OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# L'Usine Nouvelle

L'Usine Nouvelle és un setmanari francès de premsa escrita del Groupe Industrie Services Info (GISI), i orientada a l'economia i la tecnologia al món industrial. La revista conté notícies d'actualitat, i estudis diversos sobre evolució dels mercats, tendències, anticipació tecnològica, anticipació concurrencial, etc, tot molt orientat al món de la producció industrial. Aquesta revista de premsa econòmica i professional va sorgir per primera vegada el 5 de desembre de 1891 en Charleville amb el títol l'Usine, i allí, el subtítol anunciava clarament la intensió dels seus fundadors i ideòlegs.

## Vegeu també

* Cinco Días
* Fàbrica

## Referències

* ↑ Gérald Dardart, Histoire de la presse ardennaise (1764-1944), Arch'Libris Editions, p. 33, 2009, ISBN 978-2-9535689-0-5

## Enllaços externs

* L'Usine Nouvelle - Lloc web oficial
* Site officiel de l'Usine Digitale
* Indices et Cotations Usine Nouvelle
# Premi Yrjö Jahnsson

El Premi Yrjö Jahnsson és una distinció acordada cada dos anys i després de 1993 per la Fundació Yrjö Jahnsson i per l'Associació Europea d'Economia (EEA), i que homenatja un economista de menys de 45 anys per una contribució significativa quant a recerca teòrica i aplicada, preferentment vinculada amb l'economia a Europa i amb l'intercanvi entre estudiants, investigadors i professors.
El comitè de selecció, presidit pel president de l'EEA, està compost per cinc membres, entre els quals quatre són nomenats per l'Associació Econòmica Europea, i el restant per la Fundació Yrjö Jahnsson. Aquest comitè de selecció consulta individualment tots els becaris de l'EEA, i utilitza les seves respostes al costat del seu propi criteri, a efecte de conformar una llista restringida de candidats, entre els quals després es tria el premiat.

## Llista de guardonats amb aquest premi

La llista següent ha estat verificada amb els registres de l'"European Economic Association" y de la "Yrjö Jahnsson Foundation".
* 1993 Jean-Jacques Laffont i Jean Tirole
* 1995 Richard Blundell
* 1997 Torsten Persson
* 1999 Nobuhiro Kiyotaki i John Moore
* 2001 Philippe Aghion i Guido Tabellini
* 2003 Mathias Dewatripont
* 2005 Tim Besley i Jordi Galí Garreta
* 2007 Gilles Saint-Paul
* 2009 John van Reenen i Fabrizio Zilibotti
* 2011 Armin Falk
* 2013 Helene Rey i Thomas Piketty
* 2015 Botond Koszegi

## Referències

* ↑ «European Economic Association» (en anglès). Arxivat de l'original el 2007-10-13. [Consulta: 6 gener 2016].
* ↑ «Yrjö Jahnsson Award in Economics» (en anglès). Arxivat de l'original el 2007-08-27.
* ↑ Agnar Sandmo. «The 1997 Yrjö Jahnsson award in economics» (en anglès).

## Enllaços externs

* Yrjö Jahnsson Foundation Arxivat 2008-02-20 a Wayback Machine.
* European Economic Association Awards
# Palosco

Palosco ( bergamasco : Palósch ) és un comune (musfgxfv
# 1763
## Esdeveniments
### Països Catalans

* Menorca torna sota domini anglès pel Tractat de París.

### Resta del món

* Circàssia i Imperi Rus: inici del genocidi circassià
* 10 de febrer, París, Regne de França: S'hi signa la pau que posa fi a la Guerra dels Set Anys.
* 15 de febrer - Hubertusburg (Saxònia, Alemanya): fí de la Guerra dels Set Anys amb la signatura del Tractat de Hubertusburg entre Prússia, Àustria i l'Electorat de Saxònia. Aquest representa l'ascens de Prússia entre els grans poders europeus.
* 22 de març, Espanya: Es crea el cos d'artilleria de l'Armada Espanyola.
* 14 de maig, Bolonya: S'inaugura el Teatro Comunale amb l'òpera Il trionfo di Clelia, de Gluck.

## Naixements

Països Catalans
* 10 d'abril, Cervera, diòcesi de Solsona: Benet Maria Moixó i de Francolí, monjo benet que arribà ser arquebisbe de Charca (Amèrica del Sud).
Resta del món
* 9 de gener, Rehestädt: Karl Gottlieb Umbreit, organista i compositor alemany.
* 15 de juny, Kashiwabara: Issa Kobayashi, poeta japonès.
* 23 de juny, Les Trois-Îlets, Martinicaː Josefina de Beauharnais, emperadriu de França des de 1804 fins a la seva mort (m. 1814).
* 11 d'agost, Lucca: Teresa Bandettini, escriptora italiana (m. 1837).
* 2 de setembre, Gotinga: Caroline Schelling, intel·lectual del romanticisme alemany, traductora de Shakespeare (m. 1809).

## Necrològiques

* 12 de juliol, Nanquín (Xina): Cao Xueqín (en xinès: 曹雪芹; en pinyin: Cáo Xuěqín), també conegut com a Mengruan (夢阮), novel·lista, poeta, filòsof i pintor que va viure durant la dinastia Qing.
* 3 de desembre: Carl August Thielo, compositor danès del Barroc.

## Referències

* ↑ Salavert Fabiani, Vicent L. Tècnica militar i projectisme en els plans de recuperació de Menorca furant el segle xviii (en anglès). Institut d'Estudis Catalans, 1994, p. 406. ISBN 8472832694.
* ↑ Torrejón Chaves, Juan «La Artillería en la Marina española en el siglo XVIII» (en castellà). Militaria: revista de cultura militar, 10, 1997, pàg. 309. ISSN: 0214-8765 [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ «Teatro Comunale di Bologna» (en italià). Teatro Comunale di Bologna. Arxivat de l'original el 2022-08-26. [Consulta: 30 març 2023].
* ↑ «Benet Maria Moixó i de Francolí | enciclopèdia.cat». [Consulta: 16 abril 2020].
* ↑ «Josefina | enciclopèdia.cat». [Consulta: 19 abril 2021].
* ↑ Scolari Sellerio, Arianna. «BANDETTINI, Teresa» (en italià). Enciclopèdia Treccani. Diccionari biogràfic dels italians. [Consulta: 29 gener 2024].
* ↑ «Caroline Schelling». Douglas W. Stott. [Consulta: 9 juliol 2020].
* ↑ Chaussende, Damien, 1977- .... La Chine au XVIIIe siècle : l'apogée de l'empire sino-mandchou des Qing. París: Les Belles lettres, impr. 2013. ISBN 978-2-251-41051-7.
# Pumenengo

Pumenengo ( bergamasco : Pümenèngh ) és un comune (mugfhd
# Albertina Cassani

Albertina Cassani (Bolonya, 1887 - 1965) fou una soprano italiana.
Va estudiar a Bolonya amb Achille Corsi, pare de la soprano Emilia Corsi. Va debutar el 1905 al Teatro Sociale de Portogruaro com a Micaela a Carmen, de Georges Bizet. Des de 1911 va aparèixer moltes vegades com a prima donna al teatres d'òpera d'Holanda. El 1917 va tenir al Teatro Regio de Parma un èxit especial com a Gilda a Rigoletto, de Verdi.
Va ser apreciada a Espanya, on va actuar diverses vegades a partir de 1913 al Teatre del Bosque, al Novetats i al Teatre del Liceu de Barcelona i des de 1914 al Teatre de la Sarsuela i Teatre Real de Madrid.
Després de retirar-se, es va dedicar a l'ensenyament i va obrir una escola de cant de Bolonya.

## Referències

* 1 2 «Biografia» (en italià). lavoceantica. [Consulta: 4 febrer 2018].
* ↑ «Albertina Cassani» (en anglès). Forgotten Opera Singers, 01-08-2013. [Consulta: juliol 2019].
* ↑ «Música y Teatros. Bosque. Albertina Cassani». La Vanguardia, 09-09-1913, pàg. 10.
* ↑ Fausto «Música y Teatros. Novedades. Beneficio de Albertina Cassani». La Vanguardia, 22-10-1913, pàg. 14.
* ↑ «Albertina Cassani» (en italià). La voce antica. [Consulta: juliol 2019].
# Roncola

Roncola ( bergamasco : Róncola ) és un comune (tydsrde Bèrgam .
# Josep Espunyes i Esteve

Josep Espunyes i Esteve (Peramola, Alt Urgell, 2 de gener de 1942) és un poeta i escriptor català, amb una obra que evoluciona del realisme històric a una lírica íntima arrelada a l'Alt Urgell. Ha publicat poesia, novel·les juvenils i treballs de recerca històrica i antropològica, destacant obres com Temps de manobre (1977) i Baronia i municipi de Peramola (1995).

## Referències

* ↑ Espuny, Mercè. «Calen més homes com ell». Núvol, 13-09-2015. [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ «L'escriptor Josep Espunyes explica els fets que van passar a Peramola el 25 de gener de 1714». Regió7, 25-01-2018. [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ Llavina, Jordi. «Josep Espunyes, plany, passió i crit». El Punt Avui, 01-11-2013. [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ «"Alt Urgell, plany i passió", el videopoemari de Josep Espunyes», 21-03-2016. [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ «Josep Espunyes i Esteve». Diccionari de la Literatura Catalana. [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ «Josep Espunyes presenta el seu nou llibre “Peramolins amb nom”». Nació Digital, 11-08-2011. [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ ««Piulades de cultura popular», de Josep Espunyes», 20-04-2017. [Consulta: 23 abril 2020].
* ↑ «Josep Espunyes i Esteve». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 23 abril 2020].
# Banc Popular del Sud

La Banque Populaire du Sud —Société Anonyme Coopérative de Banque Populaire à capital variable— (el Banc Popular del Sud) és una societat anònima cooperativa de crèdit à capital variable, amb seu social a Perpinyà. Va néixer el 30 novembre 2005 a través de la fusió del Banc Popular dels Pirineus Orientals, de l'Aude i de l'Arieja i del Banc Popular del Migdia. Compta amb 211 establiments i uns 1.800 treballadors. Forma part del Grup BPCE —el segon grup bancari de França— amb els 15 Banques Populaires, les 17 Caisses d'Epargne, Natixis, Crédit Foncier i Banque Palatine, entre d'altres. El president és André Joffre i el director general, Pierre Chauvois.

## Referències

* ↑ Naissance à Perpignan de la Banque Populaire du Sud, Les Echos, 21 de desembre de 2005
* ↑ Banc Popular del Sud a societe.com
* ↑ Profil del web del grup
* ↑ Fitxa del banc Popular del Sud al web del Grup BPCE

## Enllaços externs

* Banc Popular del Sud - Lloc web oficial
# Formació Bàsica en Seguretat

La Formació Bàsica en Seguretat és un curs que pretén garantir que la gent de mar sigui conscient dels perills de treballar en un vaixell i pugui respondre adequadament en cas d'emergència.
Aquest curs està regulat pel conveni internacional sobre normes d’entrenament, certificació i vigilància per a la gent de mar (STCW) i exigeix que la gent de mar tingui una “formació de familiarització” que inclou la lluita contra incendis bàsica, els primers auxilis elementals, les tècniques de supervivència personal i la seguretat personal i responsabilitat social.
Segons STCW, el codi STCW 95 requereix que seguiu aquest curs d'instrucció d'un mínim de 5 dies. Aquest curs s'ha de renovar cada 5 anys o, en determinades condicions, haureu de demostrar que teniu almenys 1 any de servei a bord de vaixells de 200 grt o més durant els darrers 5 anys.
Els mòduls del curs inclouen generalment un curs de prevenció i extinció d'incendis (lluita contra incendis bàsic) de 2 dies, un curs de tècniques de supervivència personal (PST) d'1,5 dies, un curs de seguretat personal i responsabilitat social (PSSR) de mig dia i, primers auxilis / RCP (Basic First Aid) d’un sol dia.
La formació bàsica en seguretat és el punt de partida per a les persones que busquen feina a la indústria marítima. La formació bàsica d’inducció i emergència en seguretat offshore o BOSIET està dissenyada per al personal marítim que tingui intenció de treballar en una instal·lació offshore al sector marítim del Regne Unit i forma part d’un procés d’inducció de seguretat offshore comú.

## Referències

* ↑ Basic Safety Training Components
* ↑ Maritime Employment Requirement

## Enllaços externs

* Lloc web STCW
* STCW - South West Maritime Academy
* Llista de formació bàsica de seguretat (en alemany)
# La Creu dels Divuit

La Creu dels Divuit és una obra de la Pobla de Claramunt (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un monument funerari, construït en pedra i presidit per una creu sobre un basament graonat, (la resta de l'estructura per la part del davant presenta 4 graons). La creu té forma d'obelisc i dins seu porta inscrita una altra creu decorada en el centre per un cercle que conté una creu de 8 braços. A l'obelisc hi ha inscrit: Igualada, Caidos por Dios y por Espanya, Presentes. A la part posterior del monument hi ha una paret amb tres nínxols on hi ha inscrit a cadascú 6 noms, en total 18.

## Història

Anomenada Creu dels divuit en memòria dels 18 igualadins que hi foren assassinats el 17 de setembre de 1936.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «La Creu dels Divuit». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Papa Bonifaci III

Bonifaci III (Roma ? - ibídem 12 de novembre de 607) va ser escollit papa el 19 de febrer de l'any 607.
Tot i ser d'origen grec va néixer a Roma. Sent diaca, Bonifaci III ja va cridar l'atenció de Gregori I Magne, el qual el va nomenar llegat a la cort romana d'Orient el 603. Aquesta va ser una etapa molt important en la vida de Bonifaci que influiria en la seva posterior papat. Com a llegat a Constantinoble, va assolir guanyar-se l'estima de l'emperador Flavi Focas i va demostrar ser un diplomàtic excel·lent.
A la mort del Papa Sabinià I el febrer de 606, Bonifaci III va ser triat com el seu successor, però el seu retorn de Constantinoble a Roma es va retardar durant gairebé un any. S'ha debatut molt sobre el perquè d'aquest llarg interregne; alguns historiadors opinen que la intenció era permetre que Bonifaci III conclogués el seu treball a Constantinoble, encara que molts més pensen que això es va deure a problemes en l'elecció. Es creu que Bonifaci III va insistir que l'elecció papal fos lliure i justa i que potser es va negar a assumir el càrrec pontifici fins a convèncer-se que així havia estat. En 607 va rebre de Flavi Focas, emperador d'Orient, el títol de Bisbe Universal, títol que va ser rebutjat pels altres patriarcats i contestat per Ciríac II de Constantinoble. Hi va haver diversos esforços per tornar a unir les esglésies, però la negativa del bisbe romà de rebutjar la posició de direcció donada per Focas, va impedir aquesta reunió.
En qualsevol cas, una vegada va accedir al càrrec va efectuar dos canvis pel que concerneix l'elecció papal:
* En primer lloc, va prohibir que en vida d'un Papa es discutís sobre la seva successió, sota pena d'excomunió.
* En segon lloc, va establir que no es podrien prendre mesures per a l'elecció d'un successor fins a almenys tres dies després de l'enterrament del Papa (actualment són nou dies: novendiali).
També va establir que l'únic bisbe universal fos el de Roma (per tant, el Papa). Fou enterrat a la Basílica de Sant Pere.

## Referències

* ↑ Oestreich, Thomas. Robert Appleton Company. Catholic Encyclopedia (en anglès). Vol. 2, 1907.
# Sexta (litúrgia)

Sexta és una hora canònica, hora menor de l'ofici diví o litúrgia de les hores de l'Església, corresponent a l'hora romana homònima.
Consisteix fonamentalment en el prec de diversos salms i té lloc al voltant del migdia. El nom procedeix del llatí i es refereix a la sisena hora després de l'alba. Amb Tercia, Nona i Completes forma part de les anomenades 'hores menors'.

## Referències

* ↑ «Sexta (Cristianisme)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 27 maig 2024].
* 1 2 Cabrol, Fernand «"Sext."». The Catholic Encyclopedia. Robert Appleton Company [Nova York], Vol. 13, 1912 [Consulta: 28 maig 2024].
# Thomas Hopkins Gallaudet

Thomas Hopkins Gallaudet (Filadèlfia, 10 de desembre de 1787 - Hartford, Connecticut, 10 de setembre de 1851) fou un filantrop educatiu i fundador de la primera escola americana per a persones sordes.
Fill de Peter W. Gallaudet, comerciant, i de Jane Hopkins, Gallaudet es va graduar a la Universitat Yale el 1805. Va ingressar al seminari teològic d'Andover per estudiar teologia el gener de 1812 i es va graduar el 1814. Com a resultat dels problemes de salut que continuarien al llarg de la seva vida, Gallaudet va tornar a Hartford, Connecticut, on els pares s'havien mudat quan tenia tretze anys. Els seus interessos aviat es van dirigir a l'educació dels sords i va visitar Europa, estudiant a Anglaterra i França, on va aprendre el mètode de comunicació de signes de l'abbé Roch-Ambroise Sicard, cap de l'Institut reial francès per a sords. A la tornada de Gallaudet als Estats Units el 1816, ell i Laurent Clerc van establir l'asil americà per a sordmuts a Hartford (Connecticut), en suport del qual el Congrés dels Estats Units va concedir una concessió de terres. Durant més de 50 anys, aquesta escola va ser el principal centre de formació per a instructors de persones sordes. Gallaudet va proposar crear escoles especials per a la formació professional dels professors. També va escriure llibres de text per a nens sords.

## Referències

* ↑ «Thomas Hopkins Gallaudet, American educator». Encyclopædia Britannica [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ Reagan, Timothy «Gallaudet, Thomas Hopkins». American National Biography [Consulta: 26 abril 2021].
* ↑ Edwards, R. A. R.. «Thomas Hopkins Gallaudet and Laurent Clerc: A Yale Man and a Deaf Man Open a School and Create a World». A: Words Made Flesh : Nineteenth-Century Deaf Education and the Growth of Deaf Culture. Nova York: New York University Press, 2012, pàgs. 11-32. ISBN 0-8147-2402-7.
# Àlef zero

En matemàtiques, es defineix $\aleph _{0}$ (primera lletra de l'alfabet hebreu anomenada àlef) com el cardinal (un nombre transfinit, en aquest cas) del conjunt dels nombres naturals.
El terme es llegeix com a "àlef subzero" o "àlef zero".
A més, a la teoria ZFC, $\aleph _{0}$ és el menor cardinal transfinit, en el sentit que tot conjunt infinit ha de tenir un subconjunt de cardinal $\aleph _{0}$.
La seva definició formal permet equiparar-lo a qualsevol conjunt numerable, és a dir, qualsevol conjunt que pugui posar-se en correspondència biunívoca amb els nombres naturals.

## Referències

* ↑ Gardner, Martin. «3. Aleph-cero y aleph-uno». A: Carnaval matemático (en castellà). Alianza Editorial, p. 46. ISBN 9788491811503 [Consulta: 26 gener 2022]. «Fue Georg Ferdinand Ludwig Philipp Cantor quien primero descubrió que más allá del infinito de los enteros –un infinito al que denominó aleph-cero– existen no solamente infinitos superiores sino un número infinitos de ellos.»
* ↑ Kasner, Edward; Newman, James R. «2. Beyond Googol [Aleph numbers and other transitive numbers]». A: Mathematics and the Imagination. Nova York: Simon and Schuster, 1940. Disponible en paper a una edició de Dover (2001) ISBN 0486417034
* ↑ Gardner, Martin. «3. Aleph-cero y aleph-uno». A: Carnaval matemático (en castellà). Alianza Editorial, p. 47. ISBN 9788491811503 [Consulta: 26 gener 2022]. «Cualquier conjunto infinito de cosas que puedan contarse 1, 2, 3... tiene el número cardinal ℵ$_0$ (aleph-cero). [...] Desde luego, no es posible contar realmente ese conjunto; lo único que se demuestra es que cabe ponerlo en correspondencia biunívoca con los números naturales.»

## Vegeu també

* Infinit
* Teoria de conjunts
* Georg Cantor
* Bertrand Russell
# Akinator

Akinator, el geni de la web, és un joc d'Internet i una aplicacció per a android i dispositius apple que corrin IOS com ara un iphone o ipad, basat a encertar un personatge, objecte, animal, etc en el qual estàs pensant en aquest moment, fent-te unes quantes preguntes sobre allò. Les respostes han de ser del tipus: sí, no, no ho sé, probablement en part i probablement no gaire.
Akinator va ser creat el 2007 a França per uns programadors francesos.

## Altres països

Des de la seva creació a França, ha anat sortint per altres països, fins a arribar a 10, entre ells: Xina, Japó, Espanya, Estats Units, Portugal, Alemanya, Israel, Emirats Àrabs, Anglaterra i Rússia.

## Preguntes més freqüents

* El seu personatge és de sexe femení?
* El seu personatge és (país)?
* El seu personatge és esportista?
* El seu personatge és d'una sèrie de televisió?
* El seu personatge està relacionat amb el món del futbol?
* El seu personatge realment ha existit?
* El seu personatge encara segueix viu?
* El seu personatge té més/menys de (edat)?
* El seu personatge va morir fa (anys)?
* El seu personatge té relació amb el món de la cançó?
I moltes més de 50 preguntes.

## Mètode de solució

Akinator, va fent preguntes fins que a partir de la seva base de dades arriba a la seva resposta i la planteja. Si no l'encerta, té dues oportunitats més, i si torna a no encertar, perd. Quan s'equivoca torna a fer més preguntes.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
# Roca Foradada (Bruguers, Gavà)

La Roca Foradada o Arc de Bruguers és una formació rocosa de gres, o tafone, modelada per la erosió eòlica situada a Bruguers, al municipi de Gavà, al camí que transcorre entre l'Ermita de Bruguers i el Castell d'Eramprunyà.

## Referències

* ↑ «Arc de Bruguers». Natura Local. [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ Guiu, Pere «Arco de Bruguers, el viento moldea la tierra roja. Esta curiosa formación rocosa de gran valor geomorfológico forma parte del llamado Garraf Vermell». La Vanguardia, 24-10-2024 [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ «Es tanca l'accés a l'Arc de pedra de Bruguers o roca foradada, al municipi de Gavà, per evitar el seu deteriorament. És un indret fràgil d’interès geològic que cal preservar». Xarxa de Parcs Naturals de la Diputació de Barcelona. Diputació de Barcelona, 01-03-2021. [Consulta: 12 febrer 2025].
# Comité Invisible

Comité Invisible és el pseudònim de l'autor o grup d'autors, de caràcter anònim, que ha publicat entre 2007 i 2017 diferents treballs literaris relacionats amb l'anarquisme insurreccionalista i l'extrema esquerra. Rebutjant l'etiqueta d'«autoria», el Comité Invisible afirma ser un «cos d'enunciació estratègica per al moviment revolucionari».

## Publicacions

Les versions originals en francès van ser publicades per l'editorial La Fabrique, mentre que les traduccions a l'anglès van ser publicades per Semiotext(e). Els últims dos llibres posseeixen una traducció a l'anglès realitzada per Robert Hurley.
* L'insurrection qui vient (2007)
* À nos amis (2014)
* Maintenant (2017)

## Referències

* ↑ «Comité Invisible - Interview». Lundimatin, 26-04-2015. [Consulta: 19 maig 2020].
* ↑ Girard, Quentin. ««L'insurrection» is back» (en francès), 22-10-2014. [Consulta: 19 maig 2020].
* ↑ Fernández-Savater, Amador. «Reabrir la cuestión revolucionaria (lectura del Comité Invisible)», 23-01-2015. [Consulta: 19 maig 2020].

## Enllaços externs

* Maintenant (Ahora, traducció al castellà)
# Cròniques de la Torre

Cròniques de la Torre és una saga de fantasia creada per l'autora valenciana Laura Gallego García (Quart de Poblet, 1977), més coneguda per ser autora de Memòries d'Idhun. L'escenari principal és la Torre, una escola de bruixeria situada a la Vall dels llops. La tetralogia està formada per quatre llibres que van ser traduïdes al català per Ferran Gibert i Álvarez.
* La Vall dels Llops, traducció d'El Valle de los Lobos
* La maledicció del Mestre, traducció de La maldición del maestro
* La crida dels morts, traducció de La llamada de los muertos
* Fenris, l'elf, traducció de Fenris, el Elfo

## Referències

* ↑ Crónicas de la Torre al web de Laura Gallego
* ↑ Gilbert i Álvarez, Ferran (traductor). La vall dels llops. volum I de Cròniques de la torre. Cruïlla, 2007. ISBN 84-661-1840-3.
* ↑ Lázaro Gázquez, María Francisca «La maldición del maestro (Crónicas de la Torre II).» (en castellà). Guía n°41, s.d., pàg. 6. Arxivat de l'original el 2016-01-30 [Consulta: 24 gener 2016]. Arxivat 2016-01-30 a Wayback Machine.
* ↑ Gilbert i Álvarez, Ferran (traductor); Pérez de Muti, Marcelo (il·lustrador). La crida dels morts. volum II de Cròniques de la torre. Cruïlla, 2005, p. 320. ISBN 978-8466120036.
* ↑ Gilbert i Álvarez, Ferran (traductor). La crida dels morts. volum III de Cròniques de la torre. Cruïlla, 2007, p. 320. ISBN 9788466120326.
* ↑ Gilbert i Álvarez, Ferran (traductor). Fenris, l'elf. volum IV de Cròniques de la torre. Cruïlla, p. 320. ISBN 9788466120494.