OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Fakelaki

Fakelaki (grec: Φακελάκι, literalment: 'sobret') és un terme grec que fa referència als suborns que s'esperen regularment els ciutadans grecs per rebre serveis o per agilitzar-los. D'aquesta manera, es passen sumes de diners guardades en sobres per assegurar cites, documents o permisos. És una forma de corrupció fermament arrelada en el dia a dia i considerada per molts representativa d'un país on un 30% de l'economia és submergida. Alguns afirmen que amb la crisi la corrupció i els fakelaki han baixat.

## Característiques

El terme fakelaki és proper al concepte de propina, però al mateix temps es refereix a algunes tarifes específiques demanades extraoficialment per personal de l'administració grega per facilitar procediments. Segons un informe de 2011, un de cada 4 treballadors públics grecs treballava pel govern.
També es relaciona amb una cultura del treball on el ciutadà necessita pagar una quota per accedir a alguns papers oficials, com poden ser renovar la llicència de conduir, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». What's Next: Innovations in Newspapers blog, 25-02-2010 [Consulta: 4 gener 2014]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-03-03. [Consulta: 4 gener 2014].
* ↑ «One does not bet on every horse...». Diplomatic Observer [Consulta: 15 març 2010].
* 1 2 «The Political Dynasties That Destroyed Greece, And The Real Reason The Country Is Such A Mess». Business Insider [Consulta: 22 juliol 2011].

## Enllaços externs

* A Clash of Cultures on the Aegean (anglès)
Viccionari
# Xiulet de vapor

Un xiulet de vapor és un xiulet alimentat per vapor a alta pressió. És un dispositiu que s'utilitza per produir so en forma de xiulet mitjançant vapor viu, que crea, projecta i amplifica el seu so actuant com un sistema de vibració. El to d'un xiulet de vapor és potent i penetrant. La paraula s'utilitza en llengua sueca des de 1858.
Els xiulets de vapor s'utilitzen principalment en locomotores de vapor i vaixells de vapor, però també en teteres i cafeteres. Una marca d'aquestes cafeteres molt emprada encara en l'actualitat és la «Moka Express».

## Xiulet de màquina de tren

L'ús més conegut del xiulet de vapor és el dels xiulets de màquina de tren, en els quals s'utilitza el vapor de la pròpia locomotora per fer-los funcionar.

## Xiulet d'orgue de vapor

Un dels usos poc estès del xiulet de vapor és el del xiulet dels orgues de vapor, en els quals s'utilitza el vapor en lloc d'aire a pressió per fer-los funcionar.

## Galeria

* Secció d'un xiulet de vapor de locomotora
* Xiulets de locomotores de vapor franceses
* Xiulet de vaixell de vapor

## Referències

* ↑ Chanaud, Robert Scientific American, 222, 223, 1970, pàg. 40–46. Bibcode: 1970SciAm.222a..40C. DOI: 10.1038/scientificamerican0170-40.
* ↑ «Uppslagsverk» (en suec). NE.se, 22-04-2024. [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «ångvissla» (en suec). svenska.se, 18-01-2022. [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «Xiulet de vapor per senyar acústiques - Museu Marítim Barcelona (mmb.cat)». mmb.cat, 03-10-2021. [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ Carol, Màrius. «El xiulet de la tetera, por Màrius Carol». La Vanguardia, 03-10-2021. [Consulta: 22 abril 2024].
* ↑ «Company Story». www.bialetti.it. Arxivat de l'original el 2019-06-29. [Consulta: 29 juny 2019].
* ↑ «Ill. Residents Want Train Whistle Ban To Remain», 18-07-2000. [Consulta: 12 març 2011].
* ↑ «- Cercaterm» (en castellà). TERMCAT. [Consulta: 22 abril 2024].

## Enllaços externs

* «La joia del Museu del mes de gener: xiulet de locomotora Mikado», 04-01-2013. [Consulta: 22 abril 2024].
# 08001

08001 és un projecte musical que barreja tecno, electrònica i música ètnica (es canta fins en sis llengües diferents) nascut a principis de l'any 2002 de la mà de Julián Urigoitia, que la nit de cap d'any va decidir obrir un estudi per a la improvisació. Així va tenir la idea d'aprofitar un local situat al Raval per a fer una mena de càstings pel projecte. Van presentar-se prop de 40 persones, 23 de les quals foren seleccionades.

## Discografia

* Raval ta Joie (2003 Organic Records Àlbum)
* Raval ta Joie (2004 K Industria - Reedició)
* Vorágine (2007 Working Progress - Àlbum)
* No Pain No Gain (2013)

## Referències

* ↑ «08001: 'techno' étnico en 'Tentaciones'» (en castellà). 40 principales, 13-11-2003. Arxivat de l'original el 2012-02-05. [Consulta: 23 desembre 2012].
* ↑ «El regreso de 08001: nuevo Disco "No Pain No Gain" y Gira 2013 (26.04.2013)» (en castellà). Radiochango. [Consulta: 28 desembre 2015].

## Enllaços externs

* ww.08001.org
* www.myspace.com/08001
# Famous Blue Raincoat

Famous Blue Raincoat és una de les peces més conegudes i més apreciades pels fans del cantautor canadenc Leonard Cohen. Va aparèixer en el seu tercer disc Songs of Love and Hate (1971). D'aquesta peça Cohen no se'n sent massa satisfet. Segons ens explica aquest tema, com Bird on the Wire no estaven prou acabats però eren prou bons per ser usats, ja que amb les poques peces que feia no es podia permetre el luxe d'eliminar aquelles que havien quedat prou bé. Cohen se sentia content de la lletra, però alhora creia que era massa misteriosa i opaca.
Molt personal, la peça pren la forma d'una carta escrita a un altre home, que anava vestit amb un impermeable blau, a propòsit d'un antic triangle amorós amb la seva dona Jane, identificat com a "my brother, my killer." La lletra va signada per Cohen mateix, ja que la cançó acaba amb la fórmula "Sincerely, L. Cohen". Sembla evident que la lletra s'inspira en una història veritable tot i que Cohen deia que s'havia oblidat de la història, ja que segons va dir s'havia oblidat del veritable triangle, sabia que hi era i tenia la impressió que un home invisible seduïa la dona amb qui estava, però no sabia si era un home real o imaginari. Era com si ell mateix fos l'home imaginari en les seves relacions o que aquest home està en tots els matrimonis. Tenia la impressió que hi havia una tercera persona, potser ell mateix, potser un altre home o potser una altra dona.
Aquesta dualitat de papers té més importància quan se sap que Cohen va tenir un impermeable blau i no el seu rival i que tenia un estrip a l'espatlla, com ens explica a la cançó.
Aquesta peça va ser tocada en un concert per Judy Collins el 1970, abans de l'enregistrament de Cohen i des de llavors ha estat versionat per Joan Baez, Tori Amos i Damien Saez, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Ratcliff, Maurice; Chris Charlesworth. The Complete Guide to the Music of Leonard Cohen. Omnibus Press, 1999, p. 37. ISBN 0-7119-7508-6.
* ↑ «Readers' Poll: The 10 Best Leonard Cohen Songs». Rolling Stone. [Consulta: 11 novembre 2016].
* ↑ «Famous Blue Raincoat». Songfacts.com. [Consulta: 4 juny 2009].
* ↑ «Leonard Cohen: 10 great covers». The Telegraph. [Consulta: 11 novembre 2016].

## Enllaços externs

* Lletra de Famous Blue Raincoat Arxivat 2012-12-27 a Wayback Machine. al web oficial de Cohen
* Analysis of "Famous Blue Raincoat" Arxivat 2016-11-16 a Wayback Machine., by Judith Fitzgerald from Essays on Canadian Writing
* «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-11-19. [Consulta: 23 març 2017].
# Deserted at the Altar

Deserted at the Altar és una pel·lícula muda de la Phil Goldstone Productions dirigida per William K. Howard i protagonitzada per Bessie Love, William Scott i Tully Marshall entre d'altres. Basada en la peça teatral homònima de Pierce Kingsley escrita a partir de la novel·la de Grace Miller, la pel·lícula, de set bobines, es va estrenar el 1 de desembre de 1922.

## Argument

Squire Simpson, un propietari rural anglès en un típic poble anglès amb la seva botiga, la seva escola i els seus veïns ben avinguts. Un dia s'assabenta que la seva afillada, Anna Moore i el seu germanet Tommy, han rebut una herència. Els nois no en saben res. Aleshores, juntament amb el seu fill John es conxorxen per tal de robar aquesta herència. La idea és que el fill, que mai ha estat bo per a res, es casi amb la noia i així controli l’herència. Un dia Tommy és atropellat per un cotxe conduït per Bob Crandall, un noi de ciutat. Aquest paga la factura del metge i s'enamora d’Anna. Això fa malbé els plans de casament per lo que contracten una dona, Nell Reed, que es faci passar com com a esposa abandonada per Bob i pare del seu fillet, per així impedir les noces. Anna queda destrossada i tot el poble s'enfronta a Bob. Finalment, però, Nell, que en realitat és un amor abandonat pel fill Simpson, explica la veritat i els amants es retroben feliçment.

## Repartiment

* Bessie Love (Anna Moore)
* Frankie Lee (Tommy Moore)
* William Scott (Bob Crandall)
* Tully Marshall (Squire Simpson)
* Wade Boteler (John Simpson)
* Barbara Tennant (Nell Reed)
* Eulalie Jensen (la mestra)
* Les Bates (líder del tumult)
* Edward McQuade (el sheriff)
* Fred Kelsey (l’altre home)
* Helen Howard (la xafardera)
* Queenie (el gos)

## Referències

* 1 2 «More old fashioned melodrama with regulation Hokum». The Film Daily XXII, 1, 1 d’octubre 1922, pàg. 14.
* ↑ «“Deserted at the Altar”». Exhibitor’s Trade Review 12, 20, 14 d’octubre 1922, pàg. 1290.
* ↑ «Deserted at the Altar» (en anglès). American Film Institute Catalog. [Consulta: 23 maig 2021].

## Enllaços externs

* Deserted at the Altar al catàleg de l'American Film Institute
# Diterpè

Els diterpens són una categoria de terpens amb fórmula C$_{20}$H$_{32}$. Els diterpens, com la resta de terpens, són hidrocarburs. Els compostos químics derivats dels diterpens s'anomenen diterpenoides, i inclouen grups funcionals com alcohols o cetones, fet que fa que tinguin fórmules químiques lleugerament diferents. De totes formes, la paraula diterpè acostuma a fer referència tant als diterpens com als diterpenoides. Els diterpens poden ser classificats com a linears, bicíclics, tricíclics, tetracíclics, pentacíclics o macrocíclics. Aquests compostos es formen a partir de la ruta metabòlica del mevalonat, a partir de la interacció entre el substrat geranilgeranil pirofosfat i les sintases terpèniques. Els diterpens, dels quals se n'han descrit més de 1000, s'han descobert majoritàriament en plantes, tot i que els insectes i els mamífers també poden produir-los. A diferència dels monoterpens i els sesquiterpens, els diterpens tenen un pes molecular massa elevat per volatilitzar-se a temperatura ambient.
Tot i que el seu rol és encara poc conegut, s'han descrit un ampli ventall de funcions biològiques, en especial de defensa, tals com activitat antibacteriana i antifúngica, o de protecció contra paràsits i herbívors, entre d'altres. Els diterpens són una part destacada de la resina de les coníferes (formada també per monoterpens i sesquiterpens), i es considera que la seva funció és la d'endurir la resina per tal que segelli les ferides o forats en aquests arbres.
Els diterpens han despertat interès en medicina en els darrers temps. Tot i haver-hi una gran varietat de diterpens, només alguns han mostrat ser clínícament efectius fins ara. El diterpè paclitaxel (també conegut pel seu nom comercial taxol), extret de l'escorça del teix, és un dels compostos més usats contra el càncer d'ovari, mama i pulmó. Altres diterpens interessants inclouen el grup dels anomenats gingkòlids (extrets de les fulles, arrels i escorça del gingko) o la resiniferatoxina (extret del làtex d'Euphorbia resinifera). Actualment s'investiguen les propietats antitumorals de molts altres diterpens.

## Vegeu també

* Àcid abiètic
* Retinol
* Totarol
* Manool
* Fitol

## Referències

* 1 2 3 Lanzotti, V. (2013). Diterpenes for therapeutic use. In Natural products (pp. 3173-3191)(anglès)
* 1 2 Porter, J.W., and Spurgeon, S.L. (1981) Biosynthesis of Isoprenoid Compounds, Vol. 1, John Wiley & Sons, New York.(anglès)
* ↑ Holstein, Sarah A.; Hohl, Raymond J. «Isoprenoids: Remarkable diversity of form and function» (en anglès). Lipids, 39, 4, 2004, pàg. 293-309. DOI: 10.1007/s11745-004-1233-3 [Consulta: 10 abril 2013].
* ↑ Keeling, C. I., & Bohlmann, J. (2006). Diterpene resin acids in conifers. Phytochemistry, 67(22), 2415-2423(anglès)
* ↑ Croteau, R., Ketchum, R.E., Long, R.M., Kaspera, R. and Wildung, M.R. (2006). Taxol biosynthesis and molecular genetics. Phytochem. Rev. 5, 75-97.(anglès)
# Domènec Graell

Domènec Graell (Tremp, 14 d'abril de 1727 - Tremp, ca. 1796) va ser mestre de capella i organista. Des de l'any 1736 fins al 1750, va servir a l'església de Tremp. Al mateix temps, també va desplaçar-se a Barcelona per formar-se. Es va presentar a diverses oposicions d'organista i mestre de capella de diferents esglésies i catedrals entre d'altres. L'any 1752 va obtenir la plaça d'organista, i més tard de mestre de capella de l'església col·legial de Baza a Granada. El 1754 va presentar-se com a mestre de capella a la catedral de Jaén, la prova consistia en una composició d'un vilancet a cinc veus, un salm a vuit veus, exercicis de teoria i contrapunt, així com la direcció del vilancet compost. Graell no va aconseguir superar aquesta prova, ni tampoc la de la Capella Reial de Granada, on va oposar l'any següent. L'any 1757 va presentar-se com a organista a l'església col·legial de Medinaceli a Sòria, on va exercir el càrrec durant pocs anys. Al mateix any es va tornar a presentar a les oposicions del magisteri de Granada, on el van rebutjar per segona vegada. Durant aquells anys, però va obtenir el càrrec de mestre de capella de l'església de Pastrana.
Uns anys més tard, l'any 1762, va començar la seva etapa més estable com a mestre de capella de la catedral de Baeza. El 1768 va aspirar a una vacant per la capella de Màlaga, però va tornar a ser rebutjat. La seva etapa a Baeza coincideix amb l'etapa de més activitat de la catedral, la qual comptava amb 18 músics. L'any 1773 va abandonar la seva plaça i va tornar a Pastrana, on va treballar pels ducs de l'Infantat. Allà, l'any 1791, va demanar la jubilació, però no li van concedir, ho va tornar a intentar dos anys més tard, quan tampoc li van donar i es va veure obligat a renunciar al lloc sense avís. Finalment es va retirar Tremp on va morir.

## Referències

* ↑ "GÓMEZ PINTOR, Mª ASUNCIÓN. «Graell, Domingo», Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999-2002, vol. 5, p. 809"
# Zona d'anotació

Zona d'anotació (en anglès end zone) en futbol americà, són les dues parts del camp de joc situades als extrems i on es produeixen les anotacions. Les dues tenen deu iardes de profunditat i estàn delimitades per la línia de gol, la línia de fons i, pels costats, per les línies de banda.
A la NFL la zona d'anotació té 10 iardes de profunditat per 54 d'amplada (9,14 per 49 metres) i està delimitada per les dues línies de banda (side lines en anglès), la línia de gol (goal line, que és la línia que separa la zona d'anotació del camp pròpiament dit) i la línia de fons (end line, que seria on acaba el camp de joc). Cal indicar que les línies de banda i la línia de fons no són considerades parts del camp de joc, fet que comporta que si un jugador les trepitja en una acció del joc, estarà cometent una infracció.
A la línia de fons es situen els pals (o porteria), que és l'estructura de tres barres en forma de U sostingudes per un pilar, i per on ha de passar la pilota per assolir l'anotació en els xut a pals.
La majoria d'equips decoren les zones d'anotació dels seus camps de joc pintant la superfície de la zona d'anotació amb el seu logo o el seu nom, o ambdues coses.

## Referències

* 1 2 «zona d'anotació». Diccionari general de l'esport. Departament de Cultura. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r agost 2024].
* ↑ «End zone» (en anglès). The Britannica Dictionary. Encyclopædia Britannica. [Consulta: 5 agost 2024].
* ↑ «Terms Glossary» (en anglès). NFL Football Operations. National Football League. [Consulta: 5 agost 2024].
* 1 2 «Zona Final (End Zone) o Zona de Anotación.» (en castellà). DeFutbolAmericano, 2010. [Consulta: 1r agost 2024].
* 1 2 Miquel. «¿Donde se juega el futbol NFL?» (en castellà). 11InchBall, 14-03-2019. [Consulta: 1r agost 2024].
# Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1955

La 3a edició del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià va tenir lloc entre el 19 i el 26 de juliol de 1955. Tot i l'èxit de la convocatòria hi va haver algunes queixes per la manca de presència d'artistes estrangers, com Gina Lollobrigida, Sofia Loren o Marina Vlady.
Fou inaugurat per Walt Disney al Victoria Eugenia Antzokia el 19 de juliol amb la projecció de 20,000 Leagues Under the Sea de Richard Fleischer. El dia 20 es va fer una retrospectiva de pel·lícules espanyoles antigues com Asesinato y entierro de don José Canalejas (1912) i El sexto sentido (1928), entre d'altres.
Per a aquesta tercera edició el Festival va ser declarat competitiu i especialitzat per a pel·lícules en color per la FIAPF, atorgant-se el Gran Premi Internacional del Color. En aquesta mateixa edició es van lliurar les primeres Conquilles com a guardó identificatiu del festival, que encara eren de plata. A la cerimònia de clausura hi va assistir l'esposa del dictador, Carmen Polo.

## Jurat oficial

* José Camón Aznar
* Menchu Gal
* Luis Gómez Mesa
* Miguel Pérez Ferrero
* Louis Touchagues
* Giovanni Piergili
* Günter Schwartz
* Gavin Lambert

## Pel·lícules en competició

* 20,000 Leagues Under the Sea de Richard Fleischer
* Ali Baba et les Quarante Voleurs de Jacques Becker
* Cavalleria rusticana de Carmine Gallone
* Contraband Spain, de Lawrence Huntington i Julio Salvador /
* Der Pfarrer von Kirchfeld de Hans Deppe
* Giorni d'amore, de Giuseppe De Santis
* La grande speranza, dei Duilio Coletti
* La guerra privada del major Benson de Jerry Hopper
* La principessa delle Canarie, de Paolo Moffa
* La pícara molinera, de León Klimovsky
* Mademoiselle de Paris de Walter Kapps
* Doctor in the House de Ralph Thomas
* Fortune carrée de Bernard Borderie /

## Palmarès

* CONQUILLA DE PLATA AL MILLOR COLOR: Giorni d'amore, de Giuseppe de Santis (Fotografia: Otello Martelli)
* CONQUILLA DE PLATA AL MILLOR COLOR (CURTMETRATGE): Toot, Whistle, Plunk and Boom, de Tom Oreb
* MENCIÓ HONORÍFICA: La pícara molinera, de León Klimovsky (Fotografia: Antonio López Ballesteros)

## Referències

* ↑ Importancia del Festival Cinematográfico Internacional del color, ABC, 24 de juliol de 1955
* ↑ Anoche se inauguró en San Sebastián el II Festival Internacional Cinematográfico del color, ABCn 20 de juliol de 1955
* ↑ Un aliciente del festival es el cine retrospectivo, ABC, 21 de juliol de 1955
* ↑ Festival de San Sebastián, Auñamendi Eusko Entziklopedia
* ↑ La esposa del Jefe del Estado asistió ayer a la última sesión del Festival Cinematográfico de San Sebastián, ABC, 27 de juliol de 1955
* ↑ Pel·lícules en competició
* ↑ "Contrabando·, primera película de competición del Festival del Color de San Sebastián, ABC, 22 de juliol de 1955
* ↑ "Médico a la fuerza" película que ha elevado el tono de la competición cinematográfica del color en San Sebastián, ABC, 23 de juliol de 1955

## Vegeu també

* 5è Festival Internacional de Cinema de Berlín
* 8è Festival Internacional de Cinema de Canes
* 18a Mostra Internacional de Cinema de Venècia

## Enllaços externs

* Premis del Festival de 1955
# Film Culture

Film Culture és una revista de cinema fundada pels germans Adolfas Mekas i Jonas Mekas en 1954. La seva seu central va ser en la Ciutat de Nova York.. La seva especialitat va ser el cinema d'avantguarda, però també va publicar articles sobre altres tipus de cinema, incloses les pel·lícules de Hollywood.
Entre els col·laboradors es van incloure a Stan Brakhage, P. Adams Sitney, Andrew Sarris, Manny Farber, Rudolf Arnheim, Peter Bogdanovich, Arlene Croce, David Ehrenstein, John Fles, DeeDee Halleck, Gregory Markopoulos, Annette Michelson, Edouard de Laurot i Parker Tyler, entre d'altres.
Articles de Film Culture van ser compilats en el llibre Film Culture Reader, publicat en Cooper Square Press.
Film Culture va deixar de publicar-se 1996. Durant la seva existència la revista va produir 79 números.
22 anys després, al setembre de 2018 es va publicar el número 80, un especial monogràfic dedicat a la cineasta Barbara Rubin.

## Premis de cinema

La revista va lliurar premis a cineastes independents:
* Primer premi de cinema independent: John Cassavetes per Ombres (1959)
* Segon Premi de Cinema Independent: Robert Frank i Alfred Leslie per Pull My Daisy (1960)
* Tercer premi de cinema independent: Ricky Leacock, Don Pennebaker, Robert Drew i Al Maysles per Primary (1961)
* Quart Premi de Cinema Independent: Stan Brakhage per The Dead and Prelude (1962)
* Cinquè premi de cinema independent: Jack Smith per Flaming Creatures (1963)
* Sisè premi de cinema independent: Andy Warhol per Sleep, Haircut, Eat, Kiss i Empire (1964)
* Setè premi de cinema independent: Harry Smith per tota la seva obra (1965)
* Vuitè premi de cinema independent: Gregory Markopoulos per tota la seva obra (1966)
* Novè premi de cinema independent: Michael Snow per Wavelength (1968)
* Desè premi de cinema independent: Kenneth Anger per Invocation of My Demon Brother (1969)

## Referències

* ↑ Kareem Estefan. «Selections from FILM CULTURE Magazine (1955-1996)», 01-09-2007. [Consulta: 12 diciembre 2015].
* ↑ «Vuelve Film Culture, la mítica revista de Jonas Mekas».
* ↑ «Film Culture 6th Award - Andy Warhol». Warholstars. [Consulta: 28 abril 2018].

## Enllaços externs

* Seleccions de la revista FILM CULTURE 1955-1996) a UBUWEB
# Flavona

Les flavones (del llatí: flavus = groc), són una classe de flavonoides basats en l'estructura del 2-fenilcromé-4-ona (2-fenil-1-benzopirà-4-ona) com es veu en la imatge.
Les flavones naturals inclouen l'Apigenina, la Luteolina i la Tangeritina entre d'altres. Entre les flavones sintètiques hi ha la Diosmina i el Flavoxat.

## Ingestió i beneficis

Les flavones es troben principalment en cereals i plantes aromàtiques. A Occident s'estima que la ingestió diària és d'uns 20-50 mg per dia. Recentment l'interès per les flavones ha crescut molt pel seu efecte beneficiós contra malalties com ateroesclerosi, osteoporosi, diabetis mellitus i alguns càncers. Actualment es comercialitzen flavones com suplement dietètics. Però també presenten interaccions amb alguns medicaments.

## Enllaços externs

* «Flavona» (en anglès). Medical Subject Headings.

## Referències

* ↑ Cermak R, Wolffram S «The potential of mongonoids to influence drug metabolism and pharmacokinetics by local gastrointestinal mechanisms». Curr. Drug Metab., 7, 7, octubre 2006, pàg. 729–44. Arxivat de l'original el 2019-12-11. DOI: 10.2174/138920006778520570. PMID: 17073577 [Consulta: 29 gener 2021]. Arxivat 2019-12-11 a Wayback Machine.
* ↑ Cermak R «Effect of dietary flavonoids on pathways involved in drug metabolism». Expert Opin Drug Metab Toxicol, 4, 1, gener 2008, pàg. 17–35. Arxivat de l'original el 2016-08-17. DOI: 10.1517/17425255.4.1.17. PMID: 18370856 [Consulta: 4 juny 2011]. Arxivat 2016-08-17 a Wayback Machine.
* ↑ Cermak R, Wolffram S., The potential of flavonoids to influence drug metabolism and pharmacokinetics by local gastrointestinal mechanisms,Curr Drug Metab. 2006 Oct;7(7):729-44.
* ↑ Si D, Wang Y, Zhou YH, et al. «Mechanism of CYP2C9 inhibition by flavones and flavonols». Drug Metab. Dispos., 37, 3, març 2009, pàg. 629–34. Arxivat de l'original el 2020-05-29. DOI: 10.1124/dmd.108.023416. PMID: 19074529 [Consulta: 4 juny 2011].«PDF». Arxivat de l'original el 2008-12-17. [Consulta: 4 juny 2011].
# Fleur East

Fleur East (Walthamstow, Essex, Anglaterra, 29 d'octubre de 1987), també coneguda com a Fleur, és una artista musical anglesa. Va participar en la segona edició del concurs The X Factor en 2005 com a integrant del grup Addictiv Ladies. En 2012 va llançar la seva carrera en solitari amb la discogràfica Strictly Rhythm i va produir cançons de música dance al costat de DJ Fresh i Drumsound & Bassline Smith, entre d'altres.
East va tornar a participar en The X Factor com a solista en 2014 per l'onzena edició del concurs, en la qual va ser segona. Es va convertir en la segona concursant del programa a aconseguir el número u en la iTunes Store del Regne Unit, a causa de la seva interpretació de "Uptown Funk" de Mark Ronson i Bruno Mars. En 2015 va signar un contracte amb Syco Music i va començar a treballar en el seu primer àlbum d'estudi, Love, Sax and Flashbacks.

## Referències

* ↑ «X Factor: Fleur East tops iTunes chart with 'Uptown Funk'». The Independent [Consulta: 28 gener 2016].