# Kent Andersson

Kent Andersson (Landvetter, 1 d'agost de 1942 - Landvetter, 30 d'agost de 2006) fou un pilot de motociclisme suec que va guanyar dos campionats del món de 125cc consecutius (1973 i 1974) com a membre de l'equip de fàbrica de Yamaha. A data de 2024 seguia sent l'únic campió del món de velocitat suec.

## Trajectòria esportiva

Nascut a Landvetter, Västra Götaland, Andersson va disputar les seves primeres curses de campionats nacionals a 19 anys a Suècia i Dinamarca amb una Monark de 250cc. Més tard, durant la temporada de 1962, va pilotar una Bultaco de 250cc. Després de guanyar el campionat de Suècia de 250cc el 1965, Andersson va debutar al campionat del món amb motos Husqvarna que ell mateix preparava. Més tard es va comprar una Yamaha 250cc de sèrie i va començar a obtenir-hi bons resultats. El 1969 va ser subcampió del món de 250cc després d'haver lluitat tota la temporada amb Santiago Herrero i el campió final, Kel Carruthers. Aquests impressionants resultats li van fer guanyar un lloc a l'equip de fàbrica de Yamaha com a company d'equip de Rodney Gould per a la temporada de 1970 al mundial de 250cc, on va acabar tercer.
Yamaha va triar Andersson perquè ajudés a desenvolupar durant la temporada de 1971 la seva nova moto de competició de 125cc, la TA125. El 1972 fou subcampió del món de la categoria amb el nou prototip refrigerat per aigua, la YZ623C, i el 1973 va obtenir el seu primer títol de campió del món. El 1974 va revalidar el títol després de guanyar cinc Grans Premis i obtenir dos segons llocs.
Andersson es va retirar de la competició després de ser tercer la temporada de 1975 i llavors va passar a ocupar un càrrec al departament de desenvolupament de Yamaha Europa. Entre altres projectes, va participar amb un paper important en el desenvolupament de la nova tricilíndrica de 350cc amb què Takazumi Katayama va guanyar el campionat del món de 1977.
Andersson va continuar competint a Suècia ja de gran com a amateur, per diversió, i ho va fer tan bé que va guanyar el campionat nacional de Supermoto el 1995, a 53 anys. També va ser un membre reeixit de l'equip holandès de Ferry Brouwer Yamaha Classic Racing Team. Va participar sovint en curses d'exhibició de motos clàssiques arreu d'Europa i de vegades va exercir com a expert comentarista de curses per al canal Eurosport suec.

## Resultats al Mundial de motociclisme

Barem de puntuació de 1969 a 1987:
| Posició | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| Punts | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 |
(Ids. Grans Premis | Llegenda) (Curses en negreta indiquen pole; curses en itàlica indiquen volta ràpida)
| Any | Categoria | Equip | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | Punts | Posició | Victòries |
| 1966 | 250cc | Husqvarna | ESP 5 | GER - | FRA - | NED - | BEL - | DDR - | CZE - | FIN 6 | ULS - | IOM - | NAT - | JPN 6 | | 4 | 20è | 0 |
| 1966 | 350cc | Husqvarna | | GER - | FRA - | NED - | | DDR - | CZE - | FIN - | ULS - | IOM - | NAT - | JPN 6 | | 1 | 25è | 0 |
| 1968 | 125cc | MZ | GER 5 | ESP - | IOM - | NED - | | DDR - | CZE - | FIN - | ULS - | NAT - | | | | 2 | 17è | 0 |
| 1968 | 250cc | Yamaha | GER 3 | ESP - | IOM - | NED - | BEL 6 | DDR - | CZE - | FIN - | ULS 6 | NAT - | | | | 6 | 8è | 0 |
| 1969 | 125cc | Maico | ESP 2 | GER - | FRA - | IOM - | NED 2 | BEL 4 | DDR 7 | CZE - | FIN - | | NAT - | YUG - | | 36 | 4t | 0 |
| 1969 | 250cc | Yamaha | ESP 2 | GER 1 | FRA 3 | IOM - | NED 7 | BEL 4 | DDR 4 | CZE 7 | FIN 1 | ULS 2 | NAT 3 | YUG 3 | | 84 | 2n | 2 |
| 1970 | 250cc | Yamaha | GER - | FRA - | YUG 2 | IOM - | NED - | BEL 5 | DDR 3 | CZE 2 | FIN 2 | ULS - | NAT - | ESP 1 | | 67 | 3r | 1 |
| 1970 | 350cc | Yamaha | GER - | | YUG - | IOM - | NED 5 | | DDR 5 | CZE 3 | FIN 2 | ULS - | NAT - | ESP 3 | | 44 | 4t | 0 |
| 1971 | 125cc | Yamaha | AUT - | GER 3 | IOM - | NED - | BEL - | DDR - | CZE - | SWE 3 | FIN - | | NAT 7 | ESP 5 | | 30 | 9è | 0 |
| 1971 | 250cc | Yamaha | AUT 4 | GER 5 | IOM - | NED - | BEL - | DDR - | CZE - | SWE - | FIN - | ULS - | NAT - | ESP - | | 14 | 14è | 0 |
| 1972 | 50cc | Kreidler | GER - | | | NAT - | | YUG - | NED - | BEL - | DDR - | | SWE - | | ESP 3 | 10 | 12è | 0 |
| 1972 | 125cc | Yamaha | GER 5 | FRA - | AUT 3 | NAT - | IOM - | YUG 1 | NED - | BEL 3 | DDR 3 | CZE 3 | SWE 2 | FIN 1 | ESP 1 | 87 | 2n | 3 |
| 1972 | 250cc | Yamaha | GER - | FRA - | AUT - | NAT - | IOM - | YUG 3 | NED - | BEL 7 | DDR 5 | CZE 10 | SWE 4 | FIN 3 | ESP - | 39 | 7è | 0 |
| 1973 | 125cc | Yamaha | FRA 1 | AUT 1 | GER 1 | NAT 1 | IOM - | YUG 1 | NED - | BEL - | CZE - | SWE 2 | FIN 2 | ESP - | | 99 | 1r | 5 |
| 1973 | 350cc | Yamaha | FRA 5 | AUT 7 | GER - | NAT 3 | IOM - | YUG 4 | NED 6 | | CZE - | SWE - | FIN 6 | ESP - | | 38 | 6è | 0 |
| 1974 | 125cc | Yamaha | FRA 1 | GER - | AUT 1 | NAT 2 | | NED 3 | BEL 2 | SWE 1 | | CZE 1 | YUG 1 | ESP 4 | | 87 | 1r | 5 |
| 1974 | 250cc | Yamaha | | GER - | | NAT 5 | IOM - | NED - | BEL - | SWE - | FIN 4 | CZE 6 | YUG - | ESP - | | 34 | 8è | 0 |
| 1975 | 125cc | Yamaha | FRA 1 | ESP 2 | AUT 4 | GER 3 | NAT - | NED - | BEL 3 | SWE 4 | CZE 2 | YUG 4 | | | | 67 | 3r | 1 |

## Referències

* ↑ «Kent Andersson profile» (en anglès). yamaha-motor.com. [Consulta: 21 gener 2018].
* 1 2 3 4 5 «Kent Andersson career statistics» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 2018-08-02. [Consulta: 5 gener 2010].
* 1 2 «Kent Andersson bio» (en anglès). classicyams.com. Arxivat de l'original el 2018-09-01. [Consulta: 21 gener 2018].
* 1 2 3 4 «Former rider Kent Andersson passes away» (en anglès). motogp.com. [Consulta: 21 gener 2018].
* 1 2 «Yamaha YZ623C 125cc Racing Motorcycle» (en anglès). bonhams.com. [Consulta: 20 novembre 2015].
* 1 2 «Lot 355: Yamaha YSK3 Sankito 350cc Racing Motorcycle» (en anglès). motorbase.com. Arxivat de l'original el 2018-01-22. [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ «World Champion in its Debut Year!: Yamaha 350 Triple» (en anglès). davestestsandarticles.weebly.com. [Consulta: 21 gener 2018].

## Bibliografia

* Mas Godayol, Josep (Director). «Kent Andersson. La pista es más segura». A: Dos Ruedas. Gran enciclopedia ilustrada de la moto (en castellà). Barcelona: Editorial Delta, 1980, p. 112-113 (vol. I). ISBN 84-85822-02-1.
Campions del Món de motociclisme de 125cc i Moto3$^1$ :
1949 - Pagani
1950 - Ruffo
1951 - Ubbiali
1952 - Sandford
1953 - Haas
1954 - Hollaus
1955 - Ubbiali
1956 - Ubbiali
1957 - Provini
1958 - Ubbiali
1959 - Ubbiali
1960 - Ubbiali
1961 - Phillis
1962 - Taveri
1963 - Anderson
1964 - Taveri
1965 - Anderson
1966 - Taveri
1967 - Ivy
1968 - Read
1969 - Simmonds
1970 - Braun
1971 - Nieto
1972 - Nieto
1973 - Andersson
1974 - Andersson
1975 - Pileri
1976 - Bianchi
1977 - Bianchi
1978 - Lazzarini
1979 - Nieto
1980 - Bianchi
1981 - Nieto
1982 - Nieto
1983 - Nieto
1984 - Nieto
1985 - Gresini
1986 - Cadalora
1987 - Gresini
1988 - Martínez
1989 - Crivillé
1990 - Capirossi
1991 - Capirossi
1992 - Gramigni
1993 - Raudies
1994 - Sakata
1995 - Aoki
1996 - Aoki
1997 - Rossi
1998 - Sakata
1999 - Alzamora
2000 - Locatelli
2001 - Poggiali
2002 - Vincent
2003 - Pedrosa
2004 - Dovizioso
2005 - Lüthi
2006 - Bautista
2007 - Talmácsi
2008 - Di Meglio
2009 - Simón
2010 - M. Márquez
2011 - Terol
2012 - Cortese
2013 - Viñales
2014 - À. Márquez
2015 - Kent
2016 - Binder
2017 - Mir
2018 - Martin
2019 - D. Porta
2020 - Arenas
2021 - Acosta
2022 - Guevara
2023 - Masià
2024 - Alonso :
$^1$El campionat de 125cc se substituí pel nou de Moto3 la temporada de 2012. :