OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# William Langland

William Langland (c. 1332 – c. 1386) és el suposat autor de l'obra anglesa del segle XIV Piers Plowman (Pere el Llaurador).

## Vida

L'atribució del Piers a Langland es basa principalment en l'evidència que forneix un manuscrit custodiat al Trinity College de Dublín (MS 212). Aquest directament atribueix "Perys Ploughman" a un "Willielmi de Langlond", fill de "Stacy de Rokayle, mort a Shipton-under-Wychwood, un tenant (parcer o arrendatari) de Lord Spenser en el comtat d'Oxfordshire". Un altre manuscrit també anomena l'autor com a "Robert or William langland", or "Wilhelmus W." (segurament abreviació de "William of Wychwood"). El propi poema sembla apuntar cap a l'autoria de Langland'. En un passatge el narrador diu: "I have lyved in londe...my name is longe wille" (B.XV.152). Això es pot interpretar com una referència codificada al nom del poeta, com era propi de molta de la literatura de la baixa edat mitjana (per exemple, els acròstics, de Villon a Le Testament). Tot i que les evidències semblen magres, l'autoria de Langland ha estat àmpliament acceptada pels comentaristes des dels anys vint del segle xx. No està, malgrat tot, totalment fora de disputa, tal com el recent treball de Stella Pates i C. David Benson ha posat de manifest.
De la vida de Langland no se'n coneix pràcticament res.

## Referències

* 1 2 3 Goodridge
* ↑ C. David Benson, "The Langland Myth," in William Langland's Piers Plowman: a book of essays, ed. by Kathleen M. Hewett-Smith (Nova York: Routledge, 2001), pp. 83–99. ISBN 0-8153-2804-4

## Bibliografia

* Langland, William; Goodridge, J.F. (ed. i introducció). Piers the Ploughman (html) (en anglès). Londres: Penguin Books, 1966 [Consulta: 7 abril 2016].
* John M. Bowers, "Piers Plowman and the Police: notes towards a history of the Wycliffite Langland," Yearbook of Langland Studies 6 (1992), pp. 1–50.
* Malcolm Godden, The Making of Piers Plowman (London: Longman, 1990). ISBN 0-582-01685-1
* Pamela Gradon, "Langland and the Ideology of Dissent," Proceedings of the British Academy 66 (1980), pp. 179–205.
* Edith Rickert, "John But, Messenger and Maker," Modern Philology 11 (1903), pp. 107–17.
* Wendy Scase, Piers Plowman and the New Anticlericalism (Cambridge: Cambridge University Press, 1989). ISBN 0-521-36017-X

## Enllaços externs

* International Piers Plowman Society Lloc web d'una organització acadèmica internacional per a l'estudi de Piers Plowman i altres poemes al·literatius.
* Piers Plowman Electronic Archive Arxiu hipertextual de les tres versions del Piers Plowman.
# Ernesto Aguiar Rodríguez

Ernesto Aguiar Rodríguez (La Palma, 26 de febrer de 1961) és un tècnic i polític espanyol.

## Biografia

Va néixer el 26 de febrer de 1961 a San Andrés y Sauces, municipi de l'illa canària de La Palma.
Va completar els estudis de Tècnic Especialista en Dibuix lineal per l'Institut Politècnic Virgen de Candelaria de Tenerife i professionalment és empresari de la construcció. Està casat i té dos fills.
Dintre del Partit Popular, on va ingressar el 1994, ha exercit diferents càrrecs de responsabilitat tant pública com orgànics, exercint, entre d'altres, la sota-secretaria de Formació del Partit Popular de La Palma des de 1995 fins 1999, moment en què va ser escollit regidor a l'ajuntament de Breña Baja entre 1996 i 1999 i es va presentar com a número dos en la candidatura de l'any 2011. També va ser conseller electe del Cabildo Insular de La Palma entre 1999 i 2003, on va assumir la Conselleria de Medi Ambient, i fou diputat del Parlament de les Canàries entre 2004 i 2007.
Ha estat delegat de l'Institut Tecnològic de les Canàries per a les illes de La Palma, La Gomera i El Ferro. Aguiar és un excel·lent coneixedor del sector primari on ha estat un dels seus principals defensors en tots aquells llocs on ha tingut responsabilitat, entre altres com a director general de Desenvolupament Rural del Govern de les Canàries i com a portaveu d'agricultura del Grup Parlamentari Popular (2015-2016). A les eleccions del 26 de juny del 2016, torna a formar part de la candidatura al Congrés dels Diputats per la circumscripció electoral de Santa Cruz de Tenerife com ja ho fes l'any 2011 on va sortir escollit diputat, lloc que va exercir fins a juny de 2015 arribant a ésser portaveu de la Comissió d'Habitatge. Actualment, com a Diputat Nacional, és membre de la comissió d'Agricultura i portaveu adjunt de Medi Ambient.

## Referències

* ↑ «Ficha personal de Ernesto Aguiar en el Parlamento de Canarias». parcan.es. [Consulta: 10 juliol 2017].
* ↑ «Ficha personal Ernesto Aguiar en el Congreso de los Diputados». [Consulta: 10 juliol 2017].
* ↑ «Comisión de Agricultura y portavoz adjunto de Medio Ambiente». [Consulta: 10 juliol 2017].
# Juan Régulo Pérez

Juan Régulo Pérez (Garafía, La Palma, 30 de març de 1914 - La Laguna, Tenerife, 27 de gener de 1993) va ser un professor universitari i un dels principals editors de literatura en esperanto.
Fill de camperols pobres, el 1934 començà a treballar com a mestre. Durant la guerra civil espanyola va ser empresonat per simpatitzar amb els republicans i se li va impedir l'exercici de l'ensenyament formal. El 1945 va ser autoritzat a ensenyar a la Universitat de La Laguna, però en un principi sense tenir una plaça oficial.
Régulo havia après la llengua auxiliar internacional esperanto el 1933. El 1945 va començar a impartir cursos d'esperanto a la Universitat de La Laguna, on posteriorment es crearia la primera càtedra espanyola d'esperanto. El 1952 fundà l'Editorial Stafeto de literatura en esperanto.
La seva segona obra, La bapto de caro Vladimir ("El bateig del tsar Vladimir") del poeta satíric txec Karel Havlíček Borovský, va ser objecte d'un greu incident amb possibilitat de segrestar l'obra per semblar a alguns una sàtira del franquisme.
Régulo Pérez va ser autor també d'obres sobre geografia, antropologia i història de les Illes Canàries.

## Enllaços externs

* Juan Régulo Pérez - Tips.FM Arxivat 2014-09-04 a Wayback Machine.
* Biografía Arxivat 2017-07-05 a Wayback Machine. a la pàgina de la Federación Española de Esperanto
* Asociación Universitaria para el Desarrollo y Promoción del Esperanto "Dr.D. Juan Régulo Pérez"
* Biblioteca "Juan Régulo Pérez" de la Federación Española de Esperanto Arxivat 2014-10-23 a Wayback Machine.
* Entrevista sobre el prof. Régulo en el centenari del seu naixement
# Elías Yanes Álvarez

Elías Yanes Álvarez (16 de febrer del 1928, Villa de Mazo, La Palma - Saragossa, 9 de març del 2018) fou un teòleg i sacerdot espanyol, que fou Arquebisbe de Saragossa (1977-2005) i President de la Conferència Episcopal Espanyola (1997-99).

## Formació i entrada al sacerdoci

Doctor en teologia i llicenciat en dret canònic per la Pontifícia Universitat Gregoriana de Roma i diplomat en catequètica per l'Institut Pastoral de la Universitat Pontifícia de Salamanca fou ordenat sacerdot el 31 de maig del 1952 al Congrés Eucarístic Internacional de Barcelona. S'incardinà com a sacerdot a la diòcesi de Tenerife de la qual fou delegat diocesà de catequesi, consiliari d'acció catòlica, de cursets de cristiandat, de joves d'acció catòlica i de la Germandat Obrera d'Acció Catòlica i professor a l'escola de magisteri.

## Episcopat

Consagrat bisbe el 28 de novembre del 1970 com a bisbe auxiliar d'Oviedo. Nomenat posteriorment Arquebisbe de Saragossa el 3 de juliol del 1977, prenent possessió de la seu el 10 de juliol del mateix anysubstituint a Mn. Pedro Cantero. Ocupà la mitra saragossana fins al 12 de març del 2005 quan fou substituït per Manuel Ureña Pastor. Durant el seu extens episcopat hi destaquen les fites del sínode diocesà del 1985 i el centenari de la coronació canònica de la Verge del Pilar (a la que tenia un gran devoció) així com el desenvolupament a la diòcesi dels preceptes establerts al Concili Vaticà II.
De gran pes en la Conferència Episcopal Espanyola, ocupà els càrrecs de Secretari General (1972-1977), Vicepresident (1987-1993), President (1993-1999) i membre del Comitè Executiu (1999-2005). Posteriorment fou membre de la Comissió d'Ensenyament i Catequesi. Del 1993 al 1999 ocupà el càrrec de vicepresident de la comissió de Conferències Episcopals dels Països de la Unió Europea.

## Notes

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 675. ISBN 84-930048-0-4.
* 1 2 «Fallece a los 90 años Elías Yanes, arzobispo emérito de Zaragoza y expresidente de la Conferencia Episcopal» (en castellà). Heraldo, 10-03-2018 [Consulta: 10 març 2018].
* 1 2 Ester, Enrique «Un hombre del Concilio Vaticano II y de la Transición» (en castellà). Heraldo, 10-03-2018 [Consulta: 10 març 2018].
# Partit Nacional Monàrquic

Partit Nacional Monàrquic (PNM) era un partit polític italià, creat el juny de 1946, de la unió de la Concentració Nacional Democràtica Liberal (CNDL) i d'altres formacions monàrquiques minoritàries. El seu primer secretari fou Alfredo Covelli.
El 2 de juny de 1954, degut a diverses escissions internes del PNM, fou creat el Partit Monàrquic Popular (PMP), dirigit per Achille Lauro.
L'11 d'abril de 1959 el PMP i el PNM es reunificaren donant vida al Partit Democràtic Italià (PDI), que el 7 de març de 1961 va prendre la denominació de Partit Democràtic Italià d'Unitat Monàrquica (PDIUM).

## Resultats electorals
### Parlament Italià

Cambra dels Diputats :
| Any | Vots | % | Escons | +/– | Lider |
| 1948 | 729,078 (5è) | 2.78 | 14 / 630 | 2 | Alfredo Covelli |
| 1953 | 1,854,850 (4t) | 6.85 | 40 / 630 | 26 | Alfredo Covelli |
| 1958 | 659,997 (8è) | 2.23 | 11 / 630 | 29 | Alfredo Covelli |
Senat de la República :
| Any | Vots | % | Seats | +/– | Lider |
| 1948 | 393,510 (5è) | 1.74 | 3 / 315 | – | Alfredo Covelli |
| 1953 | 1,581,128 (4t) | 6.51 | 14 / 315 | 11 | Alfredo Covelli |
| 1958 | 565,045 (8è) | 2.16 | 2 / 315 | 12 | Alfredo Covelli |

## Referències

* ↑ «Covèlli, Alfrédo | Sapere.it» (en italià). [Consulta: 26 juliol 2021].
* ↑ «monàrchico | Sapere.it» (en italià). [Consulta: 26 juliol 2021].
* ↑ Comparing with the National Bloc of Freedom
# Batalla d'Alger

«Batalla d'Alger» té aquests significats:
* Captura del Penyó d'Alger (1510), durant l'expansió espanyola al Magrib
* Captura d'Alger (1516), durant el conflicte hispano-otomà al Magrib
* Expedició d'Alger (1516), durant el conflicte hispano-otomà al Magrib
* Jornada d'Alger (1518), durant el conflicte hispano-otomà al Magrib
* Captura de Peñón d'Alger (1529), durant les guerres otomà-Habsburg
* Expedició d'Alger (1541), durant les guerres otomà-Habsburg
* Bombardament d'Alger (1682), durant la guerra franco-algeriana 1681-88
* Bombardament d'Alger (1683), durant la guerra franco-algeriana 1681-88
* Bombardament d'Alger (1688), durant la guerra franco-algeriana 1681–88
* Invasió d'Alger (1775), durant la guerra hispano-algeriana (1775-1785)
* Bombardament d'Alger (1783), durant la guerra hispano-algeriana 1775-1785
* Bombardament d'Alger (1784), durant la guerra hispano-algeriana del 1775-1785
* Bombardament d'Alger (1816), per una flota anglo-holandesa
* Invasió d'Alger el 1830, durant la conquesta francesa d'Algèria
* Acció del 8 de maig de 1918 o batalla d'Alger, a la Primera Guerra Mundial.
* Atac a Alger (1942), durant la campanya nord-africana de la Segona Guerra Mundial
* Batalla d'Alger (1956–1957), durant la campanya de guerrilla de la guerra d'Algèria
** La batalla d'Alger, una pel·lícula del 1966 de Gillo Pontecorvo sobre aquest succés
# María Azambuya

María Azambuya (Montevideo, 5 d'octubre de 1944 - Montevideo, 26 de febrer de 2011) va ser una actriu i directora de teatre uruguaiana.

## Biografia

María Azambuya va estudiar a l'Escola Municipal d'Art Dramàtic (EMAD) i el 1973 es va integrar al ventall de teatre El Galpón, on va representar més de cinquanta obres com a actriu i va ser directora i docent fins a la seva defunció. Entre 1992 i 2010 va ser docent de la Càtedra d'Art Escènic de Teatre Rioplatenc i Llatinoamericà de la EMAD.
Durant la dictadura cívic-militar (1973-1985) es va exiliar a Mèxic junt amb la major part de l'elenc del teatre El Galpón.
Va actuar en obres com L'avar, de Molière (1973); Plutus, d'Aristófanes (1974); Doña Ramona de Víctor Manuel Leites (1974); Voces de amor y lucha (creació col·lectiva representada a Mèxic el 1980); Artigas general del pueblo, de Milton Schinca i Rubén Yáñez (Mèxic, 1981); El patio de la Torcaza, de Carlos Maggi (1986); Rasga corazón, d'Oduvaldo Vianna Filho (1988); ¡Ay, Carmela!, de José Sanchis Sinisterra (1990); El alma buena de Se-Chuan, de Bertolt Brecht; El presoner de la Segona Avinguda, de Neil Simon; Luces de bohemia, de Ramón del Valle-Inclán, entre d'altres.
Va dirigir Un hombre es un hombre de Brecht el 2008. Aquest mateix any l'obra va guanyar el premi Florencio a «millor elenc» i va estar nominada al Florencio a «millor espectacle». També va dirigir obres de teatre infantil i juvenil com Buscabichos, sobre relat de Julio César da Rosa; Tabaré; Te cuento un cuento...Perico; Las cuatro estaciones i altres obres com La Dorotea de Lope de Vega; Hasta el domingo de Maria Inés Falconi; Gota de agua de Chico Buarque i Paulo Pontes; entre d'altres.
El 2010 va ser nominada al premi Florencio com a «millor actriu» pel seu paper a Agosto (Condado de Osage), de Tracy Letts, amb la direcció d'Héctor Guido.
El seu últim treball com a actriu va ser amb l'elenc de Montevideanas, que va integrar durant totes les seves temporades, amb direcció de Manuel González Gil.

## Referències

* 1 2 3 4 «Falleció la actriz uruguaya María Azambuya» (en castellà). El Observador, 11-04-2011.
* 1 2 3 4 «Falleció María Azambuya» (en castellà). Montevideo, 26-02-2011.
* ↑ «María Azambuya: «el teatro le tiene que servir a la gente hoy»» (en castellà). Voces, 07-03-2011. Arxivat de l'original el 2017-04-12. [Consulta: 7 abril 2020].
# Karpinsk

Karpinsk - Карпинск (rus) és una ciutat de l'óblast de Sverdlovsk, a Rússia. El 2021 tenia 25.599 habitants. Es troba a la vora del riu Túria, a 11 km a l'oest de Krasnoturinsk i a 328 km al nord de Iekaterinburg.

## Història

La vila de Bogoslovsk fou fundada el 1759 o 1769. Fou un dels principals centres d'explotació de coure dels Urals fins al 1917. L'explotació dels dipòsits de carbó començà el 1911. El 27 d'agost de 1928 Bogoslovsk aconseguí l'estatus de possiólok (poble). L'explotació de carbó es reprengué el 1939, i el 1941 Bogoslovsk es fusionà amb la localitat veïna d'Úgolni per formar la nova vila de Karpinsk.

## Referències

* ↑ Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2021 года Arxivat 2021-05-02 a Wayback Machine. (en rus).
# PSI-PSDI Unificats

PSI-PSDI Unificats (en italià: PSI-PSDI Unificati) fou la denominació oficial del partit nascut el 30 d'octubre de 1966 fruit de la unificació del Partit Socialista Italià (PSI) i del Partit Socialista Democràtic Italià (PSDI). Era conegut habitualment com a Partit Socialista Unificat, en italià: Partito Socialista Unificato (PSU).
La unificació dels dos partits es va produir el 1963, i fou seguit de l'entrada del PSI, per primera vegada, en el govern de majoria presidit per Aldo Moro, i constituït per una coalició de centreesquerra amb DC, PSDI e PRI.
El 28 d'octubre de 1968 el PSU va reprendre la denominació de Partit Socialista Italià (PSI). La unitat dels dos components no va resistir gaire i es produí una nova escissió. El 5 de juliol de 1969 el component socialdemocràtic abandonà la coalició per a fundar el Partit Socialista Unitari (PSU), que va reprendre la denominació Partit Socialista Democràtic Italià (PSDI).

## Resultats electorals
### Parlament Italià

| Any | Líder | Vots | % | Diputats | +/– | Vots | % | Senadors | +/- |
| 1968 | Pietro Nenni | 4,603,192 (3r) | 14.48 | 91 / 630 | Nou | 4,354,906 (3r) | 15.22 | 46 / 315 | Nou |
# 271
## Esdeveniments

* Imperi Romà: L'emperador Lluci Domici Aurelià ordena abandonar la Dàcia per ser indefensable davant dels gots.
* Imperi de les Gàl·lies: Després de l'assassinat de Victorí i del seu fill Victorí el Jove, el tron recau en el seu parent Tètric I.
* Imperi Sassànida: Bahram I succeeix el seu germà Ormazd I en el tron sassànida.

## Necrològiques

* Colònia, Imperi de les Gàl·lies: Victorí, emperador, assassinat.
* Imperi Sassànida: Ormazd I, tercer rei de reis de la dinastia sassànida.
# The Man Who Saw Tomorrow

The Man Who Saw Tomorrow és una pel·lícula muda produïda per la Famous Players – Lasky Corporation, dirigida per Alfred E. Green i protagonitzada per Thomas Meighan i Leatrice Joy, entre d'altres. Basada en una història de Perley Foore Sheehan i Frank Condon que van adaptar aquest darrer i Will Ritchey, es va estrenar el 5 de novembre del 1922. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Burke Hammond dubta entre casar-se amb Rita Pring, la filla del capità d'un vaixell dels mars del sud o amb Lady Helen Deen, una anglesa rica i influent. Per això, consulta el professor Jansen, un psicòleg que li indueix la hipnosi. Mentre està hipnotitzat, Hammond veu el futur que li espera amb cada una de les dues dones. Si es casa amb Helen serà un polític famós i acomodat, arribant a ser el virrei de l'Índia, però la seva dona no se l'estimarà. També serà enganyat per Vonia una princesa russa que farà que el deportin. Per contra, si es casa amb Rita tindrà una vida humil i plena de perills però serà feliç fins que el contramestre del Capità Pring i rival en l'amor de Rita, Jim McLeod, l'acabi disparant. Quan desperta Jansen no li pot explicar si el tret vol dir que morirà però de totes maneres Burke decideix sense dubtar-ho casar-se amb Rita.

## Repartiment

* Thomas Meighan (Burke Hammond)
* Theodore Roberts (capità Morgan Pring)
* Leatrice Joy (Rita Pring)
* Alan Roscoe (Jim McLeod)
* Alec B. Francis (Sir William De Vry)
* June Elvidge (Lady Helen Deene)
* Eva Novak (Vonia)
* Larry Wheat (Larry Camden)
* John Miltern (Professor Jansen)
* Robert Brower (bisbe)
* Edward Patrick (Botsu)
* Jacqueline Dyrese (Maya)

## Referències

* 1 2 3 «Man Who Saw Tomorrow». Variety, 03-11-1922, pàg. 43.
* ↑ «Two scheduled for Paramount release». Moving Picture World, 11-11-1922, pàg. 156.
* ↑ «The Man Who Saw Tomorrow» (en anglès). The Library of Congress American Silent Feature Film Survival Catalog, 1922. [Consulta: 15 gener 2020].
# The Ne'er-Do-Well (pel·lícula de 1923)

The Ne'er-Do-Well és una pel·lícula muda dirigida per Alfred E. Green i protagonitzada per Thomas Meighan i Lila Lee, entre d'altres. La pel·lícula es va estrenar el 29 d'abril de 1923. El guió de la pel·lícula, escrit per Rex Beach i Louis Stevens està basat en una novel·la amb el mateix títol escrita pel mateix Beach el 1911. Tot i que va una de les pel·lícules de més èxit d'aquell any, es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Kirk Anthony és un noi malgastador, aficionat a l'alcohol i desvagat que el seu pare no aconsegueix que canviï d'actitud. Fart de la situació un dia decideix prendre mesures dràstiques i fer que el noi s'espavili: després d'una nit de cabaret en la que el noi acaba completament intoxicat, es desperta dins d'un vaixell rumb a Panamà. Allà ha de buscar feina. Allà intenta ser seduït per Mrs. Edith Cortland a la vegada que ell s'enamora de Chiquita, la filla d'un general panameny. Gràcies a l'ajuda de Stephen Cortland, el marit d'Edith, aconsegueix feina al ferrocarril. En un ambient de revolució, Kirk coneix Allen Allan, un mercenari negre que li fa veure la necessitat de canviar la seva visió de la vida. Aleshores Stephen Cortland apareix mort i les sospites recauen sobre Kirk fins que Edith mostra una nota de suïcidi. Kirk aconsegueix que se li reconegui la seva feina en l'empresa ferroviària i retorna als Estats Units amb Chiquita on es reconcilia amb el seu pare.

## Repartiment

* Thomas Meighan (Kirk Anthony)
* Lila Lee (Chiquita)
* Gertrude Astor (Edith Cortlandt)
* John Miltern (Stephen Cortlandt)
* Gus Weinberg (Andres Garavel)
* Sid Smith (Ramón Alfarez)
* George O'Brien (Clifford)
* Jules Cowles (Allen Allan)
* Larry Wheat (Runnels)
* Arthur Degan (pare de Kirk Anthony)

## Producció

La pel·lícula es va rodar els primers mesos de 1923. La producció es va haver d'aturar durant dues setmanes en agafar Astor una pneumònia. Part de la pel·lícula es va rodar durant 6 setmanes a Panamà i es va aprofitar per gravar escenes mentre es treballava en l'ampliació del canal. A part del guió, Rex Beach també va editar i va posar els subtítols a la pel·lícula.

## Referències

* 1 2 «Meighan completes “Ne’er-Do-Well”». Moving Picture World, 14-04-1923, pàg. 770.
* ↑ «The Super 39 Thomas Meighan». The Film Daily, 30-01-1923, pàg. 3.
* ↑ «Typology 1920-1924» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-01-26. [Consulta: 6 setembre 2019].
* ↑ «The Ne'er-Do-Well / Alfred E Green [motion picture]» (en anglès). The Library of Congress. [Consulta: 6 setembre 2019].
* ↑ Reid, Laurence «“The Ne’er-Do-Well”». Motion Picture News, 12-05-1923, pàg. 2293.
* ↑ «Degan joins cast». Moving Picture World, 31-03-1923, pàg. 572.
* ↑ «Gertrude Astor back». Moving Picture World, 24-03-1923, pàg. 456.
* ↑ «Culebra Cut Blast Used for Background». Moving Picture World, 31-03-1923, pàg. 562.
* ↑ «Beach titling “Ne’er-Do-Well”». The Film Daily, 21-04-1923, pàg. 4.

## Enllaços externs

* The Ne'er-Do-Well al catàleg de l'American Film Institute
# The Sea Nymphs

The Sea Nymphs és una pel·lícula muda de dos bobines de la Keystone dirigida i protagonitzada per Fatty Arbuckle junt amb Mabel Normand, Minta Durfee i Alice Davenport, entre d'altres. Es va estrenar el 23 de novembre de 1914. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Fatty, la seva esposa i la seva sogra viatgen en el ferri que porta a l’illa de Santa Catalina on també hi ha Mabel i el seu pare. Mabel i Fatty coquetegen, i aquest, en creure que es tracta d’un pretendent, llença el pare de Mabel per la borda. El vaixell arriba a port i les dues famílies segueixen camins separats. Ambrose també intenta flirtejar amb Mabel. Tots van a llogar vestits de bany i Fatty tanca Ambrose en un vestidor amb la seva sogra. Fatty i Mabel marxen cap les onades, es banyen i alimenten les foques. Mentrestant, la sogra és rescatada del vestidor i aleshores el pare de Mabel juntament amb Ambrose ataquen Fatty. Aquest els aconsegueix despistar i amb Mabel es disposen a fer una exhibició de salt de trampolí que és aclamada per tots els espectadors excepte per les famílies respectives que ja els ho faran pagar després.

## Repartiment

* Roscoe Arbuckle (Fatty)
* Mabel Normand (Mabel)
* Minta Durfee (esposa de Fatty)
* Mack Swain (Ambrose)
* Alice Davenport (sogra de Fatty)
* Charles Avery (pare de Mabel)
* James Bryan (home que menja gelat / policia)
* Harry McCoy (policia / imitador de Ford Sterling)
* Bill Hauber

## Referències

* ↑ Walker, Brent E. Mack Sennett's Fun Factory: A History and Filmography of His Studio and His Keystone and Mack Sennett Comedies, with Biographies of Players and Personnel (en anglès). McFarland, 2010-01-13. ISBN 978-0-7864-5707-6.
* ↑ Yallop, David. The Day the Laughter Stopped (en anglès). Little, Brown Book Group, 2014-10-23. ISBN 978-1-4721-1659-8.
* ↑ «The Sea Nymphs» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 13 febrer 2021].