OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hard Rock Cafe

Hard Rock Cafe és una cadena de restaurants fundada el 1971 per Isaac Tigrett i Peter Morton. Tots els establiments estan decorats amb objectes de culte del rock com guitarres de grups famosos, i mentre se serveix menjar típic nord-americà es visualitzen videoclips de bandes pertanyents al gènere. En 1990 la Rank Organisation (actualment The Rank Group) adquireix els cafès regentats per Peter Morton i continuà expandint la marca, amb més de 175 Hard Rock Cafes en 55 països. En 2007, Hard Rock va ser venut a la Tribu Seminola de Florida, i té la seu a Orlando (Florida). Al desembre de 2015 tenia 191 locals a 59 països, incloent-hi 168 cafès, 23 hotels, i 11 casinos.

## Primera Expansió

La primera sucursal va ser oberta al costat del Hyde Park Corner a Londres. El cafè pren el seu nom després de la publicació del disc "Morrison Hotel" de The Doors el 1970. Vuit anys més tard, el 1978, s'obre a Toronto un segon establiment.

## Expansió total

L'èxit de la franquícia ha fet que Hard Rock hagi obert també hotels i casinos d'ençà 1982, a Toronto, Los Angeles, San Francisco, Chicago, París, Berlín, Hollywood (Florida), Tampa, Biloxi, Las Vegas, Punta Cana, Londres, entre d'altres.
En 2014 Hard Rock va anunciar que gestionaria un hotel, un casino i un teatre en el futur gran complex tarragoní, el BCN World, previst per al 2017. Tanmateix els acords entre Junts pel Sí i la CUP han provocat que la Generalitat de Catalunya es replantegi la viabilitat del projecte.

## Inventari musical

L'immobiliari que trobem en cada Hard Rock Cafe és potser, més famós que el mateix menjar. No només trobem donacions de músics i companyies discogràfiques, sinó que també hi ha adquisicions de col·leccions privades. El 1979 va començar la col·lecció amb la donació d'una guitarra (Red Fender Lead II) per part d'Eric Clapton, que era un visitant comú del restaurant que hi ha a Londres. Pete Townshend de The Who va continuar el seu camí, i a partir d'aquí, les donacions han estat molt variades fins a reunir la col·lecció d'objectes de culte del rock més gran del món.

## Referències

* 1 2 «Contact Us». Hard Rock Cafe. [Consulta: 16 març 2012].
* ↑ Web oficial. Consultat el 25 de desembre de 2012.
* ↑ «Seminole tribe in Hard Rock deal». BBC News, 07-12-2006 [Consulta: 16 març 2012].
* ↑ Seay, Gregory. «Hard Rock sets 170-room DoNo hotel». Hartford Business Journal, 14-12-2015. Arxivat de l'original el 8 de gener 2021. [Consulta: 15 desembre 2015].
* ↑ «The Doors Original "Hard Rock Cafe" in Downtown Los Angeles», 17-11-2009. Arxivat de l'original el 11 de maig 2019. [Consulta: 22 desembre 2014].
* ↑ «Hard Rock History». Hard Rock Cafe. [Consulta: 16 març 2012].
* ↑ Hard Rock construirá su mayor instalación de Europa en BCN World, La Vanguardia, 2 d'abril de 2014
* ↑ Puigdemont y Junqueras dan largas a los inversores de BCN World, El Periódico, 10 de febrer de 2016
* ↑ «Townshend's Gibson Les Paul». Hard Rock Cafe. [Consulta: 17 març 2012].

## Enllaços externs

* Hard Rock Cafe - Lloc web oficial
# Brauli Foz i Burgués

Brauli Foz i Burgues (Fórnols de Matarranya, Terol, 1791 - Borja (Aragó), 1865) fou un escriptor i periodista aragonès.
Quan era infant sentí gran aversió per l'estudi, però l'afecte i obediència que sentia vers els seus pares, l'obligaren a traslladar-se a Calanda, on cursà llatí i el primer any de filosofia. Esclatà la Guerra de la Independència i abandonà els seus estudis per prendre part en aquella lluita. Es va portar tant admirablement que fou felicitat diverses vegades pels seus caps davant de l'exèrcit. Més tard fou fet presoner a Lleida i expatriat a França, on, reflexionant sobre la seva trista situació, es consagrà a l'estudi com a únic recurs, i s'hi aficionà tant de veritat que adquirí grans coneixements en astronomia, geografia, història i llengües, i va obtenir una plaça de catedràtic al col·legi de Boissy a París. Allà ensenyà successivament llatí, francès i grec, però enyorava el seu país i hi va poder tornar alguns anys després.
Tornat a Aragó va obtenir una càtedra a Osca en reeixir les oposicions. Hi va renunciar pel seu delicat estat de salut, i es va retirar a Cantavieja, on ensenyà retòrica i llatí. Refet un xic de la seva salut, el 1823 fou nomenat catedràtic de grec a la Universitat de Saragossa. Va haver de renunciar-hi quan Ferran VII va cridar els francesos per consolidar el seu tron, i tornà novament a França, on va romandre fins al 1834, sense assolir integrar-se a la seva càtedra fins a l'any següent (1835). El 1837 començà a publicar El Eco de Aragón, després d'empassar-se no poques amargures per la defecció d'algun amic. El 1862 va presidir els Jocs Florals de Barcelona. Es va jubilar el 1865 i al cap de poc temps va morir.
Va escriure moltes obres de lingüística, geografia, història, política i poesies que testifiquen la seva profunda erudició i singular cultura. Entre elles cal citar: Derecho natural, civil, político y de gentes; El verdadero derecho natural; Comentarios de la Ley natural de Volney; Historia de Aragón; Carta de un filosofo sobre el hecho natural de la Religión; Método para estudiar y ensenyar la llengua griega; Vida de Pedro Saputo; Arte latino; Literatura griega; Definiciones de literatura; Sobre los caracteres de Jesucristo; Tierra i cielo; Opiniones del Purgatorio, i el drama El testimonio de don Alfonso "el Batallador". Va col·laborar a la Revista de Cataluña (1862-63), on va publicar estudis com De la lengua catalana, Los poetas catalanes i Del origen de las lenguas. Deixà moltes obres inèdites.

## Referències

* ↑ «Brauli Foz i Burgués». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 MJ. «Brauli Foz i Burgues». A: Diccionari de la literatura catalana. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Enciclopedia universal ilustrada europeo-americana (en castellà). volum 24. Madrid: Espasa-Calpe, 1974, p. 222. ISBN 8467013273.
# I Am the Law

«I Am the Law» té aquests significats:
# Gran Premi d'Àustria del 1981

Resultats del Gran Premi d'Àustria de Fórmula 1 de la temporada 1981, disputat al circuit de Österreichring el 16 d'agost del 1981.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 53 | 1h 27' 36. 47 | 4 | 9 |
| 2 | 16 | René Arnoux | Renault | 53 | + 5.17 s | 1 | 6 |
| 3 | 5 | Nelson Piquet | Brabham - Ford | 53 | + 7.34 s | 7 | 4 |
| 4 | 1 | Alan Jones | Williams - Ford | 53 | + 12.04 s | 6 | 3 |
| 5 | 2 | Carlos Reutemann | Williams - Ford | 53 | + 31.85 s | 5 | 2 |
| 6 | 7 | John Watson | McLaren - Ford | 53 | + 1' 31.14 min. | 12 | 1 |
| 7 | 11 | Elio de Angelis | Lotus - Ford | 52 | + 1 Volta | 9 | |
| 8 | 8 | Andrea de Cesaris | McLaren - Ford | 52 | + 1 Volta | 18 | |
| 9 | 28 | Didier Pironi | Ferrari | 52 | + 1 Volta | 8 | |
| 10 | 32 | Jean Pierre Jarier | Osella - Ford | 51 | + 2 Voltes | 14 | |
| 11 | 17 | Derek Daly | March - Ford | 47 | + 6 Voltes | 19 | |
| Ret | 22 | Mario Andretti | Alfa Romeo | 46 | Motor | 13 | |
| Ret | 9 | Slim Borgudd | ATS - Ford | 44 | Frens | 21 | |
| Ret | 29 | Riccardo Patrese | Arrows - Ford | 43 | Motor | 10 | |
| Ret | 14 | Eliseo Salazar | Ensign - Ford | 43 | Pressió de l'oli | 20 | |
| Ret | 4 | Michele Alboreto | Tyrrell - Ford | 40 | Caixa canvi | 22 | |
| Ret | 23 | Bruno Giacomelli | Alfa Romeo | 35 | Foc | 16 | |
| Ret | 6 | Hector Rebaque | Brabham - Ford | 32 | Embragatge | 15 | |
| Ret | 30 | Siegfried Stohr | Arrows - Ford | 27 | Sobreescalfament | 24 | |
| Ret | 15 | Alain Prost | Renault | 26 | Suspensions | 2 | |
| Ret | 25 | Patrick Tambay | Ligier - Matra | 26 | Motor | 17 | |
| Ret | 12 | Nigel Mansell | Lotus - Ford | 23 | Motor | 11 | |
| Ret | 27 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 11 | Accident | 3 | |
| Ret | 33 | Marc Surer | Theodore - Ford | 0 | Distribuïdor | 23 | |
| NVQ | 3 | Eddie Cheever | Tyrrell - Ford | | | | |
| NVQ | 36 | Derek Warwick | Toleman - Hart | | | | |
| NVQ | 35 | Brian Henton | Toleman - Hart | | | | |
| NVQ | 31 | Beppe Gabbiani | Osella - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: René Arnoux 1' 32. 018
* Volta ràpida: Jacques Laffite 1' 37. 62 (a la volta 47)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-05-16. [Consulta: 17 abril 2010].
# Naomi Wildman

Naomi Wildman és un personatge de ficció de l'univers de Star Trek interpretada per l'actriu Scarlett Pomers, que va aparèixer en la sèrie de televisió Star Trek: Voyager. És filla d'un ktarià, Greskrendtregk, i d'una humana, Samantha Wildman.
La Naomi va néixer el 2372, sent la primera nena nascuda bord de la USS Voyager, que estava al Quadrant Delta. Quan va néixer, la Voyager va ser duplicada per un fenomen espacial, deixant una nau molt danyada. Naomi va morir per problemes de naixement, i va ser transferida de l'altra nau, que tenia una salut perfecta juntament amb en Harry Kim, que havia caigut a l'espai.
A causa de la seva herència ktariana, Naomi va créixer molt ràpid, el 2374, va créixer cinc centímetres en només tres setmanes. El 2375 Naomi tenia aprensió sobre Set de Nou, per la seva naturalesa borg, i consegüentment l'esquivava. No obstant això, a meitat d'aquest any, les dues es van tornar amigues durant la trobada del Voyager amb una planta telepàtica, on només elles dos van ser immunes a la influència telepàtica causa de la seva relativa indiferència de tornar a la Terra.
Després d'aquest any, Naomi va persuadir la capitana Kathryn Janeway per llançar un rescat a Set de Nou, que havia estat recapturada pels Borg, també va estar present quan Janeway es va adonar que els Borg es comunicaven amb la Set.
Neelix era el padrí de la Naomi, i acostumava a fer-la ficar al llit. La cuidava quan la seva mare sortia en missions externes.
L'any 2375 la seva mare estava a bord del Volador Delta quan una tempesta de ions els va fer estavellar en un planeta. Neelix es va preparar per dir-li-ho a la Naomi durant la recerca, la possibilitat que l'hauria de tornar al seu pare adoptiu si no es trobès la seva mare.
L'any següent la Naomi va començar la seva educació ella mateixa al Quadrant Delta en preparació de nominada com a assistent del capità. Va buscar a la Set per molta de la seva educació, a canvi ella li va ensenyar a la Set com jugar kadis-kot.
La Naomi és amiga dels joves Borg que van ser portats a bord el 2376. En un moment, els bessons Borg van voler clonar la Naomi per la primera Fira Anual de ciències de la Voyager, però van ser persuadits. El projecte de la Naomi era un model hologràfic del planeta natal del seu pare, Ktaris, mostrant esquemes climàtics.
En un futur altern la Naomi adulta era una oficial de la Flota Estel·lar servint a bord de la Voyager, juntament amb el futur de l'Icheb. Wildman va ajudar a Chakotay del present i a Janeway del principi del viatge de la Voyager a comprendre el problema. Ella i l'Icheb van usar instruments avançats en el laboratori d'astrometria per ajudar-los a tornar a la normalitat el temps. Després ella va ajudar a lluitar contra els Kazon i la Seska a enginyeria quan estava restaurada la línia del temps.
# Les Torres

«Les Torres» té aquests significats:
* les Torres (Artés)
* Les Torres (la Seu d'Urgell), veïnat i partida del municipi de la Seu d'Urgell situat a la riba esquerra del riu Segre, a la plana de la Seu
* Les Torres (Lliçà de Vall), conjunt d'edificacions al voltant de l'antiga casa que dona nom a la finca al terme municipal de Lliçà de Vall
* Les Torres (Sant Quirze Safaja), masia al terme municipal de Sant Quirze Safaja (el Moianès)
* Les Torres (Sant Pere de Ribes), nucli al sud-est del terme de Sant Pere de Ribes a tocar de la urbanització de Vallpineda
* Les Torres (urbanització), urbanització al terme municipal de Sant Quirze Safaja (el Moianès)
* Les Torres de Fals, conjunt monumental constituït per les restes de l'antic castell de Fals, al municipi de Fonollosa (el Bages)
* Les Torres de Sanui, partida de l'horta de Lleida
* Rectoria ''les Torres'', rectoria i capella del poble de Font-romeu, pertanyent al terme comunal de Font-romeu, Odelló i Vià, de l'Alta Cerdanya
# Marta Blasco Cosín

Marta Blasco Cosín (Manises, València, 1974) artista i docent de dibuix a l'illa de Mallorca.
El 1996 va estudiar belles arts a la Universitat Politècnica de València i es va especialitzar en pintura i gravat. Ha rebut diferents premis i destaca en el 2008 el Premi Pilar Juncosa a la Innovació de la Fundació Pilar i Joan Miró a Mallorca, on va desenvolupar el projecte Papeles Rotos.
La seva obra gira entorn al dibuix. Ha sigut exposada en diverses galeries de Palma, Lisboa, Barcelona, Bilbao, València… a més ha participat en diverses fires internacionals com Espacio Atlántico Lisboa. o Estampa Madrid
El vincle amb tots els seus treballs és el dibuix i una mateixa reflexió sobre la consistència de les imatges. Ha interpretat diferents personatges i mites femenins com Ophelia, Judith, Sibil·la i Aracne entre d'altres. Parteix de la base de què el retrat és un dels gèneres més representatius de la història de l'art occidental, l'artista ho utilitza per explorar les emocions humanes i estudiar els estats elementals dels sentiments.

## Referències

* ↑ «La cartera de artistas baleares.» (en castellà). El Mundo, 04-06-2012. [Consulta: 8 juny 2021].
* ↑ «El IEB edita "Sibil·la", una edición dedicada a una de las figuras más emblemáticas de la Nochebuena.» (en castellà). GOIB, 14-08-2017. Arxivat de l'original el 2021-06-08. [Consulta: 8 juny 2021].
* ↑ Heredía, C. «Ultima Hora. La Fundación Pilar i Joan Miró hace públicos los premios Pilar Juncosa.». Arte, 2008.
* 1 2 «Diario de Mallorca. "La galería Xavier Fiol espone en el Espacio Atlántico en Lisboa."». Arte, 11-01-2010.
* 1 2 Ribal, Pilar «El Cultural. Ophelia. Marta Blasco». Arte, 06-06-2008.
* ↑ «Sotheby's Real International. La galerías mallorquinas presentes en una de las ferias de arte contemporáneo más reconocida de España.».
* ↑ Ros, Cristina «Ara Balears. Marta Blasco: "Cal recuperar els oficis en la creació artística"». Art, 09-02-2008.
* ↑ Ferriol, Rosa «Diario de Mallorca. La artista Marta Blasco instala 'La veu de la Sibil·la' en la Seu.». Arte, 23-12-2017.
* ↑ Castro, Fernándo «La siesta Magazine. Marta Blasco en Galería Maior.». Arte, 26-01-2018.
# Helmintosi transmesa per terra

Les helmintosis transmeses per terra (en anglès Soil-transmitted helminthiasis, STH) són un tipus d'helmintosi que es transmet pel contacte amb matèria fecal present en la terra. En aquesta categoria s'hi inclouen: ascariosi, tricuriosi, ancilostomosi i necatorosi, entre d'altres. L'Organització Mundial de la Salut (OMS) les inclou a la llista de Malalties tropicals desateses. Les principals espècies de cucs responsables de l'helmintosi transmesa per terra són Ascaris, Trichuris, Necator americanus, Ancylostoma duodenale i Strongyloides stercoralis. Actualment hi ha 1.500 milions d'infectats.
L'helmintosi transmesa per terra es dona a l'Àfrica subsahariana, a Amèrica, a la Xina i a l'Àsia oriental. El risc de mortalitat és molt baix. Els símptomes més freqüents són anèmia, retard del creixement, problemes intestinals, manca d'energia i afectació del desenvolupament físic i cognitiu. Els infectats sovint tenen baix rendiment escolar. La gravetat dels símptomes depèn del nombre de cucs en el cos.
Els cucs paràsits es transmeten generalment per exposició a femta i sòls infectats, per exemple, a causa de la defecació a l'aire lliure. El tractament més freqüent és farmacològic. Es pot prevenir mitjançant la preparació higiènica dels aliments i ús d'aigua neta, millora del sanejament, ús periòdic d'antihelmíntics i educació per a la salut. L'Organització Mundial de la Salut recomana l'ús massiu d'antihelmíntics fins i tot sense diagnòstic previ.

## Referències

* ↑ «Neglected tropical diseases» (en anglès). World Health Organization. [Consulta: 25 agost 2018].
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Soil-transmitted helminth infections». Arxivat de l'original el 21 febrer 2014. [Consulta: 16 març 2014].
* 1 2 3 «Neglected tropical diseases». Br. Med. Bull., 93, 1, 2010, pàg. 179–200. DOI: 10.1093/bmb/ldp046. PMID: 20007668.
# Charlotte von Stein

Charlotte von Stein (Eisenach, 25 de desembre de 1742 - Weimar, 6 de gener de 1827) era una dama de companyia a la cort de Weimar, escriptora i una amiga tan propera de Friedrich Schiller i de Johann Wolfgang von Goethe, que influí fortament en la vida de tots dos.
Era filla del mariscal de la cort von Schardt i rebé una educació pròpia de les noies de la bona societat: literatura, belles arts, cant i dansa. Essent dama de la duquessa Anna Amàlia, va contraure matrimoni el 1764 amb el cap de quadres del ducat, Frederic baró de Stein.
Fanàtica admiradora de Goethe, el va conèixer personalment el novembre de 1775 i, malgrat que en l'edat l'avantatjava en set anys i ja era mare de set fills, ben aviat li suscità un amor ardent i es configurà per a ell com un ideal femení inassolible. Charlotte von Stein inspirà en Goethe les figures femenines d'Ifigenia, d'Iphigenie auf Tauris, i de Natalie, d'Els anys d'aprenentatge de Wilhelm Meister.
La intimitat d'aquelles especials relacions, que en tan alt grau influïren en la vida i en la producció poètica de Goethe, més tard sofrí un refredament davant les exigències de Charlotte i, en retornar Goethe d'Itàlia el 1788, més que res per la relació del poeta amb Christiane Vulpius, va sobrevenir la ruptura, de la qual ella se'n lamentà en una tragèdia composta el 1794 que titulà Dido (publicada per Otto Volger, Leipzig, 1867). També escrigué altres obres de teatre, entre les quals Rino (1776), una petita peça humorística sobre Goethe i les dames de la cort.
Transcorreguts una quants anys, es va reprendre entre ambdós una certa relació d'amistat, que durà fins a la mort de von Stein, la qual havia enviduat el 1793. Per a Frederic Constantin von Stein, fill de Charlotte, Goethe fou sempre un amic fraternal.
Com el més bell document honorífic de Charlotte von Stein subsisteixen les cartes de Goethe (Goethes Briefe an Frau von Stein aus den Jahren 1776-1820), publicades per A. Schöll (Weimar, 1848/51). Aquestes tingueren un digne complement en les cartes dirigides a Charlotte des d'Itàlia i que el poeta reclamà d'ella quan feu la refosa dels seus Italianische Reise (Viatge a Italia), sent publicades per la Goethe-Gesellschaft (Weimar, 1886). Fruit de les investigacions, n'han aparegut d'altres que es conserven a l'arxiu de Weimar i al Goethe-Museum de Düsseldorf.
Quant a les cartes escrites a Goethe per a von Stein, aquesta les hi va reclamar i les cremà abans de morir; malgrat tot, n'hi ha moltes en l'obra Charlotte von Schiller und ihre Freunde (Stuttgart, 1862).

## Referències

* ↑ Wilhelm Bode: Charlotte von Stein, 3rd, revised edition, Ernst Siegfried Mittler Verlag, Berlin 1912, page 8
* 1 2 3 «Charlotte von Stein» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 25 octubre 2022].
* ↑ «Las últimas cartas de Goethe a Charlotte von Stein culminan el relato de una gran historia de amor» (en castellà). ABC, 02-06-2002. [Consulta: 25 octubre 2022].

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa, vol. 57, pàg. 1059. (ISBN-84-239-4557-X)
# Ahmed Osmanzâde Tâib

Ahmed Osmanzâde Tâib (1660 ? - 1724) fou un poeta, historiador i erudit otomà del finals del segle xvii i començament del segle xviii. Fou el principal poeta del seu temps. Va escriure també dues importants històries de Turquia, de les quals destaca Ijmal-i manakib-i Salatin-i al-i Othman, sobre els vint-i-quatre primers sultans de la dinastia. Va traduir també obres d'altres autors o en va fer adaptacions.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia de l'Islam, VIII, 191 i 192.
# Lupin

«Lupin» té aquests significats:
* Lupin (sèrie), sèrie de Netflix (2021)
* Lupin III, sèrie de manga (1967)
* Lupin III: The First, pel·lícula en 3D del 2019
** Arsène Lupin, personatge de ficció en les novel·les de Maurice Leblanc
** Arsène Lupin (pel·lícula), pel·lícula del 2004
# Gran Premi de Bèlgica del 1952

Resultats del Gran Premi de Bèlgica de Fórmula 1 disputat la temporada 1952 al circuit de Spa Francorchamps el 22 de juny del 1952.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 4 | Alberto Ascari | Ferrari | 36 | 3h 03' 46. 3 | 1 | 9 |
| 2 | 2 | Nino Farina | Ferrari | 36 | + 1' 55. 2 min. | 2 | 6 |
| 3 | 14 | Robert Manzon | Gordini | 36 | + 4' 28. 4 min. | 4 | 4 |
| 4 | 8 | Mike Hawthorn | Cooper - Bristol | 35 | + 1 Volta | 6 | 3 |
| 5 | 28 | Paul Frere | HWM - Alta | 34 | + 2 Voltes | 8 | 2 |
| 6 | 10 | Alan Brown | Cooper - Bristol | 34 | + 2 Voltes | 9 | |
| 7 | 34 | Charles de Tornaco | Ferrari | 33 | + 3 Voltes | 13 | |
| 8 | 18 | Johnny Claes | Gordini | 33 | + 3 Voltes | 19 | |
| 9 | 12 | Eric Brandon | Cooper - Bristol | 33 | + 3 Voltes | 12 | |
| 10 | 20 | Prince Bira | Simca - Gordini - Gordini | 32 | + 4 Voltes | 18 | |
| 11 | 24 | Lance Macklin | HWM - Alta | 32 | + 4 Voltes | 14 | |
| 12 | 30 | Roger Laurent | HWM - Alta | 32 | + 4 Voltes | 20 | |
| 13 | 38 | Arthur Legat | Veritas | 31 | + 5 Voltes | 21 | |
| 14 | 44 | Robert O'Brien | Simca - Gordini - Gordini | 30 | + 6 Voltes | 22 | |
| 15 | 42 | Tony Gaze | HWM - Alta | 30 | + 6 Voltes | 16 | |
| Ret | 40 | Robin Montgomerie-Charrington | Aston Butterworth | 17 | Motor | 15 | |
| Ret | 6 | Piero Taruffi | Ferrari | 13 | Accident | 3 | |
| Ret | 16 | Jean Behra | Gordini | 13 | Accident | 5 | |
| Ret | 36 | Ken Wharton | Frazer - Nash - Bristol | 10 | Virolla | 7 | |
| Ret | 22 | Louis Rosier | Ferrari | 6 | Transmissió | 17 | |
| Ret | 26 | Peter Collins | HWM - Alta | 3 | Palier / Eix | 11 | |
| Ret | 32 | Stirling Moss | ERA - Bristol | 0 | Motor | 10 | |

## Altres

* Pole: Alberto Ascari 4' 37. 0
* Volta ràpida: Alberto Ascari 4' 55. 0 (a la volta 2)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2009-12-01. [Consulta: 23 maig 2010].