OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Courcelles

«Courcelles» té aquests significats:
* Bèlgica: Courcelles (Bèlgica) a l'Hainaut (Valònia)
* França:
** Courcelles (Charente Marítim),
** Courcelles (Doubs),
** Courcelles (Loiret),
** Courcelles (Meurthe i Mosel·la),
** Courcelles (Nièvre),
** Courcelles, antic municipi de l'Alt Saona, ara part d'Équevilley
** Courcelles, antic municipi del Somme, ara part d'Aigneville
** Courcelles (Territori de Belfort),
** Courcelles-au-Bois, Somme
** Courcelles-Chaussy, Mosel·la
** Courcelles-de-Touraine, Indre i Loira
** Courcelles-en-Barrois, Mosa
** Courcelles-en-Bassée, Sena i Marne
** Courcelles-en-Montagne, Alt Marne
** Courcelles-Epayelles, Oise
** Courcelles-Frémoy, Costa d'Or
** Courcelles-la-Forêt, Sarthe
** Courcelles-le-Comte, Pas de Calais
** Courcelles-lès-Gisors, Oise
** Courcelles-lès-Lens, Pas de Calais
** Courcelles-lès-Montbard, Costa d'Or
** Courcelles-lès-Montbéliard, Doubs
** Courcelles-lès-Semur, Costa d'Or
** Courcelles-Sapicourt, Marne
** Courcelles-sous-Châtenois, Vosges
** Courcelles-sous-Moyencourt, Somme
** Courcelles-sous-Thoix, Somme
** Courcelles-sur-Aire, Mosa
** Courcelles-sur-Blaise, Alt Marne
** Courcelles-sur-Nied, Mosel·la
** Courcelles-sur-Seine, Eure
** Courcelles-sur-Vesle, Aisne
** Courcelles-sur-Viosne, Val-d'Oise
** Courcelles-sur-Voire, Aube
** Angluzelles-et-Courcelles, Marne
** Buire-Courcelles, Somme
** Montliot-et-Courcelles, Costa d'Or
** Saint-Brice-Courcelles, Marne
# Antoine-Alfred Marche

Antoine-Alfred Marche, sovint anomenat també Alfred Marche (Boulogne-Billancourt, 15 de febrer de 1844 - París, 31 d'agost de 1898) va ser un naturalista i explorador francès que va visitar l'Àfrica, les Filipines i les Illes Marianes.

## Biografia

Alfred Marche ja havia fet diversos viatges a Malaca, a Indoxina i a la Senegàmbia, però va ser a partir del 1872 que va començar la seva carrera d'explorador amb la seva primera expedició científica al riu Ogoué (Gabon) acompanyant el marquès de Compiegne. Hi tornà dues vegades (el 1873 i el 1875) i durant la darrera visita hi romangué dos anys sota el comandament de l'explorador francès Savorgnan de Brazza; també viatjà amb el doctor Ballay.
Després de la seva participació en una expedició a l'Àfrica central (1878), Alfred Marche es veié encarregat pel Ministeri d'Educació Pública d'una missió científica a Oceania (de 1879 a 1885). L'explorador va efectuar aleshores dos viatges a les Filipines (1879–81 i 1882–84), on recollí artefactes diversos anteriors a l'arribada dels espanyols en algunes illes remotes. La seva darrera missió el va portar a les illes Marianes
Alfred Marche va elaborar grans col·leccions de diversos artefactes i també d'espècimens d'ocells de les Marianes entre el 22 d'abril de 1887 (data d'arribada a les illes) i maig de 1889. Algunes d'aquestes van incloure certes espècies noves d'ocells (com ara Cleptornis marchei, que van ser descrites per Émile Oustalet).
Va ser llorejat de la Societat de Geografia de París em 1886. Alfred Marche va morir el 31 d'agost de 1898, a l'edat de 54 anys, durant un retorn a París a conseqüència d'una malaltia cardíaca.

## Obres

* Trois voyages dans l'Afrique occidentale : Sénégal, Gambie, Casamance, Gabon, Ogooué (1879)
* Lucon et Palaouan; six années de voyages aux Philippines. (1887)
* Note de voyage sur les iles Marinanes. (1898)

## Referències

* ↑ Biografia a l'Enciclopèdia Britannica
* ↑ Bakker, Rollin H. (1951) The Avifauna of Micronesia, Its Origin, Evolution, and Distribution. University of Kansas Publications Museum of Natural History 3(1):1-359
# Cambra Oficial de Comerç, Indústria, Serveis i Navegació de Mallorca

La Cambra Oficial de Comerç, Indústria, Serveis i Navegació de Mallorca és una entitat creada a Palma l'any 1886 per agrupar els naviliers, comerciants, industrials i capitans de vaixells. És una corporació de dret públic que entre els seus objectius hi constaven la defensa dels interessos econòmics illencs davant l'administració, la proposta de reformes legals i el foment dels ensenyaments tècnics.

## Història

Entre 1896 i 1899 va publicar el Boletín Comercial. A partir de 1898 la seva activitat s'intensificà. El 1899 començà la publicació del Boletín de la Cámara Oficial de Comercio, Industria y Navegación de Palma de Mallorca, que es mantingué fins a l'any 1976.
Impulsà l'Escola Superior de Comerç de Palma (1907). A partir de 1911 publicà les seves memòries comercials anuals. Va promoure l'Escola Especial de Nàutica (1920-1924) i l'Escola de Nàutica de Palma (1925-1943) que gestionà directament a partir de 1944. El 1924 s'obrí la delegació d'Eivissa i el 1989 la de Formentera. Durant la Segona República promogué l'Avantprojecte d'Estatut d'Autonomia de les Illes Balears de 1931.
A partir de 1957 recuperà la seva activitat, intervenint en el trasllat de l'aeroport des de Son Bonet a Son Sant Joan (1959) i en la creació del Patronat Econòmic d'Estudis Universitaris. El 1975 creà la Cambra de Compensació Bancària i el 1986 el Centre de Formació Empresarial. Des de 1989 publica Información empresarial. Revista de economía y empresa.
En l'actualitat declara que la seva finalitat és promoure elfoment econòmic i empresarial a través de l'anàlisi i la prestació de serveis específics a les empreses, d'acord amb les funcions púbico.administratives assignades per la llei. És una corporació gestionada per les mateixes empreses, configurada com un òrgan consultiu i de col·laboració amb les administracions públiques.

## Referències

* ↑ «Què és la Cambra?». Cambra Oficial de Comerç, Indústria, Serveis i Navegació de Mallorca. [Consulta: 8 juliol 2022].
* ↑ «Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Navegació de Mallorca, Eivissa i Formentera». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 3. Palma: Promomallorca, p. 10-11. ISBN 84-8661702-2.

## Enllaços externs

* Cambra de Comerç de Mallorca
# Campylomormyrus rhynchophorus

Campylomormyrus rhynchophorus és una espècie de peix africà del gènere Campylomormyrus en la família Mormyridae, endèmic de la conca del Congo, en Angola, Camerun, Zàmbia i República Democràtica del Congo.

## Morfologia

D'acord amb la seva morfologia, es pot agrupar dins del grup de «peixos elefant», junt amb el Gnathonemus i el Mormyrus, que posseeixen una extensió particularment prominent en la boca i per això popularment se'ls anomena «peixos de nas d'elefant»; aquesta extensió usualment consisteix en un allargament carnós flexible unit a la mandíbula inferior i que està equipada amb sensors de tacte i probablement de gust.
Posseeix electroreceptors sobre tot el cap i en les regions ventral i dorsal del cos, però absent des del costat i el peduncle caudal on es troba l'òrgan elèctric.
Pot aconseguir una grandària aproximada de 220 mm.

## Estat de conservació

Respecte a l'estat de conservació es pot indicar que d'acord amb la UICN aquesta espècie es pot catalogar en la categoria de «risc mínim (LC o LR/lc)».

## Referències

* 1 2 Moelants, T. (2010). "Campylomormyrus rhynchophorus." 2010 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2010. [Consulta: 3 abril 2023]
* ↑ Campylomormyrus rhynchophorus, en Fishbase
* ↑ Suyehiro, 1942, p. 1-305.
* ↑ Gosse, 1984, p. 63-122.

## Bibliografia

* Gosse, J.P.. Mormyridae (en anglés). Thys van den Audenaerde (eds.), 1984.
* Suyehiro, Y. A study on the digestive system and feeding habits of fish (en anglès). 1. Japanese Journal of Zoology, 1942.
# Campylomormyrus tamandua

Campylomormyrus tamandua és una espècie de peix africà del gènere Campylomormyrus en la família Mormyridae, endèmic en diverses conques hidrogràfiques africanes, amb una ampli rang de distribució en el centre i oest del contient, incloent els rius Congo, Níger, Volta, Ogun i la conca del llac Txad.
És nativa de la República Democràtica del Congo, Benín, Burkina Faso, Camerun, regió del Congo, República Centreafricana, Costa d'Ivori, Ghana, Guinea, Mali, Níger, Nigèria i Zàmbia.

## Morfologia

D'acord amb la seva morfologia, es pot agrupar dins del grup de «peixos elefant», junt amb el Gnathonemus i el Mormyrus, que posseeixen una extensió particularment prominent en la boca i per això popularment se'ls anomena «peixos de nas d'elefant»; aquesta extensió usualment consisteix en un allargament carnós flexible unit a la mandíbula inferior i que està equipada amb sensors de tacte i probablement de gust.
El seu òrgan elèctric de descàrrega (EOD) és sensible als esteroides.
Pot aconseguir una grandària aproximada de 430 mm.

## Estat de conservació

Respecte a l'estat de conservació es pot indicar que d'acord amb la UICN aquesta espècie es pot catalogar en la categoria de «risc mínim (LC o LR/lc)».

## Referències

* 1 2 3 Olaosebikan, B.D., Entsua-Mensah, M., Lalèyè, P. & Moelants, T. (2020). "Campylomormyrus tamandua." 2020 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2020. [Consulta: 3 abril 2023]
* ↑ Campylomormyrus tamandua, en Fishbase
* ↑ Suyehiro, 1942, p. 1-305.
* ↑ Gosse, 1984, p. 63-122.
* ↑ Günther, 1865.

## Bibliografia

* Gosse, J.P.. Mormyridae (en anglés). Thys van den Audenaerde (eds.), 1984.
* Günther, A. Description of a new species of Mormyrus (en anglès). Proceedings of the General Meetings for Scientific Business of the Zoological Society of London, 1864.
* Suyehiro, Y. A study on the digestive system and feeding habits of fish (en anglès). 1. Japanese Journal of Zoology, 1942.
# Campylomormyrus tshokwe

Campylomormyrus tshokwe és una espècie de peix africà del gènere Campylomormyrus en la família Mormyridae, endèmic de la conca del Congo, en especial als rius Kwango i Kasai. És natiu d'Angola i de la República Democràtica del Congo.

## Morfologia

D'acord amb la seva morfologia, es pot agrupar dins del grup de «peixos elefant», junt amb el Gnathonemus i el Mormyrus, que posseeixen una extensió particularment prominent en la boca i per això popularment se'ls anomena «peixos de nas d'elefant»; aquesta extensió usualment consisteix en un allargament carnós flexible unit a la mandíbula inferior i que està equipada amb sensors de tacte i probablement de gust.
Pot aconseguir una grandària aproximada de 290 mm.

## Estat de conservació

Respecte a l'estat de conservació es pot indicar que d'acord amb la UICN aquesta espècie es pot catalogar en la categoria de «risc mínim (LC o LR/lc)».
L'extracció de diamants en els petits rius de la regió de Kasai és artesanal però molt intensa i, per tant, pot ser una amenaça molt important degut a l'alteració dels sediments dels rius.

## Referències

* 1 2 3 Moelants, T. (2010). "Campylomormyrus tshokwe." 2010 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2010. [Consulta: 3 abril 2023]
* ↑ Campylomormyrus tshokwe, en Fishbase
* ↑ Suyehiro, 1942, p. 1-305.
* ↑ Gosse, 1984, p. 63-122.

## Bibliografia

* Gosse, J.P.. Mormyridae (en anglés). Thys van den Audenaerde (eds.), 1984.
* Suyehiro, Y. A study on the digestive system and feeding habits of fish (en anglès). 1. Japanese Journal of Zoology, 1942.
# Cilindrita

La cilindrita és un mineral de la classe dels sulfurs que pertany i dona nom al grup de la cilindrita. El nom prové del grec κυλινδρος, kylindros, que significa cilindre, pel seu hàbit cristal·lí força únic. El mineral va ser descobert el 1893 a la mina de Santa Cruz, prop de la ciutat de Poopó a Bolívia.

## Característiques

La clilindrita és un sulfur de plom, estany, ferro i antimoni amb la fórmula química de Pb₃Sn₄Sb₂S$_{14}$. Forma part de les sulfosals i no és magnètica ni radioactiva. Forma cristalls pinacoidals triclínics que sovint es mostren com tubs o cilindres. El seu color oscil·la entre negre i gris metàl·lic, amb una duresa a l'escala de Mohs de 2,5 i un pes específic de 5,4. A més dels quatre metalls de la seva fórmula sol portar altres com a impureses, entre els quals és freqüent la plata. És extreta a les mines com a mena d'estany i antimoni.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la cilindrita pertany a «02.HF: Sulfosals de l'arquetip SnS, amb SnS i unitats d'estructura de l'arquetip PbS» juntament amb els següents minerals: vrbaïta, franckeïta, incaïta, levyclaudita, potosiïta, coiraïta, abramovita i lengenbachita.

## Formació i jaciments

Es forma i apareix en els filons hidrotermals de jaciments d'estany. Normalment es troba associada a altres minerals: franckeïta, estannita, incaïta, potosiïta, teal·lita, jamesonita, boulangerita, cassiterita, galena, pirita o esfalerita. Fora de Bolívia, on va ser descoberta, també se'n troba a Ucraïna i Sibèria.

## Bibliografia

* Palache, Charles; Berman, Harry; Frondel, Clifford. «Cylindrite». A: The System of Mineralogy of James Dwight Dana and Edward Salisbury Dana Yale University 1837-1892. Volume I: Elements, Sulfides, Sulfosalts, Oxides.. 7a ed.. Nova York: John Wiley and Sons, Inc., 1944, p. 482-483.

## Referències

* ↑ «Cylindrite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 maig 2014].
* ↑ «Cylindrite Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 4 maig 2014].
* ↑ Anthony, John W.; Bideaux, Richard A.; Bladh, Kenneth W.; Nichols, Monte C. «Cylindrite». A: Handbook of Mineralogy, (PDF) (en anglès). Mineralogical Society of America, 2001 [Consulta: 27 febrer 2014].
# Cucurbita argyrosperma

Cucurbita argyrosperma és una carabassa típica de Mèxic, on es coneix com pipián, que pertany a la família de les Cucurbitàcies.
És originària del sud de Mèxic.
És una planta herbàcia anual i enfiladissa cultivada principalment a Mèxic i alguns estats dels Estats Units com Florida. A Europa és pràcticament desconeguda.
Se n'aprofita tant les flors (és monoica), com els brots tendres i la polpa del fruit. A més, amb les llavors es preparen nombroses salses.
La domesticació d'aquesta carbassa mexicana es va produir fa més de 7.000 anys.
D'entre les 5 espècies conreades de carbassa, és la de menor difusió. Però recentment ha estat objecte de nombrosos estudis científics i se n'ha estès el conreu als Estas Units, on un dels tres tipus conreats es coneix com Cushaw.

## Característiques del fruit

La forma de l'ovari determina la del fruit, que és una pepònide de prop de 50 cm de llarg, llisa i amb forma de pera, l'extremitat més estreta de la qual és recta o lleugerament corbada. L'escorça sovint és irregularment virada en verd i blanc. La polpa, de textura ferma, és blanquinosa, groga o verdosa. El fruit conté unes 200 llavors el·líptiques blanquinoses o grogoses, d'uns 1,5 x 3,5 cm, amb un endocarpi blanc, dolç i ric en oli.

## Hàbitat i distribució

Hi ha dues subespècies:
* C. argyrosperma subsp. sororia (només en estat silvestre)
* i C. argyrosperma subsp argyrosperma (sinònim C. palmieri)(silvestre i cultivada).
Hi ha tres cultivars de la subespècie C. argyrosperma argyrosperma:
* Cucurbita argyrosperma subsp. argyrosperma var. argyrosperma
* Cucurbita argyrosperma subsp. argyrosperma var. stenosperma
* Cucurbita argyrosperma subsp. argyrosperma var. callicarpa.

## Conreu

Les tres varietats cultivades tenen una distribució ben delimitada, en general es conrea en zones càlides, relativament seques, amb una estació de les pluges ben definida; pot arribar a fer-se a 1.800 m d'altitud, però tolera poc les baixes temperatures i l'excés de pluges.

## Referències

* ↑ Sinònims en Tropicos
# El camarón encantado

El camarón encantado és un conte de fades extret de la revista infantil La Edad de Oro de José Martí (1853-1895). Pertany al tercer número d'aquesta revista publicat el setembre de 1889. El conte està clarament inspirat en la faula dels germans Grimm "Der Fischer und seine Frau" (El pescador i la seva dona). Aquest conte, com quasi tots els que han estat inspirats en els dels germans Grimm, porta implícit un marcat contingut moral; en aquest cas es pot interpretar com a moralina que l'ambició sense mesura ni respecte només porta a la destrucció de la persona i pot fer perdre-ho tot, inclús allò que realment importa.
Aquest conte va en la mateixa línia de tots els contes, històries i poemes de La Edad de Oro, que és una de les principals obres de la literatura cubana i coneguda dintre de la literatura hispànica. A Cuba és un referent pel seu valor pedagògic i de construcció moral, que encaixa amb els ideals humanistes de la Revolució cubana dels anys cinquanta del segle xx.

## Sinopsi

En Loppi, un llenyataire molt modest i pobre que viu amb la seva malhumorada dona Massicas, es troba un dia un cranc de riu màgic. Ell pretén pescar-lo per sopar però el cranc li promet que quan conjuri la fórmula "Camaroncito duro, sácame del apuro" apareixeran les menges que vulgui, tot a canvi d'haver-li perdonat la vida. L'home tot ho fa amb ànsies de satisfer la seva capritxosa dona, que, empesa per l'ambició, l'obliga a abusar de la confiança del cranc-mag: li demana robes vistoses, joies, un castell i terres, cada vegada més, sense mesura. Però al final, quan demana ser reina del món, el cranc, colèric a causa de l'avarícia de la dona, els arrabassa tot allò que els havia concedit a ella i a en Loppi. A ella, li agafa un atac d'ira que el seu cor no pot suportar i mor.

## Referències

* ↑ "La edad de Oro" edición: Janet Rayneri Martínez. Editorial gente Nueva, 1998. Cuarta edición 1999, ISBN 959-08-0121-8
# Espinaler

Espinaler és una empresa catalana dedicada a l'alimentació en conserves. El seu producte més popular és la Salsa espinaler, que es fa servir per amanir els productes propis del vermut. L'empresa, de tradició familiar, va per la quarta generació de taverners.

## Història

L'empresa va ser fundada a Vilassar de Mar, a la Taverna Espinaler, oberta el 1896 per Miquel Riera i Prat i només se servien gots de vi. El 1946 el net del fundador, Joan Tapias, va agafar les regnes del negoci i va començar a vendre vermut i conserves. Fou la seva dona, Ventureta Roldós, qui va crear la coneguda Salsa Espinaler el 1950 i que els va permetre expandir el seu negoci més enllà de la pròpia taverna. L'actual gerent, Miquel Tapias, va agafar el negoci el 1970 i va donar-li una nova embranzida embotellant i distribuint el producte arreu. Amb els anys van arribar a comercialitzar els seus productes bàsicament per tot el territori català, fins que el 2004 van iniciar una expansió estatal. El 2012 van començar a exportar a nivell europeu i actualment (2015) també distribueixen producte a l'Àsia (Tòquio i Hong Kong) i als Estats Units. En total tenen unes 150 referències de productes en el seu catàleg, dividits en les marques comercials Espinaler i Pepus. A Catalunya, tenen tres tavernes-botigues: dues a Vilassar de Mar i una a Badalona. A Barcelona, l'empresa ha cedit la seva imatge a un local ubicat al carrer Gran de Gràcia.

## Referències

* 1 2 Freixa, Elena «Espinaler aterra a Hong Kong amb una vermuteria». Diari Ara, 20-01-2015.
* 1 2 Planas, Jordi «Ni empresari, ni gerent: taverner». Diari Ara, 02-11-2014.
* ↑ LA VANGUARDIA «Espinaler abre en Tokio su primera taberna en el extranjero». .
* ↑ «Espinaler va facturar 14 milions el 2014 i vendrà productes a Hong Kong». La Vanguardia, 20-01-2015.
* ↑ Manresa, Júlia «Les conserves tornen a ser per als ‘pobres'». Ara Emprenem (Diari Ara), 24-05-2015.
* ↑ Solanas, Paula «Espinaler cedeix la seva imatge per créixer a Barcelona». Diari Ara, 11-09-2015 [Consulta: 16 setembre 2015].
# La Acción

La Acción va ser un periòdic maurista que es va editar entre 1916 i 1924 sota les ordres de Manuel Delgado Barreto. sota la seva capçalera apareix la llegenda “aquest periòdic, sense relació amb els gremis polítics, té per únic programa dir la veritat” i s'expressa com una publicació "monàrquica, catòlica i amb alt sentit patriòtic".
Aquest periòdic vespertí comptava amb una vinyeta política, articles i notícies de política nacional i internacional, literatura, cròniques de societat i esports, a més d'informació gràfica a través de fotografies.
Entre els seus redactors es troben Buenaventura L. Vidal, Alberto de Segovia, Francisco Viu i Antonio de Miguel, entre d'altres. I en la nòmina de col·laboradors apareixen Gabriel Maura Gamazo, Jacinto Benavente, Julio Casares, Ricardo León i Antonio Goicoechea. Delgado Barreto escriu els seus articles sota la signatura del seu pseudònim: ‘El Duque G.’.
Va desaparèixer el maig de 1924 per problemes econòmics i un any després el que fou el seu director Manuel Delgado Barreto passa a dirigir el periòdic La Nación, periòdic oficiós de la dictadura de Miguel Primo de Rivera.
# La Gaceta Literaria

La Gaceta Literaria va ser una revista cultural publicada a Madrid entre 1927 i 1932. Fundada per Ernesto Giménez Caballero i amb periodicitat quinzenal, va editar un total de 123 números i va estar relacionada amb la «generació del 27».
En ella hi van col·laborar autors com Luis Buñuel, César M. Arconada, Rafael Alberti, Sebastià Gasch, Benjamín Jarnés, Luis Gómez Mesa, Guillermo de Torre, Ramiro Ledesma Ramos, Luis Buñuel Portolés, Melchor Fernández Almagro, Ramón Gómez de la Serna, Pedro Sainz Rodríguez, José Moreno Villa, José Bergamín Gutiérrez, Enrique Lafuente Ferrari, Salvador Dalí o Federico García Lorca, entre d'altres.
Ha estat descrita com «una de les més importants en el panorama cultural espanyol i òrgan d'expressió i comunicació dels components de la "Generació del 27"».

## Referències

* ↑ Biblioteca Nacional de España. «La Gaceta Literaria (Madrid. 1927)». Hemeroteca digital.
* ↑ Arias Serrano, 2012, p. 350-351.

## Bibliografia

* Arias Serrano, Laura. Las fuentes de la historia del arte en la época contemporánea. Ediciones del Serbal, 2012. ISBN 9788476287095.
* Aznar Soler, Manuel. República literaria y revolución (1920-1939). Editorial Renacimiento, 2014. ISBN 9788484729136.
* Gómez Alfeo, María Victoria «Descripción y análisis de las críticas de arte publicadas por La Gaceta Literaria». Documentación de las ciencias de la información, 32, 2009, pàg. 25-50. ISSN: 0210-4210.
* Molina, César Antonio. Medio siglo de Prensa literaria española (1900-1950). Ediciones Endymion, 1990. ISBN 9788477310501.
* Sánchez Millán, Alberto. «La vanguardia cinematográfica en el cine-club español y "La Gaceta Literaria" : (nota informativa)». A: Actas del III Congreso de la A.E.H.C., San Sebastián, Filmoteca Vasca, 1991, p. 353-361.