# Rovelló

El rovelló, esclata-sang, pebràs, pinenc, pinatenca o paratge (Lactarius sanguifluus, del llatí lactarius 'que té llet' i sanguifluus 'que raja sang') és un bolet de la família de les russulàcies, dels més apreciats gastronòmicament a les illes Balears, Catalunya i el País Valencià.
Al Berguedà, Barcelona i els vallesos se solen confondre amb els pinetells (Lactarius deliciosus), també molt apreciats gastronòmicament. Ambdós són, sens dubte, els bolets de bosc comestibles més coneguts a Catalunya.
De la mare del Rovelló se'n pot dir potifler, o simplement mare del Rovelló.
No s'ha de confondre amb la lleterola de llet groga (Lactarius chrysorrheus), bolet no comestible, aparentment com el rovelló,però més petit i amb un color més clar i que quan es trenca en surt llet blanca.

## Descripció

El Lactarius sanguifluus es caracteritza per desprendre, quan es talla, un poc de líquid de color vinós que podria semblar sang o òxid (rovell) que en poc temps es torna de color verdós. D'aquí el nom amb què se'l coneix. Els bolets més joves tenen el barret convex, però a mesura que creix, s'aplana i acaba en forma d'embut. Les làmines són fines, atapeïdes i decurrents pel peu. El peu, rabassut, sol estar tacat.
No el confongueu amb la cabra, bolet no comestible.

## Gastronomia

El làtex, si se n'han menjat força, pot acolorir l'orina però no té cap efecte nociu. Tradicionalment, la seva recol·lecció era una activitat de temporada i d'importància reduïda, reservada a la gent que vivia a les serranies. Actualment, però, ha esdevingut una espècie d'esport als pobles de muntanya.

## Hàbitat

Es fa en pinedes de sòl calcari sobretot a la regió mediterrània, mentre que el pinetell es fa a tot Europa. Vol la calor i és propi de boscos assolellats i de terres baixes. El L. sanguifluus es va fent més rar a mesura que augmenta l'altitud i el L. deliciosus és més freqüent a terra baixa i a les obagues. La dependència que tenen els pins respecte a les micorrizes (hifes o filaments dels fongs que proporcionen aigua amb sals minerals a canvi d'aliment) és total perquè el seu sistema radicular amb una ramificació fina poc desenvolupada no els permet viure a la natura sense els seus fongs associats.
Les rovelloneres són llocs on solen sortir els bolets de forma abundant per ser llocs on hi ha un extens miceli ocupant el substrat i que cada temporada "floreix" amb els cobdiciats bolets.
Quan el bolet ha estat envaït pel paràsit Hypomyces lateritius i ha quedat desproveït de làmines llavors s'anomena rovellola, rovellona o mare de rovelló.
Hi ha d'altres bolets emparentats que contenen el nom rovelló:
* Rovelló de cabra (Lactarius torminosus)
* Rovelló vinader (Lactarius vinosus)
* Rovelló de roure

## Referències

* 1 2 3 Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* ↑ https://www.avl.gva.es/lexicval/pinatenca%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ «Bona vida. De rovellons i pinetells, la gran confusió» (en català), 27-11-2024.
* ↑ Cucó, Josepa; Gregori, Joan; Llop, Francesc. Bosc i Muntanya, Indústria tradicional, Comerç i serveis. València: Institució Alfons el Magnànim, 1985, p. 42 (Temes d'Etnografia Valenciana, tercer volum). ISBN 84-00-06083-0.

## Enllaços externs

* Tot sobre els 5 tipus de rovelló que es troben a Catalunya a Bolets.com Arxivat 2013-09-27 a Wayback Machine.
* Mètode per netejar rovellons corcats, vídeo explicatiu. Arxivat 2014-10-25 a Wayback Machine.