernat «Hermanos bajo distinta bandera» (en castellà). El País [Madrid], 16-07-2016. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Pau Vela Maggi» (en anglès). Olympic Results. COI. [Consulta: 10 maig 2024].
* ↑ Ferrando, Jesús. «SORPRESA! Pau Vela (CR Tortosa), remarà per Brasil de cara a les olimpíades de Tòquio». Ebre Digital, 08-08-2019. [Consulta: 10 maig 2024].
* ↑ Plata para los hermanos Vela en los Juegos Panamericanos; article publicat pel Diari de Tarragona el 09/08/2019.
* ↑ «Xavier e Pau Vela Maggi recebem o Prêmio Brasil Olímpico 2019» (en portuguès brasiler). Confederação Brasileira de Remo, 12-12-2019. [Consulta: 10 maig 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a la web de la FISA