OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bertran Samasó

Bertran Samasó va ser President de la Generalitat de Catalunya, nomenat el 15 de setembre de 1449.
La seva carrera eclesiàstica s'inicià al monestir de Santa Maria de Ripoll. Estudià dret canònic a la Universitat de Lleida, on més tard tindrà una càtedra. Torna a Ripoll on és nomenat abat el 16 de gener de 1440 i ratificat pel papa Eugeni IV.
Des de la Diputació, es mostra un fort opositor a la política reial favorable als remences d'Alfons el Magnànim. Després del seu pas per la Generalitat continuarà vinculat al poder, dominant el braç eclesiàstic des de posicions molt reaccionàries en la qüestió remença.
Durant el seu mandat al front de la Generalitat, es regulen aspectes salarials dels treballadors de la institució, així com la limitació de fer encàrrecs a tercers acordant un salari diferent de l'estipulat per les Corts. També es dona preferència a la realització de treballs per part de "qui està a sou del General" abans d'encarregar-li a un tercer; i es limita la mobilitat dels diputats i oïdors per tal de no pagar unes dietes excessives.
El seu successor, Bernat Guillem Samasó, era probablement el seu oncle, qui ja havia estat identificat pel càrrec per Pero Ximénez, l'anterior president i arquebisbe de Tarragona. Aquestes successions pseudo-dinàstiques acabaran per recomanar un canvi en el model d'elecció de diputats que es produirà en 1455.
Va morir a Càpua (Campània) mentre era de viatge el 17 de juliol de 1458.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Laia Oli

Laia Oli (8 de maig de 1998) és una creadora de contingut digital catalana. Va començar a penjar vídeos a Youtube amb 17 anys com un hobby i actualment té més d'un milió de seguidors a les xarxes socials. És la parella del també youtuber Tekendo.
El 2023 presentà la primera temporada del programa del SX3 InfluenX3r.

## Referències

* ↑ «Los 'influencers', el imán para atraer al público joven en televisión» (en castellà), 17-02-2023. [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ «Parejas de youtubers que se conocieron currando» (en castellà), 26-09-2019. [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ «El SX3 busca jóvenes ‘influencers' con el concurso ‘InfluenX3r’» (en castellà), 08-01-2023. [Consulta: 11 octubre 2024].
* ↑ «Laia Oli: de creadora de contingut a presentadora d’‘InfluenX3r’». [Consulta: 11 octubre 2024].
# Gong Dingzi

Gong Dingzi (xinès: (龔鼎孶) (1616 - 1673) polític, funcionari i poeta xinès, que va viure durant els anys de transició de Dinastia Ming a la dinastia Qing.

## Biografia

Gong Dingzi, també conegut com a Cong Dingyu va néixer a el 5 de gener de 1616, durant el regnat de l'emperador Wanli.
Va aprovar l'examen imperial i va ser destinat a la regió de Jiangnan i posteriorment va ser trasl·ladat a Pequín. Les seves crítiques a les polítiques imperials van fer que l'emperador Chongzhen el fes empresonar, fins que el 1644 el van alliberar.
Com a poeta conjuntament amb Qian Qianyi i Wu Weiye va ser conegut com un dels "Tres grans de l'est del Riu Blau".
Va morir l'1 de setembre de 1673 durant el regnat de l'emperador Kangxi.

## Referències

* ↑ Algunes biografies indiquen com a data de naixement l'any 1615. Indiquem la que menciona la Viquipèdia en xinès.
* ↑ Chaussende, Damien (en francès) La Chine au XVIIIe siècle. Les Belles Lettres [París], 2013, pàg. 163.
# Club Hoquei en Línia Premià

Club Hoquei en Línia Premià (CHL Premià) és un club d’hoquei sobre patins en línia de Premià de Mar, fundat el 1986 com a secció del Club Hoquei Premià. Membre fundador de la primera Lliga catalana l'any 1995, és considerat com un dels primers equips dominadors de la competició a nivell estatal. Entre d'altres èxits, ha aconseguit tres Lligues catalanes (1996, 1997, 2003) i dos Campionats d'Espanya (1996 i 1997), així com dos subcampionats d'Europa. Per altra banda, molts dels seus jugadors han format part de la selecció catalana i espanyola d'hoquei sobre patins en línia. El 2006 es desvinculà de la secció i és constituí com a club independent. Des d'aleshores, s'ha centrat en la formació base i escola d’hoquei sobre patins en línia.

## Palmarès

* 3 Lligues catalanes d'hoquei sobre patins en línia masculina: 1995-96, 1996-97, 2002-03
* 2 Campionats d'Espanya d'hoquei sobre patins en línia masculí: 1995-96, 1996-97

## Referències

* ↑ «Club Hoquei en Línia Premià». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Fondevila, Joan Francesc. «Patins, herba, gel... i en línia». Avui, 27-12-1997. [Consulta: 27 setembre 2021].

## Enllaços externs

* Club Hoquei en Línia Premià - Lloc web oficial
# Laxmi Narayan Tripathi

Laxmi Narayan Tripathi (Thana, Maharashtra, 13 de desembre de 1978) és una activista transgènere/Hijra, actriu de Bollywood, ballarina de Bharatanatyam, coreògrafa i oradora motivacional a Mumbai, Índia. Ella és també Acharya Mahamandaleshwar de kinnar akhada, títol honorífic atorgat pels monjos hindús als caps del monestir en la tradició advaita vedanta. Laxmi Tripathi fou la primera persona transgènere que va representar Àsia Pacífic a l'ONU l'any 2008. A l'assemblea, va parlar de la difícil situació de les minories sexuals. En l'última dècada Laxmi Triphati s'ha convertit en una estrella mediàtica, parlant arreu del món sobre la necessitat de no perdre mai l'autoestima, els drets humans de les dones i la condició de les persones transgènere. L'any 2017 se la va guardonar amb el premi índia de l'any.

## Referències

* ↑ Mehzabeen, Mallika. «Laxmi Narayan Tripathi: Story of a Transgender Activist» (en anglès americà). Voice of margin, 01-09-2020. Arxivat de l'original el 2022-06-29. [Consulta: 7 juny 2022].
* ↑ «Laxmi Narayan Tripathi, Tv celebrity, priestess and social activist» (en anglès americà), 10-10-2018. [Consulta: 7 juny 2022].
* ↑ «We are not taught to love ourselves: Laxmi Narayan Tripathi» (en anglès). Indian Express, 24-07-2020. [Consulta: 7 juny 2022].
* ↑ «Indian of the Year ‘A huge Success' | Brands Academy India», 28-07-2017. Arxivat de l'original el 2017-07-28. [Consulta: 7 juny 2022].
# La zona

La zona és una pel·lícula de producció argentina, mexicana i espanyola dirigida per Rodrigo Plá, estrenada el 2007. La trama gira entorn de la vida en un barri tancat, i un fet delictiu que canvia per sempre als membres de la comunitat que allà hi viuen. Tant la pel·lícula com el guió i les actuacions han merescut nombroses nominacions i premis.

## Argument

L'argument de la història gira al voltant d'una urbanització tancada. Mostra un entorn hostil plé de lladres. La pel·lícula analitza les conseqüències que tenen certes accions en aquest ambient, tant per als lladres com per als residents. També tracta la lluita de classes a Mèxic.

## Repartiment

* Daniel Giménez Cacho: Daniel
* Maribel Verdú: Mariana
* Alan Chávez: Miguel
* Daniel Tovar: Alejandro
* Carlos Bardem: Gerardo
* Marina de Tavira: Andrea
* Mario Zaragoza: Comandant Rigoberto
* Andrés Montiel: Diego
* Blanca Guerra: Lucía

## Producció
### Origen de la pel·lícula

La idea original és de l'escriptora Laura Santullo, la dona de Rodrigo Pla, que la va desenvolupar al conte ‘'La Zona’’, publicat al llibre ‘'El otro lado'’, juntament amb altres que tracten sobre els temes de la vigília i l'oníric, la salut i la malaltia. El conte, segons Pla, reflexiona sobre la polarització social, i la idea va sorgir com una inquietud davant del creixement al món de la fractura entre classes socials. És un conte que té molta trama, amb diverses escenes d'acció com els tirotejos o l'assalt, cosa que va permetre al director encarar un film de gènere policial però que tingués alguna cosa més, “que fos entretinguda, que atrapés i que alhora fes pensar, que fes reflexionar.”

## Premis i nominacions
### Nominacions

* 2008. Goya al millor guió adaptat per Laura Santullo

## Referències

* ↑ «San Francisco International Film Festival 2008». Arxivat de l'original el 2008-05-06. [Consulta: 18 febrer 2012].
* ↑ ‘’Entrevista a Rodrigo Plá, director de La Zona’’ Arxivat 2010-04-04 a Wayback Machine. per Javier Melero i Beatriz Cebas del 12-11-2007.
* ↑ ‘’Rodrigo Plá’’ Arxivat 2010-02-04 a Wayback Machine. per Juan Luis Sánchez del 8-11-2007.

## Enllaços externs

* La Zona a Rotten Tomatoes (anglès)
# V Televisión

V Televisión és un canal de televisió privat de Galícia. Va començar a emetre en proves el 9 de març de 2010 i regularment a partir del 30 de maig del mateix any.

## Història i característiques

És el canal de televisió del Grupo Voz. La seva programació està formada per informatius, tertúlies, debats, sèries i programes esportius entre d'altres, a més de programes que ja són habituals a l'emissora del Grupo Voz, Radio Voz.
A partir de maig de 2010, V Televisión va començar a emetre també a la companyia de cable R.

## Referències

* ↑ particulares.mundo-r.com Arxivat 2010-05-10 a Wayback Machine. - V Televisión chega a R en maio.

## Enllaços externs

* Pàgina oficial d'V Televisión
# Família Didot

La Família Didot fou una família francesa d'impressors, gravadors, fonedors, fabricants de paper i llibreters que perfeccionaren l'art tipogràfica als segle xviii i xix.

## Bibliografia

* Werdet, Edmond. Étude biographique sur la famille des Didot (en francès), 1864.
* Brunet, Pierre-Gustave. Firmin Didot et sa famille (en francès), 1870.
* Famille Firmin-Didot (París, 1856)
* Biografia de la Catholic Encyclopedia (anglès)
# Ferran Audí

Ferran Audí (Barcelona, 1962) és un actor i director de cinema i teatre català.
Es va formar com a actor a l'Institut del Teatre de Barcelona. Posteriorment, es va traslladar a Londres, on va cursar els estudis de postgrau a la Royal Academy of Dramatic Art. Va ser membre fundador de la companyia Heightened Reality en Londres i d'Alta Realitat en Barcelona. Ha participat com a actor en produccions de teatre, cinema i televisió, i ha dirigit obres de teatre en Espanya, França, Regne Unit i Noruega.
En 2005 va dirigir el seu primer curtmetratge i en 2008 el primer llargmetratge de la productora Alta Realitat: The Frost (el gebre), amb Aitana Sánchez-Gijón i Bibi Andersson entre d'altres, que li va valer el reconeixement artístic en diferents festivals nacionals i internacionals. També ha estat professor de teatre a Escòcia, París i Barcelona. És membre de la Acadèmia del Cinema Català i del Col·legi de Directors de Catalunya i soci de l'AADPC. Des de 2003 és director general de la productora Alta Realitat.
En 2010 participa com a actor secundari a 14 Days with Victor, òpera prima de Román Parrado sobre els límits de l'art, produïda per Arcadia Motion Pictures, que va participar al Festival de Cinema Fantàstic de Sitges. També és doblador de videojocs.

## Filmografia

* 2014: BrickSkin (curtmetratge, director)
* 2010: 14 días con Víctor
* 2008: The Frost (el gebre) - director
* 2008: Little Ashes
* 2007; Myway
* 2006: The Cheetah Girls 2 (TV)
* 2004: Porca misèria (TV)
* 2004: Iris
* 2003: Face of terror
* 2001: Freetown (TV)
* 1992: Shooting Elisabeth

## Referències

* ↑ «Ferran Audí». InstitutdelTeatre.cat. [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ «Ferran Audí». AADPC.cat. [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ «Ferran Audí (director)». Filmin.cat. [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ Thomson, David. The New Biographical Dictionary of Film (en anglès). 6a edició. Borzoi Book, 2014, p. 71.
* ↑ 324cat. «Mor als 83 anys l'actriu sueca Bibi Andersson, musa d'Ingmar Bergman». 3/24, 15-04-2019. [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ Press, Europa. «lex Casanovas renueva como presidente de la Associació d'Actors i Directors Professionals». Europa Press, 28-02-2022. [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ «Ferran Audí» (en castellà). Doblajevideojuegos.es. [Consulta: 13 juny 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Ferran Audí a ElDoblaje.
# Fets de Bera

Els fets de Bera fou un intent d'insurrecció de caràcter anarcosindicalista esdevingut entre els dies 5 i 7 de novembre de 1924. Militants anarquistes havien de travessar la frontera espanyola des d'Iparralde fins a Bera, coordinats amb un intent d'assalt del quartel de les Drassanes de Barcelona.
L'entrada per Bera fou organitzada des de París pel Comitè de preparació revolucionària dirigit, entre d'altres, per Miguel García Vivancos, Buenaventura Durruti, Pedro Orobón Hernández i Gregorio Jover, molt pressionats per extremistes i exaltats com Francisco Ascaso, Joan Recasens i Farré i Combina. L'assalt a les Drassanes fou organitzat per la FAI de Barcelona. Un centenar de militants anarquistes penetraren des d'Iparralde, però foren encerclats a Bera i hagueren de fugir després d'un tiroteig en el que van morir dos guàrdies civils. En l'assalt de les Drassanes hi havien de participar uns 50 grups, però només hi anaren uns quants. Fracassà i hi foren executats Josep Llàcer Bertran i Juan Montejo Arranz.
Pels fets de Bera foren condemnats a mort i executats pel garrot vil Enrique Gil Galar, Julián Santillán Rodríguez i Pablo Martín Sánchez (qui se suïcidà abans de l'execució). El 1927 foren condemnats a 12 anys de presó Bonifacio Manzanedo, Manuel del Río i Casiano Alonso, i a 10 anys Gregorio Izaguirre, Antonio Vázquez, Ángel Fernández, Julián fernández, Anastasio Guilarte, Tomás García i Justo Val, i a penes menors Gabriel Lobato i Inocencio Clemente. Baroja situà Ramon Recasens Miret en els fets.

## Enllaços externs

* Sucesos de Vera de Bidasoa a Gran Enciclopedia del Anarquismo Español, part. 5 p. 107
* Los tres burgaleses del patíbulo a Diario de Burgos, 2 d'octubre de 2011.
* Execució de Llàcer i Montejo Arxivat 2011-11-16 a Wayback Machine. a anarcoefemèrides

## Referències

* ↑ Baroja, Pío. La familia de Errotacho. Madrid: Espasa-Calpe, 1932, p. 184-192.
# Florencio Muñiz Uribe

Florencio Muñiz Uribe (Caborana, 14 de gener de 1925) és un arquitecte espanyol, que va exercir el càrrec d'arquitecte municipal d'Oviedo durant 35 anys, des de mitjans de les dècada dels 50 a la dels 90 del segle xx.
Entre seves obres mentre exercia aquest càrrec, cal destacar almenys entre d'altres, el projecte de pavimentació del Passeig dels Àlbers d'Oviedo, i el Palau dels Esports d'Oviedo. També realitza escultyures urbanes per a la citat d'Oviedo como la coneguda com Leones de la Plaza de Castilla.

## Paviment del “Paseo de los Álamos”

Al maig de 1965 es porta a terme el projecte de pavimentació del Passeig dels Àlbers a Oviedo. La reforma del passeig, en la qual participaven també l'artista Antonio Suárez (Gijón, 1923), i el marbre de rebuig que va ser cedit per l'empresari Belarmino Cabal, es basava en un disseny consistent en setanta-dues zones rectangulars blanques, realitzades amb llosetes. Aquest primer projecte va quedar desert, per la qual cosa es va procedir a redactar un nou pla en què se substitueixen les llosetes per paviment portuguès. Un cop adjudicades les obres, es van començar els treballs el 24 de novembre de 1965. Ja entrat en any 1966, l'Ajuntament decideix millorar la superfície blanca de marbre, encomanant, per mediació de l'arquitecte municipal, en pintor asturià, mort a 2013, Antonio Suárez, una decoració del paviment. L'artista va realitzar els esbossos sobre paper d'estrassa dels quals havien d'utilitzar com a model per decorar els setanta-dos rectangles dissenyats per Muñiz Uribe.

## Palau dels Esports d'Oviedo

El projecte del Palau dels Esports d'Oviedo va tenir com a responsable del projecte inicial a l'enginyer de camins Ildefonso Sánchez del Riu, que va treballar entre 1924 i 1941 com a arquitecte de l'Ajuntament d'Oviedo, temps durant el qual va dotar a la capital d'edificis singulars molt avançats per a la seva època amb un gran valor estètic com l'Estadi de Buenavista (després anomenat "Carlos Tartiere", 1930-1932), el dipòsit d'aigües del Picayón al barri del Crist de les Cadenes (1931) i l'estructura de la popularment coneguda com a "Plaça del Paraigües" (1925); entre molts altres.
En aquest projecte van col·laborar amb Sánchez del Riu arquitectes Fernando Cavanilles, Joaquín Suárez i Florencio Muñiz-Uribe. Va ser Florencio Muñiz Uribe qui va realitzar posteriorment la reforma del Carlos Tartiere el 1982 amb vista al Mundial de futbol. L'avantprojecte del Palau dels Esports, data de 1961 començant a 1962 les obres per a la seva construcció, però per diverses causes, entre les quals no es pot perdre de vista les econòmiques, el projecte no es va acabar fins a una dècada després, inaugurant-se el 10 de setembre de 1975. La seva estructura és semblant als ja desapareguts Palaus de deportes de Madrid i Barcelona, encara que a menor escala.

## Referències

* ↑ http://www.lne.es/oviedo/2013/04/06/ingeniero-alma-artista/1392964.html
* ↑ http://www.lne.es/oviedo/2013/12/11/paseo-alamos/1512983.html
* 1 2 > http://deportesconhistoria.blogspot.com.es/2012/02/templos-del-deporte-1-palacio-de-los.html
# Andrei Petróvitx Kisseliov

Andrei Petróvitx Kisseliov (rus: Андрей Петрович Киселёв) (Mtsensk, 30 de novembre de 1852 $^{(Julià)}$ - Sant Petersburg, 8 de novembre de 1940) (en rus: Андрей Петрович Киселёв, a vegades transliterat Kiselev) va ser un matemàtic rus que va ser molt conegut pels seus llibres de text de matemàtiques per a l'ensenyament secundari.

## Vida i Obra

Kisseliov va fer els estudis secundaris a l'institut de nois d'Oriol destacant per la seva capacitat. Acabats aquests, va entrar a la Universitat de Sant Petersburg, on va tenir destacats professors de matemàtiques, com Pafnuti Txebixov entre d'altres. A partir de 1876 va començar a donar classes de matemàtiques, mecànica i dibuix tècnic a l'escola reial de Vorónej (un institut de secundària), on va romandre la major part de la seva vida docent, si s'exceptuen uns breus períodes a Kursk i a Khàrkiv. El 1892 va passar a ser professor del cos de cadets de Vorónej, càrrec en què es va jubilar el 1901.
Kisseliov és conegut per ser l'autor de diferents llibres de text per l'ensenyament de les atemàtiques a secundària: Curs sistemàtic d'aritmètica (1884), Àlgebra elemental (1888) o Geometria elemental (1892) i altres menys difosos. Aquest darrer va ser utilitzat a les escoles russes fins a la dècada de 1970. Després de la Revolució de 1917, aquest text es va convertir en l'únic llibre de geometria de les escoles de la Unió Soviètica.

## Referències

* 1 2 Karp, 2012, p. 400.
* ↑ Karp, 2012, p. 401.
* ↑ Karp i Werner, 2011, p. 95.
* ↑ Karp i Werner, 2011, p. 96.

## Bibliografia

* Karp, Alexander; Werner, Alexey. «On the Teaching of Geometry in Russia». A: Alexander Karp; Bruce R. Vogeli (eds.). Russian Mathematics Education: Programs And Practices (en anglès). World Scientific, 2011. ISBN 978-981-4322-70-6.
* Karp, Alexander «Andrey Kiselev: the Life and the Legend» (en anglès). Educaçao Matemática Pesquisa, Vol. 14, Num. 3, 2012, pàg. 398-410. ISSN: 1983-3156.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Andrei Petróvitx Kisseliov» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Bogomolny, Alexander. «Kiselev's Geometry. Book I. Planimetry». Cut the Knot, 2016. [Consulta: 10 abril 2018]. (anglès)
* «A.P.Kiselyov». archive.org. Arxivat de l'original el 2 de març 2012. [Consulta: 10 abril 2018]. (anglès)
# Le Journal de Mickey

Le Journal de Mickey o JDM és una revista setmanal francesa de dibuixos animats publicada des de 21 d'octubre de 1934. La publicació es va interrompre entre 1944 i 1952 i després es va reprendre la numeració de zero. Reputada com la primera revista a França amb personatges de Disney, se centra en les aventures de Mickey Mouse, però també conté altres còmics. És considerada la revista francesa més antiga per a joves que encara està en activitat i se l'associa amb el naixement del còmic francobelga. Cada setmana, hi ha diverses seccions com «Photoblag», «Bloga Blag» o bé «On s'dit tout» i moltes més.

## Referències

* ↑ «Le Journal de Mickey fête ses 70 ans» (en francès). Le Nouvel Observateur, 18-10-2004. [Consulta: 19 març 2009].
* ↑ «Le Journal de Mickey, un peu d’histoire…», lagardere.com, consulté le 26 avril 2015.
* ↑ BD oubliées, Journal de Mickey 1952, en línia (en francès).
* ↑ Marshall, Bill; Johnston, Christina. France and the Americas: Culture, Politics, and History : A Multidisciplinary Encyclopedia (en anglès). Ashgate Publishing, 2005, p. 285. ISBN 1-85109-411-3 [Consulta: 19 març 2009].

## Enllaços externs

* Pàgina principal (en francès)
* Le Journal de Mickey al Disney Comics Worldwide (DCW) (en anglès)
# València Nova

València Nova fou una associació cultural i política valencianista fundada a València el 1904 com a escissió de Lo Rat Penat, amb la pretensió de reprendre la línia valencianista iniciada pel fundador Constantí Llombart i superar-ne les concepcions estètiques i culturals. Els fundadors foren Josep Maria Puig i Torralva, Faustí Barberà i Martí, Francesc Badenes i Dalmau, R. Andrés i Cabrelles, Eduard Boix, Isidre Torres i Francesc Costell. Els seus membres eren majoritàriament petitburgesos, menestrals i estudiants, i la seva concepció dels problemes valencians es movia entre el regionalisme i el nacionalisme. Editava el diari València Nova.
En foren presidents Miquel Duran i Tortajada i Faustí Barberà i Martí. En foren membres, entre d'altres, Carles Guastavino, A. Mateu i Ferrer, Lluís Mora, Carles Günter, Rossend Gumiel i Enguix, Josep Arnal i Enric Pertegás. Es va adherir al Primer Congrés Internacional de la Llengua Catalana, celebrat el 20 d'octubre de 1906, on va fer una crida a la unitat de la llengua. Organitzà la Primera Assemblea Regionalista Valenciana el 1907, a la qual assistiren delegats del Principat. El 1907 modificà el seu nom pel de Centre Regionalista Valencià, per tal d'intervenir en la política al País Valencià. És una de les primeres associacions de la història del valencianisme polític.

## Enllaços externs

* «València Nova». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Referències

* ↑ «Enrique Pertegás». Valenciaplaza.com, 01-08-2015. [Consulta: agost 2015].
# Antirrhinum majus

Antirrhinum majus és una espècie de planta amb flor silvestre i conreada en jardineria que en català rep desenes de noms populars, com ara conillets, badocs, brams d'ase, gatets, gossets, gossos, llops, sabatetes, entre d'altres.

## Descripció

És una planta herbàcia i perenne amb la corol·la força gran de 35 a 45 mm, fulles lanceolades oposades o en verticils de 3, si bé de vegades les superiors són alternes. Els pètals soldats formen una flor zigomorfa que pot ser purpúria o totalment o parcialment groga, segons les varietats. Les flors són en raïm de 10 a 30 peces. El fruit és una càpsula oblonga de 10 a 14 mm amb nombroses llavors petites. Són plantes pol·linitzades per borinots.
La subespècie majus viu a la terra baixa fins a l'estatge subalpí en parets i roquissars, de 0 a 1.800 m. En estat silvestre, la subespècie majus presenta les varietats pseudomajus amb corol·la purpúria i tiges poc ramificades, i la varietat striatum amb corol·la totalment o parcialment groga i és una planta més ramificada.

## Taxonomia

Avui dia es troba dins la família de les plantaginàcies, però abans havia estat dins la família de les escrofulariàcies. La subespècie majus és originària de Catalunya, Aragó i Occitània i subespontània a la Serra de Tramuntana de Mallorca. També ha estat estesa per l'home en gran part d'Europa occidental i central. Altres subespècies són originàries del Marroc, el nord de França, Turquia i Síria. Aquesta planta és un organisme model en la recerca científica.

## Referències

* 1 2 Flora Europaea: Antirrhinum majus
* 1 2 Germplasm Resources Information Network: Antirrhinum majus Arxivat 2009-02-26 a Wayback Machine.
* ↑ «Antirrhinum majus». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Blamey, M. & Grey-Wilson, C. (1989). Flora of Britain and Northern Europe. ISBN 0-340-40170-2
* 1 2 Oriol de Bolòs i Josep Vigo Flora dels Països Catalans 1995
* ↑ Oyama, R. K.; Baum, D. A. «Phylogenetic relationships of North American Antirrhinum (Veronicaceae)». American Journal of Botany, 91, 6, 2004, pàg. 918–25. DOI: 10.3732/ajb.91.6.918. PMID: 21653448.