OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Llei de les proporcions recíproques

La llei de les proporcions recíproques o equivalents o llei de Richter és una llei ponderal de la química, enunciada cap al 1792 pel químic alemany Jeremias Benjamin Richter, segons la qual les masses d'elements diferents que es combinen amb una mateixa massa d'un element donat són les masses relatives d'aquells elements quan es combinen entre si, o bé múltiples o submúltiples d'aquestes masses.
Jeremias B. Richter (1762-1807), fundador de l'estequiometria, arribà a aquesta llei en el decurs de la seva recerca sobre les reaccions entre àcids i bases i ho publicà en dos llibres. Anys després dels treballs de Richter el químic suec Jöns Jacob Berzelius (1779-1848) realitzà una comprovació d'aquesta llei arribant a la conclusió que era certa i la formulà així com es coneix actualment.
Masses dels elements en els composts citats :
| Compost | O | Cl | P |
| ${\ce {OCl2}}$ | 1,000 | 4,432 | 0 |
| ${\ce {P2O3}}$ | 1,000 | 0 | 1,291 |
| ${\ce {PCl3}}$ | 0 | 4,432 | 1,291 |
Per clarificar-ho hom pot posar un exemple amb els compostos d'oxigen amb el clor i amb el fòsfor. Existeixen, entre d'altres, el diclorur d'oxigen, ${\ce {OCl_2}}$, i el triòxid de difòsfor, ${\ce {P_{2}O_3}}$. Les masses de Cl i de P per cada gram d'oxigen en els seus respectius composts és 4,432 g Cl/g O i 1,291 g P/g O, d'on s'obté una relació de 4,432/1,291 = 3,43 g Cl/g P. Si ara es combinen el clor i el fòsfor entre si s'obté el triclorur de fòsfor, ${\ce {PCl_3}}$ on la relació de masses és 3,43 g Cl/g P igual que l'expressada abans.

## Vegeu també

* Llei de conservació de la massa
* Llei de les proporcions definides
* Llei de les proporcions múltiples

## Referències

* ↑ Richter, B.J.. Anfangsgründen der Stöchiometrie oder Messkunst chemischer Elemente (en alemany), 1792-1794.
* ↑ Richter, B.J.. Über die neueren Gegenstände in der Chemie (en alemany), 1792-1802.
* ↑ Freund, Ida; Hutchinson, A.; Thomas, M. Beatrice. The experimental basis of chemistry; suggestions for a series of experiments illustrative of the fundamental principles of chemistry. Cambridge [Eng.] The University press, 1920.
* ↑ Babor, J.A.; Ibarz, J. Química General Moderna (en castellà). 8a. Barcelona: Marín, 1979. ISBN 84-7102-997-9.
# Lídia Santacreu i Ferrà

Lídia Santacreu i Ferrà (Benissa, Marina Alta, 4 de març de 1998) és una poetessa valenciana.
Filla de Joan Lluís Santacreu i Escoda i Maria Teresa Ferrà i Jordà, va cursar els estudis de primària i secundària al C.P. Pare Melchor i a l'IES Josep Iborra, respectivament. Va fer el 1r curs del Grau d'Informació i Documentació a la Universitat de Barcelona, i posteriorment va continuar els seus estudis a la Universitat de València. El grup musical Obrint Pas, els escriptors Estellés, Àngel Crespo i Bernat Capó, entre d'altres, són les fonts de la seua inspiració. Pertany a un grup anomenat Les 9 muses, format per tres poetesses i sis dibuixants.

## Obra

* Nits d'insomni, VV.AA. Editorial Bromera, 2015
* Metamorfosi de l'amor, RIURAU Editors, 2016.
* Vosaltres, VV.AA. Editorial Bromera 2017
* Simfonia del Temps. Ed. La Imprenta 2021.

## Premis i reconeixements

La seua obra poètica ha estat premiada en diversos concursos:
* 2n premi de poesia, Concurs Literari Ciutat de Carcaixent (2015), amb Reinventem el vol.
* 1r premi de poesia, Concurs Literari Ciutat de Carcaixent (2016), amb Senzilleses, para't a veure-les.
* 2n premi de Vila-real del Casal Popular (2017)

## Referències

* ↑ «Lidia Santacreu, estudiant d&#039;IiD, ha publicat un llibre de poesia». Notícies de la Facultat de Biblioteconomia i Documentació.
* ↑ «Lidia Santacreu Ferrà escribe su primer libro - El Mirall de La Marina» (en castellà). El Mirall de La Marina, 02-12-2016.
* ↑ «Lídia Santacreu Ferrà, la joven que da vida a las palabras - El Mirall de La Marina» (en castellà). El Mirall de La Marina, 12-02-2016.
* 1 2 3 Canfali Marina Alta. Poesia en veu de Dona; pàgina 25; 11-12-2021
* ↑ «Lídia Santacreu, alumna de l'IES Josep Iborra, guardonada amb el 2n Premi de Poesia “Ciutat de Carcaixent” « Infobenissa». [Consulta: 28 maig 2018].
# Manuel Castro Molina

Manuel Castro Molina (Granada, 1906 - Alacant, 1939) va ser un funcionari i polític socialista espanyol, militant del Partit Socialista Obrer Espanyol que va residir la major part de la seva vida en Còrdova i va ser executat en acabar la guerra civil.
Va ser dirigent de les Joventuts Socialistes d'Espanya i va participar en la unificació amb les comunistes en la nova organització Joventuts Socialistes Unificades. Acusat en el si del PSOE de la seva proximitat a les tesis més radicals i d'haver-hi anomenat traïdors als seguidors d'Indalecio Prieto, el seu company de partit, Francisco Copado Moyano, el va defensar al Congrés Provincial del Partit Socialista cordovès celebrat el 20 de juny de 1936. A les eleccions generals de 1933 va ser candidat socialista per la circumscripció electoral de la província de Còrdova, però no fou escollit. A les de 1936, dins de les candidatura del Front Popular, va obtenir l'escó per Còrdova. Va ser l'últim secretari general de l'Agrupació Socialista de Còrdova abans de la guerra.
El 18 de juliol de 1936, al temps de produir-se el cop d'estat que va donar lloc a la Guerra Civil, quan el coronel Ciríaco Cascajo es va revoltar a Còrdova, Manuel Castro es va traslladar a la seu del govern civil per dissuadir al Governador Civil, Antonio Rodríguez de León, del lliurament del càrrec als insurrectes, trobant-se allí presents en aquests moments el diputat socialista Vicente Martín Romera, l'alcalde cordovès Manuel Sánchez Badajoz i el president de la Diputació de Còrdova, José Guerra Lozano. No obstant això, els revoltats van poder reduir amb relativa facilitat la seva resistència.
Manuel Castro va poder escapar de l'edifici governamental abans que entressin les tropes revoltades, mantenint-se amagat a Còrdova fins a desembre de 1936, moment en el qual va poder passar a la zona controlada pel govern de la República. Allí es va incorporar a les operacions militars, sent comissari, entre d'altres, de la 19 Divisió del VIII Cos d'Exèrcit, i de l'Exèrcit d'Extremadura.
Amb l'esdevenir del conflicte, va marxar en la retirada de les tropes republicanes el 1939, trobant-se al port d'Alacant al dia que va finalitzar el conflicte. Va ser executat sense cap judici i setmanes més tard va aparèixer el seu cos.

## Referències

* Leandro Álvarez Rey: Los Diputados por Andalucía de la Segunda República 1931-1939. (Tomo 2) Ed. Centro de Estudios Andaluces. Sevilla, 2010. pp. 536 i ss. ISBN 9788493785505
# Marc Grau i Guasch

Marc Grau i Guasch (Gavà, 5 de març de 1955 - Barcelona, 25 d'abril de 1999) fou guitarrista, compositor i productor musical català.

## Biografia

Grau es va iniciar en el món de la musica als anys 70. Considerat un guitarrista de renom, les seves primeres actuacions foren al costat de Rocky Muntanyola, i entre 1983 i 1986 fou el guitarrista de Jaume Sisa. Durant aquests anys també va acompanyar Joan Bibiloni, entre d'altres, i feu amistat amb Quimi Portet, quan aquest militava a Kul de Mandril.
Entre 1982 i 1992, Grau va ser membre d'El Último de la Fila, un dels grups de pop rock de més èxit a Espanya, i quan abandonà la formació va iniciar la seva carrera com a productor musical.
Grau esdevingué productor de la majoria de grups de rock en català i un dels principals artífexs del renaixement del rock català dels anys 90. La seva primera producció va ser l'any 86 amb el grup La Madam. Després va produir obres de grups com Sopa de Cabra, Umpah-pah, Lax'n'Busto, Bars i Els Pets, entre molts altres. És considerat el pare del so actual del rock en català, per bé que també col·laborà en altres enregistraments, com el disc Providence, de la banda del mateix nom (1998).
Al llarg de la seva vida, la seva guitarra va sonar en diversos grups; destaquen sobretot els darrers set anys, en què va col·laborar amb Els Pets, esdevenint un membre més del grup.
El 1997 debutà en solitari amb el disc Instrumental, editat per Discmedi.
Marc Grau va morir a Barcelona, víctima d'un càncer. Les seves restes mortals van ser incinerades al tanatori de Collserola.

## Homenatges

El 3 de maig del 2000 se li va fer un homenatge a la Sala Bikini de Barcelona. Hi van actuar, entre d'altres, Els Pets, Sopa de cabra, Miralls de Dylan, Max Sunyer, La Madam, Bars, Lax'n'Busto, Adrià Puntí i els seus antics companys d'El Último de la Fila: Quimi Portet i Manolo García.
L'any 2012 s´inicià el Memorial Marc Grau, un festival impulsat amb l'objectiu de fomentar l'exhibició, la formació i la creació musical de músics emergents, combinant-ho amb la participació de bandes consolidades.
A més a més, l'auditori a l'aire lliure del Parc del Mil·lenni de Gavà, la seva ciutat natal, duu el seu nom des de la seva inauguració, la primavera de l'any 2002.

## Notes

* ↑ Grau va produir tota la discografia d'Els Pets des del seu segon disc, Calla i balla! fins a Sol, enregistrat poc abans de la seva mort.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Hidalgo, Luis «Muere a los 45 años el músico Marc Grau, impulsor del rock catalán». El País, 26-04-1999 [Consulta: 5 juny 2016].
* ↑ «Providence». Artist direct. Arxivat de l'original el 1 de juliol 2016. [Consulta: 5 juny 2016].
* ↑ «Neix el memorial Marc Grau». Enderrock, 27-04-2011 [Consulta: 5 juny 2016].
* ↑ «L'auditori a l'aire lliure Marc Grau Guasch comença a utilitzar-se com un espai més de celebració d'espectacles». Vilaweb, 15-07-2002 [Consulta: 5 juny 2016].

## Bibliografia

* Campmany, Josep. Gavà. 1. ed.. Valls: Cossetània, 2001. ISBN 8495684039.

## Enllaços externs

* El Rock Català
# Mariano Meseguer Bielsa

Mariano Meseguer Bielsa (Barcelona, 1927 - 2013) fou un arquitecte i activista social català. Fill d'immigrants procedents de l'Aragó. Va estudiar arquitectura i s'incorporà al Col·legi Oficial d'Arquitectes de Barcelona. Durant aquests anys ja va començar, a títol personal, una tasca d'investigació i denúncia de les pràctiques abusives en el sector de la construcció, que el va portar a intervenir en projectes tant d'àmbit municipal com privat.
El 1964 es traslladà a viure a Sarrià i s'implicà immediatament en l'associació de veïns, de la qual fou president durant els anys de la transició democràtica. Des d'aquesta plataforma va intervenir en la defensa del patrimoni artístic i arquitectònic del barri, però també d'altres zones de Barcelona. La seva aportació va permetre, entre d'altres, la conservació dels Jardins de vil·la Cecília i de la seva torre, on ara s'ubica el Casal de Sarrià. Ha estat assessor urbanístic de diverses associacions de veïns, i també de la Federació d'Associacions de Veïns de Barcelona i membre de la Comissió Tècnica per la Revisió del Catàleg de Protecció del Patrimoni Arquitectònic.
El 2005 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.
El 22 març del 2022, l'Ajuntament de Barcelona va aprovar la denominació de dues places entre els carrers Salvador Mundi, Mare de Déu de Núria i Hort de la Vila, a nom de Mariano Meseguer i d’Angelina Trallero, proposats per l’Associació de Veïns de Sarrià.

## Referències

* 1 2 «Mariano Meseguer i Bielsa». Medalles d'honor de Barcelona 2005. Ajuntament de Barcelona. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 27 gener 2014].
# Maricultura

La maricultura és una especialització de l'aqüicultura que consisteix a criar animals o plantes en el mar, dins de seccions tancades amb barreres pels costats i per sota. Un cas molt conegut és l'engreix de tonyines. De la maricultura se n'obté entre d'altres, aliments, agar-agar, perles i cosmètics. La maricultura pot degradar l'hàbitat, alterar sistemes tròfics, transmetre malalties i reduir la variabilitat genètica. D'altra banda redueix la pressió sobre la fauna marina i racionalitza la producció.

## Mètodes

Els peixos es crien en tancats que reben l'aigua marina, d'aquesta manera s'aprofiten dels microorganismes que hi ha al mar cosa que és un avantatge sobre el cultiu en aigua dolça que han de rebre tota l'alimentació subministrada per l'aqüicultor. També es pot purificar l'aigua del tancat per tal d'evitar l'increment de nitrogen (pels excrements) i a més, els animals estan protegits dels depredadors.
Al Japó es fa un procediment especial que consisteix a aprofitar els hàbits migratoris de les espècies de peixos. Se'ls captura, deixant-los en un clos al port i es va emetent un so per sota l'aigua abans de cada vegada que se'ls alimenta. Els peixos s'hi acostumen, crien i són alliberats al mar on s'alimenten i el 80% retornen (en època de fresa) al lloc de naixement (el port) i es deixen pescar atrets pel so que els és familiar.

## Cultiu d'algues al mar

Les algues marines del tipus kelp es cultiven de dues maneres: enganxades a una corda subjectada al fons o collides des de bots proveïts de segadores. El kelp proporciona alginat, que s'utilitza en els gelats i els cosmètics, també s'usa com complement dietètic.

## Referències

* ↑ Katavic, Ivan. (1999). Mariculture in the New Millennium. Arxivat 2007-06-27 a Wayback Machine. ACS, 223-229.
* ↑ Brugere, Cecile, Muir, James F., & Young, James A. (1999). Green grow the fishes-Oh? Environmental attributes in marketing aquaculture products. Aquculture Economics & Management 3(1), 7-17.
* ↑ UNEP, World Fisheries Trust. (2002). THE EFFECTS OF MARICULTURE ON BIODIVERSITY"
* ↑ «Seawater pond mariculture techniques». Arxivat de l'original el 2013-08-26. [Consulta: 9 setembre 2009].

## Enllaços externs

* Longline Environment
* Worldfishcenter -provides info on cultivating certain marine organisms Arxivat 2008-12-01 a Wayback Machine.
* Web based aquaculture simulations for shellfish in estuaries and coastal systems: Simulation modelling for mussels, oysters and clams.
* Mariculture guidelines and best practices: A coastal management perspective on mariculture development by the University of Rhode Island Coastal Resources Center.
# Mark Spencer

Mark Spencer (Alabama, 8 d'abril de 1977), enginyer estatunidenc, és l'autor original de Gaim, un client de missatgeria instantània basat en GTK, i del dimoni de L2TP "l2tpd", però la seua major obra la va aconseguir amb la creació d'un sistema PBX de Codi obert dita Asterisk.
Després de crear Asterisk, fundà Digium, una empresa que té com a objectiu seguir desenvolupant aquesta aplicació i les targetes de comunicacions compatibles amb Asterisk.
Mark Spencer (nascut en Alabama) creador d'Asterisk, la centraleta de telefonia IP, ha estat guardonat amb múltiples distincions, entre les quals destaca estar dins del TOP 30 UNDER 30 de la prestigiosa Inc.com (llistat d'emprenedors amb major èxit menors de 30 anys). Es va graduar en la Universitat d'Auburm (igual que Jimmy Wales, creador de Viquipèdia) i va crear, entre d'altres, Asterisk, una plataforma programari lliure que ha revolucionant el mercat de la telefonia IP.
Asterisk és una centraleta que conjumina tant la telefonia tradicional com l'emergent veu IP respectant i treballant amb estàndards mundials, tot això a través de programari lliure. De la mà d'Asterisk, el mercat de la telefonia està patint una enorme innovació, tant en tecnologia, com en el model de negoci, com en els serveis i possibilitats ofertes.

## Referències

* ↑ Van Lindberg. Intellectual Property and Open Source: A Practical Guide to Protecting Code. "O'Reilly Media, Inc.", 15 de juliol de 2008, p. 103. ISBN 978-0-596-15467-7.
* ↑ Van Meggelene, Jim; Smith, Jared; Madsen, Leif. Asterisk: The Future of Telephony: The Future of Telephony. "O'Reilly Media, Inc.", 28 d'agost de 2007, p. 246–248. ISBN 978-0-596-55162-9.

## Enllaços externs

* Digium Arxivat 2018-09-20 a Wayback Machine.
* Asterisk
# Iván Raña Fuentes

Iván Raña Fuentes (Ordes, 10 de juny de 1979) és un esportista gallec, ex ciclista professional, que competeix en triatló.

## Carrera esportiva

Fou el primer triatleta gallec en aconseguir un campionat del món, el primer a guanyar una prova de la Copa del Món i en participar en uns Jocs Olímpics. Va participar en tres edicions entre 2000 i 2008, aconseguint dos diplomes olímpics a Sydney 2000 i Pequín 2008 on va assolir la cinquena posició.
La temporada 2009 va fitxar pel Xacobeo Galicia, equip de ciclisme professional, on només s'hi estaria un any. Després d'un període de reflexió sobre la seva carrera esportiva, el desembre de 2009 anunciava que tornava al triatló.

## Referències

* ↑ Iván Raña deixa el ciclisme per tornar al triatló

## Enllaços externs

* Lloc web personal Arxivat 2018-08-08 a Wayback Machine. (castellà)
# Luis de Lamo y Peris

Luis de Lamo y Peris (València, 1899 - Madrid, 22 d'abril de 1989) fou un militar valencià, capità general de Catalunya durant la dècada de 1960.
Va estudiar a l'Acadèmia d'Infanteria de Toledo. Va participar en la guerra del Rif, en el desembarcament d'Alhucemas i en diverses accions contra el moviment anticolonial. Després de l'esclat de la Guerra civil es va unir al bàndol revoltat, durant la qual va exercir com a cap de l'Estat Major de les divisions 40a i 50a del Cos d'Exèrcit Marroquí, i com a tal, va entrar a Barcelona el 26 de gener de 1939.
Va ser professor de l'Escola Superior de Guerra i agregat militar de l'smbaixada a Berna i Roma. Ascendit a General, va ser cap de l'Estat Major de la II Regió Militar, Sevilla, governador militar i sotsinspector de tropes a Barcelona. Va ser nomenat subsecretari del Ministeri de l'Exèrcit durant l'etapa del general Antonio Barroso y Sánchez Guerra, reformant els estudis militars. Va passar a cap de la Divisió d'infanteria «Reyes Católicos» n.º 91, a Màlaga. Ostentant el rang de tinent general va exercir com Capità General de Catalunya, entre 1962 i 1965; va seguir en la línia del seu predecessor Martín Alonso, permetent major marge de maniobra a les autoritats civils locals i provincials. Sent Capità General es van celebrar consells de guerra contra Jordi Conill i Vall (Joventuts Llibertàries), Pere Ardiaca i Antoni Gutiérrez Díaz (PSUC), entre d'altres.

## Obres

* —— (1931). Trabajos fotogramétricos realizados por el Depósito Geográfico e Histórico del Ejército. Talleres del Instituto Geográfico y Catastral.

## Referències

* ↑ La cartografía del Estado Mayor del Ejército de Tierra Republicano durante la Guerra Civil Española. El archivo del general Vicente Rojo, p. 4
* ↑ Esquela mortuòria al diari ABC, 24 d'abril de 1989
* ↑ Engel, 2000, p. 82, 84.
* 1 2 Riera, 1998, p. 361.

## Bibliografia

* Engel, Carlos. Historia de las divisiones del ejército nacional. Almena Ediciones, 2000.
* Riera, Ignasi. Los catalanes de Franco. Plaza & Janés, 1998.
# Carlos Coloma Nicolás

Carlos Coloma Nicolás (Logronyo, 28 de setembre de 1981) és un ciclista de muntanya espanyol, especialitzat en el Camp a través.
Ha participat en tres edicions dels Jocs Olímpics, aconseguint una medalla de bronze als Jocs de Rio de 2016.
També ha guanyat dues medalles, una d'elles d'or, als Campionats del món de ciclisme de muntanya en la modalitat de relleus.
Actualment, és corredor de l'equip BH - Templo Cafés de la mà de Rocío del Alba Garcia, Pablo Rodríguez i David Valero.

## Palmarès

* 1999
** Campió del món en Camp a través per relleus (amb Margalida Fullana, Roberto Lezaun i José Antonio Hermida)
* 2001
** Campió d'Espanya sub-23 en Camp a través
* 2002
** Campió d'Espanya sub-23 en Camp a través
* 2002
** Campió d'Espanya en Camp a través
* 2016
** Medalla de bronze als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en Camp a través
** Campió d'Espanya en Camp a través

## Referències

* ↑ «Bronce de Carlos Coloma». mundodeportivo.com, 21-08-2016 [Consulta: 22 agost 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Raúl Entrerríos Rodríguez

Raúl Entrerríos Rodríguez (Gijón, 12 de febrer de 1981) és un exjugador d'handbol espanyol, guanyador de 2 medalles olímpiques. És germà del també jugador d'handbol i medallista olímpic Alberto Entrerríos. La temporada 2013-2014, va guanyar cinc títols amb el FC Barcelona, en un gran any en què l'equip només no va poder guanyar la Copa d'Europa, i a la Lliga ASOBAL va guanyar tots 30 partits disputats, amb un nou rècord de gols, 1146. Va participar, als 27 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 2008 realitzats a Pequín (República Popular de la Xina), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze amb la selecció espanyola d'handbol en guanyar la selecció croata en la final pel tercer lloc. Al llarg de la seva carrera ha guanyat una medalla en el Campionat del Món, una altra en el Campionat d'Europa i una altra en els Jocs del Mediterrani.

## Palmarès
### Selecció espanyola

* 1 medalla de bronze als Jocs Olímpics de Beijing 2008
* 1 medalla d'or als Campionats del món d'handbol masculí: 2005
* 2 medalles de bronze als Campionast del món d'handbol masculí: 2011, 2021
* 2 medalles d'or als Campionats d'Europa d'handbol masculí: 2018, 2020
* 2 medalles d'argent als Campionats d'Europa d'handbol masculí: 2006, 2016
* 1 medalles de bronze als Campionats d'Europa d'handbol masculí: 2014

### Clubs

* 2 Lliga de Campions masculina de l'EHF: 2010-11, 2014-15
* 2 Recopa d'Europa d'handbol: 2004-2005 i 2008-2009
* 9 Lliga ASOBAL: 2010-11, 2011-12, 2012-13, 2013-14, 2014-15, 2015-16, 2016-17, 2017-18, 2018-19
* 7 Copa espanyola d'handbol masculina: 2001-2002, 2013-2014, 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019
* 10 Copa ASOBAL: 2010-2011, 2011-2012, 2012-2013, 2013-2014, 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019
* 8 Supercopa ASOBAL: 2012-13, 2013-14, 2014-15, 2015-16, 2016-17, 2017-18, 2018-19, 2019-20

## Referències

* ↑ «Ple de triomfs històric per al Barça d'handbol». Lloc web del FC Barcelona, 23-05-2014. [Consulta: 1r juny 2014].
# Daniel Sarmiento Melián

Daniel Sarmiento Melián (25 d'agost del 1983 a Las Palmas de Gran Canaria, Illes Canàries) és un jugador d'handbol canari, que fa 1,86 m d' alçada i pesa 76 kg Actualment juga pel FC Barcelona
La temporada 2013-2014, va guanyar cinc títols amb el FC Barcelona, en un gran any en què l'equip només no va poder guanyar la Copa d'Europa, i a la Lliga ASOBAL va guanyar tots 30 partits disputats, amb un nou rècord de gols, 1146.

## Referències

* ↑ «Ple de triomfs històric per al Barça d'handbol». Lloc web del FC Barcelona, 23-05-2014. [Consulta: 1r juny 2014].
# Willy Logan

William Logan, més conegut com a Willy Logan (Saint John, 15 de març de 1907 - Sackville, 6 de novembre de 1955), fou un patinador de velocitat sobre gel canadenc que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
Va participar en les proves de patinatge de velocitat dels Jocs Olímpics d'Hivern de 1928 realitzats a Sankt Moritz (Suïssa) sense obtenir grans resultats. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1932, realitzats a Lake Placid, aconseguí finalitzar en tercera posició de les proves de 1.500 i 5.000 metres, així com cinquè en els 500 metres. Morí a la seva residència de Sackville, població també situada a Nova Brunswick.

## Rècords personals

| Prova | Temps | Data |
| 500 m | 45.2 | 1928 |
| 1.500 m | 2.35.6 | 1928 |
| 5.000 m | 9.58.3 | 1928 |

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Willy Logan». [Consulta: 2 novembre 2023].
# Monestir de San Millán de Yuso

El monestir de San Millán de Yuso ("yuso" significa 'a baix' en castellà, encara que el mot ja es troba en desús) està situat a la vila de San Millán de la Cogolla, La Rioja (Espanya), al marge esquerre del riu Cárdenas. Forma part del conjunt monumental de dos monestirs, juntament amb el més antic: el monestir de San Millán de Suso (“suso” significa 'de dalt'). Conserva les relíquies del sant anacoreta Emilià de la Cogolla, de qui pren el nom (Emilià, Millán). L'any 1997, els monestirs de San Millán van ser declarats Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO.
Fou monestir benedictí fins al 1835, quan fou desamortitzat. Abandonat, fou ocupat per una comunitat de frares agustinians.

## Enllaços externs

* Web del conjunt Monestir de San Millán — monestirs de Suso i Yuso