OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Efisio Pintor Sirigu

Efisio Luigi Pintor Sirigu també anomenat Pintoreddu (Càller, 10 d'octubre 1765 - 7 de febrer 1814) fou un advocat, polític i poeta sard. Cap de les seves poesies va ser publicada durant la seva vida.
Amb el seu cunyat Vincenzo Cabras va prendre part a la revolta de Càller de 1793 a 1796. Fou un dels membres del parlament de Càller reunit el 1793 que proposà la defensa de Sardenya contra els francesos. A l'inici va seguir Giovanni Maria Angioy, però tanmateix, se'n va distanciar i va oposar-se a la concentració de poder en mans d'Angioy i va reconciliar-se amb els Savoia. Va escriure poemes en llatí, italià i sard, amb humorisme i sarcasme.
Vers el 1795, davant les temptatives durant la revolució francesa d'ocupar i d'anexionar Sardenya, Pintor, que l'historiador Baccarreda va descriure com gal·lòfob, escrigué:
| « | Si França cada vegada que s'emociona no utilitzés els canons i no alcés els cadafals, de veritat podria ser l'elogiadora de la política… no puc suportar aquest poble turbulent sense brides, qua a tota hora posa el món en desorde per res més que unes paraules ximples. Com bons patriotes, es fan esbudellar per La Marsellesa i canten a la glòria de la pàtria, mentrestant de cor joiós destrueixen la pàtria d'altri. Que no farien aqueixos per a la llibertat? Bé, són tant aficionats de la llibertat que s'imposen a tots, constrenyen tota voluntat, tota opinió, tota consciència. Us parlen dels drets de l'home, i amb la guillotina violen el dret major. | » |

## Obres

* "Preghieri di Zittelone" Arxivat 2012-06-17 a Wayback Machine. poema sard amb traducció italiana

## Referències

* ↑ Giuseppe Cabizzosu, «Efisio Pintor Sirigu», Ichnussa Progetto di pubblicazione e divulgazione libera della grande poesia in lingua sarda (italià), 2005-2008, conté enllaços vers poesies disponibles a la xarxa
* ↑ "Corso di Letteratura e poesia sarda tenuto all'Università della Terza Età di Quartu da " Nota biogràfica i el text complet de dues poesies seves Sa canzoni de su caboniscu i Unu zertu amigu
* ↑ «"Efisio Pintor Sirigu 1765 – 1814 Femu cassadori, Pilloni chi sesi, sa Canzoni de su caboniscu..."». Arxivat de l'original el 2013-04-13. [Consulta: 8 agost 2012].
* ↑ Revista de llengua i dret, Escola d'Administració Pública de Catalunya, Generalitat de Catalunya, 1985, n°5, pàgina 230
* ↑ Pasquale Tola, «Efisio Pintor», Dizionario Biografico degli uomini illustri di Sardegna, Torí, Chirio e Mina, 1838, volum 3, pàgines 91-93
* ↑ traducció pròpia de l'italià d'Efisio Pintor, citat a: Antonio Baccaredda Vincenzo Sulis, Bozzeto storico. Càller, Tipografia Editrice dell'Avenir di Sardegna, 1871, reedició crítica per Simona Pila Antonio Baccaredda: Vincenzo Sulis. Bozzetto storico, (Centro di studi filologici sardi), Sàsser, Cuec Editrice, 2005, ISBN 888467279-1, pàgines 14-15
* ↑ cit. a: Salvatore Cambosa, Miele Amaro, Nuoro, Ed. Ilisso, 2004 pàgina 321, ISBN 88-87825-97-1
# Enzo Minarelli

Enzo Minarelli (Venècia, 1951) és un poeta, artista, rapsode, actor i escriptor italià que viu i treballa a Cento. És el creador del terme «polipoesia» el 1980, que significa posar en escena molts tipus de poemes diferents i també expressats de diverses maneres amb la utilització de recursos sonors i visuals.

## Trajectòria

Després de graduar-se en Psicolingüística a la Universitat de Venècia, a la dècada del 1970 va començar la seva tasca en l'àmbit del videoart i la literatura experimental.
El 1983 va començar a confeccionar l'arxiu «3ViTre dischi di polipoesia», dedicat a la història i el desenvolupament de la polipoesia. El 1987, Minarelli va redactar el Manifesto da Polipoesia, en què va intentar comprendre l'estat i els aspectes del desenvolupament de la poesia sonora internacional. Va preparar una secció tropical de poesia visual italiana a les revistes Dimensão (Brasil) i Visible Language (EUA). És autor de nombroses representacions, emeses tant per ràdios com per televisions internacionals. Actuacions destacades:
* Videolento (Roma - Milà - Ferrara, 1988),
* Videopoesia Internazionale (Colònia, 1989),
* Video writing (Alexandria, 1990),
* 1 Festival di Polipoesia (Bolonya, 1993),
* Strumenti a Voce (Bolonya, 1995),
* VideoSoundPoetry Festival (Bolonya, 1998)
La seva obra es recull en col·leccions públiques i privades de nombroses seus com:
* Museu da Imagem e do Som (São Paulo)
* ICC Intercommunication Center (Tòquio),
* The Sackner Archive of Concrete and Visual Poetry (Miami Beach)
* Getty Center for History and Art (Santa Monica)
* National Sound Archive British Library (Londres)
* Artpool (Budapest)

## Obra publicada

* Obscuritas Obscenitas (1979)
* Multipoesie Melogrammatiche (1981)
* Commediarcom (1983)
* El Poemméxico (1988)
* Poemi Cognomi (1988)
* Meccanografie (1991)
* La Voce Della Poesia, Vocoralità del Novecento (2008)

## Referències

* ↑ Riu, Montserrat. «La Polipoesia d'Enzo Minarelli», 08-02-2015. [Consulta: 13 octubre 2021].
* ↑ Obiols, Isabel «El I Congreso de Polipoesía revisa en Barcelona las nuevas tendencias expresivas» (en castellà). El País [Madrid], 15-08-1999. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Enzo Minarelli - Archivio di Polipoesia - 3ViTre». [Consulta: 13 octubre 2021].
# Escola de Kioto

L'Escola de Kioto (京都学派, Kyōto gakuha) és una escola filosòfica japonesa, fundada per Kitarō Nishida (1870-1945), que cerca de conjugar la filosofia occidental amb l'espiritualitat que neix de les tradicions de l'extrem orient, i que ha continuat gràcies al treball de nombrosos pensadors com Hajime Tanabe, Miki Kiyoshi, Hisamatsu Shinitchi, Nishitani Keiji, Masao Abe i Shizuteru Ueda. Es tracta de la primera escola de filosofia japonesa fundada després de l'Era Meiji (moment en el qual el Japó es va obrir a la ciència i a la filosofia occidental).

## Bibliografia

* The Philosophy of the Kyoto School, edited by Fujita Masakatsu. 2001.
* The Thought of the Kyoto School, edited by Ohashi Ryosuke. 2004.
* James W. Heisig, John C. Maraldo (Ed.): "Rude Awakenings. Zen, the Kyoto School, & the Question of Nationalism", Honolulu: University of Hawaii Press, 1994.
# Motorola 68012

Motorola MC68012 és un microprocessador de 16/32 bits dels primers anys de la dècada dels 80. Es tracta d'una versió en encapsulat PGA de 84 pins del processador MC68010 de Motorola. Les úniques millores respecte a aquest últim és l'extensió de l'espai de memòria a 2 GB i l'addicció d'un pin RMC. Totes les altres característiques del MC68010 van ser respectades.

## Referències

* ↑ «Motorola 68012 - Academic Kids». [Consulta: 14 gener 2023].
* ↑ «Motorola 68012 (MC68012) microprocessor family». [Consulta: 26 abril 2019].
# Françoise Choay

Françoise Choay (15è districte de París, 29 de març de 1925 - 7è districte de París, 8 de gener de 2025) va ser una professora francesa d'urbanisme, art i arquitectura a la Universitat de París I i París VIII. Ha estat crítica d'art, assagista i historiadora de l'arquitectura i l'urbanisme.

## Biografia

Seguí estudis de filosofia abans de ser crítica d'art. Als anys 1950, col·laborà a L'Observador, L'Œil i a Art de France. El 1960 s'ocupà de la delegació parisenca d'Art internacional.
Ha dirigit a les Éditions du Seuil la col·lecció «Espacements», en la qual aparegueren diverses traduccions dels textos fundacionals de l'urbanisme. Va ser elegida membre de l'Acadèmia de les Arts de Berlín el 1999.
Françoise Choay rebé el premi del llibre d'arquitectura 2007 per la seva obra Pour une anthropologie de l'espace. «L'autor lliura una antologia d'articles innovadors i fonamentals sobre les figures múltiples de l'espacialització i de la seva història (arquitectura, urbanisme, disposició, protecció del patrimoni)», considerà el jurat presidit per Gérard Grandval, arquitecte i membre de l'Académie d'architecture. Aquest premi li va ser atorgat el 19 de desembre de 2007 per Christine Albanel, ministra de Cultura i de la Comunicació.
Va escriure diversos treballs sobre la història de l'arquitectura i l'urbanisme, incloent-hi una crítica a l'obra de Le Corbusier i una antologia crítica sobre urbanisme: Urbanisme, utopies i realitats. Una antologia, publicada a Seuil el 1965.

## Obra publicada

* Urbanisme, Utopies et réalité (Paris, Le Seuil, 1965), que, sota la forma d'una antologia senzilla i apassionant, denuncia els dogmes i les contraveritats que embruten massa sovint la reflexió sobre l'urbà. En el que va ser la seva tesi, ensenya també que la professió reinventa molt i que es troben al final tres grans moviments.
* Espacements : essai sur l'évolution de l'espace urbain en France, amb fotografies de Jean-Louis Bloch-Lainé (Paris, Le Seuil, 1969).
* La Règle et le modèle (Paris, Le Seuil, 1980).
* L'Allégorie du patrimoine (Paris, Le Seuil, 1992, 1996, 2006).
* Dictionnaire de l'urbanisme et de l'aménagement (Paris, PUF, multiples éditions, en col·laboració amb Pierre Merlin).
* L'Art d'édifier, traducció en col·laboració amb Pierre Caye del De re aedificatoria de Leon Battista Alberti (Paris, Le Seuil, 2004).
* Pour une anthropologie de l'espace (Paris, Le Seuil, 2006).
* Alberti, humaniste, architecte, sota la direcció de Françoise Choay i Michel Paoli, París, Museu del Louvre/Escola nacional superior de les Belles Arts, 2006, ISBN 2-84056-211-1, els principals aspectes de l'obra d'Alberti abordats per alguns dels seus millors especialistes.

## Notes i referències

* ↑ «Françoise Choay (1925-2025) – igloo» (en romanès). [Consulta: 13 gener 2025].
* ↑ «Françoise Choay» (en alemany). Akademie der Künste. [Consulta: gener 2020].
* ↑ (francès) « Christine Albanel felicita Françoise Choay pel Prix du livre d'architecture 2007 » a la web del ministère de la culture et de la communication, 20 de desembre de 2007
# Noümen

El noümen (del grec "νοούμενoν" "noúmenon", "el que és pensat" o "el que es pretén dir") en la filosofia d'Immanuel Kant, és un terme que s'introdueix per referir-se a un objecte no fenomènic, és a dir, que no pertany a una intuïció sensible, sinó a una intuïció intel·lectual o suprasensible, la idea en si.
Per una altra banda, el terme també ha estat utilitzat per parlar de la cosa-en-si, és a dir, l'existència pura independentment de qualsevol representació.
En la filosofia de Plató representa una espècie intel·ligible o idea que indica tot allò que no pot ser percebut en el món tangible i la qual només es pot arribar mitjançant la raó. El noümen és el concepte fonamental de la metafísica de Plató, és a dir, el món de les idees.
La cosa en si mateixa, fora de la seva relació amb la nostra manera d'intuir-la o percebre-la; no és objecte dels nostres sentits, ni per tant del nostre coneixement. Per a Kant no cap un coneixement de la realitat noümènica però és possible accedir a aquesta realitat mitjançant la moral. Per exemple, tot i que només puguem conèixer-nos a nosaltres mateixos com a éssers sotmesos a la causalitat dominant en l'àmbit dels fenòmens, a saber, com a no lliures, hem de presentar-nos també com a lliures si volem acceptar la possibilitat d'una conducta sotmesa a l'imperatiu categòric, és a dir, una conducta moral.

## Referències

* ↑ Harper, Douglas. «noumenon». Online Etymology Dictionary.
* ↑ Arenas Vives, Daniel «La intuïció intel·lectual en Kant i la creativitat humana». Comprendre II, 2000, pàg. 1-35.
* ↑ «noümen | enciclopèdia.cat». [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ The Oxford Companion to Philosophy. Oxford University Press, 31 agost 1995, p. 657. ISBN 0198661320 [Consulta: 28 octubre 2014].
* ↑ «noumenon | philosophy». A: Encyclopedia Britannica (en anglès).
# Chema Martínez

José Manuel Martínez Fernández (Madrid, 22 d'octubre de 1971) conegut popularment i en l'entorn atlètic com Chema Martínez, és un atleta madrileny. En el seu palmarès destaquen les dues medalles obtingudes en 10000 metres en els Campionats europeus de 2002 (or) i 2006 (plata) celebrats a Múnic i Göteborg respectivament, a més de molts altres títols en diferents carreres.

## Dades personals

Va nàixer a Madrid el 22 d'octubre de 1971 i està casat amb Nuria Moreno (Olímpica a Sydney 2000 amb la selecció nacional d'Hoquei) amb la qual té una filla anomenada Paula, una altra que es diu Daniela i un xiquet anomenat Nicolás. És llicenciat en INEF, té un màster en Gestió en Administració i direcció de l'Esport pel COE i un curs de postgrau a més de màster en Gestió de Camps de Golf en la Universidad Europea de Madrid. El seu entrenador és Antonio Serrano.

## Referències

* ↑ «Chema Martínez: "Para que un atleta pueda ser profesional tiene que estar ayudado a nivel mediático"» (en castellà). 20minutos.es, 02-03-2006. [Consulta: 9 febrer 2017].
# 1700
## Esdeveniments
### Països Catalans

* França prohibeix l'ús públic del català a la Catalunya del Nord.

### Resta del món

* 25 de març - Londres (Regne d'Anglaterra): se signat el Tractat de Londres de 1700 o Segon Tractat de Partició.
* 18 d'agost - Traventhal (Slesvig-Holstein): el Regne de Dinamarca i Noruega deixa l'aliança anti-sueca durant la Gran Guerra del Nord en el Tractat de Traventhal que va signar amb Suècia. També retorna Holstein-Gottorp al seu duc, que era un aliat de Suècia.
* Terratrèmol de Cascadia, un dels més forts enregistrats
* Els reis d'Espanya passen a ser de la família dels Borbons
* Fundació de l'Acadèmia dels Desconfiats
* Gran Guerra del Nord
** 30 de novembre - Narva, Imperi Suecː Batalla de Narva, un dels primers enfrontaments de la Gran Guerra del Nord (1700-1721).
* Inici de la Il·lustració

## Naixements

* 8 de febrer, Groningen: Daniel Bernoulli, matemàtic neerlandès (m. 1782)
* 30 d'abril, Estocolm, Suècia: Carles Frederic de Holstein-Gottorp, fill del duc Frederic IV de Holstein-Gottorp i de la princesa sueca Hedwig Sofia (m. 1739)
* 12 de maig, Nàpols, Luigi Vanvitelli, enginyer i arquitecte italià (m. 1773)
* 30 de setembre, Stanisław Konarski, pedagog polonès (m. 1773)
* Parma, Ducat de Parma: Francesca Cuzzoni, soprano italiana (m. 1770)
* Messina, Regne de Sicília: Leopoldo de Gregorio, conegut com el Marquès d'Esquilache, polític espanyol d'origen italià destacat en el regnat de Carles III d'Espanya (m. 1785).

## Necrològiques
### Països Catalans

* 20 de febrer, Palma: Margalida Beneta Mas i Pujol -Aina Maria del Santíssim Sagrament- lul·lista, mística i escriptora mallorquina (n. 1649).

### Resta del món

* maig - Louis Jolliet, explorador canadenc del territori nord-americà (n. 1645)
* 1 de maig - Aldwincle (Anglaterra) - John Dryden, escriptor anglès (n. 1631)
* 15 de maig - Beverly (Massachusetts, EUA) - John Hale, el principal "caçador" de bruixes estatunidenc (n. 1636)
* 15 de setembre - París (França) - André Le Nôtre, jardiner del rei Lluís XIV (n. 1613)
* 1 de novembre - Madrid (Espanya) - Carles II de Castella, donant inici a la Guerra de Successió Espanyola (n. 1661)
* 27 de setembre - Roma (Estats Pontificis) - Papa Innocenci XII (n. 1615)

## Referències

* ↑ «Battle of Narva» (en anglès). Britannica. [Consulta: 29 novembre 2020].
* ↑ (polonès) Lesław Łukaszewicz, Piśmiennictwo polskiego, p.326
* ↑ Santa Catalina de Sena: memòria històrica d'un convent (1659-1966): 24 d'abril-24 de maig del 2001, Església de Santa Catalina de Sena, Palma. Palma: Universitat de les Illes Balears. Servicio de Publicaciones, 2001. ISBN 978-84-7632-650-3.
# Xavier Pedrals i Costa

Xavier Pedrals i Costa (Bagà, Berguedà, 1956) és un mestre i arxiver català.
Llicenciat en Història per la Universitat Autònoma de Barcelona el 1982 i amb el grau de magíster en arxivística per la mateixa universitat el 1993, ha exercit de mestre i ha estat vinculat a diferents entitats. Durant 33 anys, des del 1987 fins al 2021 dirigí l'arxiu de Berga, que el 2000 fou reconvertit en l'Arxiu Comarcal del Berguedà. Ha centrat els seus treballs en temes d'història local, cultura popular i arxivística, una tasca que s'ha vist reflectida en més de 500 articles, llibres i conferències. Ha participat als consells de redacció de 'Plecs', suplement d'història local de l'Avenç, de l'Erol, d'Arxius, Butlletí de la Subdirecció General d'Arxius i Lligall. Revista Catalana d'Arxivística. Ha dirigit les revistes Estudis de Berguedà (1982-1989) i Quaderns de l'Àmbit de Recerques del Berguedà (1991-1997). També ha treballat com a docent a l'Escola Vedruna i a La Salle de Berga. El 1983 va rebre el Premi de Ciències Socials Caixa de Barcelona i el 2006 el Premi de Cultura Popular Serra Boldú. Aquest darrer premi, convocat per l'Ajuntament de Bellpuig, li va suposar poder publicar ‘La Fia-faia: ancestral, màgica, única’, una obra sobre la tradicional festa del solstici d'hivern que se celebra cada nit de Nadal a Bagà i a Sant Julià de Cerdanyola. L'obra, fruit d'un extens treball d'investigació, fou editada per Publicacions de l'Abadia de Montserrat.

## Referències

* ↑ Clotet Cortina, Dolors ««Un arxiu és una infraestructura d'estat, no hauríem d'estar pidolant tot el dia» Xavier Pedrals, director de l'Arxiu Comarcal del Berguedà, reclama fons suficients perquè els arxius comarcals puguin dur a terme la seva tasca». Regió7, 25·07·2020 [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ «Xavier Pedrals». Nació Digital [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ «Xavier Pedrals i Costa - Bagà 1956». Festes.org. [Consulta: 23 desembre 2023].
* ↑ «L’historiador i arxiver Xavier Pedrals publica una obra sobre la Fia-Faia de Bagà i Sant Julià de Cerdanyola». Aquí Bergueda, 30-03-2007 [Consulta: 23 desembre 2023].
# Sintel

Sintel és un curtmetratge d'animació 3D, amb un ambient de fantasia. El nom bé donat per la protagonista del curt. Sintel també vol dir "ascua" o "brasa" en neerlandès. Aquest curtmetratge és el tercer que ha realitzat la Blender Foundation i s'ha creat únicament utilitzant software lliure.

## Argument

Sintel és una adolescent que un dia es troba un petit drac ferit "Scales" pel carrer i se'l emporta per curar-lo, cosa que fa que estableixin una gran amistat. Un dia Scales és raptat per un gran drac. Aleshores Sintel comença la cerca per poder rescatar-lo. Després d'una llarga caminada es troba a un xaman que li diu que allò que està buscant ho té molt a prop. Finalment troba la cova i veu a un petit drac, quan s'està apropant apareix un gran drac que l'ataca. Quan el drac està a punt de matar-la es queda quiet i Sintel agafa la seva arma i se la clava. Just abans de morir, Sintel s'adona que en l'ala d'aquest gran drac hi ha la cicatriu que ella li va curar quan era petit, seguidament la cova es comença a esfondrar i Sintel fuig immediatament. Un cop ha sortit, es veu a Sintel abatuda per l'error que havia comès, i es veu com se'n va, mentre es veu la imatge del drac petit que la va seguint.

## Descripció

La producció va començar al juny del 2009.
Aquest curt es va finançar mitjançant patrocinadors públics i privats, i també mitjançant la pre-venda del DVD del film. Tots aquests patrocinadors apareixen en els crèdits del curt. El contingut del curt es lliure, està publicat sota la llicència de Creative Commons la qual ofereix el codi font del projecte, incloent els models 3D, les textures, animacions, etc. Per tant, a part de servir com a promoció de Blender i el software lliure, li dona part del treball a la comunitat.
El curt va ser presentat el 27 de setembre de 2010 i uns dies més tard va ser publicat a Youtube i es va permetre la seva corresponent descarrega.

## Millores de Blender

Gràcies a la producció d'aquest curt i tal com havia passat en els projectes anterior de la Blender Foundation, els desenvolupadors de Blender van crear i millorar eines que tenia el programa depenen de les necessitats que anaven veient per a fer el projecte. Algunes d'aquestes millores van ser: canviar la interfície de Blender, creació de sistema de partícules, el sistema de renderització, les ombres, la simulació del fum... entre d'altres. Totes aquestes modificacions s'han anat implementant a les versions de Blender des de la 2.50 alfa fins a la 2.54 beta.

## Referències

* ↑ McConnachie, Dahna. «Open source on the big screen: Matt Ebb tells tales of Elephants Dream». Computerworld, 15-01-2008. Arxivat de l'original el 29 d’abril 2017. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ Sanguinheira Diogo, Rui Paulo. «Modelling 2.50». Linux-Magazin, 01-12-2007.
* ↑ Durian, Project. «Durian First Minute — 01». Vimeo.com. [Consulta: 22 febrer 2012].
* ↑ «Sintel — Official website». [Consulta: 3 juliol 2014].

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial Arxivat 2012-05-01 a Wayback Machine.
# Soul to Soul

Soul to Soul és una pel·lícula muda estatunidenca produïda per l'Eclair American i interpretada per Jack W. Johnston, Robert Frazer i Nancy Avril, entre d'altres. La pel·lícula, una història sobre un home falsament acusat d’assassinat, va ser estrenada 30 de juliol de 1913.

## Argument

Jack Cave, un jove empresari d’èxit, abandona la seva vella mare i se’n va a un lloc rural decidit a prendre's un llarg descans. Allà és rebut per Fenton, l’hostaler i la seva filla Lila. Jack té molt poca experiència amb les dones i s’enamora ràpidament de Lila. Poc després es casen i poc després Jack descobreix que la seva dona no pot evitar flirtejar amb altres homes. Un matí troba Paoli, l'esportista del poble, besant la seva dona. Jack el fa fora de casa seva i Paoli va a l'hostal on fa una partida de cartes amb Fenton. Paoli fa trampes i en una baralla mor per un cop que li dona Fenton.
Pare i filla intenten dissimular el cos, però la policia el troba. Després de l'interrogatori dels Fentons, la policia arriba a la conclusió que Jack va cometre el crim per gelosia i és detingut. La detenció no només provoca la mort de la seva mare pel disgust, sinó que el torna boig temporalment. Passen alguns anys i el superintendent de la presó, que ha estat revisant les proves i creu en la seva innocència aconsegueix l’absolució de Jack. En ser alliberat, Jack va immediatament a la Fenton per denunciar la seva actitud. La seva dona, incapaç de suportar la penetrant mirada dels seu marit, confessa a la policia que el seu pare va ser qui va cometre l'assassinat.

## Repartiment

* Jack W. Johnston (Jack Cave)
* Robert Frazer (Bill Paoli)
* Will E. Sheerer (William Fenton)
* Nancy Avril (Lila Fenton)
* Julia Stuart (Mrs. Cave)
* Alec B. Francis (capellà)
* Barbara Tennant (Barbara Tully)
* Frederick Truesdell (gerent de l’asil)

## Referències

* ↑ «Soul to Soul» (en anglès). Internet Movie Database, 30-07-1913. [Consulta: 30 setembre 2021].
* ↑ «Complete record of corrent films». Motography X, 3, 9 d’agost 1913, pàg. 118.
* ↑ «Soul to Soul». The Moving Picture World, 16 d’agost 1913, pàg. 774.
# Susanna Ginesta Coll

Susanna Ginesta Coll (la Garriga, 18 de gener de 1974) és una periodista i creadora de contingut digital catalana.
Va estudiar periodisme a la Universitat Autònoma de Barcelona i va cursar el primer postgrau en Periodisme Digital, que dirigia Vicent Partal a la Universitat Ramon Llull. Des de llavors, ha col·laborat en diversos mitjans, com ara El 9 Nou, Vilaweb, la revista Time Out Barcelona i RACC Magazine, entre d'altres. També va col·laborar en la redacció del llibre de Vicent Partal Catalunya 3.0 (2001).
Ginesta va recuperar, l'any 2000, l'emissora de ràdio local de la Garriga, Radio Silenci, fundada el 1983, però tancada des de 1986. Amb aquesta finalitat va fundar l'Associació Amics de Ràdio Silenci, de la qual va ser al front de la primera Junta directiva. L'any 2020, juntament amb altres quatre influenciadores, va promocionar el Bages com a comarca on poder dur a terme un turisme sostenible.

## Referències

* ↑ Sámchez Tomás, Núria. Plan de comunicación: Liight, la app que recompensa la sotenibilidad - Treball de fi de grau (pdf) (en castellà). Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, 25 de maig 2018, p. 85 [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ Monja Peña, Paco «La premsa a Granollers (1982-2014). Final d'una època i d'un model?» (pdf). Revista del Centre d'Estudis de Granollers, 19, 2015, pàg. 29 [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ Gordillo, Saül. Sobirania.cat. Barcelona: Crea't Edicions, 2014, p. 189. ISBN 9788494277207.
* ↑ Serra, Oriol «Vint anys de Silenci fet ràdio» (pdf). El 9 Nou, 07-08-2020, pàg. 35 [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Joel Codina és el nou president de l'Associació Amics de Ràdio Silenci». RadioSssilenci, 21-04-2017. [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Cinc influencers catalanes promocionen el Bages com un destí sostenible i segur». NacióManresa, 10-11-2020. [Consulta: 20 febrer 2022].