OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Episcopi

Un episcopi, del grec επι (sobre) + σκοπεω (veure), és un dispositiu que permet projectar sobre una pantalla de projecció o la paret d'una sala imatges opaques per la llum reflectida sobre elles, il·luminables adequadament, la qual cosa permet la presentació davant d'un auditori, de material imprès interessant, com ara pàgines de diaris, llibres, revistes o dibuixos fets pel conferenciant sobre la marxa, per a documentar una explicació, etc. Un episcopi consta bàsicament d'una font de llum (llum de projecció), un suport amb la làmina a projectar i una lent; addicionalment pot tenir com a reflector intern un mirall còncau que augmenta el rendiment de la font de llum, un sistema que permet moure la lent per tal d'enfocar la imatge i un mirall deflector extern que permet orientar la imatge cap a la superfície externa sobre la qual es projecta.

## Rendiment

Els episcopis tenen un rendiment lumínic relativament baix, comparat amb altres sistemes de projecció: això és degut a diversos motius. El primer motiu és que només un percentatge de la llum emesa per la làmpada de projecció incideix directament sobre la imatge a projectar, el reflector no pot ser una paràbola perfecta amb la filament en el focus, atès que la lent obliga a tallar-lo (perdent-se aquí una part) i a decantar la làmpada, en conseqüència la llum no queda del tot col·limada); un altre motiu és la quantitat minsa de llum que és capaç de reflectir la làmina, llum aquesta que finalment, és la que passant a través de la lent, acaba il·luminant la pantalla de projecció.

## Variants

Hi ha una versió més complexa de l'episcopi que és un dispositiu universal anomenat epidiascopi el qual combina un episcopi amb un allotjament per a la projecció de diapositives i pot també proporcionar una projecció ampliada d'altres materials transparents que es puguin il·luminar mitjançant llum que els travessi (per exemple, entre d'altres, diferents tipus de pel·lícules amb tota la varietat de formats i mides).
* Episcopi de la University of Cambridge 1800's
* Episcopi clàssic de Heinrich Malinski
* Episcopi clàssic de Ernst Leitz
* Petit episcopi casolà

## Vegeu també

* Llanterna màgica
* Retroprojector
* Projector de vídeo
* Projector de diapositives
* Lampadoscopoi

## Enllaços externs

* Com funciona ... projectors a librosmaravillosos.com.(castellà)
Viccionari
# Escletxa

Una escletxa, escletlla, esquerda, badall o trenc és una obertura irregular entre dues peces mal encaixades. És també l'espai buit que separa dues parts d'un objecte, una massa o una superfície trencada.

## Variants

És freqüent de parlar d'escletxes, clivelles o clevills a les parets d'un edifici, en una capa de pintura, a la roca, al suro, a terra, a les glaceres, a la pell, etc. Tenen orígens molt diferents i que depenen normalment del lloc i la manera amb la qual es produeixen, però en general llur causa és la fractura d'una superfície rígida.
A la superfície de la Terra es produeixen per acció dels moviments tectònics i –en edats geològicament llunyanes- han tingut grans dimensions. Es poden anomenar també escletxes –sense ser-ho pròpiament- determinades erosions provocades per l'aigua corrent en superfícies molt dures però solubles, com la roca calcària.
A la pell i a la fusta dels arbres, entre d'altres, és produïda per la desaparició de la humitat que els dona flexibilitat.
A un sòl pavimentat o a un mur de maçoneria es produeixen en assentar-se en el terreny l'obra edificada, per defecte de cimentació i poden ser causa de ruïna d'un edifici.

## Escletxes a les glaceres

A una glacera es produeixen pel desplaçament de la massa glacial sobre uns fons irregular i també per les diferents velocitats de desplaçament del gel de la glacera, que llisca més de pressa a les parts centrals que a les parts que freguen amb la terra o els costats de la vall.

## Vegeu també

* Fissura
* Serac

## Referències

* ↑ «clevill». Diccionari normatiu valencià. Acadèmia Valenciana de la Llengua.
Viccionari
# Estrella de Diego Otero

Estrella de Diego Otero (Madrid, 1958) és una escriptora, professora universitària d'art i investigadora espanyola. És professora d'art contemporani a la Universitat Complutense de Madrid i ha ocupat la càtedra King Juan Carlos I of Spain of Spanish Culture and Civilization a la Universitat de Nova York (1998-99). La seva recerca se centra en la teoria del gènere, els estudis postcolonials i els orígens de la modernitat. És autora, entre d'altres, de les següents obres: La mujer y la pintura en la España del siglo XIX, El andrógino sexuado, Tristísimo Warhol i el llibre de ficció El filósofo y otros relatos sin personajes. L'abril de 2011, el Consell de Ministres d'Espanya li va atorgar la medalla d'Or al Mèrit en les Belles Arts.

## Referències

* ↑ Diego Otero, Estrella de, Universidad Complutense Madrid, Departamento de Historia del Arte III (Contemporáneo).
# Clostridium perfringens

Clostridium perfringens és un bacteri anaeròbic grampositiu, immòbil i formador d'espores que es troba en els intestins dels éssers humans i de diversos animals homeoterms, en el sòl, en l'aigua, en els aliments (sobretot en les carns que no estan bé cuinades), entre d'altres. Les malalties causades poden ser fatals.
Produeix toxines que poden causar malalties com ara l'enteritis necròtica o la gangrena gasosa.
En la gangrena gasosa, el clostridi provoca destrucció en els teixits infectats si persisteix. Açò és provocat per l'alliberament d'exoenzimes específics que ataquen a les molècules constituents dels teixits d'animals com ara fosfolipases, hemolisines, colagenases o proteases, que provoquen la putrefacció del teixit acompanyada d'una producció de gas, i d'ací el seu nom ('gasosa'). La solució, arribat aquest nivell, és l'amputació de la zona afectada; de no ser així la infecció sol acabar amb la mort de l'animal (porcs, pollastres, cavalls, humans, etc.).
És el tercer indicador de contaminació fecal de les aigües. Es destrueix amb temperatures superiors a 121°.

## Enllaços externs

* Clostridium perfringens Arxivat 2012-03-01 a Wayback Machine. genomes i la informació relacionada a PATRIC, un Centre Bioinformàtic de Recursos finançats per NIAID (anglès)
* Recursos de Pathema-Clostridium Arxivat 2013-06-15 a Wayback Machine. (anglès)
# Colorín ColorRadio

Colorín ColorRadio va ser una emissora de ràdio de Caracol Radio i va ser la primera emissora dedicada al públic infantil.
No sols comptava amb cançons de tota mena de gènere que els agraden als nens, també s'escoltaven contes de Disney, biografies de música clàssica, etc.
Va ser creada l'11 de maig de 1992 durant la crisi energètica de Colòmbia per Adriana Giraldo i María Isabel Murillo i començava a les 6.00 AM. Tenia com a locutor Mario Ruiz, qui també feien les veus d'alguns personatges com El Perro Perroberto, El Oso Motoso, La Vaca Clarabella, Pillo muñeco intergalactico, El Monstruo Fangoso, Rita la cotorrita, Los viejos Inocencio y Bonifacio, Juanpiés el Gusanito Ciempiés, entre d'altres. També hi participaren com a locutors: Tachi Neira, Martha Lucía Gómez, Dora Luz Moreno, Manuel Otálora, Andrés López Giraldo, Diana Marcela Tinjaca, Martha Lucía Gómez i Fredy González.
L'emissora comptava amb seccions com TOP 10, TOP 20 (els caps de setmana), Alo Colorín ColorRadio, Mis Canciones Preferidas, ABC Radio, Sal y Pimienta i La Rock-ola Colorín. Els oïdors també jugaven en l'emissora a Al caer en la nota, La gallina cacaraca, Adivina el Personaje, Corre que te pillo i De la habana viene un barco. Comptava una secció els dijous a la tarda sobre els clàssics del rock amb Manolo Bellon. L'emissora tancava amb una secció anomenada Dulces Sueños a les 10:00 PM.
Fou guardonada amb un dels Premis Ondas 1992.
L'11 de desembre de 2006, l'emissora va sortir de l'aire per que la seva freqüència va ser comprada per una comunitat protestant (Manantial de Vida Eterna). Significava que l'emissora s'escoltaria únicament per Internet fins a sortir definitivament en 2013 després de 21 anys.

## Referències

* ↑ La radio infantil, detonante de universos posibles
* ↑ Colorín ColoRadio: 19 años emitiendo contenidos para los niños, El Espectador, 23 de juny de 2011
* ↑ 'Los años vividos' gana un premio ondas internacional., El País, 5 de novembre de 1992
* ↑ Colorín ColorRadio, ¿este cuento se ha acabado?, El Tiempo, 15 de desembre de 2006

## Enllaços externs

* Colorin Coloradio: La Emisora de los niños y su programación especial: Dora Luz Moreno.- directora
* Colorín ColorRadio en sus 20 años y su vínculo con los anime
# Mercat de Sants

El Mercat de Sants és un edifici situat entre els carrers de Sant Jordi, Càceres, Daoiz i Veladre i Sant Medir del barri del mateix nom de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

El mercat va aparèixer a mitjans a segle xix com a lloc de venda a l'aire lliure i va patir diversos trasllats: primer, des del carrer del Sant Crist a l'actual plaça d'Osca, i finalment, a l'«hort nou», els terrenys que ocupa actualment. En instal·lar-s'hi, va pendre el nom popular de «Mercat Nou», denominació que va fer-se extensiva a la propera estació de metro.
Va ser projectat el 1898 per l'arquitecte municipal Pere Falqués, autor també del mercat del Clot i inaugurat el 1913. Falqués optà per seguir un llenguatge arquitectònic allunyat del modernisme, molt proper a l'emprat per Arnau Calvet en el contemporani mercat de Sarrià, que en certa manera retorna a les construccions realitzades per a l'Exposició Universal de 1888, època de la seva formació acadèmica.

## Descripció

Amb una superfície de 4.118 m², té una planta rectangular que ocupa tota l'illa, amb una estructura metàl·lica recoberta exteriorment amb un tancament d'obra vista amb aplacats ceràmics. L'espai s'estructura en funció de tres naus de les mateixes dimensions, amb cobertes de teulada inclinades a dues aigües.
Pel que fa a la decoració, en destaca una façana amb tres finestres en forma d'arc sobre les quals hi ha un mosaic amb l'antic escut de la ciutat. També hi ha un conjunt de finestres estretes amb peces ceràmiques de color verd.

## Referències

* 1 2 «Mercat de Sants». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 «Mercat de Sants». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 3 «La Ruta dels Mercats de Barcelona: Història, art i alimentació». Arxivat de l'original el 17-05-2014.
* ↑ «Mercat de Sants - Història». Arxivat de l'original el 29-11-2012. [Consulta: 24 juliol 2013].

## Enllaços externs

* Mercat de Sants - Lloc web oficial
* «Mercat de Sants». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Hilaire Couvreur

Hilaire Couvreur (Sint-Andries, Bruges, 22 de setembre de 1924 - Kortrijk, 17 de febrer de 1998) va ser un ciclista belga, que fou professional entre 1947 i 1962. Anomenat Hilaire l'africano o L'Africain, en el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Giro d'Itàlia de 1954 i una altra a la Volta a Catalunya de 1957.

## Palmarès

* 1947
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Limburg amateur
* 1949
** 1r a la Volta a Algèria
* 1950
** 1r a la Volta a Algèria
* 1951
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Bèlgica
* 1952
** 1r a l'Elfstedenronde
* 1953
** 1r a la Volta al Marroc i vencedor d'una etapa
** 1r al Circuit de Flandes Oriental
* 1954
** 1r a l'Elfstedenronde
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
* 1957
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1958
** 1r a la Volta a Llevant
* 1959
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Llevant

### Resultats al Tour de França

* 1950. Abandona (11a etapa)
* 1951. 42è de la classificació general
* 1953. 28è de la classificació general
* 1955. Abandona (7a etapa)
* 1962. 74è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1948. Abandona
* 1954. 30è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1956. 10è de la classificació general
* 1957. 47è de la classificació general
* 1959. 13è de la classificació general
* 1960. 17è de la classificació general
* 1961. 24è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1956. 16è de la classificació general
* 1957. Abandona
* 1958. 4t de la classificació general
* 1959. 7è de la classificació general

## Referències

* ↑ «COUVREUR Hilaire». [Consulta: 14 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Hilaire COUVREUR» (en italià). [Consulta: 14 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Hilaire Couvreur a sitiodeciclismo.net
# Georges Bernanos

Georges Bernanos (París, 20 de febrer de 1888 - Neuilly-sur-Seine, 5 de juliol de 1948) va ser un escriptor francès.

## Biografia

Nascut a París, va passar la seva infància i joventut a Artois, rebent una educació catòlica i monàrquica. Catòlic i nacionalista, de molt jove va militar a Action française.
Es va allistar voluntari per combatre a la Primera Guerra Mundial i resultà ferit diverses vegades. Després de la guerra, va fer feina a una companyia d'assegurances, però l'èxit de la seva primera novel·la (Sous le soleil de Satan, 1926) el va decidir a dedicar-se per complet a la literatura.
El 1934, amb problemes econòmics, i cercant un lloc on la vida no fos tan cara com a França, va arribar a Mallorca, on va fer amistat amb la francesa Juliette Vernie i el seu home, el marquès de Zayas, aleshores cap de la Falange.
Quan al juliol de 1936 es va produir la rebel·lió militar hi va donar suport sense reserves, però poc després, veient el caire que agafaven els esdeveniments i la repressió que es duia a terme, va retornar a França (1937), i el 1938 va publicar el llibre Les grands cimetières sous la lune sobre la repressió que duien a terme els feixistes a Mallorca.

## Bibliografia

Les seves obres principals són:
* Sous le soleil de Satan (1926)
* Un crime (1935)
* Le Journal d'un curé de campagne (1935)
* Les grands cimetières sous la lune (1938) Edició en català: Els grans cementiris sota la lluna. RBA Libros 2009. ISBN 9788498674149
* Nouvelle Histoire de Mouchette (1938) Edició en català: L'altra història de Mouchette. Ed. Moll 1996. ISBN 9788427321564
* Dialogues des carmélites (1938) Edició en català: Diàlegs de Carmelites. Edicions 62, 1964. Traducció de Gabriel Bas.
* La grande peur des bien-pensants
* La France contre les robots (1945)
* Français, si vous saviez

## Referències

* ↑ Dictionnaire de la litterature francaise du XXe siecle.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-147-9.

## Enllaços externs

* Bernanos Arxivat 2007-06-25 a Wayback Machine.
# Diwan

«Diwan o divan» té aquests significats:
* Diwan (literatura) o divan, recull de poesia o de prosa
* Diwan (càrrec), organisme islàmic originat al primer califat i present, amb variacions, a diversos imperis encarregat dels afers de govern
* Diwan-i Humayun, consell imperial otomà
* Diwan (escola en bretó), grup d'escoles associatives, laiques, gratuïtes i obertes a tothom, creades el 1977, que fan l'ensenyament en sistema d'immersió lingüística en bretó
* Divan (moble), espècie de sofà baix
# Col·legi Claret de Sabadell

El Col·legi Claret de Sabadell, antigament anomenat Cor de Maria, és un col·legi concertat pel Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya situat al barri del Centre de Sabadell (Barcelona). És un dels Col·legis Claret fundats per l'orde dels Fills de l'Immaculat Cor de Maria, creada l'any 1849 per sant Antoni Maria Claret i Clarà. El centre imparteix l'ensenyament en les etapes de Llar d'infants, Educació Infantil, Primària i Secundària. També ofereix servei de menjador, transport escolar, acollida matinal i de tarda, activitats extraescolars i casal d'estiu, entre d'altres.

## Història

L'any 1899 els claretians arriben a la ciutat de Sabadell. Com a fet important, aquell mateix any l'actual Església de l'Immaculat Cor de Maria passa a formar part del col·legi.
L'escola estava situada inicialment situada al carrer de la Creueta i posteriorment es va traslladar a l'actual edifici del carrer de Sallarès i Pla i del carrer del Jardí. L'edifici primitiu del carrer del Jardí és l'antic Despatx Sallarès, fàbrica tèxtil dels Sallarès; de fet unes majòliques a la façana encara ho recorden: «Sucesor de D. y C. Sallarés. Casa fundada en 1838» (Dolors Sallarès era la mare de Joan Oliver, Pere Quart). El nom del carrer ve del jardí de la casa familiar de Pere Oliver, avi de l'escriptor Joan Oliver i constructor del Casal Pere Quart. L'immens jardí dels Oliver ocupava l'espai interior de la gran illa que formaven la Rambla, el carrer de Lacy, el de Sallarès i Pla –aleshores, Argüelles– i el del Jardí
A l'inici el col·legi era exclusiu per als nois, però més tard les noies també hi van poder accedir. Durant la dècada passada també s'hi va construir el nou edifici que acull, entre d'altres, la llar d'infants, la nova biblioteca i la nova secretaria.
L'any 2007 els claretians es van acomiadar de la ciutat de Sabadell i el col·legi continuà la seva activitat.

## Referències

* ↑ «Col·legi Claret: Saber, saber fer i saber ser». El Diari del Vallès, 04-03-2013, p. 15 [Consulta: 6 març 2013].
* ↑ Senyalització del Patrimoni Històric de Sabadell.
* ↑ Carrer del Jardí.
* ↑ Bisbat de Terrassa, 14 de setembre de 2007, Els claretians s'acomiaden de Sabadell

## Enllaços externs

* Col·legi Claret de Sabadell
* AMPA del Col·legi Claret de Sabadell
# Lars Johan Werle

Lars Johan Werle (23 de juny de 1926 - 3 d'agost de 2001) fou un compositor modernista suec.

## Vida i carrera

Werle va néixer en Gävle, Suècia, i va fer estudis autodidacte fins que va anar a estudiar musicologia a la Universitat de Uppsala de 1948–1950, i llavors contrapunt amb Sven-Erik Bäck de 1949–1952 va cantar en el cor Bel Canto, va ser actiu com a músic de jazz, i va treballar com a productor per la Ràdio sueca de 1958–1970, per després esdevenir professor a l'Escola de Teatre de Música Nacional, i a partir del 1977 a la Gothenburg Acadèmia de Música.
Werle va ser conegut pel seu avantgardisme, per la seva composició post-webernià Pentagram per quartet de corda que va guanyar el primer premi al Gaudeamus Festival en Bilthoven el 1960. Va esdevenir conegut per la seva música vocal i coral, així com per les seves òperes, com Drömmen om Thérèse i Resan, aquesta última feta en col·laboració amb el grup de rock psicodèlic Mecki Mark Homes. Werle també va compondre la música de les pel·lícules de Ingmar Bergman, Persona i Vargtimmen.

## Obres seleccionades
### Orquestra

* Sinfonia da camera (1961)
* Summer Music per a piano i cordes (1965)
* Zodiac, ballet (1966)
* Vaggsång för jorden (1977)

### Cambra

* Pentagram, per quartet de corda (1960)

### Vocal

* Nattjakt, per a soprano i orquestra (1973)
* Smultronvisa, per a veu, flauta i cordes (1976)

### Òpera

* Drömmen om Thérèse (1964)
* Resan amb Mecki Mark Men (1969)
* Tintomara (1973)

## Fonts

* Necrologia a The Independent
* Llista d'obres
# Proveïdor d'Internet

Un proveïdor d'Internet (en anglès Internet service provider, ISP) és una empresa o institució que ofereix accés a Internet a través d'una connexió a la xarxa. Hi ha diferents tipus de proveïdors d'Internet, com ara els proveïdors d'accés a Internet que ofereixen connexions a Internet a través de diferents tecnologies com ara la línia telefònica, la fibra òptica o la xarxa de satèl·lits, i els proveïdors de serveis d'Internet que ofereixen diferents tipus de serveis a través de la xarxa, com ara correu electrònic, allotjament web o blogs, entre d'altres, inicialment de pagament, però amb el temps van passar a ser de franc. Els proveïdors d'Internet han esdevingut imprescindibles per a gairebé totes les activitats quotidianes i han contribuït a la globalització de la informació i la comunicació.
Generalment un ISP cobra una taxa mensual al consumidor que té accés a internet, i el preu varia segons la velocitat de connexió i els serveis que ofereixin. El terme que s'utilitza per denominar la velocitat d'Internet és amplada de banda. A més amplada de banda, més velocitat.
La velocitat de connexió a Internet pot estar dividida en dues categories: dial-up i banda ampla. Les connexions de dial-up requereixen l'ús de línies telefòniques, i habitualment té connexions de 56 Kbps o menors. Les connexions de banda ampla poden ser XDSI, accessos de banda ampla sense fils, cable, mòdem, DSL, connexió per satèl·lit o ethernet. En les connexions de banda ampla, l'usuari sempre està connectat (excepte l'XDSI) i les velocitats poden variar.

## Referències

* ↑ «Web history timeline». [Consulta: 21 setembre 2015].
* ↑ Robert H'obbes' Zakon. «Hobbes' Internet Timeline v10.1». [Consulta: 14 novembre 2011]. Also published as Robert H. Zakon
* ↑ «thefoa. org/FTTX/ FTTx: Fiber To The Home/Premises/Curb». The Fiber Optic Association. [Consulta: 1r juny 2013].
* ↑ cisco.com Sample Configuration for BGP with Two Different Service Providers (Multihoming) BGP article

## Enllaços externs

* Llistes ISP de DMOZ
* OECD ISP penetration data
* Llistes ISP de Yahoo Arxivat 2012-04-22 a Wayback Machine.
# Aaron Douglas

Aaron Douglas (26 de maig de 1899 - 3 de febrer de 1979). Pintor estatunidenc i gran figura del Renaixement de Harlem.
Douglas es va graduar a la Universitat de Nebraska-Lincoln el 1922. El seu estil es basa en l'estil tradicional d'Àfrica, dividint les figures en objectes geomètrics.
Aaron Douglas és conegut com el "Pare de l'Art Afroamericà".

## Referències

* "Douglas, Aaron" en American National Biography, (Nova York: Oxford University Press, 1999). 6:789-790.
* Aaron Douglas: art, race, and the Harlem Renaissance, (Jackson: University Press of Mississippi, 1995) by Amy Hellene Kirschke.
* Myers, Aaron. "Douglass, Aaron." _Microsoft Encarta Referance Library 2002._ CD-ROM. 2002 ed. Redmond: Microsoft, 2001.
# Floritura (música)

La floritura o fioritura, en un context musical, és un adorn escrit a la manera d'una improvisació, perquè l'executa l'intèrpret segons el seu propi criteri.

## Etimologia

La paraula floritura prové de fioritura, que en italià significa 'adorn' en el cant.

## Definició i usos

La paraula floritura, al principi, va ser utilitzada per a descriure un tipus d'ornament vocal, que consisteix a cantar diverses notes seguides amb una mateixa vocal, la qual cosa transmet la bella sensació d'endinsar-se en una paraula, o almenys en l'ànima de l'intèrpret.
Les floritures generalment eren improvisades pel cantant, però també és usual que, en una òpera, es descriguera el moment en què s'havia d'utilitzar aquest adorn, segons els esdeveniments de l'obra. La bellesa pròpia de la paraula floritura i el seu significat dins del mitjà artístic, van fer que la paraula transcendira a l'ús comú, per a significar un adorn molt notori en una activitat o objecte.
Una fermata (detenció o pausa) és un element de notació musical que indica que la nota ha de ser sostinguda per més temps del que el seu valor de nota indica (més d'un temps en cas de ser una negra, més de mig temps en cas de ser una corxera, etc.).
Exactament, com més ha de ser sostinguda queda a discussió de l'intèrpret, però el doble de la durada no seria estrany.
En general, es dibuixa sobre la nota, però ocasionalment s'usa a sota, invertida (cap a avall) de la nota que haurà de ser sostinguda. En alguns casos, aquestes pauses es dibuixen sobre les línies o dins dels espais, indicant una pausa de durada indefinida.
Aquest signe apareix des del segle xiv, i és bastant comú en els treballs de Dufay i Josquin.
En els arranjaments corals, de Johann Sebastian Bach i altres compositors del barroc, la fermata comunament sols significa la fi d'una frase, en què ha de contenir-se l'alè. En un parell de composicions d'orgue, les fermates ocorren en diferents mesures per a la mà dreta, esquerra i els peus, la qual cosa faria poc pràctica la seua aplicació.
Alguns compositors moderns (com Francis Poulenc i Krzysztof Penderecki) han expandit l'ús del símbol per a indicar una durada aproximada, incorporant fermates de diferents grandàries, fermates quadrades i triangulars, entre d'altres, per indicar pauses de diferents durades. No obstant això, cap d'aquestes s'ha convertit en estàndard.

## Vegeu també

* Coral.
* Improvisació musical.