OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Napoleó (pel·lícula de 1955)

Napoleó (títol original en francès, Napoléon) és una pel·lícula èpica històrica italofrancesa de 1955 dirigida per Sacha Guitry que representa els principals esdeveniments de la vida de Napoleó. S'ha doblat al català.
Napoleó és interpretat per dos actors, Daniel Gélin de jove i Raymond Pellegrin més tard; el canvi té lloc durant una escena en un barber. El director-actor Guitry interpreta el paper de Talleyrand, el diplomàtic i primer ministre de França, narrant la història des d'un saló com si acabés de saber de la mort de Napoleó a l'illa de Santa Helena el 1821. Guitry havia interpretat a Talleyrand abans, a Le Diable boiteux de 1948. Yves Montand apareix com el mariscal Lefebvre i Maria Schell com a Maria Lluïsa d'Àustria. La pel·lícula també compta amb cameos d'actors com Erich von Stroheim com a Ludwig van Beethoven, i Orson Welles com el carceller britànic de Napoleó, Hudson Lowe.

## Referències

* ↑ «Paris». Variety. 30 June 1954: 62.
* ↑ «Napoleon». Box Office Story.
* ↑ «Box Office Figures for Jean Marais films». Box Office Story.
* ↑ «Napoleó». Goita què fan, ara!. [Consulta: 26 febrer 2024].
# Adolfo Alperi Plaza

Adolfo Alperi Plaza (Oviedo, 12 de setembre de 1970) va ser un ciclista espanyol especialitzat en la pista. Va participar en els Jocs Olímpics de 1992 a Barcelona i als de 1996 a Atlanta.
Un cop retirat, va obrir un centre quiropràctic.

## Palmarès en pista

* 1991
** Medalla de bronze als Jocs del Mediterrani en Persecució

### Resultats a la Copa del Món

* 1997
** 1r a Cali, en Persecució per equips
* 1997
** 3r a Cali i Trexlertown, en Persecució per equips
* 1998
** 3r a Cali, en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 1994
** Vencedor d'una etapa al Cinturó a Mallorca

## Referències

* ↑ «Barcelona, Atlanta... y pista». lne.es, 17-11-2008 [Consulta: 13 juliol 2017].
* ↑ «De la bicicleta a la camilla». elcomercio.es, 22-06-2012 [Consulta: 13 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
# Fundació X.Org

La Fundació X.Org, o en anglès, X.Org Foundation, és una corporació sense ànim de lucre que té per objectiu la recerca, el desenvolupament, l'organització, l'administració, l'estandardització, la promoció i la defensa de la pila de gràfics accelerats lliure i oberta. Això inclou, entre d'altres, DRM, Mesa 3D, Wayland i l'X Window System (en la implementació de l'X.Org Server). La Fundació X.Org va ser fundada el 22 de gener de 2004.

## Organització

La Fundació X.Org va ser fundada el 22 de gener de 2004.
La Fundació va néixer fruit de la unió d'antics desenvolupadors d'XFree86 amb l'entitat que revisava els estàndards X i publicava la implementació de referència oficial. La creació de la Fundació va marcar un gir radical en la gestió de X. Mentre els administradors de X des del 1988 (incloent The Open Group) havien estat organitzacions comercials, la Fundació és dirigida i organitzada en una comunitat de desenvolupadors de programari.
El 2005, la Fundació va sol·licitar l'estatus 501(c)(3), el qual li va ser reconegut el 2012, amb l'ajuda del Software Freedom Law Center (SFLC). El 2013, la Fundació va perdre'n l'estatus perquè no tenia ingressos a declarar i no va ser avisat per la SFLC, però el mateix any va tornar a ser reconegut amb l'estatus després de solucionar-ne el problema. En el futur, el Software in the Public Interest gestionarà el tema legal.

## Camps d'actuació

La Fundació X.Org no proporciona orientació tècnica, plans de treball ni terminis, comunicats ni supervisió de qualsevol tipus.
La Fundació X.Org proporciona eines de comunicació (en relació amb freedesktop.org), una trobada física anual (X.Org Developer's Conference) i finançament per ajudar a desenvolupar la pila de gràfics lliures.
A més, la Fundació és una organització aprovada del Google Summer of Code (GSoC).

## Referències

* ↑ «http://www.x.org/wiki/BylawReview/ProposedBylawsSPI2015.pdf», 22-03-2015.
* ↑ «FOSDEM2014: State of the X.Org Foundation», 01-02-2014. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Llotja d'Ares del Maestrat

L'Ajuntament d'Ares de Maestrat, també conegut com la Llotja o els Perxes, és un edifici d'arcades gòtiques i elements mudèjars, datat del segle xiii, situat al centre del municipi d'Ares del Maestrat, a la comarca de l'Alt Maestrat. Està catalogat com a Bé Immoble de Rellevància Local, segons consta a la Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat Valenciana. L'edifici ha estat estudiat per l'arquitecte Enric Llop, que considera que la Llotja va ser construïda entre 1295 i 1318. Segons aquest autor, la Llotja es va construir sobre un fortí àrab destruït en 1232 pels cristians. Per la seva banda, la sala es considera obra posterior, iniciada el 1318, edificant-se una Sala Capitular de l'Orde del Temple i que després va passar a mans de l'Orde de Montesa. Després del pas de successius conflictes bèl·lics, la Llotja va ser reconstruïda i es va transformar en l'Ajuntament en 1786. És en aquest moment en què s'obre el buit que uneix l'edifici amb la Plaça de l'Església, a través d'un arc de mig punt fet a la muralla.
La Llotja tenia planta rectangular, amb annex de volta. Es va construir utilitzant com a mur de càrrega la mateixa muralla, i es va completar amb arcs ogivals en dues direccions, traçats sense impostar, amb els seus centres a terra. Per la seva banda, el forjat és una armadura de fusta, que es recolza sobre els arcs i entrebigat de rajola ceràmica, canviant la direcció de les bigues d'una crugia a una altra.
Presenta també una planta superior, de menor dimensió amb finestres bífores, a la qual s'accedeix des d'una altra sala que pertany a l'ampliació posterior de l'Ajuntament, que actualment s'ubica a l'esmentada Llotja.
Es té constància de la celebració durant l'edat mitjana d'un mercat setmanal que utilitzava les places Major i de l'Església, així com la Llotja. Al segle xix es va instal·lar-hi una carnisseria de la qual encara s'observen algunes restes (una argolla de la qual penjaven els caps de bestiar per ser pesants).

## Referències

* 1 2 http://www.aresdelmaestrat.es/es/content/nucleo-urbano Arxivat 2014-02-22 a Wayback Machine.
* 1 2 3 4 http://books.google.cat/books?id=nEuY6sM_fIkC&pg=PA69&lpg=PA69&dq=lonja+de+ares+del+maestrat&source=bl&ots=BCR1X0fNsd&sig=IxHpTdx3MDfZmgKBRSdwEsKdGd8&hl=ca&sa=X&ei=w9TwUsbDAaeP7Aak6oG4CA&ved=0CEEQ6AEwAw#v=onepage&q=lonja%20de%20ares%20del%20maestrat&f=false
* 1 2 http://mayores.uji.es/proyectos/proyectos2006/Elmaestrazgo.pdf Arxivat 2012-02-22 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.turismodecastellon.com/103558_es/Antigua-Lonja-(Ares-del-Maestrat)-antiguo-centro-del-comercio-popular/
# Girolamo Gravina

Girolamo Gravina (1603 - 1662) jesuïta italìa, missioner a la Xina durant els darrers anys de la dinastia Ming i principis de la dinastia Qing.

## Biografia

Girolamo Gravina va néixer a Caltanissetta (Sicília) en una família noble i rica, fill de Carlo i Isabella descendents de la branca siciliana dels Gravina.
El 3 de novembre de 1618 va entrar al noviciat de Palerm de la Companyia de Jesús. Finalitzats els seus estudis clàssics i teològics, ansiós per anar a les missions, va arribar a escriure entre 1622 i 1634, vint-i-dues cartes al P. Muzio Vitelleschi per demanar ser enviat a l'Orient.
Ordenat sacerdot, probablement el 1631, el 13 d'abril de 1635 va poder va poder va sortir des de Lisboa cap a la Xina, i el 1636 va arribar a la regió de Jiangnan. El viatge el va fer amb 31 altres companys, inclosos tres sicilians: Ludovico Buglio, Francesco Brancati i Giuseppe Chiara I un napolità, Marcello Mastrilli que va ser destinat al Japó.
Gravina va arribar a Macau l'any següent i, després d'aprendre la llengua xinesa, va ser enviat a Hangzhou on va tenir la responsabilitat de l'enclavament cristià del delta de Jiangnan.
A Xangai, entre 1639 i 1640, juntament amb Francesco Brancati va batejar uns 2.500 xinesos, i malgrat totes les adversitats i persecucions, durant el període 1644-1648 Gravina va conferir el baptisme a més de tres mil conversos.
Va escriure una l'obra, "Considerationes de diversis fidei mysteriis" molt apreciada pels pagans i pels cristians, publicada el 1659 i reeditada el 1870, on inclou entre d'altres, temes com, Deu, la Redempció, la Virtut i els Sagraments.
Va morir a Zhangshu el 4 de setembre de 1662.

## Referències

* 1 2 3 4 5 sinatra, Francesco. «Gravia, Girolamo (1603-1662)» (en italià). [Consulta: maig 2019].
* ↑ Mendiola Calella, Michele; Turturici, Armando Alessandro. «Padre Girolamo Gravina S.J. Un missionario gesuita nisseno in Cina» (en italià). [Consulta: maig 2019].
* ↑ Dehergne S.J., Joseph «Répertoire des jésuites de Chine de 1552 à 1800» (en francès). Bibliotheca Instituti Historici S.J. [Roma], XXXVII, 1973, pàg. 119.
# Dick Creith

Dick Creith (Bushmills, 28 d'agost de 1938) és un ex-pilot de motociclisme nord-irlandès que va participar en el campionat del món des de 1959 fins a 1965.
Va guanyar la cursa de 500cc del Gran Premi de l'Ulster de 1965 i dues vegades la North West 200 d'Irlanda del Nord.

## Referències

* ↑ Estadístiques de Dick Creith a pilotegpmoto.com
# H.C. Andersen Mindemedaillen

La Medalla Memorial HC Andersen (H.C. Andersen Mindemedaillen) va ser un premi concedit entre 1931 i 1955 a autors menors de 35 anys. La medalla commemorativa es va instituir formalment el 2 d'abril de 1930 amb motiu del 125è aniversari del naixement del Hans Christian Andersen.
Darrere del premi hi havia, entre d'altres, la Nyt Nordisk Forlag, a la qual s'havien d'enviar els manuscrits. La medalla atorgada al guanyador va ser dissenyada per Arno Malinowski amb el suport de la Fundació New Carlsberg.
El premi de la Medalla Memorial Hans Christian Andersen incloia la publicació del manuscrit per la Nyt Nordisk Forlag, i un premi en metàl·lic de 500 DKK.

## Guanyadors

* 1931: Johannes Wulff : O, ungdom (novel·la)
* 1932: Leck Fischer : Un noi del carrer (novel·la)
* 1933: Kelvin Lindemann : Probablement ens farem famosos (novel·la)
* 1934: Andrea Andreasen : La mort té la clau (novel·la)
* 1935: No celebrat
* 1936: Aage Rasmussen : Paa Havsens Bund (novel·la)
* 1937-38: No celebrat
* 1939: Jens Gielstrup : Petons a dreta i esquerra (novel·la)
* 1940-41: No celebrat
* 1942: Thorsteinn Stefánsson : Dalen (novel·la)
* 1943-1946: No celebrat
* 1947: Gustav Bengtsson : Nous bastions (novel·la)
* 1948: Desert
* 1949: Inge Haagensen : Mai ho veiem tot (novel·la)
* 1955: Franz Berliner : Tingelingelater (novel·la)

## Fonts

* Visió general dels diferents premis danesos
# HandBrake

HandBrake és un programa lliure i de codi obert per a la transcodificació multifil d'arxius d'àudio i video, disponible per a macOS, GNU/Linux i Windows. Va ser desenvolupat originalment per Eric Petit el 2003 per ripejar una pel·lícula d'un DVD a un dispositiu d'emmagatzematge de dades de manera més senzilla. D'ençà, el programa ha estat sotmés a diversos canvis i revisions.
HandBrake fa servir biblioteques de tercers, com FFmpeg i FAAC. Aquests components poden no trobar-se sota la mateixa llicència d'ús que el programa.

## Funcions

HandBrake permet convertir i comprimir arxius de vídeo en gairebé qualsevol format a MP4, MKV i WebM, entre d'altres, amb configuracions predeterminades per garantir la compatibilitat amb diferents dispositius. A través de les opcions de conversió és possible retallar i canviar la mida dels fotogrames, restaurar vídeos antics o de baixa qualitat, eliminar els artefactes causats per l'ús d'imatges interllaçades. El programa també permet mantenir el format de codificació original d'àudio, ajustar el so envolvent a estèreo i canviar el seu volum. A més, conté opcions per preservar els subtítols integrats a l'arxiu d'entrada o afegir-ne d'externs.
Malgrat haver estat ideat per a la digitalització de DVDs, HandBrake no permet convertir discos òptics amb protecció de còpia sense instal·lar biblioteques de tercers, i tampoc és compatible amb arxius protegits per tecnologies de gestió de drets digitals (DRM).

## Referències

* ↑ «Details» (en anglès). HandBrake. Arxivat de l'original el 27 de juliol del 2011. [Consulta: 6 agost 2011].
* ↑ Hester, Rodney; Long, Chris. «History of HandBrake» (en anglès). HandBrake, 17-03-2007. Arxivat de l'original el 6 de juliol del 2011. [Consulta: 6 agost 2011].
* ↑ «Credits in Trunk» (en anglès). HandBrake, 20-06-2011. Arxivat de l'original el 31 d'agost del 2011. [Consulta: 6 agost 2011].
* ↑ «Drop FAAC in favor of FF-AAC» (en anglès). HandBrake. Arxivat de l'original el 24 d'octubre del 2012. [Consulta: 29 febrer 2012].
* 1 2 «About HandBrake» (en anglès). HandBrake, 2020. [Consulta: 18 desembre 2020].
# 69a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia

La gala de la 69a edició dels Premis Sant Jordi de Cinematografia tindrà lloc d'abril de 2025.
El 27 de gener de 2025 el jurat d'aquesta edició, presidit per la periodista d'RNE Conxita Casanovas, i format per Àngel Sala Corbi (director del Festival de Sitges), Oti Rodríguez Marchante (ABC), Astrid Messeguer (La Vanguardia), Gerardo Sánchez (Días de cine), Joan Vila (RTVE Catalunya), Yolanda Flores (RNE), Desirée de Fez, Blai Morei (RAC 1), i Feliz Piñuela (Versión Española) va fer pública la llista dels guardonats.

## Premis Sant Jordi
### Premis competitius

| Categoria | Premiat | Labor premiada |
| Millor pel·lícula espanyola | Segundo premio | Pel·lícula |
| Millor actor en pel·lícula espanyola | Pepe Lorente | La estrella azul. |
| Millor actriu en pel·lícula espanyola | Laura Weissmahr | Salve Maria |
| Millor opera prima | Javier Macipe | La estrella azul |
| Millor pel·lícula estrangera | Dune: Part 2 | Pel·lícula |
| Millor actor en película estrangera | Kōji Yakusho | Perfect Days |
| Millor actriu en pel·lícula estrangera | Demi Moore | The substance |

### Premis honorífics

| Categoria | Labor premiada |
| Premi de la indústria | |
| Premi especial a la trajectòria | - |
| Premi d'honor | - |

## Roses de Sant Jordi

| Categoria | Premiada |
| Millor pel·lícula espanyola | |
| Millor pel·lícula estrangera | |

## Referències

* ↑ Els Premis RNE Sant Jordi reconeixen 'Segundo premio', Laura Weissmahr i Pepe Lorente, Europa Press, 27 de gener de 2025
* ↑ 'Segundo Premio' alza el Sant Jordi de Cinematografía a la mejor película española, panoramaaudiovisual.com

## Vegeu també

* XII Premis Feroz
* XXXIX Premis Goya
* XXXIII Premis de la Unión de Actores
* Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2024
* Premis Gaudí de 2025
* XXX Premis Cinematogràfics José María Forqué
* XII Premis Días de Cine
# Teuvo Länsivuori

Teuvo Länsivuori (Iisalmi, 9 de desembre de 1945) és un expilot de motociclisme finlandès que va competir en el Campionat del Món des de 1969 fins a 1978.
Va acabar cinquè en el campionat de 250cc de 1972 que va guanyar el seu amic i compatriota Jarno Saarinen. Al llarg de la seva carrera va aconseguir tres subcampionats del món: el 1973 en 250cc i 350cc i el 1976 en 500cc.

## Resultats al Mundial de motociclisme

Barem de puntuació de 1969 a 1987:
| Posició | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| Punts | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 |
(Ids. Grans Premis | Llegenda) (Curses en negreta indiquen pole; curses en itàlica indiquen volta ràpida)
| Any | Categoria | Equip | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | Punts | Posició | Victòries |
| 1969 | 250cc | Yamaha | ESP - | GER - | FRA - | IOM - | NED - | BEL - | DDR - | TCH - | FIN 8 | ULS - | NAT - | YUG - | | 3 | 38è | 0 |
| 1970 | 125cc | Yamaha | GER - | FRA 10 | YUG - | IOM - | NED - | BEL - | DDR - | TCH - | FIN 8 | | NAT - | ESP - | | 4 | 41è | 0 |
| 1970 | 250cc | Yamaha | GER 10 | FRA 12 | YUG 6 | IOM - | NED - | BEL - | DDR - | TCH 10 | FIN - | ULS - | NAT - | ESP - | | 7 | 27è | 0 |
| 1971 | 250cc | Yamaha | AUT - | GER - | IOM - | NED - | BEL - | DDR - | TCH - | SWE 4 | FIN - | ULS - | NAT - | ESP - | | 8 | 22è | 0 |
| 1971 | 350cc | Yamaha | AUT - | GER - | IOM - | NED - | | DDR - | TCH 10 | SWE 6 | FIN - | ULS - | NAT 6 | ESP 1 | | 25 | 10è | 1 |
| 1972 | 250cc | Yamaha | GER 9 | FRA 6 | AUT 7 | NAT 4 | IOM - | YUG - | NED 8 | BEL 8 | DDR - | TCH 8 | SWE 5 | FIN 4 | ESP 2 | 46 | 5è | 0 |
| 1972 | 350cc | Yamaha | GER 6 | FRA 2 | AUT 6 | NAT - | IOM - | YUG - | NED 8 | | DDR 5 | TCH 6 | SWE - | FIN 5 | ESP - | 42 | 7è | 0 |
| 1973 | 250cc | Yamaha | FRA 5 | AUT 4 | GER 3 | | IOM - | YUG - | NED - | BEL 1 | TCH 3 | SWE - | FIN 1 | ESP - | | 64 | 2n | 2 |
| 1973 | 350cc | Yamaha | FRA 3 | AUT 3 | GER 1 | NAT 2 | IOM - | YUG - | NED 3 | | TCH 1 | SWE 1 | FIN - | ESP - | | 77 | 2n | 3 |
| 1974 | 350cc | Yamaha | FRA 2 | GER - | AUT - | NAT - | IOM - | NED - | | SWE 1 | FIN - | | YUG - | ESP - | | 27 | 6è | 1 |
| 1974 | 500cc | Yamaha | FRA 4 | GER - | AUT - | NAT 2 | IOM - | NED 2 | BEL - | SWE 1 | FIN 3 | TCH 3 | | | | 67 | 3r | 1 |
| 1975 | 500cc | Suzuki | FRA DNF | AUT 2 | GER 3 | NAT - | IOM - | NED 5 | BEL - | SWE - | FIN 2 | TCH DNF | | | | 40 | 4t | 0 |
| 1976 | 500cc | Suzuki | FRA 4 | AUT DSQ | NAT 4 | IOM - | NED - | BEL 5 | SWE 4 | FIN 2 | TCH 2 | GER - | | | | 48 | 2n | 0 |
| 1977 | 500cc | Suzuki | VEN - | AUT - | GER - | NAT 12 | FRA 7 | NED 7 | BEL 4 | SWE - | FIN 7 | TCH 6 | GBR 3 | | | 35 | 9è | 0 |
| 1978 | 500cc | Suzuki | VEN - | ESP 7 | AUT 5 | FRA - | NAT 7 | NED - | BEL 5 | SWE 8 | FIN 4 | GBR 5 | GER 9 | | | 39 | 8è | 0 |

## Referències

* ↑ «Imatran ajojen tähti Teuvo Länsivuori muistelee ystäväänsä Jarno Saarista, jonka kuolemasta tulee lauantaina 50 vuotta: "Kaikkea ei hirviä kertoo, mitä maailmalla meille tapahtu"» (en finès). uutisvuoksi.fi.
# Ayyavazhi

L'valisme, anomenat també ayyavazhi o ayyavaḻi (de l'idioma tàmil ayyavaḻi அய்யாவழி, literalment significa 'la via del pare'), és una religió monista sorgida al segle xix al sud de l'Índia. Si bé aquesta nova religió està estretament relacionada amb l'hinduisme, els seus fidels sostenen que es tracta d'una religió completament separada, i és considerada com a tal també per part de molts estudiosos de la sociologia, antropologia i, òbviament, de les religions. El nombre de practicants és difícil d'estimar, perquè en els censos de l'Índia queden units amb els hinduistes.
L'ayyavalisme se centra en la figura d'Ayya Vaikundar, i també en l'Akilam (anomenat també Akilattirattu Ammanai) i l'Arulnul. Actualment, la religió ayyavali està principalment difosa pel sud de l'Índia, en particular a Tamil Nadu, Kanyakumari, Tirunelveli i Tuticorin. Es diferencia de l'hinduisme especialment en el contrast entre el bé i el mal i la concepció del dharma, a més de la visió de la vida després de la mort. Per això, l'ayyavalisme és classificat entre les religions dhàrmiques.

## Regles d'Ayya

Les regles d'Ayya són els preceptes que el déu Vixnu hauria comunicat directament a Ayya Vaikundar. Narayana es va encarnar en Ayya Vaikundar. Ayya va dir a Muruga que ell havia vingut per destruir el Kalyian i establir les regles o atti:
* No acceptar l'oblació.
* No acceptar les puja (un acte d'adoració hinduista).
* No acceptar sacrificis.
* Moderar el desig.
* Ser genuí.
* No deixar que et governi el vel de Maya.
* No acceptar les festes dels carros templers.
* No acceptar veneració.
* No acceptar l'alatthi.
* No acceptar que ningú s'inclini davant teu.
* No acceptar el soma.

## Mitologia

La mitologia té un paper important en l'ayyavalisme. La mitologia ayyavali subdivideix el temps en tres eres o yuga: l'era de santror (l'època primordial en la qual els santror —els set humans primers— vivien a la Terra), el Kali Yuga i el Dharma Yuga (la nova era, iniciada amb la fundació de l'ayyavalisme, religió que portarà l'ésser humà de nou a una relació estreta amb el diví). Està estretament associada amb la mitologia de l'hinduisme; la de l'ayyavalisme està fortament basada sobre la idea d'una síntesi simbòlica dels conceptes religiosos i socials. El nombre dels Yuga i dels avatars apropa l'ayyalisme a l'hinduisme, si bé l'ayyavalisme es distancia de l'hinduisme perquè el primer sosté que el Kali Yuga prové de la Trimurti, encarnada després en Ayya, iniciador del Dharma Yuga. Una altra diferència és que en l'ayyavalisme sí que existeix el mal en la figura de Kroni, i del seu últim esperit, Kaliyan.

## Notes

* ↑ La terminació zhi (ழி) de la paraula ayyavazhi, és una consonant retroflexa. la versió correcta d'aquest nom seria ayyavaḻi.

## Enllaços externs

* Ayya Vaikunda Pathi (anglès)
# Iñaki Pérez Beotegi

Iñaki Pérez Beotegi, Wilson (Vitòria, 1948 – Vitòria, 11 de març de 2008) fou un activista polític basc, militant d'ETA.
Després de passar un temps estudiant a Anglaterra, on hi treballaven els seus pares, es va integrar a ETA-V Assemblea. Allí també va participar en una vaga de fam de suport als jutjats en el Procés de Burgos i provocà un incendi a l'ambaixada espanyola a Londres el 1970. Tornà al País Basc, però després del segrest de Lorenzo Zabala hagué de fugir novament, i gràcies als seus coneixements d'anglès, fou encarregat de l'àrea internacional d'ETA.
És considerat, al costat d'Argala, el cervell de l'Operació Ogre, de la que en resultà l'atemptat contra Luis Carrero Blanco. Després es passà a ETA pm i fou arrestat a Barcelona el 1975 amb Jon Paredes Manot gràcies a la informació de l'infiltrat Lobo. Poc abans de l'amnistia de 1977 fou excarcerat i enviat a Noruega amb Xabier Izko de la Iglesia, Iñaki Múgica Arregi, Ezkerra, José Antonio Garmendia i Iñaki Sarasketa entre d'altres, fins que l'amnistia li va permetre tornar.
Un cop incorporat a la vida pública ingressà a Euskadiko Ezkerra, però el 1983 l'abandonà i fundà Auzolan amb Iñaki Múgica Arregi, però després del fracàs es retirà i es dedicà a l'hostaleria. El 2006 va tornar a sortir a la palestra per a denunciar la manipulació de les seves paraules en un reportatge televisiu realitzat amb càmera oculta. Va morir l'11 de març de 2008 a Vitòria després d'una llarga malaltia.

## Referències

* ↑ (castellà) El etarra que atentó contra Carrero Blanco, El Mundo, 12 de març 2008. (data d'accés: 11-12-08)
* ↑ (castellà) Base de dades de terroristes (data d'accés: 11-12-08)
* ↑ (castellà) Fallece 'Wilson', histórico de ETA que atentó contra Carrero Arxivat 2008-10-06 a Wayback Machine., Noticias de Guipuzkoa, 12 de març 2008. (data d'accés: 11-12-08)
* ↑ (castellà) lzko y Garmendía, extrañados a Noruega, El País, 7 de juny 1977. (data d'accés: 11-12-08)
* ↑ (castellà) Cuestiones vascas y periodistas españoles, Deia.com, 26 de maig 2006. (data d'accés: 11-12-08)

## Enllaços externs

* Fotografia de Wilson
# Jaspi de Tortosa

El jaspi de Tortosa, jaspi de la Cinta o pedra de la Cinta és una pedra calcària dura amb colors molt vius d'una gamà cromàtica que va des del groc dominant fins al violeta dominant. El violeta dominant és el més apreciat en totes les èpoques, tot i que també s'han utilitzat el vermellós característic. La facilitat per esquerdar-se dificulta el treball de l'artesà; per això augmenta el valor de les peces elaborades amb aquest material. L'aparença és la d'un jaspejat, com un brocat. A Itàlia és conegut com a broccatello di Spagna, a causa de la seva similitud amb els teixits de brocats.
Les pedreres d'on s'extrau són al sud de la ciutat de Tortosa.
A Espanya va utilitzar-se, entre d'altres, a la catedral de Barcelona, al pati dels Tarongers del Palau de la Generalitat de Catalunya, a les catedrals de Tortosa i de Tarragona, en portalades del Palau de la Generalitat Valenciana, a la Basílica del Pilar de Saragossa o al Monestir d'El Escorial.
* Vista del pati dels tarongers amb les columnes de jaspi.
* Unes de les columnes de jaspi de Tortosa al pati dels tarongers.
* Portalada al Palau de la Generalitat Valenciana.
* Capella de la Verge de la Cinta (catedral-basílica de Tortosa)
* Retaule major de la Basílica de San Lorenzo de El Escorial.
* Capella de la Verge del Pilar (Saragossa).
* Pica de la catedral de Tarragona.

## Referències

* ↑ Arbeloa i Rigau, Joan-Vianney M. «La producció de broccatello (jaspi de la Cinta)». Butlletí Arqueològic, V, 31 (2, 5, 31, 2009, pàg. 293-311. ISSN: 1695-5862.
* ↑ «Brocatello di Spagna» (en anglès). StoneContact. [Consulta: 1r agost 2021].

## Enllaços externs

* "Roma es va fer seu el llenguatge marmori com a bandera de l'Imperi" (Institut Català d'Arqueologia Clàssica)