OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sagrament

Un sagrament, per al cristianisme, és un ritu cerimonial que, mitjançant un signe o un acte visibles, representa una realitat invisible de Déu i que permet al creient compartir aquesta realitat. La significació i el nombre de sagraments difereixen en diverses branques del cristianisme.

## Catolicisme

Per al catolicisme, des de l'edat mitjana, els Set Sagraments són els següents:
* Baptisme.
* Eucaristia.
* Confirmació.
* Matrimoni canònic.
* Ordenació sacerdotal.
* Penitència o reconciliació.
* Unció dels malalts o extremunció.
Hi ha sagraments que defineixen un estat i, per tant, només es poden rebre una vegada com el baptisme, el matrimoni i l'ordenadació sacerdotal, mentre que altres no tenen cap límit i, per tant, l'Església catòlica anima a participar-hi sovint.

## Protestantisme

La majoria dels protestants veuen el sagrament com un acte simbòlic que expressa la realitat immaterial de la relació entre l'home i Déu, despullat del significat màgic, de canvi d'estat que fa part de la concepció catòlica.
La primera obra de Martí Luter on apareix la seva doctrina sobre els sagraments és De la captivitat babilònica de l'Església, on estableix que només el baptisme i l'eucaristia són veritables sagraments, si bé accepta també la penitència en menor mesura tot i que aboleix la confessió amb un sacerdot com a mitjancer.

## Sagraments a les arts

* Het sacrament (El Sagrament), una pel·lícula inspirada per la novel·la Omtrent Deedee de l'escriptor belga Hugo Claus.

## Referències

* ↑ «Sagrament». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Déus, «Septem ecclesiae sacramenta (llatí)», Catechismus Catholicae Ecclesiae, Roma, s.d.
* ↑ «Het sacrament (neerlandès)», VPRO, 19 de marc de 2009
Viccionari
# Els Vivencs

Els Vivencs és un petit barri situat a l'est del terme de la Pobla de Claramunt (Anoia), emplaçat entre els torrents de Cal Galan i del Forn d'en Munner, ambdós tributaris del riu Anoia.
Està separat físicament del nucli urbà d'aquest municipi per alguns camps de conreu i un parc públic: el Parc del Mil·lenari. que el 2018 va acollir els actes de la Diada Nacional de Catalunya. Amb una quinzena de cases, aquest indret compta aproximadament amb quaranta habitants. Destaquen algunes masies, com ara Cal Puget, actualment transformada en un restaurant, Cal Sabaté o Cal Pere Valls.
Per altra banda, els Vivencs són coneguts arreu de la comarca per la seva font, situada a la plaça de Sant Josep, al centre del barri.
* Plaça de Sant Josep
* Geranis als Vivencs
* Cal Sabaté dels Vivencs
* Font dels Vivencs
* Els Vivencs a l'hivern

## Referències

* ↑ «Els Vivencs - La Pobla de Claramunt». poblesdecatalunya.cat. [Consulta: 15 febrer 2025].
* ↑ «Localització geogràfica d'“Els Vivencs” - La Pobla de Claramunt». poblesdecatalunya.cat. [Consulta: 15 febrer 2025].
* ↑ «Parc del Mil·lenari». Ajuntament de la Pobla de Claramunt. [Consulta: 15 febrer 2025].
* ↑ «Actes arreu de l'Anoia per celebrar la Diada de l'11 de setembre» (en català). Infoanoia.cat, 08-09-2018. [Consulta: 15 febrer 2025].
# Georges Frêche

Georges Frêche (Puèglaurenç, 1938 - Montpeller, 24 d'octubre de 2010) fou un polític francès, batlle de Montpeller del 1977 al 2004 i president del Consell Regional del Llenguadoc-Rosselló des del 2004 fins al dia de la seva mort. També havia estat diputat a l'Assemblea Nacional pel departament de l'Erau als períodes 1973-1978, 1981-1993 i 1997-2002.
Estava a les files del Partit Socialista francès fins a l'any 2007, quan en va ser expulsat arran de certes declaracions polèmiques. El 14 de març de 2010 es presentà per a renovar el càrrec al davant del consell regional com a cap de llista d'una coalició feta per a altres dissidents del Partit Socialista francès, juntament amb independents d'esquerres, el Partit Radical d'Esquerra (PRG) i el Moviment Republicà i Ciutadà (MRC).
Com a president del Consell Regional, va suprimir l'antic escut de la regió, que estava compost de la creu occitana i les quatre barres catalanes, i menyspreà sovint el català i l'occità, tractant-los de patois.
Referint-se, concretament, als catalans, el professor G. Frêche va fer unes greus declaracions a Montpeller, davant els estudiants en les que deia el següent:
| « | Là, les catalans me font chier, mais je leur tape dessus parce qu'ils m'emmerdent, mais dans deux ans, je vais me mettre à les aimer, je vais y revenir, je vais leur dire, mon Dieu, je me suis trompé, je vous demande pardon, ils diront : qu'il est intelligent, ils me pardonneront, ils en reprendront pour 6 ans. C'est un jeu, qu'est ce que vous voulez il faut bien en rire. Avant je faisais ça sérieusement, maintenant j'ai tellement l'habitude de la manœuvre que ça me fait marrer. | » |
| — (extracte d'una gravació amb un telèfon mòbil) |||
A banda de la seva carrera política, Frêche era especialista en Dret romà i va exercir de professor d'Història del Dret romà a la Universitat de Montpeller 1.
Morí el 2010 a Montpeller, d'un atac de cor, a l'edat de 72 anys. Al sepeli van assistir, entre d'altres, Josep Montilla Aguilera i el representant a França del govern de la Generalitat, Apel·les Carod-Rovira.

## Referències

* ↑ «Georges Frêche dans le texte - L'Express».
* ↑ «Georges Frêche, toujours "élu par une majorité de cons", selon lui (video+transcript) - internationalnews».
* ↑ «article de Joan Daniel Bezsonoff a e-notícies».
* ↑ Mor el president del Llenguadoc-Rosselló, Avui+El Punt, 24 d'octubre 2010 (consulta: 24-10-10).
* ↑ Article de la Wikipedia en llengua francesa
# Kearny (Nova Jersey)

Kearny és una població dels Estats Units a l'estat de Nova Jersey. Segons el cens del 2007 tenia 37.295 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Kearny tenia 40.513 habitants, 13.539 habitatges, i 9.802 famílies. La densitat de població era de 1.711,4 habitants/km².
Dels 13.539 habitatges en un 34,6% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53,8% hi vivien parelles casades, en un 13,2% dones solteres, i en un 27,6% no eren unitats familiars. En el 21,8% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,8% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,81 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,28.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,5% tenia menys de 18 anys, un 10,7% entre 18 i 24, un 35,7% entre 25 i 44, un 21,3% de 45 a 60 i un 10,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 107 homes.
La renda mediana per habitatge era de 47.757 $ i la renda mediana per família de 54.596 $. Els homes tenien una renda mediana de 38.672 $ mentre que les dones 30.620 $. La renda per capita de la població era de 20.886 $. Aproximadament el 6,1% de les famílies i el 8,6% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Kearny». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 8 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Kearny». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Gazte Abertzaleak

Gazte Abertzaleak (GA) (literalment joves patriotes) constitueixen les joventuts del partit polític Eusko Alkartasuna (EA). Tenen presència a la CA del País Basc i Navarra i Iparralde. Així mateix, està oberta la possibilitat de col·laborar amb la joventut de la diàspora basca. En l'actualitat la componen uns 1.000 militants.
Creada en 1988, pretén aconseguir la independència dels territoris que formarien Euskal Herria, amb la idea de constituir una república basca en el si de la Unió Europea i estendre la solidaritat entre la joventut. Es defineixen com a compromesos amb l'antimilitarisme, el pacifisme, l'ecologisme, la justícia social, la denúncia de la violació dels drets humans i el desenvolupament sostenible.
Comparteix amb Eusko Alkartasuna el seu ideari, encara que amb postures pròpies, atesa l'autonomia organitzativa que posseeix l'organització. Té un representant ean tota executiva local d'EA, en les regionals i el seu secretari general és membre de ple dret de l'Executiva Nacional del partit. S'ha mostrat històricament contrària a les coalicions amb el PNB i avui dia manté converses amb gairebé totes les organitzacions juvenils d'Euskal Herria. Així, forma part del Consell de la Joventut d'Euskalherria (EHGk) i del Consell de la Joventut d'Euskadi (EGK). Actualment n'exerceix la secretaria general Ibon Garcia.
El 1999, al costat d'altres joventuts de partits d'esquerra a Europa integrats en l'Aliança Lliure Europea, van formar la seva joventuts (EFAy), el primer president de la qual va ser el membre de Gazte Mikel Irujo. Gazte Abertzaleak ha exercit la presidència d'EFAy en altres dues ocasions (2005-2007, i 2010-2011). Entre els seus membres hi ha les joventuts d'ERC, el SNP escocès i organitzacions nacionalistes flamenques o gal·leses, entre d'altres. Existeixen altres associacions relacionades amb Gazte Abertzaleak com:
* Bizigay, treballa a favor dels drets d'homosexuals, lesbianes i transsexuals.
* Elkarlanean, sindicat estudiantil.

## Secretaris generals

* 1988 - 1990 → Sabin Arana
* 1990 - 1992 → Fernando Velasco
* 1992 - 1994 → Yon Goikoetxea
* 1994 - 1996 → Jon Ander Arrieta
* 1996 - 1998 → Pello Urizar Karetxe
* 1998 - 2002 → Martín Arámburu
* 2002 - 2004 → Andoni Iturzaeta
* 2004 - 2007 → Ibon Usandizaga
* 2007 - 2008 → Harkaitz Millan
* 2008 - 2009 → Alain Zamorano
* 2009 - 2012 → Maider Carrere
* 2012 - 2014 → Haritz Pérez
* 2014 - 2016 → Ibon Garcia
* 2016 - 2019 → Asier Gomez
* 2019 - Avui → Andoni Iriondo

## Exmembres de GA

* Martin Aranburu
* Elisa Sainz de Murieta
* Mikel Irujo
* Onintza Lasa
* Alex Alba
* Nekane Alzelai
* Maiorga Ramirez
* Leire Ereño
* Maider Carrere

## Enllaços externs

* Web oficial
# Taller de Fontanilles

El Taller de Fontanilles és un jaciment al municipi d'Olèrdola, a l'Alt Penedès, el qual va tenir una funció de lloc o centre de producció i explotació taller de sílex. Les restes lítiques es van trobar en superfície, segurament degut als treballs agrícoles de la zona. Aquestes restes lítiques datarien del calcolític. Els materials que es van trobar foren fragments de làmina i ascles de talla centrípeta, osques i rascadors. Actualment les restes lítiques es conserven al Museu de Vilafranca del Penedès.

## Referències

* 1 2 3 «Taller de Fontanilles. Olèrdola | Mapes de Patrimoni Cultural», 20-09-2007. [Consulta: 16 febrer 2025].
# Giovanni Schiaparelli

Giovanni Virginio Schiaparelli (Savigliano, prop de Cuneo, Piemont, 14 de març de 1835 – Milà, 4 de juliol de 1910) va ser un astrònom italià.
Schiaparelli, en les seves clàssiques investigacions sobre la teoria de les estrelles fugaces, va descobrir en 1866 la relació entre els Perseids i l'estel 1862 III. Gran observador de Mart i veritable fundador de la seva topografia, els "canals" del qual va descobrir en 1877. El 5 de setembre d'aquest any va començar a dissenyar el primer mapa d'aquest planeta.
Va amidar nombroses estrelles dobles entre 1875 i 1900. Va ser director de l'Observatori Astronòmic de Brera a Milà on formà, entre d'altres, Michele Rajna. El seu nom figura també en cràters de la Lluna i Mart.
Va descobrir l'asteroide (69) Hesperia (26 d'abril de 1861). S'ha batejat en el seu honor l'asteroide (4062) Schiaparelli i també un cràter lunar.

## Referències

* ↑ (anglès) Cosmic Errors Arxivat 2012-09-12 at Archive.is Smithsonian magazine, December 2010

## Bibliografia

* «Giovanni Schiaparelli» (en castellà). Enciclopedia Libre Universal. «El contingut d'aquest article incorpora material adaptat d'una entrada de la Enciclopedia Libre Universal, publicada sota llicència GFDL.»

## Vegeu també

* Canals de Mart
* Percival Lowell
# Chikako Urano

Chikako Urano (japonés: 浦野千賀子; Osaka, 20 de desembre de 1946) és una mangaka japonesa.
Quan era adolescent, va començar a publicar còmics al mercat de Kashi-hon. El 1966, va publicar la seua primera història curta, Shibō zero no hi, en una revista comercial de manga, Bessatsu Margaret. Va continuar treballant per a la publicació i també a la seua revista germana, Margaret. En aquell últim lloc, va publicar la que seria la seua obra més reeixida, la sèrie Attack No. 1, en publicació des de 1968 fins al 1970. Este manga de voleibol també es va adaptar a una sèrie de televisió d'anime i va contribuir, juntament amb la sèrie Sign ha V d'Akira Mochizuki, a la popularització del voleibol femení al Japó per aquella època.

## Obres

* Attack No. 1 (アタックnúm.1, 1968–1970)
* Yuujou no Kaiten Receive (友情の回転レシーブ, 1968)
* Doctor Junko (ドクター・ジュン子, 1974–1976)
* Shin Attack No. 1 (新アタックNo.1, 1976–1977)

## Referències

* 1 2 Inc, VOYAGE MARKETING. «浦野 千賀子（漫画家）» (en japonès). マンガペディア. [Consulta: 17 gener 2021].
* ↑ 押山美知子. «浦野千賀子「アタックNo.1」にみる身体表象―スポーツと女性身体の関係性». [Consulta: 17 gener 2021].
# Gixune

Gixune (en francès i oficialment Guiche) és un municipi d'Iparralde al territori de Lapurdi, que pertany administrativament al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de Nova Aquitània). Limita al nord amb les comunes de Sainte-Marie-de-Gosse i Saint-Laurent-de-Gosse del departament de Landes i aquest amb el municipi de les Landes de Hastingues. Al nord-est limita amb Samatze i al sud amb Bardoze i Ahurti. Gixune alberga les restes del château de Guiche, residència dels ducs de Gramont.

## Demografia

Dadeos poblacionals :
| 1896 | 1901 | 1926 | 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 |
| 1300 | 1346 | 1040 | 750 | 684 | 638 | 638 | 670 | 730 |
| A partir de 1962 es comptabilitzen els habitants sense altre empadronament |||||||||
# José Ramón García Antón

José Ramón García Antón (Sant Vicent del Raspeig, 1948 - 2009) fou un polític valencià i enginyer de camins, canals i ports per l'Escola Superior de Madrid, diputat a les Corts Valencianes en la VII legislatura.
Entre 1972 i 1995 fou professor a la Universitat Politècnica de València, a l'àrea d'enginyeria hidràulica. També va ser president del Col·legi d'Enginyers de Camins, Canals i Ports d'Alacant des de 1984 fins a 1995. Entre 1993 i 1995 fou gerent de Proaguas-Costablanca SA, empresa pública de la Diputació d'Alacant.
El 1995, amb l'arribada del popular Eduardo Zaplana a la Generalitat Valenciana, és nomenat Director General i Subsecretari d'Obres Públiques de la Conselleria d'Obres Públiques, Urbanisme i Transport de la Generalitat Valenciana, quan era conseller Luis Fernando Cartagena Travesedo. Amb el cessament d'aquest, el 1998, García Antón va passar a ocupar el càrrec, i el va continuar ocupant en els successius governs populars, amb Zaplana i amb el govern interí de José Luis Olivas.
Va ser conseller d'Infraestructures i Transports de la Generalitat Valenciana del 2003 al 2007, en el govern del també popular Francesc Camps.
El darrer càrrec que va ocupar fou el de responsable de la Conselleria de Medi Ambient, Aigua, Urbanisme i Habitatge de la Generalitat Valenciana.
José Ramón García Antón fou un dels màxims exponents per a la defensa del Transvasament de l'Ebre que el modificat, però no derogat Plan Hidrológico Nacional preveia.
Morí l'11 d'agost de 2009, a l'edat de 61 anys, a causa d'un infart, en el seu domicili de Sant Vicent del Raspeig (Alacantí). Durant el matí havia fet una visita de seguiment de les obres del transvasament Xúquer-Vinalopó a la vila d'Asp.
L'any 2009 va rebre l'Alta Distinció de la Generalitat Valenciana.

## Referències

* ↑ Mor el conseller de Medi Ambient del País Valencià a causa d'un infart, 3cat24.cat, 11 d'agost 2009 (consulta: 11-8-09).
* ↑ Es mor el conseller José Ramón García Antón, Avui.cat, 11 d'agost 2009 (consulta: 11-8-09).
* ↑ Mort sobtadament el conseller de Medi Ambient de la Generalitat Valenciana, Avui.cat, 11 d'agost 2009 (consulta: 11-8-09).
* ↑ «Distinciones 9 d'Octubre-ARGOS». www.argos.gva.es. Arxivat de l'original el 2019-03-08. [Consulta: 28 desembre 2016].

## Enllaços externs

* CV a la web oficial de la Generalitat Valenciana Arxivat 2008-11-25 a Wayback Machine.
* Biografies de polítics valencians Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine.
# Geografia General de Catalunya

Geografia General de Catalunya és una obra dirigida per l'historiador Francesc Carreras i Candi que consta de sis volums, publicats entre els anys 1908 i 1918:
* Catalunya (1.297 pàgs.), per Francesc Carreras i Candi, amb la col·laboració de Lluís Marià Vidal i Carreras, Norbert Font i Sagué, Joan Cadevall i Diars, Emili Tarré i Tarré, Felip Ferrer i Vert, Josep Maria Bofill i Pichot, Eugeni Ferrer i Dalmau, Salvador Maluquer i Nicolau, Joan Baptista Aguilar-Amat i Banús, Baltasar Serradell i Planella, Marià Faura i Sans, Salvador Sanpere i Miquel, Frederic Rahola i Trèmols, Jaume Maspons i Camarasa, Ernest Moliné i Brasés i Pere Estasen i Cortada.
* Província de Barcelona (703 pàgs.), per Cels Gomis i Mestres.
* Província de Tarragona (1.058 pàgs.), per Emili Morera i Llauradó.
* Província de Lleida (1.070 pàgs.), per Ceferí Rocafort i Sansó.
* Província de Girona (1.154 pàgs.), per Joaquim Botet i Sisó.
* Ciutat de Barcelona (1.138 pàgs.), per Francesc Carreras i Candi.
Es tracta d'una extensa descripció, tant de la geografia física, la geologia, la biologia i la història de Catalunya i dels seus pobles. Els texts van acompanyats per mapes, plànols, làmines i fotografies de Ceferí Rocafort i Sansó, Cèsar August Torras i Ferreri, Josep Colell i Llort o Juli Soler i Santaló entre d'altres.

## Galeria

* Plànol de Tremp
* Castell de Llordà
* Mont-ros

## Referències

* ↑ «Francesc Carreras i Candi a la Societat Catalana de Geografia». Arxivat de l'original el 2007-12-06. [Consulta: 11 setembre 2013].
* ↑ Francesc Carreras i Candi a la Gran Enciclopèdia Catalana

## Enllaços externs

* «Visualització en línia dels 6 volums». Cartoteca Digital de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* «Geografia General de Catalunya». Wordpress.com.
# Gran Premi del Japó del 1976

Resultats del Gran Premi del Japó de Fórmula 1 de la temporada 1976 disputat al circuit de Fuji Speedway el 24 d'octubre del 1976.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 5 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 73 | 1h 43' 58. 86 | 1 | 9 |
| 2 | 4 | Patrick Depailler | Tyrrell - Ford | 72 | + 1 Volta | 13 | 6 |
| 3 | 11 | James Hunt | McLaren - Ford | 72 | + 1 Volta | 2 | 4 |
| 4 | 19 | Alan Jones | Surtees - Ford | 72 | + 1 Volta | 20 | 3 |
| 5 | 2 | Clay Regazzoni | Ferrari | 72 | + 1 Volta | 7 | 2 |
| 6 | 6 | Gunnar Nilsson | Lotus - Ford | 72 | + 1 Volta | 16 | 1 |
| 7 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 72 | + 1 Volta | 11 | |
| 8 | 24 | Harald Ertl | Hesketh - Ford | 72 | + 1 Volta | 22 | |
| 9 | 18 | Noritake Takahara | Surtees - Ford | 70 | + 3 Voltes | 24 | |
| 10 | 17 | Jean Pierre Jarier | Shadow - Ford | 69 | + 4 Voltes | 15 | |
| 11 | 51 | Masahiro Hasemi | Kojima - Ford | 66 | + 7 Voltes | 10 | |
| Ret | 3 | Jody Scheckter | Tyrrell - Ford | 58 | Sobreescalfament | 5 | |
| Ret | 21 | Hans Binder | Wolf - Williams - Ford | 49 | Rodes | 25 | |
| Ret | 16 | Tom Pryce | Shadow - Ford | 46 | Energia | 14 | |
| Ret | 9 | Vittorio Brambilla | March - Ford | 38 | Part elèctrica | 8 | |
| Ret | 34 | Hans Joachim Stuck | March - Ford | 37 | Part elèctrica | 18 | |
| Ret | 12 | Jochen Mass | McLaren - Ford | 35 | Accident | 12 | |
| Ret | 28 | John Watson | Penske - Ford | 33 | Motor | 4 | |
| Ret | 52 | Kazuyoshi Hoshino | Tyrrell - Ford | 27 | Pneumàtics | 21 | |
| Ret | 20 | Arturo Merzario | Wolf - Williams - Ford | 23 | Caixa canvi | 19 | |
| Ret | 30 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 9 | Retirat | 23 | |
| Ret | 8 | Carlos Pace | Brabham - Alfa Romeo | 7 | Retirat | 6 | |
| Ret | 1 | Niki Lauda | Ferrari | 2 | Retirat | 3 | |
| Ret | 7 | Larry Perkins | Brabham - Alfa Romeo | 1 | Retirat | 17 | |
| Ret | 10 | Ronnie Peterson | March - Ford | 0 | Motor | 9 | |
| NVQ | 21 | Masami Kuwashima | Wolf-Williams-Ford | | | | |
| NVQ | 54 | Tony Trimmer | Maki - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Mario Andretti 1' 12. 77
* Volta ràpida: Masahiro Hasemi 1' 18. 23 (a la volta 13)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-10. [Consulta: 7 abril 2010].
# Santa Madrona (el Masnou)

Santa Madrona és un disseminat del municipi del Masnou (Maresme).

## Referències

* ↑ «Santa Madrona (el Masnou)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Akerbeltz

Akerbeltz o Aker (de la llengua basca: Aker: boc i Beltz: negre) és un esperit en la mitologia popular del poble basc. Viu a l'interior de la terra i té molts esperits menors com a serfs. Al cristianisme, Akerbeltz va ser identificat amb el dimoni que presidia els aquelarres o reunions de les bruixes.
Avui dia, en canvi, es pensa que Akerbeltz era una antiga deïtat que era el protector dels animals. El boc també va ser adorat en altres països europeus i no només en el País Basc. Algunes creences sobre aquesta criatura mitològica han durat fins als nostres dies.

## Creences

Pierre de Lancre, un inquisidor que va anar a la recerca de suposades bruixes a Lapurdi i a la Baixa Navarra, va escriure un llibre anomenat "Tableu de l'Inostance", allí va escriure un testimoni d'una suposada bruixa en el qual ella assegurava que: "Akerbeltz té la cara d'un home, gran i aterridor ". Una altra bruixa també va dir que la deïtat tenia dues cares: "una al front i l'altra a l'esquena".
En paraules d'altres inquisidors, Akerbeltz era similar a un enorme gos o un bou gran que és malèvol i mentider. Aquest últim cas podria estar relacionat amb el mite de l' Aatxe (una altra criatura de la mitologia basca). Segons els inquisidors, la missa negra la qual estava presidida per Aker, era una paròdia de la missa catòlica durant la qual els devots li oferien ous, pa i diners a la deïtat.
Durant la missa abans esmentada, Aker donava un sermó en el qual incitava a les bruixes i bruixots a la maldat i després s'organitzava una bacanal en què se servia carn humana. Continuava la celebració, Aker i els seus seguidors ballaven a el so d'un txistu (instrument basc semblant a la flauta) i finalment, les bruixes realitzaven els seus encanteris.
Els folkloristes diuen que Akerbeltz era similar a algunes deïtats antigues com Dionís, en termes d'excessos, i Pan, en termes sexuals.
José Miguel de Barandiarán, que va investigar i va recopilar la cultura basca, va dir que Akerbeltz era similar a Mari (un altre esperit de la mitologia basca) perquè tenien algunes característiques en comú.
Hi havia algunes altres creences que diuen que ell era el protector dels animals i de les cases, i tenia poder per curar els animals i era la representació de la fertilitat. Era habitual que la gent de camp al País Basc tinguessin una cabra negra o boc negre en el seu estable per protegir la resta dels animals.
L'origen de la paraula Akelarre (Aker = boc; Larre = prat) prové d'un prat que es troba a l'entrada de les Coves de Zugarramurdi (Navarra).

## Vegeu també

* Aquelarre
* Bruixes de Zugarramurdi

## Referències

* ↑ Barandiaran, José Miguel. Mitologia Vasca. Editorial Txertoa, 1996. ISBN 9788471480958.

## Bibliografia

* de Marliave, Olivier. [ "Pequeño diccionario de mitología vasca y pirenaica"], Alexandria, Barcelona, 1995.
* Miguel de Barandiaran, José. [ "Obras completas"], La gran enciclopedia vasca, Bilbao, 1976.

## Enllaços externs

* Enciclopedia Auñamendi: Akerbeltz. (en castellà)
* Euskal Mitologia: Akerbeltz. (en basc)