OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramón Salvador Celades

Ramón Salvador Celades (Vistabella del Maestrat, 1839 - 1918) fou un polític i farmacèutic valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Militant del Partit Conservador, fou cap dels partidaris de Francisco Silvela a la província de Castelló, oposat a Victorino Fabra Adelantado, i després seria cap de la fracció d'Eduardo Dato e Iradier. Fou vicepresident de la Diputació Provincial de Castelló el 1883-1884, 1886-1887 i 1888-1891, i president de 1892 a 1896, i a les eleccions generals espanyoles de 1914 fou elegit diputat pel districte d'Albocàsser. També fou nomenat governador civil de les províncies de Jaén (1905) i Almeria.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.502. ISBN 9788495484802.
# Ramon Sanç i de Barutell

Ramon Sanç i de Barutell (Alella, 1762 - 6 de novembre de 1810) fou un aristòcrata i militar de marina català, germà de l'erudit Joan Sanç i de Barutell i besnet de Francesc Sanç i de Miquel.

## Biografia

Fou cavaller de l'Orde de Sant Joan de Jerusalem i el 1787 ingressà com alferes de fragata a l'Armada espanyola. Fou destinat a Cartagena, d'on va embarcar sota les ordres de l'almirall Juan de Lángara per a lluitar en la campanya marítima del Rosselló en la Guerra Gran. Fou nomenat regidor perpetu de Barcelona i el 1804 membre de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona.
El 9 de febrer de 1810 fou elegit diputat a les Corts de Cadis al convent de Sant Ramon de Portell (Cervera). D'ideari conservador, l'octubre de 1810 passà a formar part de la Comissió de Guerra, es mostrà partidari que les sessions de les Corts fossin públiques i contrari a la llibertat d'impremta. Va morir el 6 de novembre i no arribà a participar en les discussions per a la redacció de la futura constitució. Fou substituït per Ignasi de Gayolà i Serra.

## Referències

* ↑ «Ramon de Sanç i de Barutell». Gran Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Ramón Sanz de Barutell». Db-e. Real Academia de la Historia.
* ↑ «SANS Y DE BARUTELL, RAMON DE». Congrés dels Diputats.
* ↑ «SANS Y DE BARUTELL, Ramón DE». Cádiz 2012. Capital Iberoamericana de la Cultura. Arxivat de l'[original el 2012-06-28.

## Vegeu també

* Casa Manuel Oliver

## Bibliografia

* Colomer Bartrolí, Mercè «El redreçament dels Sans de Monrodon a Arenys de Munt després de la pau de Viena (1725)». Trobada d’Entitats de Recerca Local i Comarcal del Maresme, 5, 2011, pàg. 65-83.

## Enllaços externs

* «Fons documental del marquesat de Saudín». Biblioteca de Catalunya.
# Les fabuloses Tortugues Ninja 3

Les fabuloses Tortugues Ninja 3 (títol original: Teenage Mutant Ninja Turtles III) és una pel·lícula estatunidenca de Stuart Gillard estrenada l'any 1993. Ha estat doblada al català. És l'opus menys apreciat de la trilogia, classificat generalment com film per nens mentre que els precedents lliuraments eren molt més madurs i violents. El guió inclou un viatge temporal al Japó feudal amb l'ajuda d'un ceptre màgic i ja no entén Shredder i la seva set de poder. A més el look general de les tortugues ha canviat radicalment, deixant-los físicament més pròxima als dibuixos animats.

## Argument

Al Japó, al segle xvii. Quatre samurais persegueixen el príncep Kenshin que s'ha amotinat contra el seu pare. Detingut i empresonat, Kenshin agafa un ceptre. Dels nostres dies, a Nova York, la periodista April O'Neil, ha vingut a oferir als seus amics Leonardo, Donatello, Raphael, Michelangelo i Splinter el mateix ceptre que ha trobat en un antiquari. Mentre que en llegeix la inscripció, desapareix i Kenshin apareix en el seu lloc. Les quatre tortugues Ninja tornen al segle xvii per lliurar April i ajudar la princesa Mitsu a resistir a la invasió de les tropes del rei Norinaga. Seran ajudats per un jove pirata Whit Whitley, l'avantpassat de Casey Jones…

## Repartiment i doblatge al català

* Mark Caso: Leonardo (Gal Soler)
* Matt Hill: Raphael (Antoni Forteza)
* David Fraser: Michelangelo (Jaume Villanueva)
* Jim Raposa: Donatello (Francesc Figuerola)
* Paige Turco: April O'Neil (Teresa Manresa)
* Elias Koteas: Casey Jones / Whit (Josep Maria Mas)
* Stuart Wilson: Walker (Pep Torrents)
* Sab Shimono: Senyor Norinaga (Joan Anton Ramoneda)
* Vivian Wu: Mitsu (Núria Domènech)
* James Murray: Hamato Yoshi / Splinter (Pepe Antequera)
* Henry Hayashi: Kenshin
* John Aylward: Niles
* Travis A. Moon: Yoshi
* Tad Horino: L'avi
* Mak Takano: El guarda d'honor no 1
* Steve Akahoshi: El guarda d'honor no 2
* Kent Kim: El guarda d'honor no 3
* Ken Kensei: El guarda d'honor no 4
El doblatge de la pel·lícula va produir-se durant el 1998.

## Banda original

* Tarzan Boy - Baltimora
* Can't Stop Rockin' - ZZ Top
* Rockin' Over the Beat - Technotronic feat Ya Kid K
* Conga - The Barrio Boyzz
* Turtle Jam - Psychedelic Dust feat Loose Bruce
* Figher - Definition of Sound
* Yoshi's Theme - John Del Prez & Ocean Music
* Turtle Power - Partners in Kryme
* Tarzan Boy (Remix) - Baltimora
* Rockin' Over The Beat (Rockin' Over Manchester Hacienda Remix) - Technotronic feat Ya Kid K

## Referències

* ↑ «Les fabuloses Tortugues Ninja 3». esadir.cat.
* ↑ «Teenage Mutant Ninja Turtles III». The New York Times.
* ↑ «LES FABULOSES TORTUGUES NINJA 3». Eldoblatge.com. [Consulta: 16 febrer 2025].
# Josep de Togores i Muntades

Josep de Togores i Muntades (Barcelona, 26 de juliol de 1868 - Sant Tropés, Provença, 7 de setembre de 1926) va ser un realitzador cinematogràfic, esportista, col·leccionista d'art i pintor afeccionat català.

## Biografia

Va néixer a Barcelona, fill del sevillà Alejo de Togores i de la barcelonina Joana Baptista Muntades i Vilardell. Va ser inscrit amb els noms de Josep Rafael Aleix Joan Antoni Maria de Montserrat.
Pioner de diversos esports a Catalunya, fou campió de rem i tir al blanc, però també practicà la natació, la lluita grecoromana i l'esgrima. Fou vicepresident del "Sport Men's Club", president de l'Associació de Clubs de Futbol de Barcelona (1904-05) i cofundador d'El Mundo Deportivo (1906).
Home d'àmplia cultura, fou amic i amfitrió de Camille Saint-Saëns, Joaquim Malats i Enric Granados, amb els quals organitzà concerts a casa seva. També fou col·leccionista d'art i pintor afeccionat. Fou membre de la Lliga de Catalunya. Eugeni d'Ors el presentà com a model de català europeïtzant.
Va ser el representant a Barcelona la companyia belga Solvay. Però els ingressos van començar a minvar i, després de diversos negocis sense èxit, a partir de 1914, es dedicà a la realització cinematogràfica. Inicià la seva obra amb La festa del blat (1914), basada en una obra de Guimerà; seguiren Dansa fatal (1914), El pollo Tejada (1915), amb argument inspirat en la sarsuela homònima de Carlos Arniches Barreda, i fotografia de Giovanni Doria i Josep María Maristany, Flor del arroyo, Secrets del mar (1916), Prova tràgica —per episodis—, Un drama a la muntanya, La pescadora de Tossa, El cavaller Casaroja, El regal de bodes, Un sol cor i El golfo. El seu cinema fou un cinema de qualitat, amb bons col·laboradors tècnics, temàtica ambiciosa, presentació fastuosa, i grans actors i actrius com Fernando Díaz de Mendoza, María Guerrero, Lola París, Pastora Imperio, entre d'altres. Malgrat els encerts de ritme, en general es pot dir que els seus films pecaven de teatralitzants, i els temes, d'artificiosos i poc cinematogràfics.
Després de dirigir setze pel·lícules, el món cinematogràfic li va aportar més dificultats que beneficis econòmics. La situació econòmica de Togores era precària i va decidir reunir-se amb el seu fill a París. Així, durant els darrers temps col·laborà en la promoció a França de la carrera pictòrica del seu fill Josep de Togores i Llach. Després de suportar una greu malaltia es va traslladar a Sant Tropés on va morir el 1926.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Virós i Galtier, Xavier; Fontbona i de Vallescar, Francesc. «Josep de Togores i Muntades». Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 12 maig 2019].
* 1 2 3 «Togores i Muntadas, Josep de». Reial Acadèmia de la Història. [Consulta: 12 maig 2019].
* 1 2 3 4 Ribas, Yolanda «Josep de Togores, una personalitat cinematográfica». D'Art, Núm. 21, 1995, pàg. 57-65. ISSN: 2385-3379 [Consulta: 12 maig 2019].
* ↑ Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, any 1868, número de registre 3464.
# Prova de les tres fases

La prova de les tres fases del Conveni de Berna, o test de les tres etapes (en anglès, three step test), és una referència per les excepcions o límits als drets d'autor prevista en diferents tractats internacionals sobre els drets d'autor.
Va ser formulada el 1967 en l'Acta d'Estocolm del Conveni de Berna, en l'article 9.2, i s'ha inclòs, entre d'altres, en l'article 5.5 de la Directiva europea sobre drets d'autor (2001/29/CE del 22 de maig del 2001). S'interpreta com a criteri uniformitzador que estableix les condicions que han de complir les possibles excepcions al dret exclusiu de reproducció. És una prova del dret convencional, tant de lege ferenda (de llei a fer) com de lege lata (de llei vigent), per controlar l'aplicació, la interpretació o l'existència en drets interns.
Les tres fases són:
* que es permeti només en casos concrets;
* que no entri en conflicte amb l'explotació normal de l'obra o prestació; i
* que no perjudiqui injustificadament els interessos legítims del titular dels drets.

## Referències

* ↑ Berne Convention for the Protection of Literary and Artistic Works (anglès)
* ↑ «El test de les tres etapes i la comunicació pública», taula rodona, de la Revista d'Internet, Dret i Política de la UOC.
# Psicopatia

La psicopatia és una alteració o trastorn de la personalitat.
La paraula psicòpatia prové del grec, i vol dir "malalt de la ment". A causa de les profundes implicacions que l'etiqueta de "psicòpata" pot tenir, s'han fet esforços per aclarir el significat del terme, conciliant-ne concepcions aparentment dispars.
Els malalts de psicopatia, els psicòpates, són persones que poden cometre actes delictius greus sense mostrar cap sentiment de culpa. Aquestes persones porten aparentment una vida normal, però a vegades fan actes greus com agressions o fins i tot assassinats.

## Causes de la psicopatia

Es tendeix a pensar que hi ha un factor genètic que és causa de la psicopatia. També hi influeixen l'entorn i el comportament dels pares durant la infància i l'adolescència del malalt. Un fet rellevant és que els psicòpates acostumen a créixer en un ambient de poca atenció i estima cap a ells. Normalment, quan són petits, ja es pot veure un comportament psicòpata amb episodis continus de violència cap a companys de l'escola.
També es creu que aquest trastorn de personalitat, la psicopatia, té l'origen en danys cerebrals del lòbul frontal.
* Genètica: hi ha un gen que s'associa amb la psicopatia, i es coneix com el gen del guerrer.
* Biològica: falta de connexió entre l'amígdala i el còrtex prefrontal.
* Ambiental: l'ambient té poc pes en aquest trastorn, encara que podria influir pel fet que el malalt hagués tingut una infància traumàtica.
* Educacional: l'educació té, també, molt a veure amb la psicopatia; ja que, de fet, la psicopatia apareix entre els 3 i els 5 anys.

## Algunes característiques dels psicòpates

* No reconeixen la por.
* Prefereixen feines on tinguin el poder, els agrada tenir el control.
* Atreuen les persones (les persones se senten atretes per aquest tipus de persones).
* Tenen una vida aparentment normal.
* Actitud de manipuladors.

## Referències

* ↑ «Psicopatia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Skeem, J. L.; Polaschek, D. L. L.; Patrick, C. J.; Lilienfeld, S. O. «Psychopathic Personality: Bridging the Gap Between Scientific Evidence and Public Policy». Psychological Science in the Public Interest, 12, 3, 2011, pàg. 95–162. DOI: 10.1177/1529100611426706.
* 1 2 «¿Qué es la psicopatía? Síntomas, causas y cómo tratar» (en castellà), 05-06-2019. [Consulta: 10 desembre 2019].
* ↑ D.Cisneros. «Psicopatía - Definición, síntomas, causas y tratamiento.» (en castellà), 26-09-2015. [Consulta: 10 desembre 2019].
* ↑ «¿Qué es la psicopatía? Síntomas, causas y cómo tratar» (en castellà), 05-06-2019. [Consulta: 11 desembre 2019].
* ↑ D.Cisneros. «Psicopatía - Definición, síntomas, causas y tratamiento.» (en castellà), 26-09-2015. [Consulta: 11 desembre 2019].
Viccionari
# Mecanicisme

El mecanicisme és una doctrina filosòfica que explica la realitat a partir de, tan sols, les lleis mecàniques del moviment. Afirma que l'única forma de causalitat és la influència física entre els elements materials que conformen el món real i, per tant, també defensa el materialisme. Aquesta necessària causalitat física fa que capacitats com el lliure albir, la consciència o l'existència de l'ètica no tinguin sentit en la concepció mecanicista. A més, implica l'acceptació del determinisme. Està oposada al vitalisme, que defensa que els organismes vius posseeixen forces no físiques que els donen la vida.
Al segle xvii, Descartes impulsà l'avui anomenat mecanicisme clàssic, una visió física del món que arribà després de les investigacions de Galileu, Huygens i Boyle. El mecanicisme clàssic està basat en dues doctrines: una d'ontològica i una altra de gnoseològica. L'ontologia mecanicista cartesiana contenia dues tesis principals: el món es comporta com una màquina i tot allò real és físic. La gnoseologia mecanicista, d'altra banda, afirmava que la reducció dels fenomens a les seves parts físiques i a les seves interaccions mecàniques era suficient i necessària per explicar tots els successos.

## Referències

* ↑ «Mecanicisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 23 setembre 2009].
* ↑ «Llibertat i mecanicisme». [Consulta: 23 setembre 2009].
* ↑ Bunge, M. Crisis y reconstrucción de la filosofía (en castellà). Barcelona: Gedisa, 2002.
* ↑ Des Chene, A. Spirits and Clocks. Machine and Organisms in Descartes (en anglès). Nova York: Ithaca, Cornell University Press, 2001, p. Citat per CRAVER, C. & L. DARDEN (2005) Introduction. Studies in the History and Philosophy of the Biological and Biomedical Sciencies 36: 238..
* ↑ Bunge, M. A la caza de la realidad. La controversia sobre el realismo (en castellà). Barcelona: Gedisa, 2007.
# Adelaida de Vermandois

Adelaida de Vermandois i de Valois, (vers 1065 † 1120/1124), filla de Herbert IV, comte de Vermandois et d'Adelaida de Valois. El seu pare havent desheretat el seu germà Eudes, anomenat l'Insensat, perquè era feble d'esperit, la va declarar hereva de les seves possessions. La comtessa va reservar el Vermandois al seu fill Raül, però va donar els drets del Amiénois en dot a la seva filla Margarida, casada amb el comte de Flandes Carles I.
Es va casar amb Hug I el Gran, (1057 † 1102), del que va tenir :
* Mahaut, o Maud o Matilde o Mafalda, casada el 1090 amb Raül I de Beaugency (vers 1069 † 1130)
* Beatriu († després de 1144), casada amb Hug III (IV) de Gournay
* Raül I (vers 1094 - † 13 d'octubre de 1152) dit "el Valent".
* Isabel de Vermandois o Elisabet (abans de 1088 - † 17 de febrer de 1131), casada amb Robert de Beaumont, comte de Meulan, i després amb Guillem II de Warenne, comte de Surrey
* Constància, († després de 1118), casada amb Godefroy de la Ferté-Gaucher.
* Agnès (vers 1085 - † després de 1130), casada amb Bonifaci de Savona
* Enric († 1130), senyor de Chaumont-en-Vexin, mort per Tomàs de Marle.
* Simó († 10 de febrer de 1148), bisbe de Noyon
* Guillem, († després de 1096)
Vídua, es va casar el 1103 amb Renald, comte de Clermont, fill d'Hug I de Clermont i de Margarida de Roucy. Van tenir un fill:

## Referències

* ↑ a Medieval Lands
# Núria Solé Pérez

Núria Solé Pérez (Tarragona, el Tarragonès, 11 d'abril del 1977) és una periodista catalana. Ha estat presentadora del Telenotícies migdia, de TV3, en els darrers 9 anys. Abans havia conduït els informatius del canal de notícies 3/24, on va donar l'anunci de benvinguda als teleespectadors en nom del canal, i de l'informatiu juvenil Info-K. També ha copresentat, juntament amb Sílvia Cóppulo, (S)avis. Va presentar la Marató contra les malalties neurodegeneratives, amb Roger de Gràcia.
El 25 de juny de 2015 la Corporació Catalana dels Mitjans Audiovisuals (CCMA) va anunciar que a partir del setembre presentarà la segona franja del programa matinal de TV3 Els Matins en substitució de la presentadora Helena García Melero, qui també canvia d'espai televisiu i passarà a conduir el magazín de tardes Divendres de la mateixa cadena catalana. Des del maig de 2017 presenta el Telenotícies Comarques de TV3.

## Referències

* ↑ Romera, Marta. «Ni Barcelona, ni Girona: la ciutat on va néixer Núria Solé de TV3 i la seva edat». e-noticies, 27-06-2024. [Consulta: 18 febrer 2025].
* ↑ «Com va començar tot». 10 anys del 3/24.
* ↑ Busquets, Gemma «‘Info K' compleix 10 anys». El Punt Avui, 15-04-2011.
* ↑ «Núria Solé i Roger de Gràcia presentaran 'La Marató de TV3' del 2013». Ara, 29-05-2013 [Consulta: 29 maig 2013].
* ↑ CCMA. «Relleu de presentadors a TV3 de cara a la nova temporada de tardor», 26-06-2015. [Consulta: 10 juliol 2015].
* ↑ «NÚRIA SOLÉ: “A ‘Els matins' he descobert altres maneres d'acostar-me a l'actualitat”». Ara.cat.
* ↑ «Així s'acomiada Núria Solé d'‘Els matins' de TV3». [Consulta: 17 desembre 2017].
# Exèrcit Lliure de Síria

L'Exèrcit Lliure de Síria o Exèrcit Sirià Lliure (àrab: الجيش السوري الحر), també anomenat Moviment d'Oficials Lliures (àrab: حركة الضباط الأحرار), és el principal grup d'oposició armada a Síria. Es compon de desertors de les Forces armades que participen en la Guerra civil siriana.
La formació d'un grup d'oposició en el si de l'Exèrcit va ser anunciat el 29 de juliol de 2011 en un vídeo publicat per un grup de desertors uniformats de les forces sirianes, que feien una crida a altres membres de l'exèrcit perquè desertessin i s'unissin a ells. El seu líder, que es va identificar com a Coronel Riad al-Assad, va anunciar que les FSA col·laboraria amb els manifestants per enderrocar el sistema i va declarar que totes les forces de seguretat que ataquessin els civils serien els seus blancs.
Riad al-Assad va fer èmfasi en el fet que l'ESL no té un altre objectiu polític que l'alliberament de Síria de les mans del règim de Baixar al-Àssad. L'Exèrcit Lliure de Síria (ESL) ha afirmat també que el conflicte no és sectari, que en les seves files hi ha alauites (secta musulmana a la qual pertany la família al-Assad) que s'oposen al règim, i que no hi haurà represàlies quan aquest sigui enderrocat. El 23 de setembre de 2011, l'ESL es va fusionar amb el Moviment d'Oficials Lliures (àrab: حركة الضباط الأحرار, harakat al-ḍubbaṭ al-Ahrar) convertint-se així en la principal milícia opositora.
A l'octubre de 2011, s'estimava que entre 15,000 i 20,000 militars havien desertat, encara que no tots els desertors han optat per unir-se al ESL. D'acord amb el seu líder, el Coronel Al-Assad, al novembre de 2011, l'ESL guanyava de 100 a 300 membres cada vegada que s'organitzava un atac. Els seus combatents han participat en les batalles de la ciutat de Deir ez-Zor a l'est de Síria, a la ciutat portuària de Latakia, a la província del nord d'Idleb, a l'àrea meridional de Dera - on l'aixecament va veure la llum-, en els suburbis de la capital, Damasc, a la ciutat d'Alep, i a les ciutats de Homs i Hama, en el centre del país.
El 6 de desembre de 2024, després dels problemes del govern de Baixar al-Àssad en altres fronts, especialment després de l'ofensiva del nord-oest de Tahrir al-Xam, l'Exèrcit Lliure de Síria, recolzat pels Estats Units, va llançar una ofensiva des de la zona segura d'Al-Tanf a Palmira, a la zona oriental de la governació de Homs. L'Exèrcit Lliure de Síria va prendre el control de Palmira el 7 de desembre després d'enfrontar-se amb les forces del règim.

## Referències

* ↑ www.lexpress.fr
* ↑ «Síria 2012». A: Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia [Consulta: 9 desembre 2024].
* ↑ «Exèrcit Sirià Lliure». ésAdir. 3Cat. [Consulta: 9 desembre 2024].
* ↑ «US-backed Syrian Free Army advances in Homs, with reports of clashes with regime forces in Palmyra». www.aa.com.tr. [Consulta: 7 desembre 2024].
* ↑ Şafak, Yeni. «US-backed Syrian Free Army takes control of Homs' Palmyra district from regime forces» (en anglès americà). Yeni Şafak. [Consulta: 7 desembre 2024].
# Jaciment arqueològic de les Vinyes de la Masia Via

El jaciment de Vinyes de la Masia Via es troba al municipi de Vilobí del Penedès a la comarca de l'Alt Penedès. Té ocupacions de paleolític mitjà i de l'epipaleolític-neolític, interpretades com a restes de tallers de sílex. Ést davant de la finca de la Masia Via, en un unes vinyes a prop del torrent de Mayans. Es va descobrir el 1990 durant unes prospeccions per J. Mestres i Mercades.
Respecte a l'ocupació del paleolític mitjà, l'única datada clarament, s'hi van trobar una rascadora sobre ascla amb retocs destres i distals i dues ascles sense retocs

## Vegeu també

* Llista de jaciments arqueològics de l'Alt Penedès
* Prehistòria a Catalunya
* Viquiprojecte: Arqueopèdia

## Referències

* ↑ Valdenebro i Manrique, Raquel. «Vinyes de la Masia Via. Vilobí del Penedès». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona, 04-02-2004. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Inventari de Patrimoni Cultural i Immoble». [Consulta: 15 maig 2006].
# Editorial Barcanova

Editorial Barcanova és una editorial catalana creada a Barcelona l'any 1980.
Va néixer a l'inici de la dècada de 1980 amb l'objectiu d'elaborar materials didàctics en llengua catalana. L'any següent del seu naixement, es va integrar al Grupo Anaya, un complex editorial format per empreses com ara Anaya Educación, Ediciones Cátedra, Vox, Ediciones Xerais, Alianza Editorial... L'any 2004, Barcanova, juntament amb Grupo Anaya, es va integrar al Grup Hachette, que inclou segells com Hachette, Larousse, Salvat o Nathan, entre d'altres.

## Catàleg

Editorial Barcanova ha centrat la seva activitat en l'edició de llibres de text i en la literatura infantil i juvenil. En el seu fons editorial, destaquen títols com Sol d'Educació Infantil; Tornaveu de Llengua catalana de Batxillerat, Aldaba d'Història o el projecte Polzet per a la Primària. L'Editorial s'ha caracteritzat per l'elaboració de materials curriculars que cobreixen totes les edats i cursos educatius. També ha presentat materials complementaris de l'àmbit educatiu: quaderns de competències bàsiques, quaderns de vacances, materials d'aula, guies didàctiques, diccionaris, atles, etc.
Des de la seva fundació, Barcanova ha editat materials educatius per a l'ensenyament de Català per a adults, que va iniciar en la dècada de 1980 amb el Som-hi!, i que tenen continuïtat fins avui. L'any 2011 va editar, juntament amb el Consorci per a la Normalització Lingüistica, la sèrie de llibres Fem-ho fàcil.

### Literatura infantil i juvenil

La producció literària adreçada als lectors infantils i juvenils també ha tingut un pes molt important en el seu catàleg, amb col·leccions com «El Centaure», «El Fil d'Ariadna» o «Els Argonautes», fins a arribar a les col·leccions que centren actualment la seva producció editorial en aquest camp: «El Petit Univers», «El Bosc de Colors», «Mots Vius», «Sopa de Llibres» i «Antaviana», a més de les sèries «M'endevines?», «La vaca Florentina», «El llop Pepito» o «El follet Oriol», entre altres col·leccions ben presents en les llibreries. La convocatòria del Premi Barcanova de Literatura infantil i juvenil, iniciat l'any 2002, respon a la voluntat de fomentar el gust per la lectura i impulsar la creació literària en llengua catalana. Així mateix, també edita les col·leccions «Càlam» i «Petit Format» de literatura per a adults.

## Referències

* 1 2 3 «Editorial Barcanova». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «Barcanova». Qui és Qui de les Lletres Catalanes. Institució de les Lletres Catalanes.

## Enllaços externs

* Web de l'editorial