OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Palau dels Barons de Pinós

El Palau dels Barons de Pinós, també anomenat Castell de Bagà, és un edifici de Bagà, comarca del Berguedà. Fou construït durant el segle xiii com a residència de la família dels Barons de Pinós i com a centre polític i administratiu de les seves possessions.
En la Revolta dels Segadors de 1640 la vila de Bagà lluità del costat de la Generalitat i fou ocupada per les tropes franceses de Lluís XIV, que incendiaren i arrasaren el castell dels barons i part de les fortificacions. En la Guerra de Successió, l'exèrcit de Felip V en destruí bona part. Posteriorment, al segle xviii, s'hi establí el baró d'Ur, de la família Còdol, que va comprar i reconstruí el palau. D'aquesta època és l'estructura que avui es pot veure. Més endavant el palau va ser utilitzat per a diferents funcions, entre elles les d'habitatge i granja.
El palau ha estat declarat Bé Cultural d'Interès Nacional. L'any 1990, l'Ajuntament de Bagà el va comprar, i inicià la restauració per condicionar-lo com a espai per a funcions culturals, entre d'altres. En l'actualitat acull l'Oficina de Turisme de la Vila de Bagà, i als baixos de l'edifici s'hi troba el Centre Medieval i dels Càtars, un museu d'interpretació del catarisme. També hi ha unes sales amb pintures murals dels segles XVII, xviii i xix. És un exemple històricament important i poc freqüent a Catalunya.

## La capella

Al palau hi ha una capella annexa nomenada capella de Santa Maria de Palau, que es construí el mateix moment que s'edificà el palau. Ha sofert múltiples reformes al llarg del temps: se li afegí la nova entrada, se li construí el cor, per la qual cosa la teulada fou sobrealçada. És de planta rectangular coberta amb volta de canó construïda amb pedra tosca i mancada d'absis. S'il·lumina per un òcul situat a ponent damunt de la porta d'entrada. A l'exterior s'observa l'estuc amb uns esgrafiats, bastant deteriorats, amb la data 1779, que és la data en què fou reformada.

## Referències

* 1 2 «Oficina de Turisme de la Vila de Bagà». Arxivat de l'original el 2010-05-28. [Consulta: 13 abril 2011].
* 1 2 gencat.cat, El Palau, o Castell de Bagà. Bé Cultural d'Interès Nacional (BCIN)
* ↑ Diputació de Barcelona, Inventari Patrimoni Cultural de Bagà Arxivat 2010-11-16 a Wayback Machine.
* 1 2 Consell Comarcal del Berguedà, Sala de les Pintures del Palau dels Pinós Arxivat 2011-12-10 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Baronia de Pinós
# Parc Nacional Pali Aike

El Parc Nacional Pali-Aike és una àrea protegida en la comuna de San Gregorio, província de Magallanes, regió de Magallanes i de l'Antàrtica Xilena, que cobreix la part xilena del camp volcànic Pali Aike. És freqüentat sobretot per vulcanòlegs, geofísics, arqueòlegs i pels senderistes. Una de les seues majors atraccions és que gran part dels seus terrenys són coberts de lava basàltica, la qual cosa determina les seues característiques geològiques i la vida que s'hi desenvolupa.

## Toponímia

Prové d'un nom tehueltxe que significa 'Lloc desolat dels mals esperits'.

## Història

Pali-Aike és una àrea del plistocé o holocé en els límits xilenoargentins, a uns 150 km al nord-oest de Punta Arenas. Aquests camps volcànics comprenen maars plens de llacs, cons amb escòria basàltica i colades de lava. És el camp més septentrional en la Patagònia. Junius Bouton Bird, als anys 30, hi trobà un tipus de projectil, que posteriorment fou considerat de 8.000 anys d'antiguitat, a les coves de Fell i Pali Aike, ambdues dins del parc.

## Flora

La vegetació se situa, sobretot, en el territori de l'estepa freda o patagona, en la secció més àrida, a causa dels extensos vessaments de lava sobre els sòls i a les precipitacions no superiors als 300 mm anuals. Entre els arbusts poden trobar-se el calafate, mata negra i, en menor quantitat, Ugni molinae.

## Fauna

El guanac és el mamífer amb major presència dins del parc i, tot i que no es troba en estat de vulnerabilitat, hi ha reglaments que en protegeixen la supervivència. Aquest animal també conviu amb altres, com armadillos, guineus grises, ratolins i ratpenats. I amb aus, entre les quals destaquen fredelugues de Xile, rhees, i a vegades amb petits rèptils com Liolaemus magellanicus, entre d'altres.

## Atractius

* Cova de Pali Aike: declarada Monument Nacional, on s'ha trobat evidència d'un dels poblaments més antics de Magallanes.
* Camp de Cons i laves basàltiques: paisatge que predomina al parc i que s'assembla al paisatge lunar.
* Laguna Ana: lloc on es concentra la fauna del parc.
* Cràter Casa del Diable: cràter d'un volcà molt antic.

## Vies d'accés

* Terrestre: des de Punta Arenas per ruta 255, pavimentada, que va al Paso Monte Aymond, al km 168 cal desviar-se a Punta Delgada (Vila O'Higgins). Des d'ací són 26 km fins al parc.
Des del Complex Fronterer Monte Aymond, km 196 de la ruta 225, s'hi pot arribar només en vehicles 4 x 4 entrant 15 km al nord-oest.

## Galeria d'imatges

* Vista
* Vista
* Cova Pali Aike
* Guanac dins del parc

## Vegeu també

* Punta lítica.

## Referències

* ↑ Ben Box South American Handbook 2004 Footprint Travel Guides, 2003 ISBN 1-903471-70-2
* ↑ Karen Olsen Bruhns Ancient South America Cambridge University Press, 1994 ISBN 0-521-27761-2
* ↑ «Pampas and Patagonia, Argentina and Chile». Arxivat de l'original el 2009-03-03. [Consulta: 2009].
* Parc Nacional Pali-Aike.

## Enllaços externs

* http://www.monumentos.cl/pu002r.htm
* https://web.archive.org/web/20080820123247/http://www.andaman.org/BOOK/chapter54/text-FellsCave/text-FellsCave.htm
* Parque Nacional Pali Aike en Wikimapia
# Pelayo Varela

Pelayo Varela (Oviedo, 1969) és un artista multidisciplinari asturià que viu i treballa entre Madrid i Xàbia. El 1995 crea el Centro de Arte Ego, projecte presentat, entre altres espais, al Blue Art Space de San Antonio (EUA), al Museo de Bellas Artes de Oviedo o a Cruce (Madrid). Ha estat distingit amb el Premio Caja Madrid Generación 2003 i el Premio de Artes Plásticas Explora 01, Cajastur. Ha exposat a la Galeria Nacional d'Art Modern de Roma, la Fundació Antoni Tàpies, la Galeria Sicart de Vilafranca del Penedès i el Whitebox Art Center de Nova York i la Fundació Joan Miró, entre d'altres. La seva obra parteix sovint d'un qüestionament de la identitat, ja sigui individual o col·lectiva.

## Referències

* ↑ Prieto, Imma. Prophetia. Barcelona: Fundació Joan Miró [Consulta: 15 març 2015].
# Pere Bessó González

Pere Bessó González (València, 1951) és un poeta valencià.

## Biografia

Llicenciat en filologia moderna per la Universitat de València, va treballar de professor d'Ensenyament Secundari i exregidor d'Esquerra Unida del País Valencià a l'Ajuntament de Mislata. Ha participat a València activament en l'edició de revistes, publicacions i activitats de poesia, primer, en castellà en la revista Múrice i les col·leccions Lindes i Fuentearnera, després, en català en l'època de les activitats del Bar Arana i les publicacions de La Forest d'Arana. Els seus dos primers poemaris els va escriure en castellà, Cenáculo de sombras (1975) i Imágenes (Lindes-Difusora de Cultura, 1976), a partir d'aquests ha escrit en català. També ha fet traduccions de poesia al castellà i al català de D.H. Lawrence, Rustebues, G. Apollinaire, I. Bonnefoy, E. Pound, J. Donne, Ronsard, A. Lowell, G. Grass, Robert Gurney, entre d'altres.

## Premis

* Premi Vila de Catarroja de poesia (1979), per Mediterrània.
* Ausiàs March de poesia de Gandia (1987), per Pagaràs els ous de cugul.
* Premis Octubre-Vicent Andrés Estellés de poesia (2000), per Narcís de la memòria.
* "Premi Josep Maria Ribelles de poesia" (2008), per Només per a dones.

## Obres

* Herborlari de silencis (Lindes-Difusora de Cultura, 1978)
* Mediterrània (Ajuntament de Catarroja, 1979) (Premi Pasqual Asins Lerma 1979)
* L'alter ego (Fernando Torres, 1980)
* Una estança a Alessandria (Federació d'Entitats Culturals del País Valencià, 1983)
* Prims homenatges (Eliseu Climent, 1984) (Accèssit Premi Vicent Andrés Estellés 1979)
* Les llimes de la vosgiana (Edicions de la Guerra, 1987)
* Pagaràs els ous de cugul (Edicions 62, 1988) (Premi Ausiàs March de Poesia, 1987)
* La terra promesa (Bromera, 1988)
* Planetari (La Forest d'Arana, 1991)
* Iteràncies, interferències i grafitis (Bromera, 1997)
* Narcís de la memòria (Eliseu Climent, 2000) (Premi Vicent Andrés Estellés)
* El pou de la set que no assacia (Rialla, 2005)
* El quadern de Malta (2006)
* Només per a dones (Brosquil, 2009) (Premi Josep Maria Ribelles 2009)
* Les roses de Lancelot (Alupa, 2012)
* Ephemera (Germania, 2013)
* Pregonares la llum (Els Llibres del Rabosot, 2014)
* La mort del pare (El Petit Editor, 2014)
* La mort del clown (El Petit Editor, 2018)
* Els costums bàrbars (Edictoràlia poesia, 2019)
* Besllums d'Escòcia (ed Neopâtria, 2020)

## Referències

* 1 2 3 4 «Bessó González, Pere». Institució de les Lletres Catalanes (ILC) [Consulta: 27 gener 2018].
* ↑ «Pere Bessó González». Diccionari enciclopèdic de la Llengua Catalana.
* ↑ «Pere Bessó obtiene el premio Josep Maria Ribelles de poesía». Levante. El Mediterráneo Valenciano, 30-09-2008 [Consulta: 27 gener 2018].
# Petrona Eyle

Petrona Eyle (Baradero, província de Buenos Aires, 18 de gener de 1866-Buenos Aires, 12 d'abril de 1945) fou una metgessa i feminista argentina. Destacà per la defensa i el dret de les dones llatinoamericanes.

## Biografia

Era filla dels primers colons suïssos que s'establiren a la zona central de la província de Buenos Aires, entre 1856 i 1860. Beneficiats pel repartiment de terres donades als immigrants, la família Eyle arrela a la zona de Baradero, al nord-est, on naix Petrona.
El 1882 entra al Col·legi Nacional de Concepció de l'Uruguai: hi rep, el 1886, el títol de mestra. Hui un sector de la prestigiosa Biblioteca fundada per Justo José de Urquiza duu el seu nom.
L'any 1887 és enviada a Suïssa per fer estudis de medicina; els acaba al 1891, amb 25 anys; presenta una tesi sobre “Anomalies de les orelles dels delinqüents” escrita en alemany i anglés.
El 1893, torna a l'Argentina i comença a treballar en hospitals públics; s'inicia com a militant feminista i oradora, a favor de la millora de la situació social de les dones, en un món summament dominat per homes i una societat argentina sumida en aquesta dominació, per això la seua tasca no era ben vista per la majoria de les dones. Petrona no deixà de lluitar mai pel seu ideal.
L'any 1901 organitza el Consell Argentí de Dones i el 1910, amb Cecilia Grierson, funda l'Associació d'Universitàries argentines a Buenos Aires. Aprofitant els festeigs dels cent anys de la Revolució de Maig, organitza el Primer Congrés Feminista Internacional amb un rotund èxit.
L'Associació d'Universitàries argentines presentà moltes iniciatives al Congrés Nacional, com la Protecció a la Maternitat (1903), Sanitat i Assistència Social (1906), Jubilació del Magisteri (1907), Igualtat de Drets Civils per a les Dones (1919), entre d'altres.
El 1924 funda la Lliga contra el tràfic de blanques, ja que Argentina tenia un gran mercat de dones segons la crònica del Comité Internacional contra el Tràfic de blanques, que depenia de la Societat de Nacions.
Petrona Eyle, com a presidenta d'aquesta Lliga, lluità pel dret dels nens, que sofrien, segons el seu informe escrit de pròpia mà i enviat al president Marcelo T. d'Alvear: marginalitat, explotació, embarassos primerencs producte de violacions, abús sexual o prostitució de menors des dels deu anys.
Als 65 anys edita la revista Nuestra causa. Des d'aquest mitjà periodístic del moviment feminista defensà tenaçment el dret de la dona al vot, a la intervenció activa en els moviments polítics i a la viabilitat d'ocupar càrrecs públics.
El seu gran activisme tingué efecte dos anys després de la seua defunció, ja que el 1947, les dones argentines obtingueren dret al vot. Un carrer de Buenos Aires, al barri de Puerto Madero, duu el seu nom, en homenatge a la seua incansable lluita pel dret de les dones.

## Referències

* ↑ «Petrona Eyle (1866-1945)».
# Pishin Lora

Pishin Lora és un riu del Balutxistan (Pakistan) a l'oest de les muntanyes Kand de la serra de Toba Kakar que acaba al Hamun-i-Lora. Té un recorregut de 400 km i els afluents principals són el Barshor Lora, Kakar Lora, Surkhab i Shorarud. Quan arriba a la plana de Shorawak a la frontera de l'Afganistan a 30° 22′ N, 66° 22′ E﻿ / ﻿30.367°N,66.367°E﻿ / 30.367; 66.367 es divideix en diversos canals que avançant cap a Nushki. L'àrea regada arriba fins a l'oest de Sarawan, Quetta, Pishin i Nushki. Se'n aliment el canal Shebo canal i la reserva d'aigua de Khushdil Khan entre d'altres.

## Referències

* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Pla de Bages

El pla de Bages és una plana de la Catalunya central que conforma el nucli de la comarca del Bages, vorejada en els seus extrems per terres més altes com ara les serres de Castelltallat a l'oest, Montserrat al sud, Sant Llorenç del Munt al sud-est i l'altiplà del Moianès a l'est, entre d'altres. És una conca d'erosió formada pel Llobregat i els seus afluents, dels quals destaca el Cardener. La localitat principal n'és la ciutat de Manresa.
Aquest terme geogràfic ha donat nom a una de les denominacions d'origen vinícoles catalanes, la Denominació d'Origen Pla de Bages, creada el 1995.

## Referències

* ↑ «pla de Bages». GEC. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «Àmbit del Pla del Bages». Pla territorial de les comarques centrals. Generalitat de Catalunya [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «DO Pla del Bages». Agència Catalana de Turisme. [Consulta: 3 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Consell Regulador de la Denominació d'Origen
# Masha Gessen

Masha Gessen (rus: Маша Гессен) (Moscou, 13 de gener de 1967), nascuda Maria (Maixa) Aleksàndrovna Gessen (rus: Мари́я (Маша) Алекса́ндровна Ге́ссен; anglès: Masha Gessen), Moscou, 13 de gener de 1967, és una periodista, escriptora, traductora i activista russa i estatunidenca, que ha estat una veu crítica del president de Rússia, Vladímir Putin i del president dels EUA, Donald Trump.
Gessen ha escrit extensament sobre els drets LGBT. Descrita com a «líder activista en drets LGBT de Rússia», ha dit que durant molts anys va ser «probablement l'única persona públicament homosexual en tot el país».
Gessen escriu principalment en anglès, però també en el seu rus nadiu. A més de ser autora de diversos llibres de no-ficció, ha estat una prolífica col·laboradora a publicacions com The New York Times, The New York Review of Books, The Washington Post, Los Angeles Times, The New Republic, New Statesman, Granta, Slate, Vanity Fair, Harper's Magazine, The New Yorker i U.S. News & World Report.
Gessen va treballar com a traductora a la sèrie The Americans, de la cadena FX.

## Controvèrsia del Pemi Hannah Arendt

El 2023, en el context de la Guerra entre Israel i Gaza de 2023, la Fundació Heinrich Böll (Heinrich-Böll-Stiftung) i la ciutat de Bremen van atorgar-li a Masha Gessen el Pemi Hannah Arendt al Pensament Polític (Hannah-Arendt-Preis für politisches Denken), però la publicació d'un article seu a The New Yorker titulat «In the Shadow of the Holocaust» (A l'ombra de l'Holocaust), on comparava el bloqueig de la Franja de Gaza amb els guetos jueus de l'Alemanya nazi, feu que el director de la Societat Germanoisraeliana (Deutsch-Israelische Gesellschaft) de Bremen escrigués una carta oberta demanant la suspensió del premi. Això provocà que la Fundació Heinrich Böll anunciés inicialment que no es faria lliurament del premi, però més avant va retractar-se i l'acabà lliurant, encara que en una gala més petita.
En resposta, Gessen va dir que avui la mateixa «Hannah Arendt no hauria obtingut el premi Hannah Arendt».

## Referències

* ↑ UNC. «Masha Gessen: "The Rise of Radical ‘Family Values' in Russia». [Consulta: 15 maig 2014].
* ↑ Hayes, Chris. «Russian Journalist Gives a Snapshot of Gay Life in Russia Masha Gessen w Chris Hayes». [Consulta: 15 maig 2014].
* ↑ Thomas, June «The Art of the Perfect Subtitle» (en anglès). Slate, 21-04-2016 [Consulta: 16 novembre 2017].
* ↑ Hill, Samantha Rose «Hannah Arendt no optaria avui al premi Hannah Arendt a Alemanya». La Independent, 11-01-2024 [Consulta: 18 gener 2024].
* 1 2 Gutmann, Saül «L’última frontera del sionisme». La Directa, 08-01-2024 [Consulta: 18 gener 2024]. De subscripció o mur de pagament
* 1 2 Lapin, Andrew «Masha Gessen will receive Hannah Arendt Prize after all, following controversy over Gaza essay» (en anglès). Jewish Telegraphic Agency, 15-12-2023 [Consulta: 18 gener 2024].
* ↑ «Author receives German prize in scaled-down format after comparing Gaza to Nazi-era ghettos» (en anglès). AP News, 16-12-2023 [Consulta: 18 gener 2024].
# Lenore Kight

Lenore Kight (Frostburg, 26 de setembre de 1911 - Cincinnati, 9 de febrer de 2000), posteriorment coneguda pel nom de casada Lenore Wingard, va ser una nedadora estatunidenca que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla de plata en la prova dels 400 metres lliures del programa de natació. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín, guanyà la medalla de bronze en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaquen 23 títols de l'AAU en distàncies que anaven entre les 100 iardes i una milla.
Després de retirar-se de la competició va treballar com a entrenadora de natació. El 1981 fou inclosa a l'International Swimming Hall of Fame.

## Referències

* 1 2 3 «Lenore Kight-Wingard Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d'abril 2020. [Consulta: 9 gener 2019].
* ↑ Lenore Kight (USA) Arxivat 2017-02-24 a Wayback Machine. – Honors Swimmer profile at International Swimming Hall of Fame
# Dècada del 1550
## Esdeveniments

* Continua el Concili de Trento
* Europa arriba als 65 milions d'habitants
* Comença a escriure's el Romancero general, recollint obres de la literatura oral espanyola

## Personatges destacats

* Bartolomé de las Casas
* Pedro de Valdivia
* Solimà I el Magnífic
* Ivan IV de Rússia
* Nostradamus
* Carles V del Sacre Imperi Romanogermànic
* Pierre de Ronsard
# Cynelos

Cynelos és un gènere de carnívor extint de la família dels amficiònids que visqué durant el Miocè. Se n'han trobat restes fòssils a Nord-amèrica, Europa, Àsia i Àfrica.

## Taxonomia

* Cynelos anubisi
* Cynelos caroniavorus (o Parictis bathygenus)
* Cynelos euryodon
* Cynelos idoneus
* Cynelos lemanensis
* Cynelos macrodon
* Cynelos malasi
* Cynelos sinapius (o Amphicyon amnicola)

## Referències

* 1 2 «The Paleobiology Database» (en anglès).
# Paolo dal Pozzo Toscanelli

Paolo dal Pozzo Toscanelli (Florència, 1397 - 10 o 15 de maig de 1482) fou un matemàtic, astrònom i cosmògraf italià. Va ser el fill del físic Dominic Toscanelli. Va aprendre matemàtiques a la Universitat de Pàdua i es va graduar el 1424 amb el títol de doctor de medicina. Allà va travar amistat amb el polifacètic cardenal Nicolau de Cusa. De tornada a la seva ciutat natal va ajudar a Brunelleschi amb els càlculs per a la construcció de la cúpula de Santa Maria del Fiore.
Amb el metge portuguès Fernão Martíns de Roriz va sostenir converses sobre la possibilitat del viatge a les Índies.
Va fer anotacions de les seves observacions de cometes i va calcular les seves òrbites. Entre aquests hi havia el cometa de Halley el 1456. En realitat no va deixar pràcticament cap obra escrita, i els seus sabers són més aviat especulacions. Es diu que va enviar una carta i un mapa a la cort de Lisboa, detallant un esquema per navegar a les illes de les Espècies recorrent l'oest, però avui es tendeix a creure que es tracta d'una falsificació, encara que ha donat lloc a incomptables comentaris: ningú va veure mai aquesta correspondència ni hi ha cap altra constància d'ella, llevat de còpies que són evidents falsificacions.
Així, una suposada còpia d'aquesta carta i mapa hauria estat enviada a Cristòfor Colom qui l'hauria fet servir en el seu primer viatge. La carta adreçada a Colom només és coneguda per la versió castellana que de la mateixa va fer fra Bartolomé de las Casas i en ella parla de la ruta a l'Índia per occident. Els càlculs de Toscanelli, que no tenia la millor experiència com cosmògraf i mai havia sortit de Florència, donarien a la terra una circumferència d'uns 29.000 km, en lloc dels 40.000 reals. Aquest error es va produir al basar-se en els càlculs erronis de Ptolemeu. Aquesta confusió hauria tingut dos efectes de gran importància; en primer lloc, gràcies a ella Colom va poder demanar el suport de la monarquía castellana, que difícilment hagués obtingut de conèixer la distància real a Cipangu, el seu destí original. En segon lloc, va propiciar la identificació de les terres del Carib amb les illes de l'Àsia oriental, per part de l'almirall. Però això són especulacions construïdes sobre altres especulacions.

## Referències

* ↑ Asimov, Isaac. «Toscanelli, Paolo». A: Enciclopedia biográfica de ciencia y tecnología : la vida y la obra de 1197 grandes científicos desde la antigüedad hasta nuestros dias (en castellà). Nueva edición revisada. Madrid: Ediciones de la Revista de Occidente, 1973, p. 62. ISBN 8429270043.

## Vegeu també

* Humanisme
# Michael Laudrup

Michael Laudrup és un exfutbolista danès nascut a Frederiksberg, una localitat propera a Copenhaguen, la capital de Dinamarca, el 15 de juny de 1964.

## Referències

* ↑ «Michael Laudrup» (en anglès). FC Barcelona. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Michael Laudrup: a portrait of an icon» (en anglès). The Guardian, 21-11-2017. [Consulta: 9 febrer 2025].
# Leaving Las Vegas

Leaving Las Vegas és una pel·lícula franco-americano-britànica dirigida per Mike Figgis, estrenada el 1995. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

Després de ser acomiadar a la societat de producció on treballava, Ben, guionista alcohòlic, decideix marxar cap a Las Vegas. Pren una cambra en un hotel llastimós, prop dels bars sempre oberts, per tal d'acabar la seva vida per l'alcohol. Troba Sera, una prostituta, qui l'allotjarà per seguir-lo en els seus últims instants.
Ben demana a Sera que no li demani mai que pari de beure, sacrifici que Sera farà a contracor. Aquest pacte acaba entre Ben i Sera com una gran prova d'amor, ja que incita els 2 personatges a acceptar els errors i els defectes de l'altre. Això porta Ben i Sera a renunciar, per amor, a voler canviar l'altre.
La pel·lícula ensenya també el costat sòrdid de la prostitució.

## Repartiment

* Nicolas Cage: Ben Sanderson
* Elisabeth Shue: Sera
* Julian Sands: Yuri
* Richard Lewis: Peter
* Steven Weber: Marc Nussbaum
* Kim Adams: Sheila
* Emily Procter: Debbie
* Valeria Golino: Terri
* Carey Lowell: Bank Teller
* Thomas Kopache: M. Simpson

## Al voltant de la pel·lícula

* Leaving Las Vegas va ser parodiada a Eating Las Vegas de Tracy Fraim.

## Premis i nominacions
### Premis

* 1995: Conquilla de Plata al millor director per Mike Figgis
* 1995: Conquilla de Plata al millor actor per Nicolas Cage
* 1996: Oscar al millor actor per Nicolas Cage
* 1996: Globus d'Or al millor actor dramàtic per Nicolas Cage

### Nominacions

* 1995: Conquilla d'Or
* 1996: Oscar al millor director per Mike Figgis
* 1996: Oscar a la millor actriu per Elisabeth Shue
* 1996: Oscar al millor guió adaptat per Mike Figgis
* 1996: Globus d'Or a la millor pel·lícula dramàtica
* 1996: Globus d'Or al millor director per Mike Figgis
* 1996: Globus d'Or a la millor actriu dramàtica per Elisabeth Shue
* 1996: BAFTA al millor actor per Nicolas Cage
* 1996: BAFTA a la millor actriu per Elisabeth Shue
* 1996: BAFTA al millor guió adaptat per Mike Figgis

## Referències

* ↑ «Leaving las vegas». esadir.cat.
* ↑ «Leaving las vegas» (en anglès). The New York Times.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (anglès)