OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vicenta Matalí Bayona

Vicenta Matalí Bayona (Teresa de Cofrents, 4 d'abril de 1894 - València, 18 de febrer de 1983) va ser una mestra, escriptora, política i oradora valenciana del segle xx, vinculada al valencianisme del partit conservador i catòlic.

## Formació

Va obtenir el títol de mestra l'any 1915, i aquell mateix any va entrar com a directora interina a l'Escola Normal d'Albacete, tot i que el 1923 va ser nomenada mestra interina a la província de València.

## Activitat literària

El 18 de desembre de 1928 publicà el poema «Dolor y tempestad» en la pàgina dedicada a la dona del diari Las Provincias sobre violència vicària, on literaturitza l'assassinat d'un xiquet a mans d'un home que comet l'homicidi per a venjar-se de la seua mare.
Després de publicar al 1928 alguns poemes en castellà a Las Provincias, el 1929 escrigué l'obra en un acte El pecat: comedia dramática en vers y prosa, que s'estrenaria al Teatre Talia de Barcelona aquell mateix anyː un sainet moralitzant, construït amb dues trames paral·lelesː el món dels senyors, més dramàtica i seriosa, i, d'altra banda, el dels servents, una trama més lleugera i còmica, i amb final feliç. El març de 1931 publicava la narració Tot per l'art!, que, amb una història basada en una família d'artistes fallers, presenta la transformació i evolució del contingut dels monuments fallers.

## Activitat política

Durant els mesos immediatament anteriors a la instauració de la Segona República Espanyola, les dones compromeses amb el món de la política es mobilitzaren per tal d'aconseguir el suport femení i el vot de les dones. En aquest context és on podem trobar Vicenta Matalí Bayona impartint una conferència el 5 de desembre de 1930 a la seu de la Dreta Regional Valenciana, dins d'un cicle de "Converses". La intervenció de Matalí duia el títol "La cultura femenina i la seua influència en el progrés dels pobles", en què, a més de defensar la cultura valenciana tradicional, reivindicava el paper de propagació d'aquesta cultura que han de jugar les dones en la societat moderna i per això en reclamava la formació.
El seu activisme valencianista s'exposà en altres articles a la premsa, com «Camins de valenciania», i en altres conferències. Vinculada al Círculo Tradicionalista de Valencia i al moviment de las «margaritas», les associació de dones carlines, va fer mítings a Castelló i València, i també a Manises, Borriana, Alzira, Alcoi, Vila-real... en què esperonava les dones a defensar la cultura tradicional catòlica. El 1932 fundà l'escola privada Cisneros, que codirigí. Després de la mort del seu marit i col·laborador, el mestre José Almenar, en els primers embats de la Guerra Civil, es retirà gairebé del tot de l'activitat pública.

## Referències

* 1 2 3 Lacueva Lorenz, Maria Dones&Valencianisme. Pioneres (1900-1939), 2022, pàg. 61-74.
* 1 2 3 Lacueva Lorenz, Maria. «Vicenta Matalí Bayona». Memoria Valencianista. [Consulta: 20 febrer 2024].
* ↑ «Les pioneres (in)visibles del valencianisme». El Temps, 03-12-2021. [Consulta: 20 febrer 2024].
# Mandy

Mandy és una pel·lícula de terror i d'acció psicodèlica del 2018 dirigida per Panos Cosmatos, produïda per Elijah Wood i coescrita pel mateix Cosmatos i Aaron Stewart-Ahn. És una coproducció dels Estats Units i Bèlgica, la pel·lícula és protagonitzada per Nicolas Cage, Andrea Riseborough, Linus Roache, Ned Dennehy, Olwen Fouéré, Richard Brake i Bill Duke. Es va estrenar al Festival de Cinema de Sundance el 19 de gener de 2018 i es va estrenar a les sales de cinema el 13 de setembre del mateix any. S'ha doblat i subtitulat al català.
Mandy va ser elogiada pel seu estil i originalitat, la interpretació de Cage, la direcció de Cosmatos i les seqüències d'acció. És una de les últimes pel·lícules amb música del compositor islandès Jóhann Jóhannsson, que va morir el febrer de 2018. La pel·lícula està dedicada a ell.

## Sinopsi

Red Miller i Mandy Bloom viuen aïllats del món en el bosc. Tot canviarà de cop quan Jeremiah Sand, líder d'una secta religiosa, s'obsessiona de Mandy i la segresta.

## Repartiment

* Nicolas Cage com a Red Miller
* Andrea Riseborough com a Mandy Bloom
* Linus Roache com a Jeremiah Sand
* Bill Duke com a Caruthers
* Richard Brake com el químic
* Ned Dennehy com el germà Swan
* Olwen Fouéré com la mare Marlene
* Hayley Saywell com a Sis
* Line Pillet com la germana Lucy
* Clément Baronnet com el germà Klopek
* Alexis Julemont com el germà Hanker
* Stephan Fraser com el germà Lewis

## Referències

* 1 2 Mandy a la Base de dades de cinema en català
* ↑ Lodderhose, Diana. «Nicolas Cage To Star In Action Thriller 'Mandy' From SpectreVision, XYZ Films & Umedia». Penske Business Media, 07-06-2017. [Consulta: 18 abril 2019].
* ↑ ; Bishop, Bryan; Robinson, Tasha«Our favorite feature films from Sundance 2018». The Verge. Vox Media, 30-01-2018. [Consulta: 6 març 2018].
* ↑ «Mandy (2018) - Daily Box Office Results». [Consulta: 18 abril 2019].
* ↑ «'Mandy' Advance Screenings Coming to 226 Theaters, Featuring Conversation with Nicolas Cage and Director Panos Cosmatos». /Film, 17-08-2018. [Consulta: 18 agost 2018].
* ↑ «Mandy». FilminCAT. [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ Allen, Nick. «Sundance 2018: Mandy». Ebert Digital LLC, 20-01-2018. [Consulta: 28 juny 2018].
* ↑ «Mandy - film review» (en anglès). DMovies, 22-09-2018 [Consulta: 5 octubre 2018].
* ↑ Stewardson, Christopher «Review: Mandy (2018) - Our Culture Mag» (en anglès). Our Culture Mag, 13-10-2018 [Consulta: 13 octubre 2018].
* ↑ Debruge, Peter. «How Composer Jóhann Jóhannsson Helped Change the Genre Cinema Soundscape». Variety. Penske Business Media, 10-02-2018. [Consulta: 6 març 2018].
* 1 2 3 4 5 6 7 Miska, Brad. «The 'Mandy' Poster Promises a Nicolas Cage Chainsaw Battle!», 16-01-2018. [Consulta: 21 gener 2018].
* ↑ Benardello, Karen. «Mandy and A Boy. A Girl. A Dream: Love on Election Night Set to World Premiere at Sundance Film Festival». Anakando Media Group, 19-01-2018. [Consulta: 21 gener 2018].
* 1 2 3 4 «Mandy Details and Credits». Metacritic. [Consulta: 26 setembre 2018].

## Enllaços externs

* Mandy - Lloc web oficial
# Pere Antoni Aguiló Bonnín

Pere Antoni Aguiló Bonnín (Sa Pobla, 22 de juny de 1874-19 de febrer de 1955) actiu empresari mallorquí i, especialment, exportador de productes del camp.
Aguiló Bonnín (conegut com l'amo Pere Antoni) importà des de Mataró llavor de la varietat de patata Royal Kidney l'any 1923 i a l'any següent inicià la primera campanya d'exportació de patata primerenca des de Sa Pobla a Anglaterra. L'exportació de patata, que encara perdura, ha estat la principal activitat productiva de sa Pobla i portà a la vila a una gran expansió econòmica i social.
Era fill de Bernat Aguiló Cortès (1832-1901) i de Maria Bonnín Aguiló (1841-1914). Es casà el 1903 amb Isabel Maria Bonnín Aguiló (1885-1962). El seu fill, Bernat Aguiló Bonnín (1904-87), i els seus nets, Pere Antoni Aguiló Bonnín (1930-2011) i Miquel Aguiló Bonnin (1932-2008), continuaren la tradició familiar.
El 25 de novembre de 2008, l'ajuntament pobler col·locà una placa commemorativa a la casa on visqué a Sa Pobla.

## Referències

* Arxiu Municipal Pobler.
* http://www.ajsapobla.net/agenda/ficha_evento.es.html?ce=47697%5BEnllaç+no+actiu%5D
* http://www.diariodemallorca.es/secciones/noticia.jsp?pRef=2008120100_3_414629__Part-Forana-plaza-recreo-marjal-poblera%5BEnllaç+no+actiu%5D
* http://www.miquelsegura.com/miquelsegura/articulo_s_era.aspx?id=44 Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* http://www.ajsapobla.net/wms/ofo/imgdb//archivo_adj25166841.pdf%5BEnllaç+no+actiu%5D (Programa Fira 08)
# Jungfraujoch

El Jungfraujoch (alemany: Jungfrau = verge / joch = coll de muntanya) és un coll de muntanya situat a 3.417 msnm entre els cims del Mönch (est) i la Jungfrau (oest), als Alps Bernesos, a la frontera entre els cantons de Berna i Valais, a Suïssa. Aquest és el punt més baix de la carena entre el Monch i la Jungfrau, i s'hi situa la divisòria d'aigües entre la mar Mediterrània (vall del Roine) i la mar del Nord (vall del Weisse Lütschine o vall de Lauterbrunnen). És conegut com el «sostre d'Europa» en les guies turístiques, i inclou l'estació de tren més alta (3.454 msn) d'Europa, de la línia de ferrocarril Jungfraubahn.
El primer creuament del pas va ser fet el juliol de 1862 per Leslie Stephen, F. J. Hardy, H. B. George, M. Liveing, Moore i Morgan, amb els guies Christian Almer, Christian i Peter Michel, Ulrich Kaufmann, P. Baumann i C. Bohren.

## Observatori astronòmic i meteorològic

A l'est del pas, es troba l'Observatori Sphinx, a 3.571 msnm, a la vertent del Valais, sobre la glacera d'Aletsch. Un ascensor porta a la part superior del Sphinx, on hi ha una plataforma d'observació i un observatori científic.
El Jungfraujoch és també la seu d'una estació d'investigació atmosfèrica del Global Atmosphere Watch - (GAW) i de la NDACC - Network for the Detection of Atmospheric Composition Change.
Hi ha una estació repetidora de radiofreqüència i diversos repetidors de radioaficionats.

## Turisme

S'hi troba l'estació superior del tren de la Jungfrau (Jungfraubahn), que, amb una cota de 3.454 msnm, és l'estació de ferrocarril més alta d'Europa. L'oficina de correus segella i envia 100.000 targetes cada any. Diversos restaurants es troben a prop de la glacera. Una sortida equipada permet sortir a caminar o esquiar a la neu. Un sender marcat i preparat, per la glacera Alestch, permet arribar amb seguretat al refugi del Mönchsjoch, situat a 3650 metres, durant la temporada d'estiu.

## Referències

* ↑ «Jungfraubahn». Arxivat de l'original el 2013-06-03. [Consulta: 11 maig 2013].
* ↑ John Ball, The Alpine guide, Central Alps, p. 106, 1866, Londres
* ↑ Observatoris de la NDACC - Network for the Detection of Atmospheric Composition Change

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Jungfraubahn
* Hochalpine Forschungsstationen Jungfraujoch und Gornergrat
# Rubiol de sang

El rubiol de sang (Agaricus sylvaticus) és un bolet comestible de la família de les agaricàcies que creix en boscos de coníferes i de planifolis a finals d'estiu i a la tardor. El seu cos fructífer, de 10 a 15 cm, presenta un barret amb esquames fibroses brunes, làmines rosades que enfosqueixen amb l'edat, i carn blanca que en tallar-se es torna vermella.

## Referències

* ↑ Ramon Pascual, Guia dels bolets dels Països Catalans. Pòrtic, 2005.
# Micena de colors vius

Les micenes de colors vius són micenes, cama-secs micenoides, de colors vius (blau, verd, vermell, groc) .

## Espècies de micenes de colors vius

Les espècies de micenes de colors vius més corrents són:
* Mycena diosma, micena de dos olors
* Mycena meliigena, micena d’escorces
* Atheniella adonis, micena escarlata
* Mycena pura, micena lila
* Mycena acicula, micena retgera
* Mycena rosea, micena rosa

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. II, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
# Castell de Pibrac

El Castell de Pibrac està situat a la població de Pibrac (Alta Garona) a França.
Es tracta d'una construcció de l'any 1540 en estil renaixentista.

## Història

El castell de Pibrac va ser reconstruït l'any 1540 per reemplaçar l'anterior construcció defensiva per una residència d'esbarjo. Es creu que l'arquitecte Dominique Bachelier va estar a càrrec de l'obra .
Durant la Revolució Francesa, l'any 1794, les escultures van ser malmeses a cops de martell i les torres escapçades. Va ser restaurat l'any 1887.

## Arquitectura

El castell de Pibrac va ser construït en estil renaixentista amb maó vermell.
El portal d'Enric IV que data del segle xvi té una volta de tres arcs i està flanquejada per dos pavellons quadrats connectats per un frontó triangular. Està emplaçat sobre una petita terrassa i delimitat en altura per un mur coronat per quatre pilots que reposen sobre una cornisa tallada.
El castell mateix està constituït per un cos central antic i dos blocs afegits l'any 1540. L'ala nord està flanquejada per una torre rodona rematada en terrassa on s'inclou una caixa d'escala.
La segona planta de l'ala sud conté una galeria de dia o mirador (en francès mirande). La torre central està inclinada i les cantonades interiors sobre l'edifici inclouen torres de vigilància.
Una de les sales, anomenada en francès cabinet des Quatrains, té sostres decorats amb temes mitològics que daten del segle xvi, els sostres amb bigues a la vista i motllures pintades s'han preservat, i la xemeneia de maó de la sala està decorada amb un gran cartutx renaixentista.
El castell va ser inscrit en els Monument històric de França després de 1932 i el portal va ser classificat l'any 1947.
El parc del castell de Pibrac, obert al públic, és també un espai a visitar. Fou dissenyat en un estil molt depurat pel paisatgista Eugène Bühler l'any 1897, amb dues terrasses, un estany i gran quantitat d'arbres sobre 14 hectàrees. Es tracta d'un parc a l'anglesa, un jardí irregular inscrit en el pre-inventari dels jardins remarcables. A l'interior del parc es troba la porta d'Enric IV, un arc de triomf en maó vermell.

## Notes

* ↑ Base Mérimée. «Ficha IA31010102 Jardin d'agrément du château Pibrac» (en francès).

## Enllaços externs

* El castell a Culture.fr
* Fotos del Castell de Pribac a culture.fr
# Fontevivo

Fontevivo ( Parmigiano : Fontviv ytftg
# Gerry Rafferty

Gerald Rafferty (Paisley, Escòcia, 16 d'abril de 1947 - Stroud, Gloucestershire, Anglaterra, 4 de gener de 2011), més conegut artísticament com Gerry Rafferty, va ser un músic escocès. El seu tema més popular és Baker Street, famós per la seva melodia amb el saxo.

## Carrera

Va començar la seva carrera com a músic de carrer. El seu primer grup va ser els Humblebums, per després treure un disc en solitari, i el 1972 va formar un nou grup, Stealers Wheel, al costat de Joe Egan.
A partir de la separació d'aquest últim grup l'any 1975, tots els seus discos van ser en solitari. La seva cançó més coneguda en solitari és «Baker Street», inclosa en el disc City to city, de 1978. «Right Down The Line» és una altra de les seves cançons més conegudes, igual que la que va compondre per a Stealers Wheel, «Stuck In The Middle With You", i que va formar part de la banda sonora de la pel·lícula de Quentin Tarantino Reservoir Dogs.

## Discografia en solitari

* 1972 Can I Have My Money Back
* 1978 City to City
* 1979 Night Owl
* 1980 Snakes and Ladders
* 1982 Sleepwalking
* 1988 North and South
* 1991 Right Down The Line: The Very Best of Gerry Rafferty
* 1992 On a Wing and a Prayer
* 1994 Over My Head
* 2000 Another World
* 2006 Days Gone Down- The Anthology: 1970-1982

## Referències

* ↑ «Famous and Successful People from Paisley». Arxivat de l'original el 29 d'agost de 2008. [Consulta: 3 setembre 2008].
* ↑ «Gerry Rafferty dies aged 63» (en anglès). The Guardian, 04-01-2011. [Consulta: 5 gener 2011].
* ↑ Obituario de Gerry Rafferty en The Guardian (en inglés)
# Cantó de Lo Mont-Sud

El cantó de Lo Mont-Sud és un cantó francès al districte de Mont de Marsan (departament de les Landes) format per deu municipis: Benquet, Boga, Bretanha de Marsan, Campanha, Mau Còrn Haut, La Gloriosa, Maseròlas, Lo Mont de Marsan, Sent Perdon i Sent Pèr deu Mont.
Llista dels consellers generals successius :
| Data d'elecció | Identitat | Partit |
| 1989-1992 | Alain Vidalies | PS |
| 1992-1998 | Guy Duvignac | RPR |
| 1998- | Alain Vidalies | PS |
| les dades anteriors no són pas conegudes ||||
Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 |
| - | - | - | - | - | - | 31.472 |
# Ida Henriette da Fonseca

Ida Henriette da Fonseca (Copenhaguen, 27 de juliol de 1802 – 6 de juliol de 1858) fou una cantant d'òpera i compositora danesa.

## Biografia i formació

Era filla d'un agent de borsa jueu d'origen germano-portuguès, Abraham da Fonseca, i Marie Sofie Kiærskou. Ella i la seva germana Emilie eren alumnes de Giuseppe Siboni, mestre de cor de l'Òpera de Copenhaguen, que va introduir l'òpera italiana a Dinamarca. Da Fonseca va obtenir un lloc a l'Òpera Reial el mateix any que va debutar, el 1827.

## Cantant d'òpera

Va fer diverses gires per Europa el 1829 i els anys 1833–34, actuant a Alemanya, els Països Baixos i Suècia, i aviat va ser considerada una prima donna i una de les cantants més grans d'Escandinàvia, però com que no era una soprano sinó una contralt, una veu que no s'estilava gaire en aquell moment, no se li va donar gaire entrada a l'òpera danesa, i sovint feia papers masculins. Va obtenir els seus èxits més importants en els papers principals de les òperes Tancredi, de Gioachino Rossini, amb què havia debutat; Fra Diavolo, de Daniel Auber, en el paper de Lady Pamela; o en el del cavaller Malcolm a La donna del lago, de Rossini.
Es va jubilar el 1840 però l'any 1841, a petició seva, va ser nomenada cantant de cambra a la cort reial, cosa que li va permetre mantenir-se econòmicament facilitant la captació d'alumnes i fent de professora de cant. Va actuar a la cort per últim cop el 1842. No obstant això, va ser popular com a cantant de concerts i molt activa com a tal.

## Compositora

A finals de la dècada de 1840, Ida da Fonseca va publicar un volum amb les seves pròpies composicions, seguit del segon volum el 1853, constituïdes per un conjunt de gairebé una vintena de peces –cançons amb acompanyament de piano, un trio i un quartet– basades en textos de Goethe, Adam Oehlenschläger i Andreas Munch.

## Referències

* 1 2 Jensen, Anne Ørbæk. «Ida Henriette da Fonseca» (en danès). Det Kongelige Bibliotek. [Consulta: 29 maig 2022].
* 1 2 3 4 5 Weiermüller-Backes, Isolda. «Ida Henriette da Fonseca (1802-1858): Lebenslauf». Klassika, 27-08-2011. [Consulta: 29 maig 2022].
* 1 2 «Danacord Records - DACOCD 777». [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ «DA FONSECA Ida (Henriette)» (en francès). Présence Compositrices. [Consulta: 29 maig 2022].
* 1 2 Jensen, Lisbeth Ahlgren. «Ida da Fonseca (1806 - 1858)» (en danès). KVINFO. Dansk Kvindebiografisk leksikon, 2003. [Consulta: maig 2022].
# Minsbek

El Minsbek és un afluent curt al marge dret de l'Alster a Hamburg, Alemanya. Neix a prop del carrer Jaspersdiek a Poppenbüttel i desemboca una mica menys de 2 km més al sud, a l'Alster.
El riu pateix la urbanització dels seus marges. Les nombroses carreteres asfaltades i les cases fan que el sòl hagi esdevingut impermeable. L'evacuació massa ràpida que en resulta en temps de pluges fortes fa que augmenti el risc de riuades, i d'altra banda, condueix a assecar el llit superior en època seca, cosa nefasta per a la fauna aquàtica. Uns estanys semi-naturals haurien de pal·liar aquest problema.
L'escola Gesamtschule Poppenbüttel, establerta prop de la font, va apadrinar el rierol i organtiza uns projectes pedagògics: eliminar deixalles selvatges; aportar grava i blocs erràtics que creen microbiòtops propicis als peixos i als amfibis; plantar flora indígena i suprimir espècies invasores com el julivert gegant.
* La font del Minsbek
* Un estany al Minsbek a prop del Rehmbrookweg
* El parc del Minsbekkehre a l'Alsterwanderweg

## Referències

* ↑ Bachpatenschaft Gesamtschule Poppenbüttel Arxivat 2005-03-09 a Wayback Machine.(en alemany)
* ↑ Arbeitsgruppe Schule und Nachbarschaft Beispiele für Stadtteil-Kooperation, Hamburg, Behörde für Schule, Jugend und Berufsbildung, Amt für Schule, febrer 2001, volum 2, pàgina 01-04 (trad.: Grup de treball Escola i veïnat, Exemples de cooperació)(en alemany)
# Bioacumulació

En toxicologia, la bioconcentració o bioacumulació és el procés d'acumulació de substàncies químiques en organismes vius de forma que aquests arriben a concentracions més elevades que les concentracions en el medi ambient o en els aliments. Les substàncies propenses a la bioacumulació assoleixen concentracions creixents a mesura que s'avança en el nivell tròfic en la cadena alimentària. En funció de cada substància, aquesta acumulació es pot produir a partir de fonts abiòtiques (sòl, aire, aigua), o biòtiques (altres organismes vius). Les principals vies d'introducció d'una substància química en un organisme viu són la respiratòria, la digestiva i la integumentària.
El terme bioacumulació es va encunyar entre els anys 1950 i 1960 per un grup de naturalistes nord-americans que van trobar altes concentracions de DDT en l'organisme d'algunes espècies d'aus. Com a conseqüència d'aquest descobriment, el DDT va ser prohibit per a ús indiscriminat en molts països. A més, en la dècada de 1950 es van descobrir diversos casos d'intoxicació massiva per compostos orgànics de mercuri, com el desastre de Minamata un desastre ecològic a la badia de Minamata, al Japó, on es va donar a conèixer la malaltia de Minamata (una síndrome neurològica transmissible al fetus amb efectes que encara perduren en persones de la regió).
Les substàncies potencialment bioacumulables són, entre d'altres, l'aldrín, el captafol, el clordà, els compostos de mercuri, el dicofol, el DDT, el dieldrin, el dinoseb, l'endrina, la fenacetina, l'àcid clorhídric, l'heptaclor, el lindà, el paratió, el PBB, el PBDE, els piretroides, els compostos organofosforats, l'òxid de tributilestany, el toxafè, els compostos que contenen bifenils policlorats i el triòxid d'antimoni.
L'Agència de Protecció Ambiental dels Estats Units defineix el factor de bioconcentració com la relació de concentracions de productes químics entre un organisme i l'aigua del seu voltant.

## Referències

* ↑ Glossari de Termes Ambientals. Barcelona: Fundació Bancaixa, 1996, p. 47. ISBN 84-88715-60-9 [Consulta: 29 novembre 2014].
* ↑ Takaoka S, Fujino T, Kawakami Y, Shigeoka SI, Yorifuji T «Survey of the Extent of the Persisting Effects of Methylmercury Pollution on the Inhabitants around the Shiranui Sea, Japan». Toxics, 2018 Jul 20; 6 (3), pii: E39. DOI: 10.3390/toxics6030039. PMC: 6160922. PMID: 30037044 [Consulta: 20 novembre 2018].
# Mas Alba

Mas Albà és una urbanització de Sant Pere de Ribes que es troba uns 2 km a l'est del nucli de Ribes. Per accedir-hi en cotxe cal fer-ho des de Sitges, ja que des de Sant Pere de Ribes sols s'hi pot accedir per una pista forestal que surt de can Quadres de la Timba i passa vora la masia de la Carretera. La urbanització es creà vers el 1969 a la vall del Fondo Gran, al massís del Garraf.
El nom procedeix de la masia anomenada el mas de mossèn Albà o Mas Albà que es troba a la zona. Hom ha unit sovint les dues paraules i n'ha eliminat l'accent per anomenar incorrectament la urbanització com a Masalba. El 2023 tenia 558 habitants.

## Referències

* 1 2 Muntaner i Pascual, Ignasi Mª. Els Noms de lloc del terme de Sitges i de les terres veïnes. Sitges: Grup d'Estudis Sitgetans, 1986, p. 171.
* ↑ «Mas d'en Mossèn Albà. Sant Pere de Ribes | Mapes de Patrimoni Cultural», 04-10-2010. [Consulta: 15 febrer 2025].
* ↑ «Idescat. Codis territorials i d'entitats. Municipis. 082310 Sant Pere de Ribes». [Consulta: 15 febrer 2025].