OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Peronisme

El Movimiento Nacional Justicialista o peronisme (peronismo originalment en castellà) és un moviment de masses argentí creat al voltant de la figura de Juan Domingo Perón que va protagonitzar els últims 60 anys de la història de l'Argentina. El nom formal del partit és Partido Justicialista.

## Orígens

Fou en el transcurs del cop d'Estat del 1943 quan va emergir la figura del llavors coronel Juan Perón, i s'originà el peronisme.
La Revolució del 43 va ser un cop d'Estat militar produït el 4 de juny de 1943 que va enderrocar al Govern de Ramón Castillo. Va estar encapçalat per generals com Arturo Rawson i Pedro Pablo Ramírez, i recolzat entre d'altres per un grup de joves oficials de l'Exèrcit Argentí agrupats al Grupo de Oficiales Unidos (GOU), que s'oposava a la participació argentina a la Segona Guerra Mundial sostenint la tradicional posició «neutralista» de l'Argentina.
El GOU va ser un grup d'enllaç bastant informal entre joves oficials superiors que consideraven necessari "restablir la moral i disciplina dins de l'exèrcit". Aquest grup es declarava en contra del comunisme. Entre els fundadors del GOU hi havia el coronel Juan Domingo Perón, que formava part de l'estat major revolucionari antiyrigoyenista.
El programa del GOU es va convertir finalment en el programa de la revolució del 43. En realitat, el GOU recentment es formalitza operativament després de la revolució de juny, com una mena de prolongació del ministeri de Guerra del qual Perón era secretari. Allà era on s'imprimien les circulars del GOU amb les publicacions oficials. El general Edelmiro Farrell, ministre de Guerra, i la seva esposa Beatriu Verdun convocaven els caps i oficials perquè es trobessin amb el mateix Perón.

## Situació econòmica i política del país

L'estructura econòmica del país havia canviat profundament durant la dècada del 1930 a causa de la Gran Depressió, que va provocar una reducció important del comerç internacional. Això va afectar l'economia argentina, basada en l'agroexportació, que va haver de reconvertir-se mitjançant el control del mercat de carns i gra i una accelerada industrialització basada en la substitució d'importacions dels productes manufacturats. Aquest procés va anar acompanyat d'un important flux migratori intern des de les zones rurals de l'interior cap a la perifèria de les grans ciutats (fonamentalment, Buenos Aires, Rosario i Córdoba). Aquestes noves masses populars, ocupades en les noves indústries i sense antecedents de sindicalització, són les que constituiran la base del moviment peronista.

## Vegeu també

* Partit Justicialista, partit polític format per la ideologia peronista.
* La marxa Peronista, himne dels partidaris d'aquesta ideologia.
* Ay, Juancito
* Religió laica
# Vilho Väisälä

Vilho Väisälä (28 de setembre de 1889, Utra, Kontiolahti, Finlàndia - 12 d'agost de 1969, Hèlsinki, Finlàndia) va ser un meteoròleg i físic finlandès, i el fundador de l'empresa Vaisala de radiosondes.
Després d'obtenir la llicenciatura en matemàtiques l'any 1912, Väisälä va treballar per a l'Institut Meteorològic Finlandès en mesuraments aerològics, especialitzant-se en la investigació de la troposfera superior. En aquella època els mesuraments s'efectuaven per mitjà d'un estel al qual s'hi subjectava un termògraf.
L'any 1917 va publicar la seva tesi doctoral en matemàtiques Ensimmäisen lajin elliptisen integralin käänteisfunktion yksikäsitteisyys (El valor únic de la funció inversa de la integral el·líptica de primera espècie). Va ser la primera, i encara és l'única, tesi doctoral en matemàtiques escrita en finlandès.
Väisälä va participar en el desenvolupament de la radiosonda, un mecanisme subjecte a un globus que és llançat per fer mesuraments de l'aire a diferents capes verticals de l'atmosfera (bàsicament troposfera i estratosfera). L'any 1936 va engegar Vaisala, la seva pròpia companyia, que manufacturava radiosondes i, més endavant, altres instruments meteorològics.
L'any 1948 va ser nomenat com a Catedràtic de Meteorologia a la Universitat de Hèlsinki.
Els dos germans de Vilho Väisälä, Kalle Väisälä i Yrjö Väisälä, també van tenir notables carreres científiques.
Vilho Väisälä parlava esperanto, i va tenir un paper actiu en el moviment esperantista. Durant el Congrés Universal d'Esperanto de 1969, que es va celebrar a Hèlsinki poc abans de la seva mort, va exercir de rector de la Internacia Kongresa Universitato (Universitat Congressual Internacional) i va coordinar les conferències especialitzades ofertes per diversos acadèmics als congressistes en llengua esperanto.
En honor seu, l'Organització Meteorològica Mundial entrega el premi Professor Dr. Vilho Väisälä el Dia Meteorològic Mundial a treballs de recerca destacats sobre instruments i mètodes d'observació a nivell mundial.

## Referències

* ↑ Mathematics Genealogy Project: Vilho Väisälä
* ↑ Lehto, Olli: Oman tien kulkijat. Helsinki: Otava, 2004. ISBN 951-1-19631-6. Page 101
* ↑ «Professor Dr Vilho Väisälä Awards». OMM-Organització Meteorològical Mundial. [Consulta: 29 gener 2014].

## Enllaços externs

* Portal oficial de l'empresa d'instruments meteorològics Vaisala Arxivat 2014-02-07 a Wayback Machine. (anglès)
# André Le Dissez

André Le Dissez (Plougonver, 11 de novembre de 1929 - París, 4 de maig de 2018) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1957 i 1965. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Tour de França de 1959. Anteriorment, i en categoria amateur, fou dues vegades campió de França de persecució. Era conegut amb el nom de Le Facteur.
Una vegada retirat es va fer càrrec d'una empresa de missatgeria de premsa literària a la qual va donar un creixement notable.

## Palmarès

* 1954
** 1r a la París-Caen
** Vencedor d'una etapa a la Ruta de França
* 1955
** Vencedor d'una etapa al Cinturó a Barcelona
* 1956
** 1r a la París-Rouen
** 1r al Gran Premi d'Eckbolsheim
** Vencedor d'una etapa al Circuit del Cher
* 1959
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1964
** 1r a la Polymultipliée
** 1r al Critérium de Sévignac

### Resultats al Tour de França

* 1957. 34è de la classificació general
* 1959. Abandona (16a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1960. 47è de la classificació general
* 1961. Abandona (17a etapa)
* 1964. Abandona (7a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1961. Abandona (15a etapa)
* 1964. 19è de la classificació general
* 1965. Abandona (17a etapa)

## Referències

* ↑ «André Le Dissez, disparition d'une figure», 04-05-2018. [Consulta: 4 maig 2018].
* ↑ Beoutis, Didier. Éditions de la Société littéraire du Maine. André Le Dissez, le joyeux facteur des pelotons cyclistes (en francès), 2014, p. 198. ISBN 978-2-917900-55-0.
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - André LE DISSEZ» (en italià). [Consulta: 18 febrer 2025].
* ↑ « André Le Dissez, une légende du tour de France », newspress.fr, 25 juillet 2014.

## Enllaços externs

* Palmarès d'André Le Dissez (francès)
# Hipo

Hipo o Hippo (en grec antic Ἱππών) va ser, segons la mitologia grega, una oceànide, una nimfa, filla d'Oceà i de Tetis, que Hesíode cita a la seva llista d'oceànides.
Hippos (en grec Ἱππος) significa cavall, i els grecs comparaven les ones del riu amb el galop dels cavalls, i és possible que Hipo fos una divinitat relacionada amb ells.
Els seus pares van ser els titans Oceà i Tetis, i va tenir moltes germanes, segons Hesíode fins a 3.000, i molts germans, els Oceànits, déus fluvials, que també n'eren 3.000. Els seus avis eren Urà i Gea.

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, 354
* ↑ «okeanides». Theoi Greek mythology. [Consulta: 18 maig 2022].
* ↑ Hesíode. Teogonia, 352-355
# Grand Cayman

Grand Cayman és l'illa més gran de les tres illes Caiman ocupa una superfície de 196 km² i s'hi troba la capital George Town. Entre la flora hi ha els arbres Sideroxylon foetidissimum, Terminalia eriostachya. Entre la fauna la iguana Cyclura lewisi, i Amazona leucocephala caymanensis.

## Enllaços externs

* Cayman Islands Department of Tourism
* Cayman Islands Government
# Puig d'en Borregaire

El Puig d'en Borregaire és una muntanya de 289 metres que es troba al municipi d'Olivella, a la comarca catalana del Garraf. És un dels diversos topònims d'aquest municipi que fan referència a un borregaire.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «borregaire». Institut d'Estudis Penedesencs, 2019. [Consulta: 15 febrer 2025].
# Outback

L’Outback és el rerepaís que designa una zona extensa, remota i semiàrida de l'interior d'Austràlia, malgrat que col·loquialment aquest terme serveix per referir-se a qualsevol zona que estigui fora d'una zona urbana important. El terme "the outback" generalment es fa servir per esmentar llocs que estan comparativament més remots que les zones anomenades "the bush" (literalment “l'arbust” en català). Té molt poca densitat, els aborígens d'aquesta zona no van patir el desplaçament forçós d'altres llocs d'Austràlia i formen gran part de la població de la zona del nord d'Austràlia del Sud.
En l'Outback hi viuen molts cangurs i el dingo, per evitar la presència d'aquest cànid en zones agrícoles del sud-oest es va fer una tanca anomenada Dingo Fence. Les zones fèrtils marginals es fan servir per criar ovelles o bovins. La majoria dels sòls de l'Outback pertanyen al tipus paleosòls que no són gaire fèrtils. Riversleigh, a Queensland, és un dels jaciments de fòssils més coneguts d'Austràlia i és Patrimoni de la Humanitat des de 1994.

## Història

Al principi de la colonització europea d'Austràlia només de forma esporàdica es va penetrar a l'interior del continent, ja que el poblament es va centrar a la perifèria que era més fèrtil. Gregory Blaxland, el 1813, va ser el primer a explorar les Blue Mountains.
En el període entre 1858 i 1861, John McDouall Stuart va encapçalar sis expedicions des d'Adelaide a l'outback, arribant a la costa nord australiana i tornant amb èxit en contrast amb el fracàs de l'expedició de Burke i Wills de 1860-61. La línia telegràfica va ser construïda a la dècada de 1870.

## Mineria

Per l'absència de glaciacions des del Permià o el Cambrià aquest territori és extremadament ric en dipòsits de ferro, plom i zinc. El petroli i el gas s'extreu prop de Moomba, Austràlia del Sud.
A Austràlia occidental hi ha la mina de diamants Argyle a Kimberley (Sud-àfrica) que és la principal productora de diamants naturals del món. A la regió de Pilbara l'economia està basada en el petroli. i també en l'explotació del ferro amb una de les mines més importants del món.

## Referències

* ↑ World Book Encyclopedia
* ↑ WA.gov.au The Pilbara's oil and gas industry is the region's largest export industry earning $5.0 billion in 2004/05 accounting for over 96% of the State's production. – Arxivat 2008-07-19 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Dwyer Andrew (2007) Outback - Recipes and Stories from the Campfire Miegunyah Press ISBN 978 0 522 85380 3
* Read, Ian G.(1995) Australia's central and western outback : the driving guide Crows Nest, N.S.W. Little Hills Press. Little Hills Press explorer guides ISBN 1863150617
* Year of the Outback 2002, Western Australia Perth, W.A.

## Enllaços externs

* From this Broken Hill
* Beautiful Australian Outback Arxivat 2010-12-28 a Wayback Machine. - slideshow by Life magazine
# Amadeu Tortajada i Ferrandis

Amadeu Tortajada i Ferrandis (València, 1890 - Madrid, 1965 o 31 de març de 1989) va ser un arxiver i bibliotecari valencià.
Dirigí, entre d'altres, la biblioteca privada d'Alfons XIII. Fou fundador i primer president (1949) de l'Associació Nacional d'Arxivers, Bibliotecaris i Arqueòlegs. S'encarregà d'organitzar la biblioteca general i fou director de les Biblioteques del Consell Superior d'Investigacions Científiques, càrrec que ocupà fins a la seva jubilació, el 1960. També fou el director de l'Instituto Nacional de Bibliografía Nicolás Antonio, encarregant-se de la direcció de la revista d'aquest institut, Bibliografía Hispana. Ha publicat diversos treballs bibliogràfics i ha representat l'Estat espanyol a diversos congressos internacionals de bibliografia. Entre les seves tasques al capdavant de les biblioteques del CSIC s'ocupà de la valoració i adquisició de diferents biblioteques personals, com la del compositor Anselmo González del Valle, que després de diversos tràmits, i amb l'ajuda preferent d'Higini Anglès i Miquel Querol, fou adquirida a través de l'Institut Espanyol de Musicologia per al CSIC. El 1943, després de la mort del poeta i folklorista Francisco Rodríguez Marín (1855-1943), s'ocupà també d'adquirir la seva magnífica biblioteca i arxiu personal procedents del seu llegat.

## Publicacions

* Tortajada Ferrandis, Amadeo. Las bibliotecas en España: su movimiento y estado actual (1939-1949), 1949.
* Tortajada Ferrandis, Amadeo. Las bibliotecas del Consejo: coordinación de sus servicios: objetivos de información bibliográfica y documental, 1950.
* Amaniel, Carmen de (dir.); Tortajada Ferrandis, Amadeo. Materiales de investigación: índice de artículos de revistas. (1939-1949). Madrid: Consejo Superior de Investigaciones Cientificas, 1952.

## Referències

* 1 2 3 «Amadeu Tortajada i Ferrandis». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Esquela de Don Amadeo Tortajada Ferrandis». ABC, 04-04-1989, pàg. 102 [Consulta: 21 febrer 2019].
* ↑ «Resolución de la Subsecretaría por la que se jubila, por cumplir la edad reglamentaria, al funcionario i del Cuerpo Facultativo de Archiveros, Bibtiotecarios y Arqiteòlogos don Amadeo Tortajada Ferrandis». BOE, Num. 278, 19-11-1960, pàg. 115973 [Consulta: 21 febrer 2019].
* ↑ García Mallo, M. Carmen; Ezquerro Esteban, Antonio (ed.); González Marín, Luis Antonio (ed.); Heilbron Ferrer), Marc (ed.). «La adquisición de la biblioteca de Anselmo González del Valle por el Instituto Español de Musicología en sus primeros años de actividad». A: Estudios sobre el barroco musical hispánico (en torno a la figura del Dr. Miguel Querol. Barcelona: Departament de Musicologia de la Institució Milà i Fontanals. Consell Superior d'Investigacions Científiques, 2005, p. 57–75. ISBN 978-84-00-08398-4 [Consulta: 22 febrer 2019].
* ↑ «Legado Rodríguez Marín». Biblioteca Tomás Navarro Tomás. Arxivat de l'original el 23 de febrer 2019. [Consulta: 22 febrer 2019].
# Concepció Panadès i Juanengo

Concepció Panadès i Juanengo (Manila, Filipines, 31 de gener de 1908 - Barcelona, 3 d'octubre de 1981) fou una soprano catalana.

## Biografia

Va néixer a Manila, durant una gira dels seus pares, una família catalana dedicada al teatre. Arribada a Barcelona, el 1912, va iniciar els seus estudis amb Marta Martí. El 1920 ingressà a l'Orfeó Pirinenc i el 1925 debutà al Teatre Tívoli de Barcelona amb la sarsuela La gaviota, de Rafael Millán.
Amb la companyia de la cantant mexicana Esperanza Iris feu una gira per Amèrica, que es perllongà fins al 1930, durant la qual cantà Marina, d'Emilio Arrieta, en la seva versió operística en català, a Santiago de Cuba.
El 1931 participà en l'estrena de La del soto del parral i Katiuska, de Pablo Sorozábal, al Teatre Victòria (Barcelona). El 1936 estrenà també una altra obra mestra de Sorozábal: La tabernera del puerto. Dedicada a l'òpera, cantà amb Miguel Fleta (1934-35) en diverses òperes i el 1938 actuà al Liceu de Barcelona, on participà, entre d'altres, en l'estrena liceista el 12 d'abril d'El giravolt de maig, d'Eduard Toldrà. També actuà a Madrid i a altres ciutats. Durant els anys de la postguerra va continuar distingint-se com a intèrpret i amb la seva participació es van estrenar La Zapaterita, d'Alonso, i La Caramba, de Moreno Torroba, amb èxit de crítica i públic. L'11 de gener de 1975 va interpretar al Teatre del Liceu un paper en la representació de Doña Francisquita, d'Amadeu Vives, amb l'orquestra dirigida pel tenor Plácido Domingo.
Al llarg de 1940 enregistrà diverses sarsueles, entre les quals La canción del olvido, La parranda, La rosa del azafrán, Gigantes y cabezudos i Molinos de viento.

## Referències

* ↑ Concepció Panadès i Juanengo a Cementiri de Les Corts
* 1 2 «Concepció Panadès i Juanengo | enciclopedia.cat». [Consulta: 6 octubre 2022].
* 1 2 3 Román Fernández, Manuel. «María de la Concepción Panadés y Juanengo». Real Academia de la Historia. [Consulta: 1r setembre 2021].
* ↑ «Conchita Panadés». Mi Zarzuela. Arxivat de l'original el 2009-10-26. [Consulta: 7 març 2009].
# Hiromu Arakawa

Hiromu ArakawaArakawa Hiromu (荒川弘) (8 de maig de 1973) és una mangaka japonesa d'Hokkaidō. El seu nom real és Hiromi Arakawa (荒川弘美, Arakawa Hiromi). El seu renomenat Fullmetal Alchemist, es va convertir en un èxit, que més tard fou adaptat en un anime.

## Obres

* Stray Dog (1999)
* Shanghai Yōmakikai (上海妖魔鬼怪, lit. "Els dimonis fantasma de Shanghai") (2000)
* Fullmetal Alchemist (鋼の錬金術師, Hagane no Renkinjutsushi, lit. "L'alquimista d'acer") (2001–2010)
* Raiden-18 (2005–2021)
* Sōten no Kōmori (蒼天の蝙蝠, lit. "Un ratpenat al cel blau") (2006)
* Hero Tales (獣神演武, Jūshin Enbu, lit."Històries d'herois") (2006–2010)
* Hyakushō Kizoku (百姓貴族, lit. "El pagès honorable") (2006–present)
* Silver Spoon (銀の匙, Gin no Saji, lit."La cullera de plata") (2011–2019)
* The Heroic Legend of Arslan (アルスラーン戦記, Arusurān Senki, lit. "La guerra d'Arslan") (2013–actualitat)
* Daemons of the Shadow Realm (黄泉のツガイ, Yomi no Tsugai, lit. "La frontissa de l'inframón") (2021–actualitat)

## Enllaços externs

* Manga Moosings: Una col·lecció de treballs d'Arakawa, entrevistes i una linea temporal. (anglès)
# Castell de Skhvilo

El castell de Skhvilo (en georgià: სხვილო, სხვილოს ციხე), també conegut com la fortalesa de Skhvilo, és una fortalesa medieval situada a la regió de Xida Kartli, al districte de Kaspi, Geòrgia. Va ser construït en el segle xiv.

## Arquitectura

El castell és allargat de forma rectangular, només amb una entrada estreta cap a l'oest. Relativament ben conservat, té una superfície d'uns 45 × 20 m, sobresurt amb parets altes de tres a quatre pisos (uns 10 m) del terra. El gruix de les parets és de tres a quatre metres. Al costat oest hi ha dos bastions semicirculars, mentre que a l'est n'hi ha quatre, que emergeixen de la paret en forma de pilar. L'únic accés estava situat al costat sud-oest. En el petit pati darrere la porta, hi havia una altra paret del pati que bloquejava el pas als edificis que es trobaven més enllà. Al nord es troba una torre usada com a torre de vigilància, una segona torre, però reduïda a l'altura de la paret, es troba al costat sud de la fortalesa. Entre ambdues torres es troben els edificis residencials recolzats contra el mur defensiu i un edifici originàriament utilitzat com a església.

## Història

La història del castell de Skhvilo està relacionada amb el sorgiment dels avantpassats feudals de Zevgendenidze (Amilakhvarni). Al segle xiv, aquests van rebre per primera vegada la propietat, la qual van usar com a residència. Als segles XVI-XVII, es van traslladar a Kvemo i el castell de Skhvilo només va servir com a fortalesa. Al segle xvii, Iota Amilakhvari, protegit i emparat al castell, va ser atacar pel rei Rustam Khan Khosrow Mirza, al qual va derrotar Amilakhvari. Al segle xvii, va ser un dels bastions del governador de Kartli, Givi Amilakhvari, que va lluitar contra l'agressió de l'Iran. Fins a finals del segle xviii, el castell de Skhvilo va pertànyer a la família Amilakhvarts. Posteriorment va perdre el seu antic valor militar.

## Referències

* 1 2 3 4 «Castles.nl - Skhvilo Castle». [Consulta: 31 juliol 2019].

## Bibliografia

* საქართველოს ისტორიისა და კულტურის, ტ .5, თბ., 1990 წ.
* ზაქარაია პ., საქართველოს ძველი ქალაქები და ციხეები, თბ., 1973 წ.
* ზაქარაია პ., გვასალია ჯ., ქსე, ტ. 9, გვ. 629, თბ., 1985
# Gran Premi d'Itàlia del 1983

Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 1983 disputat al circuit de Monza l'11 de setembre del 1983.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 5 | Nelson Piquet | Brabham - BMW | 52 | 1h 23' 10. 880 | 4 | 9 |
| 2 | 28 | René Arnoux | Ferrari | 52 | + 10.212 s | 3 | 6 |
| 3 | 16 | Eddie Cheever | Renault | 52 | + 18.612 s | 7 | 4 |
| 4 | 27 | Patrick Tambay | Ferrari | 52 | + 29.023 s | 2 | 3 |
| 5 | 11 | Elio de Angelis | Lotus - Renault | 52 | + 53.680 s | 8 | 2 |
| 6 | 35 | Derek Warwick | Toleman - Hart | 52 | + 1' 13.348 min. | 12 | 1 |
| 7 | 36 | Bruno Giacomelli | Toleman - Hart | 52 | + 1' 33.922 min. | 14 | |
| 8 | 12 | Nigel Mansell | Lotus - Renault | 52 | + 1' 36.035 min. | 11 | |
| 9 | 25 | Jean - Pierre Jarier | Ligier - Ford | 51 | + 1 Volta | 19 | |
| 10 | 29 | Marc Surer | Arrows - Ford | 51 | + 1 Volta | 20 | |
| 11 | 1 | Keke Rosberg | Williams - Ford | 51 | + 1 Volta | 16 | |
| 12 | 34 | Johnny Cecotto | Theodore - Ford | 50 | + 2 Voltes | 26 | |
| 13 | 33 | Roberto Guerrero | Theodore - Ford | 50 | + 2 Voltes | 21 | |
| Ret | 31 | Corrado Fabi | Osella - Alfa Romeo | 45 | Motor | 25 | |
| Ret | 4 | Danny Sullivan | Tyrrell - Ford | 44 | Prob. amb el combustible | 22 | |
| Ret | 30 | Thierry Boutsen | Arrows - Ford | 41 | Motor | 18 | |
| Ret | 9 | Manfred Winkelhock | ATS - BMW | 35 | Prob. físics | 9 | |
| Ret | 3 | Michele Alboreto | Tyrrell - Ford | 28 | Embragatge | 24 | |
| Ret | 15 | Alain Prost | Renault | 26 | Turbo | 5 | |
| Ret | 8 | Niki Lauda | McLaren - TAG | 24 | Part Elèctrica | 13 | |
| Ret | 7 | John Watson | McLaren - TAG | 13 | Part Elèctrica | 15 | |
| Ret | 32 | Piercarlo Ghinzani | Osella - Alfa Romeo | 10 | Caixa canvi | 23 | |
| Ret | 23 | Mauro Baldi | Alfa Romeo | 4 | Turbo | 10 | |
| Ret | 40 | Stefan Johansson | Spirit - Honda | 4 | Distribuïdor | 17 | |
| Ret | 6 | Riccardo Patrese | Brabham - BMW | 2 | Motor | 1 | |
| Ret | 22 | Andrea de Cesaris | Alfa Romeo | 2 | Col·lisió | 6 | |
| NVQ | 26 | Raul Boesel | Ligier - Ford | | | | |
| NVQ | 2 | Jacques Laffite | Williams - Ford | | | | |
| NVQ | 17 | Kenny Acheson | RAM - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Riccardo Patrese 1' 29. 122
* Volta ràpida: Nelson Piquet 1' 34. 431 (a la volta 20)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-21. [Consulta: 21 abril 2010].