OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bread & Butter

Bread & Butter és una fira de moda urbana. Les primeres edicions es van realitzar a Berlín. Posteriorment es va traslladar a Barcelona, per tornar el 2012 a Berlín.
Les edicions catalanes van tenir lloc a diversos espais de Fira Barcelona, al Passeig María Cristina. Amb una afluència de 45.000 visitants procedents de 95 països, l'activitat econòmica de la ciutat es va incrementar notablement, especialment el sector serveis, amb ocupació del 100% de les habitacions dels hotels del centre de la ciutat Després de la marxa de Bread & Butter, l'any 2009 a Barcelona es va crear la nova fira TheBrandery .

## Edicions

| Data | Lloc | Motiu |
| Juliol 13-15 2001 | Colònia | – |
| Gener 31 – February 2 2002 | Colònia | – |
| Agost 01 – 03 2002 | Colònia | – |
| Gener 17-19 2003 | Berlin-Spandau | – |
| Juliol 18-20 2003 | Berlin-Spandau | Berlinlove |
| Gener 16-18 2004 | Berlin-Spandau | Next Move |
| Juliol 16-18 2004 | Berlin-Spandau | Berlingold |
| Gener 21-23 2005 | Berlin-Spandau | Selected |
| Juliol 08-10 2005 | Barcelona | Eurovision |
| Juliol 22-24 2005 | Berlin-Spandau | Eurovision |
| Gener 18-20 2006 | Barcelona | Eurovision |
| Gener 27-29 2006 | Berlin-Spandau | Eurovision |
| Juliol 05-7 2006 | Barcelona | Eurovision |
| Juliol 14-16 2006 | Berlin-Spandau | Eurovision |
| Gener 17-19 2007 | Barcelona | Active |
| Gener 26-27 2007 | Berlin-Spandau | Active |
| Juliol 04–06 2007 | Barcelona | Fly BBB |
| Gener 16-18 2008 | Barcelona | King Size |
| Juliol 02–04 2008 | Barcelona | New Order |
| Gener 21-23 2009 | Barcelona | United Nations |
| Juliol 01–03 2009 | Berlin-Tempelhof | Berlin, Berlin |
| Gener 20-22 2010 | Berlin-Tempelhof | The Original |
| Juliol 07–09 2010 | Berlin-Tempelhof | Premier League |
| Gener 19-21 2011 | Berlin-Tempelhof | Absolute |
| Juliol 06–08 2011 | Berlin-Tempelhof | Supershow |
| Gener 18-20 2012 | Berlin-Tempelhof | High Fidelity |
| Juliol 04–06 2012 | Berlin-Tempelhof | The Rock |
| Gener 15-17 2013 | Berlin-Tempelhof | Big Time |
| Juliol 02-04 2013 | Berlin-Tempelhof | Connect |
| Gener 14-16 2014 | Berlin-Tempelhof | Ich bin ein Berliner. |

## Referències

* ↑ y en su última edición de enero de 2008 han pasado cerca de 100.000 visitantes, por eso Barcelona se ha convertido en sede mundial de la moda urbana.REG=2460 Artículo en Castilla La Mancha Innovación: "Bread & Butter Barcelona 2008"
* ↑ Artículo en El Periódico: "El Bread & Butter llena los apartamentos turísticos del centro de Barcelona"

## Enllaços externs

* Web oficial de Bread and ButterArxivat 2012-07-30 a Wayback Machine.
# Bernardo Flores

Bernardo Flores (Guadalajara, Jalisco, Mèxic, 9 de març del 1996) és un cantant i actor de televisió mexicà. Conegut per ser el fill promogènit de Juan Reyes i Norma Elizondo a la telenovel·la colombiana Pasión de Gavilanes, on hi apareix a la 2a temporada.

## Carrera professional

Bernardo va estudiar actuació al Centre d'Educació Artística de Televisa. Va començar la seva carrera com a professional en el món de l'actuació introduint-se primer a la sèrie mexicana Como dice el dicho, posteriorment participa també a la telenovel·la Caer en tentación, on només apareix en tres episodis.L'any següent va participar en un capítol de la sèrie biogràfica de Luis Miguel, Luis Miguel: la serie. Seguidament va obtenir el major reconeixement per interpretar a Pablo Valentin, un jove homosexual en la telenovel·la Like.
Als inicis de l'any 2020, es va incorporar com part del repartiment regular de la segona temporada de La Doña, on va interpretar a Luis Navarrete (un jove psicòpata líder d'una banda de segrestadors de dones). En el mateix any, va participar en un capitol de Esta historia me suena. Al arribar al 2021 es va integrar a la producció de la segona temporada de Pasión de Gavilanes, on interpreta a Juan David Reyes Elizondo, el fill de Danna García i Mario Cimarro a la trama. També va participar en Express, la seva primera sèrie fora de territori mexicà. Totes dues produccions van ser estrenades l'any 2022.
El 27 de maig del 2022 a estrenar el seu primer sencill com a cantant, anomenat Mamita.

## Filmografia

Televisió :
| Any | Títol | Rol | Notes |
| 2017 | Caer en tentación | Personatge desconegut | Telenovel·la; 3 capítols. |
| 2017 | Como dice el dicho | Personatge desconegut | Sèrie d'antologia; 1 capítol. |
| 2018 | Luis Miguel: la serie | Catalino | Sèrie de televisió web; Cap. «Decidete» |
| 2018-2019 | Like | Pablo Valentín Ferrer | Telenovel·la ; rol principal. |
| 2020 | La Doña | Luis «Lucho» Navarrete Rojas | Telenovel·la (temporada 2); rol recurrent. |
| 2020 | Esta historia me suena | José María | Sèrie d'antologia, Cap. «No es serio este cementerio». |
| 2022 | Express | Leo Malasangre | Sèrie de televisió web, rol principal. |
| 2022 | Pasión de gavilanes | Juan David Reyes Elizondo | Telenovel·la (temporada 2). |

## Referències

* ↑ «“Pasión de gavilanes” 2: quién es Bernardo Flores, uno de los nuevos actores de la serie». depor.com, 16-11-2021. [Consulta: 26 gener 2022].
* ↑ «Biografía de Bernardo Flores (Su vida, historia, bio resumida)». buscabiografias.com. [Consulta: 26 gener 2022].
# Lena Paüls i Obré

Lena Paüls i Obré (Reus, Baix Camp, Catalunya, 15 de febrer de 1952) és una escriptora i filòloga catalana. Paüls dirigeix la publicació Cornabou Revista Digital de Literatura Infantil i Juvenil i coordina el Gabinet de Comunicació Escac, amb seu a Barcelona.
Després de graduar-se en filologia catalana per la Universitat de Barcelona, Paüls va desenvolupar la seva carrera professional en diversos àmbits de la cultura i la comunicació. La seva obra abasta diversitat de formats i gèneres literaris, des de narrativa fins a poesia i assaig, tant en formats tradicionals com digitals. A més, ha estat professora de llengua i cultura catalanes en cursos de reciclatge i d'administració pública, així com assessora lingüística i correctora d'estil per a empreses publicitàries. També ha estat col·laboradora en la documentació de les pàgines web de diversos escriptors catalans de renom, com Josep M. Espinàs, Jesús Moncada, Víctor Mora Pujadas, Sergi Pàmies, Ferran Torrent, Isabel-Clara Simó, Miquel de Palol i Felip, Carme Riera i Baltasar Porcel, entre d'altres.
La seva trajectòria literària ha estat reconeguda amb nombrosos premis, entre d'altres, el premi d'assaig Francesc Vila (1994) per un estudi sobre l'obra de Marià Manent, el premi Frederica Montseny de narrativa (2007), el premi dels Jocs Florals de Les Corts de Barcelona (2007), la distinció The White Ravens, de la Internationale Jugendbibliothek de Múnic (2010), o el premi Poesia Vallès Oriental (2019).

## Referències

* 1 2 3 «Lena Paüls». Andreu Sotorra. [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ Osona.com. «Lena Paüls guanya el XIII Premi de Narrativa Frederica Montseny de Manlleu». [Consulta: 8 març 2023].

## Enllaços externs

* Lena Paüls i Obré - Lloc web oficial
# Brigades Sanitàries

Les Brigades Sanitàries foren unes patrulles creades per la Mancomunitat de Catalunya per poder atendre les incidències epidèmiques, facilitar vacunes, realitzar campanyes de profilaxi de malalties evitables i d'educació sanitària general. La Mancomunitat de Catalunya va subrogar als municipis catalans l'obligació, segons reial ordre de 28 de juliol de 1921, d'organitzar patrulles de brigades sanitàries. Uns mesos més tard, l'ens supraprovincial va assumir directament aquesta atribució, per a la qual cosa es va dotar de diversos equips, com ara estufes locomòbils, potabilitzadores tèrmiques, carros-bótes, camionetes per al trasllat de malalts o un pavelló sanitari desmuntable per a vuit llits. Les brigades sanitàries van organitzar-se des de quatre nuclis: Barcelona, Lleida, Reus i Figueres, a fi d'actuar a tot Catalunya.

## Referències

* 1 2 Ferran Sabaté, Política sanitàriai social de la Mancomunitat de Catalunya, 1914-1924 (Tesi doctoral, UB, 1992).
* ↑ Alexandre Galí, Història de les institucions i moviment cultural a Catalunya, 1900-1936, llibre XV, p. 21
# Mühlenkanal

El Mühlenkanal o canal dels molins és un canal hidràulic no navegable a Einbeck a l'estat de Baixa Saxònia a Alemanya. Bifurca del riu Ilme en sortir del nucli d'Hullersen a una altitud de 119 metres damunt el nivell mitjà del mar i desemboca 4,5 km més avall a l'est d'Einbeck a una altitud de 105 metres.
El canal va excavar-se al segle XV per a conduir l'aigua de l'Ilme cap a Einbeck i accionar-hi tres molins. L'aqüeducte damunt el riu Krummes Wasser a prop de la torre Diekturm, un baluard construït per a defensar el canal vital per a l'economia de la ciutat es considera com un dels emblemes de la ciutat. Els dos altres són les tres torres de la casa de la vila i Till Eulenspiegel.
* El canal al llarg de la casa dels bombers
* El pas sota el carrer Reinser Turmweg
* Resclosa de desguàs
* La confluència avall amb l'Ilme
* L'aqüeducte damunt del Krummes Wasser

## Referències

* ↑ Naturpark Solliing-Vogler, Hannover, Landesvermessung und Geobasisinformation Niedersachen, 1995
* ↑ «Mühlenkanal» (en alemany). Fischereiverein Einbeck e. V., s.d. [Consulta: 15 gener 2017].
* ↑ Kanonenbollwerk: Der Diek-Turm Arxivat 2014-11-03 a Wayback Machine., Einbeck, Web de l'Einbecker Geschichtsverein, consultat el 9 d'octubre de 2011
* ↑ Adolf Radyan & Rudolf Lindemann, Benser Straße - Krähengraben, Einbeck: die Historische Bier- und Fachwerkstadt, Einbeck, Ajuntament d'Einbeck, 1998 (3a edició), pàgines 50-51
# Toni Lloret i Grau

Toni Lloret i Grau (Igualada, Anoia, 30 de juliol de 1957), és un psicòleg i escriptor català.
Llicenciat en psicologia per la UAB (1980). Va ser director del Centre d'Acolliment per a Infants de la Casa de Maternitat de Barcelona i dels centres d'atenció a la infància de LLars Mundet (Diputació de Barcelona). Co-impulsor i psicòleg del Servei d'Atenció a la Dona del Centre d'assistència primària d'Igualada. Va promoure i co-fundar l'Escola Laboral (educació Compensatòria) 1981-1983. Va col·laborar amb la Comissió Europea com a expert en temes com el maltractament infantil i la violència de gènere. Membre de l'Agrupació de defensa forestal (ADF) d'Argençola (Anoia) i membre d'Iniciativa per Catalunya Verds des de la fi de 2004 i fins al 2019. Ha estat regidor (2007-2011) i alcalde (2012-2019) d'Argençola (Anoia). Promotor, co-fundador i 1er president de l'Associació de micropobles de Catalunya.
Ha escrit diversos llibres i ha col·laborat amb diaris com El Periódico de Catalunya, l'Avui i La Vanguardia en temes relacionats amb la psicologia.

## Obra

* L'Infant Maltractat 1993 (assaig)
* Centres d'Acolliment i Residencials per a Infants (coautor amb Albert Montejano Freixinet) (assaig) 1996
* Drogas: Síntomas y Signos (coautor amb Albert Lahuerta Montoliu) (assaig) 1994
* El Bord (novel·la) 1997
* Història d'un Almogàver (novel·la) 2001

## Referències

* ↑ Magallón, Sònia; Mas, Teresa. Qui escriu a l'Anoia. Consell Comarcal de l'Anoia, 1994.
* ↑ «Toni Lloret ' Cal que ens sentim més orgullosos de ser de Micropoble i de ser rurals'». [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ Anoia, Redacció / Info. «La delegada del Govern a la Catalunya Central, Laura Vilagrà, visita l'Alta Anoia - 04 ago 2016». [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ Palmer, Jordi «Els micropobles alcen la veu». Avui, 27-03-2008.
* ↑ «La violencia empieza pronto» (en castellà). La Vanguardia, 10-10-1997.
* ↑ Carbó, Ismael «Dimissió: un exercici estrany i difícil». Avui, 20-11-2009.

## Enllaços externs

* «Blog de Toni Lloret Grau», 2006-2010.
# Marcel·lí Vallduví Romeu

Marcel·lí Vallduví Romeu (Reus, 1804 - 1880) va ser un comerciant, polític i militar català.
Defensor de la Constitució de 1812 va ser durant el Trienni liberal un dels dirigents de la "Tertúlia patriótica" que es reunia a Reus al Teatre de les Comèdies, dos cops per setmana, de marcat caràcter liberal i exaltat. Vallduví es destacà per la seva capacitat oratòria. Aquella Tertúlia la dirigien entre d'altres, el doctor Pere Mata i Ripollès, el també metge Jaume Ardèvol, el farmacèutic Antoni Andreu Carrera, el prevere de Sant Pere, Prudenci Marcó Casas, mossèn Pere Rosselló, l'advocat Joan Baptista Simó, el jutge Paulino de los Arcos, el primer alcalde del Trienni Marià Fonts Ciurana i alguns expatriats italians. En aquella època era capità de la Milícia de Reus i va dirigir algunes actuacions a mitjans de 1823 contra els absolutistes. Va ser un dels redactors habituals del periòdic que es va publicar a Reus durant el Trienni, la Diana constitucional política y mercantil de la villa de Reus.
Es dedicava al comerç a l'engròs de vins i aiguardents i era dels més rics de la ciutat. El 1839, va ser regidor a l'ajuntament de Reus amb l'alcalde progressista Pau Font Rocamora, i el 1843 va ser diputat provincial, durant la minoria d'Isabel II. Retirat de la política, es dedicà als seus negocis i va morir a Reus cap el 1880.

## Referències

* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 662
# Nombre esfènic

En la teoria de nombres, un nombre esfènic (del grec antic: σφήνα, falca) és un nombre enter positiu compost a partir de tres nombres primers diferents.

## Definició

Un nombre esfènic és un producte pqr on p, q i r són tres nombres primers diferents.
Per exemple,
* 70 = 2 × 5 × 7 és un nombre esfènic
* 60 = 22 × 3 × 5 està format per tres nombres primers, però no és esfènic (2 x 2 x 3 x 5).

## Exemples

El nombre esfènic més petit és 30 = 2 × 3 × 5, que és el producte dels tres primers nombres primers més petits.
Els primers nombres esfenics són
    30, 42, 66, 70, 78, 102, 105, 110, 114, 130, 138, 154, 165, 170, 174, 182, 186, 190, 195, 222, 230, 231... (successió A007304 a l'OEIS)
on
    30 = 2 × 3 × 5
    42 = 2 × 3 × 7
    66 = 2 × 3 × 11
    70 = 2 × 5 × 7
    78 = 2 × 3 × 13
El gener del 2016, el nombre esfènic més gran és
    (2$^{74.207.281}$ − 1) × (2$^{57.885.161}$ − 1) × (2$^{43.112.609}$ − 1).
que és el producte dels nombres primers més grans coneguts.

## Divisors

Tots els nombres esfènics tenen exactament vuit divisors. Si expressem el número esfènic com $n=p\cdot q\cdot r$, on p, q, i r són nombres primers diferents, llavors el conjunt de divisors de n són:
    $\left\{1,\ p,\ q,\ r,\ pq,\ pr,\ qr,\ n\right\}.$
L'invers no es manté. Per exemple, 24 no és un nombre esfènic, però té exactament vuit divisors.

## Propietats

Tots els números esfènics són, per definició, lliures de quadrats, perquè els factors primers han de ser diferents.
La funció de Möbius de qualsevol nombre esfènic és −1.
Els polinomis ciclotòmics $\Phi _{n}(x)$, que s'apoderen de tots els nombres esfènics n, poden contenir coeficients arbitràriament grans (per a n, un producte de dos primers són els coeficients $\pm 1$ o $0$).

## Nombres esfènics consecutius

El primer cas de dos esfènics consecutius enters és 230 = 2 × 5 × 23 i 231 = 3 × 7 × 11.
El primer cas de tres esfènics consecutius és 1309 = 7 × 11 × 17, 1310 = 2 × 5 × 131, i 1311 = 3 × 19 × 23.
No hi ha cap cas de més de tres esfènics consecutius, perquè cada quart sencer positiu consecutiu és divisible per 4 = 2 × 2 i, per tant, no està lliure de quadrats.
Els nombres 2013 (3×11×61), 2014 (2×19×53), i 2015 (5×13×31) són esfènics consecutius. Els propers tres nombres esfèrics consecutius són 2665 (5×13×41), 2666 (2×31×43) i 2667 (3×7×127) (successió A165936 a l'OEIS).

## Referències

* ↑ Van Dyke, James; Rogers, James; Adams, Holli. Fundamentals of Mathematics (en anglès). Cengage Learning, 2011, p. 126. ISBN 0538497971.
* ↑ Emma Lehmer, "On the magnitude of the coefficients of the cyclotomic polynomial", Bulletin of the American Mathematical Society 42 (1936), no. 6, pp. 389–392..

## Vegeu també

* Nombre gairebé primer
* Nombre semiprimer, producte de dos nombres primers
# Lidia Vinyes Curtis

Lidia Vinyes Curtis és una mezzosoprano catalana.
Estudià cant líric amb Jorge Sirena i violí en el Conservatori Superior de Música del Liceu. Després estudià al Conservatori de Música de Tolosa de Llenguadoc i a la Schola Cantorum Basiliensis, on s'especialitzà en música antiga. De la interpretació del violí amb formacions com l'Ensemble Baroque de Limoges i Al Ayre Español, passà al cant en la tessitura de mezzosoprano.
El 2013 va guanyar el concurs de la Bachwoche dins de la Bachakademie Stuttgart, fet que la va convertir en solista habitual en molts concerts dirigits per Helmuth Rilling, especialment per a interpretacions d'obres de Bach. També ha actuat sota la direcció de Sigiswald Kuijken, com a solista de l'ensemble Bach-Vokal d'Stuttgart i amb Gustavo Dudamel. Canta habitualment amb l'Orquestra Barroca Catalana.
L'inici de la seva carrera operística fou en l'Atlàntida de Manuel de Falla. Al Gran Teatre del Liceu debutà la temporada en el paper d'Ascanio al Benvenuto Cellini d'Hector Berlioz. Dins del repertori operístic, ha interpretat Emilia a l'Otello de Rossini, Zulma a L'Italiana in Algeri de Rossini o Eduige a la Rodelinda de Haendel, entre d'altres. Amb el conjunt Concerto Campestre ha fet el primer enregistrament mundial de l'òpera L'angelica del compositor portuguès João de Sousa Carvalho.

## Discografia

* L'Angelica de João de Sousa Carvalho (Naxos, primer enregistrament mundial).
* Goyescas d'Enric Granados (BBC).
* Passió segons Sant Mateu de Johann Sebastian Bach.
* Love de Tomasz Luc.

## Referències

* ↑ «Lidia Vinyes Curtis Biografía – BIAM» (en castellà). [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ Ràdio, Catalunya. «"Sentits": Lidia Vinyes-Curtis, perseguir un somni». [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ «ENGLISH BIO» (en anglès), 11-12-2019. [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ Estruch, Nuria. «Händel a l'Òpera a l'edició 2019» (en castellà), 23-05-2019. [Consulta: 26 maig 2020].
* ↑ «Lidia Vinyes-Curtis | Liceu Opera Barcelona». [Consulta: 26 maig 2020].
# Brunettia anandalei

Brunettia anandalei és una espècie d'insecte dípter pertanyent a la família dels psicòdids. que es troba a l'Índia (Àsia).

## Referències

* ↑ «Annandale, 1910. Rec. Indian Mus., 5, 141». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 7 març 2012].
* 1 2 «Brunettia anandalei» (en anglès). Catalogue of Life. Leiden: Species2000.org, 2014. Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 30 setembre 2014].
* ↑ Myers, P; Espinosa, R. et alii. «Brunettia anandalei» (en anglès). The Animal Diversity Web. University of Michigan, 2012. [Consulta: de setembre 2014].

## Enllaços externs

* «Brunettia anandalei» (en anglès). ZipCodeZoo. Potomac: BayScience Foundation. [Consulta: 30 setembre 2014].
# Mony Marc

Mony Marc és una cantant belga.
És coneguda perquè va ser un dels dos primers representants de Bèlgica, juntament amb Fud Leclerc, al Festival de la Cançó d'Eurovisió el 1956 –a la primera edició hi hagué dos representants per cada país concursant–, celebrat la ciutat suïssa de Lugano, interpretant la cançó Le plus beau jour de ma vie, escrita per Claude Alix i musicada per David Bee. Aquell any va guanyar la suïssa Lys Assia i tant ella, Leclerc i la resta de participants van ser declarats segons, d'acord amb la classificació final tradicional.

## Referències

* ↑ Wangermée, Robert. Dictionnaire de la chanson en Wallonie et à Bruxelles (en francès). Lieja: Pierre Mardaga Éditeur, 1995, p. 255. ISBN 2-87009-600-3.
* ↑ P.-F.L. «Pour Nuno, le grand soir se joue à Kiev». La Libre, 29-05-2005.
* ↑ «"Le plus beau jour de ma vie" par Mony Marc (1956)» (en francès). RTBF, 30-03-2013. [Consulta: 19 agost 2021].
* ↑ «Mony Marc» (en anglès). Eurovision Song Contest. [Consulta: 19 agost 2021].
# Còssifa de MacClounie

El còssifa de MacClounie (Dessonornis macclounii; syn:Cossypha anomala macclounii) és un ocell paseriforme de la família dels muscicàpids. Es troba únicament a Malawi, Zàmbia i Tanzània. El seu hàbitat principal són els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. El seu estat de conservació és considerat de risc mínim.
El nom específic de MacClounie fa referència a John MacClounie (fl. 1938), naturalista i col·leccionista britànic a Nyasalàndia.

## Taxonomia

Segons el Handbook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon estaria classificat dins del gènere Dessonornis, on se'l consideraria pròpiament una espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.2, juliol 2021), el consideren una subespècie del còssifa olivaci (Cossypha anomala macclounii). De fet, no reconeixen el gènere Dessonornis i consideren tots els tàxons que el componen dins del gènere Cossypha.

## Referències

* 1 2 Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «còssifa de MacClounie». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 14 gener 2021].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 700. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Rusty-flanked Robin-chat. Dessonornis macclounii» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2017. [Consulta: 14 gener 2021].
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 27 desembre 2021].
# Palòmbia

Palòmbia, oficialment la República Palombiana, és un país imaginari de l'Amèrica del Sud descrit en les històries del còmic belga Espirú i Fantàstic i el lloc de naixement i hàbitat natural del Marsupilami, creat per André Franquin el 1951-52 a l'àlbum Spirou et les héritiers, traduït el 1968 al català com Espirú i els Hereus per Johanna Givanel Pasqual.
Franquin hi deixa anar amb ironia àcida el seu menyspreu de les dictadures, els uniformes i el militarisme, antimilitarisme que va tenir el seu apogeu a l'àlbum QRN sur Bretzelburg, un altre regne imaginari, sota la dictadura del general Schmetterling. El nom és una al·lusió a Colòmbia, inspirat del tudó, amb el seu nom científic Colomba palumbus. El país se situa entre Veneçuela, el Perú, el Brasil i Colòmbia, i es descriu com «el país més petit de l'Amèrica Llatina», té dos països veïns imaginaris: Guaracha i Aguaschatas. L'idioma oficial és el castellà i la capital és Chiquito. El riu més important és el Soupopoaro (un joc de mots, en pseudocastellà, llegit a la francesa significa sopa de porros).

## Referències

* ↑ «Palombie» (en francès). Encyclopédie du Marsupilami. Marsu Productions.
* 1 2 Brienza, Casey; Johnston, Paddy. Cultures of comics work (en anglès). Nova York, NY: Springer, 2016, p. 162-164. ISBN 9781137550903.
* ↑ Puech, Jean-Benoît. Jordane et son temps (1947-1994) (en francès). POL Editeur, 2017-04-13T00:00:00+02:00, p. 118 ss. ISBN 978-2-8180-4235-9.
* ↑ «Franquin, André (1924-1997)» (en francès). Médiathèque entre Dore et Allier, 07-04-2016. Arxivat de l'original el 2018-04-11. [Consulta: 10 abril 2018].
* ↑ Cahiers des Amériques latines (en francès). París: Institut des hautes études de l'Amérique latine, Université de la Sorbonne nouvelle - Paris III, 1998, p. 39-40.
* ↑ «Die Welt des Marsupilami» (en alemany). Eurolizenzen. Arxivat de l'original el 2018-04-11. [Consulta: 10 abril 2018].
* ↑ «Lieux imaginaires - 4: L'Amérique: La Palombie» (en francès). Franquin - Dossiers. Franquin.com. [Consulta: 10 abril 2018].