OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Germanes (pel·lícula)

Germanes és un telefilm produït per Televisió de Catalunya, Ovideo TV i Grup Focus, amb la participació de l'ICIC.
Germanes es va produir el 2010 o 2011 estrenar per TV3 el 8 de gener del 2012. El telefilm es basa en l'obra de teatre que du el mateix nom, escrita i dirigida per Carol López. La pel·lícula és protagonitzada per Nora Navas, Aina Clotet, Maria Lanau, Marcel Borràs, Amparo Fernández i Paul Berrondo.

## Argument

L'Inés (Maria Lanau), la Irene (Nora Navas) i l'Ivonne (Aina Clotet) es reuneixen a casa de la mare per assistir al funeral del seu pare; no hi tornaran fins un any més tard per l'aniversari de la mort del pare, i és en el moment precís en què tots hauran d'afrontar un altre entrebanc.

## Equip tècnic

L'equip tècnic inclou:
* Direcció: Carol López
* Guió: Carol López i Àlex Mañas (basat en l'obra Germanes, de Carol López)
* Director de fotografia: Andreu Rebés A.E.C
* Música original: Jordi Prats

## Intèrprets

El repartiment és el següent:
* Nora Navas (Irene)
* Maria Lanau (Inés)
* Aina Clotet (Ivonne)
* Amparo Fernández (Isabel)
* Paul Berrondo (Àlex)
* Marcel Borràs (Ígor)
* Carles Flavià (capellà)
* Xavier Ruano (senyor aperitiu)
* Xus Estruch (germana Isabel).

## Palmarès

| Premi | Edició | Any | Categoria | Resultat |
| Premis Gaudí | 5a edició | 2013 | Millor pel·lícula per a televisió | Nominada |

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Fitxa de Germanes a catalanfilms&tv, Institut Català de les Empreses Culturals, GenCat (pàgina en català, castellà i anglès). [Accedit el 18-12-2020].
* 1 2 3 4 «TV3 estrena "Germanes"». CCMA.
* 1 2 Fitxa de Germanes Arxivat 2020-10-28 a Wayback Machine. a Filmin.cat. [Accedit el 18-12-2020].
* ↑ Gutiérrez M., Àlex ««Les 'Germanes' de Carol López arriben a TV3 en versió cinema»». Ara, 08-01-2012 [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ Ordóñez, Marcos «Al fin una comedia: 'Germanes', de Carol López» (en castellà). El País [Madrid], 29-03-2008. ISSN: 1134-6582.
* ↑ «Nominades - V Premis Gaudí». Arxivat de l'original el 2018-09-02. [Consulta: 2 setembre 2018].
# Polifenol

Els polifenols són un grup de substàncies químiques trobades en plantes i caracteritzades per la presència de més d'un grup fenol per molècula. Els polifenols són generalment subdividits en tanins hidrolitzables, que són èsters d'àcid gàl·lic de glucosa i altres sucres; i fenilpropanoides, com la lignina, flavonoides i tanins condensats.
En diversos olis essencials, com per exemple el del coriandre, s'ha detectat la presència de polifenols, als que se'ls hi atribueix algunes propietats força interessants com propietats antimicrobianes, tant antibacterianes com antifúngiques així com diversos usos clínics.
Els polifenols es poden trobar en l'oli de colza, especialment en les seves llavors. Aquests aporten beneficis per a la salut, com la protecció cardiovascular, la millora de la sensibilitat a la insulina i efectes neuroprotectors. Així mateix, els compostos bioactius també contribueixen a reduir l’estrès oxidatiu i a modular processos inflamatoris.

## Classificació

La subdivisió de polifenols en tanins, lignines i flavonoides deriva de la varietat d'unitats simples polifenols derivats dels metabòlits secundaris de les plantes de la ruta de l'àcid siquímic, així com en les divisions clàssiques basades en la importància relativa de cada component base en els diferents camps d'estudi. La química dels tanins es va originar a causa de la importància de l'àcid tànic per a la indústria de l'adobat; les lignines per la química del sòl i l'estructura de plantes; i els flavonoides per l'estudi dels metabòlits secundaris de plantes en la defensa dels vegetals i en el color de les flors (antocines).

## Referències

* ↑ Brinza, Ion; Boiangiu, Razvan Stefan; Cioanca, Oana; Hancianu, Monica; Dumitru, Gabriela «Direct Evidence for Using Coriandrum sativum var. microcarpum Essential Oil to Ameliorate Scopolamine-Induced Memory Impairment and Brain Oxidative Stress in the Zebrafish Model» (en anglès). Antioxidants, 12, 8, 31-07-2023, pàg. 1534. DOI: 10.3390/antiox12081534. ISSN: 2076-3921. PMC: PMC10451280. PMID: 37627529.
* ↑ Said, Ahmed Abdou; Reda, Rasha M.; Metwally, Mohamed M. M.; Abd El-Hady, Heba M. «Therapeutic efficacy of coriander (Coriandrum sativum) enriched diets in Oreochromis niloticus: effect on hepatic-renal functions, the antioxidant-immune response and resistance to Aeromonas veronii» (en anglès). Fish Physiology and Biochemistry, 49, 4, 8-2023, pàg. 687–709. DOI: 10.1007/s10695-023-01220-6. ISSN: 0920-1742. PMC: PMC10415512. PMID: 37438674.
* ↑ Ye, Zhan; Liu, Yuanfa «Polyphenolic compounds from rapeseeds (Brassica napus L.): The major types, biofunctional roles, bioavailability, and the influences of rapeseed oil processing technologies on the content». Food Research International, 163, 1-2023, pàg. 112282. DOI: 10.1016/j.foodres.2022.112282. ISSN: 0963-9969.
* ↑ P. M. Dewick, The Biosynthesis of Shikimate Metabolites, Natural Product Reports 12:579-607 (1995)
# Fiord Saint George

El fiord Saint George és un fiord, banyat pel mar de Lincoln, que es troba a l'extrem septentrional de Groenlàndia, dins el Parc Nacional del Nord-est de Groenlàndia.
Es tracta d'un fiord que s'obre al NNW entre Cap Bryant i Dragon Point, a l'extrem nord de l'illa de Hendrik. Es troba entre la Terra de Nyeboe, a l'oest, i l'illa de Hendrik i la Terra de Warming. El Hartz Sound el connecta amb el fiord Sherard Osborn. La glacera de Steensby hi desemboca.

## Referències

* ↑ «Saint George Fjord». Mapcarta. [Consulta: 11 març 2019].
* ↑ GoogleEarth
* ↑ Prostar Sailing Directions 2005 Greenland and Iceland Enroute, p. 94
# La fàbrica de somnis dels germans constructors

La fàbrica de somnis dels germans constructors (títol original en anglès, Builder Brothers Dream Factory) és una sèrie de televisió d'animació canadenca per a un públic preescolar, que es va estrenar el 26 de març de 2023 a Treehouse TV. És creada en col·laboració amb Drew i Jonathan Scott de la franquícia de televisió Property Brothers. La sèrie se centra en versions animades dels germans Scott de nens, que utilitzen la seva imaginació i creativitat per intentar ajudar el seu barri a resoldre problemes. S'ha doblat i subtitulat al català pel canal SX3, que va estrenar-la el 14 de juny de 2024.
El repartiment de veu original en anglès compta amb Kai Harris com a Jonathan i Christian Corrao com a Drew, així com Meadow Kingfisher, Desmond Sivan, Laelani Chanel Croan, Naomi Snieckus, Mercedez Gutierrez, Angelique Lazarus, Liam McKenna i Emily Watt en papers secundaris.

## Premis i reconeixements

| Premi | Data | Categoria | Destinataris | Resultat |
| Canadian Screen Music Awards | 2023 | Millor tema musical original del títol principal | Brian Chan, Caleb Chan | Nominats |
| Canadian Screen Awards | 2024 | Programa o sèrie preescolar | Carla de Jong, Amory Millard, Drew Scott, Jonathan Scott, Josie Crimi, Matthew J.R. Bishop, Blair Powers, J. J. Johnson, Scott Kraft, Megan Laughton | Nominats |
| Canadian Screen Awards | 2024 | Millor música original d'animació | Ian LeFeuvre, Earl Tomo | Nominats |
| Canadian Screen Awards | 2024 | Millor cançó original | Caleb Chan, Brian Chan "Builder Brothers Dream Factory Theme" | Nominats |

## Referències

* ↑ Vlessing, Etan. «Property Brothers' Preschool Series ‘Builder Brothers Dream Factory’ Sets Premiere (Exclusive)» (en anglès). The Hollywood Reporter, 01-03-2023. [Consulta: 17 juny 2024].
* ↑ Sweeney, Megan. «Property Brothers Release New Animated Series» (en anglès). Today's Parent, 22-03-2023.
* ↑ «Un estiu total al SX3!». 3Cat, 24-06-2024. [Consulta: 25 juny 2024].
* ↑ Druckman, Howard. «Peter Chapman earns five nominations in 2023 Canadian Screen Music Awards» (en anglès). SOCAN Words and Music, 19-09-2023. [Consulta: 17 juny 2024].
* ↑ Mirza, Taimur Sikander. «Pinecone & Pony leads the Canadian Screen Awards kids field» (en anglès). Kidscreen, 06-03-2024. [Consulta: 17 juny 2024].
# La nit que Logan es va despertar

La nit que Logan es va despertar (francès: La nuit où Laurier Gaudreault s'est réveillé) és una minisèrie de televisió de thriller canadenca, dirigida per Xavier Dolan i estrenada el 2022. Adaptada de l'obra teatral La nuit où Laurier Gaudreault s'est réveillé de Michel Marc Bouchard, la sèrie se centra en els Larouche, una família de Val-des-Chutes (Quebec) que s'enfronten a la mort de la matriarca de la família Madeleine (Anne Dorval). S'ha doblat i subtitulat al català.
La sèrie alterna l'actualitat, quan la filla pròdiga Mimi/Mireille (Julie Le Breton), una destacada tanatòloga que torna a casa per primera vegada en dècades per honrar la petició moribunda de la seva mare de tornar a casa per embalsamar el cos; i els inicis de la dècada del 1990, quan Mireille (Jasmine Lemée) i el seu germà Jules/Julien (Elijah Patrice-Baudelot) van ser amics íntims de Logan Goodyear/Laurier Gaudreault (Pier-Gabriel Lajoie) fins a l'esdeveniment que va destrossar la família.
El repartiment també inclou Patrick Hivon com l'adult Jules/Julien, Éric Bruneau com el germà Denis, Dolan com el germà petit Elliot i Magalie Lépine-Blondeau com l'esposa d'en Julien, la Chantal, així com Julianne Côté, Guylaine Tremblay, Jacques Lavallée i Sylvie Drapeau en papers secundaris. Gran part del repartiment principal va interpretar els Larouches a la producció escènica original del 2019 de l'obra de Bouchard.
La sèrie es va estrenar al Canadà el 24 de novembre de 2022 al Club Illico, i el 23 de gener de 2023 a Canal+ a França. Els dos primers episodis es van projectar al programa Indie Episodic del Festival de Cinema de Sundance 2023. La sèrie es va estrenar als EUA a Netflix el 18 d'octubre de 2023.
La sèrie va guanyar sis premis Gémeaux: millor direcció, millor paper protagonista en una sèrie dramàtica, millor paper secundari en una sèrie dramàtica, millor muntatge, millor fotografia i millor música original.

## Referències

* ↑ T'Cha Dunlevy, "Xavier Dolan reawakens fans' interest with first series" Arxivat 2022-12-04 a Wayback Machine.. Montreal Gazette, December 2, 2022.
* ↑ «La nit que Logan es va despertar». Goita què fan, ara!. [Consulta: 17 febrer 2024].
* 1 2 Manon Dumais, "«La nuit où Laurier Gaudreault s'est réveillé»: secrets, mensonges et trahisons" Arxivat 2023-02-23 a Wayback Machine.. Le Devoir, November 24, 2022.
* ↑ Guillaume Picard, "Patrick Hivon crève l’écran dans la série de Xavier Dolan, «La nuit où Laurier Gaudreault s'est réveillé»" Arxivat 2022-12-15 a Wayback Machine.. Le Journal de Montréal, November 28, 2022.
* ↑ Guillaume Picard, "«La nuit où Laurier Gaudreault s'est réveillé»: un thriller psychologique haletant" Arxivat 2022-12-15 a Wayback Machine.. TVA Nouvelles, November 23, 2022.
* ↑ Noel Ransome, "Xavier Dolan’s TV project ‘The Night Logan Woke Up’ heading to Sundance" Arxivat 2022-12-15 a Wayback Machine.. Toronto Star, December 13, 2022.
* ↑ https://twitter.com/netflix/status/1714733084610838892
# Galceran de Besora i de Cartellà

Galceran de Besora i de Cartellà, president de la Generalitat de Catalunya en el període 1377-1378, nomenat per les Corts de Barcelona (1377).
Era almoiner del monestir de Ripoll quan va ser nomenat diputat. Més tard arribaria al càrrec d'abat i hi restaria fins a la seva mort en 1383. Sent abat, va fer construir una galeria porxada del monestir i la capella de sant Macari.
Galceran de Besora va ser nomenat per tancar la crisi creada amb la dimissió de Guillem de Guimerà i d'Abella a les Corts de Barcelona (1377). Amb tot, el seu també va ser un mandat curt, ja que la comissió reorganitzadora creada per readreçar la institució, va acabar recomanant la destitució dels diputats acabats de nomenar just un any abans. Ramon Gener, que formava part de l'esmentada comissió, va ser el seu substitut.
Els membres de l'efímera diputació, es varen ocupar d'afers de defensa marítima contra el duc d'Anjou que amenaçava les costes valencianes.

## Referències

* 1 2 Solé i Sabaté, Josep Maria. Història de la Generalitat de Catalunya i dels seus presidents. 1r vol. Barcelona: Generalitat de Catalunya i Fundació Enciclopèdia Catalana, 2003, p. 81-82. ISBN 8441208832.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-0884-0
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Marc de Vilalba

Marc de Vilalba, també conegut erròniament com de Villalba, (La Roca del Vallès, ? — Olesa de Montserrat, 27 de gener de 1439) fou un abat i polític, 13è President de la Generalitat de Catalunya nomenat per les Corts de Barcelona el 23 d'agost de 1413.
Va ser prior del Monestir de Montserrat, abat del Monestir de Ripoll (25 de setembre de 1408-1409) i el primer abat independent de Montserrat, prerrogativa obtinguda del papa cismàtic Benet XIII (11 de març de 1409). El succeí com a abat ripollès Berenguer de Rajadell i de Boixadors (1409-1410).
Com abat de Montserrat (1409) estigué present al Parlament de l'interregne (on va formar part del bloc trastamarista i va participar de la vintiquatrena que va acceptar la via del compromís per elegir el nou rei), i a les sessions de les Corts Catalanes celebrades entre 1413 i 1436.
Va ser conseller de Ferran I i President de la Generalitat en dues ocasions:
* 13è: 1413-1416, sota el regnat de Ferran d'Antequera qui li va demanar assessorament sobre les mesures a prendre contra la Revolta del comte d'Urgell i va acompanyar al rei al setge de Balaguer.
* Repeteix entre el 18è i 19è: 1431-1434, sota el regnat d'Alfons el Magnànim, amb qui es va haver d'enfrontar en defensa dels privilegis del clergat i l'oligarquia nobiliària.
Coincideix amb Ferran I en el seu suport a Benet XIII durant el Cisma d'Occident. Ambdós havien rebut suport del papa per arribar als seus càrrecs. En 1415, el rei i Segimon I del Sacre Imperi Romanogermànic, intenten convèncer el papa per solucionar el cisma per la via conciliar, però aquest s'hi nega i es refugia a Peníscola. Marc de Vilalba havia col·laborat en finançar l'entrevista i havia traslladat al papa en galeres pròpies. Quan Ferran I retirà la seva obediència al papa (1416) i donà suport al Concili de Constança, Marc de Vilalba no hi estigué d'acord, però amb l'acabament del seu mandat al front de la Generalitat i la mort de Ferran I, acabà per adherir-se també a la solució conciliar.
Marc de Vilalba va morir el 27 de gener de 1439 i va ser enterrat a Montserrat en un sepulcre ornat amb les seves armes. Durant la invasió napoleònica del segle xix, però, aquest va ser destruït.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0

## Enllaços externs

* Abats de Ripoll Arxivat 2004-03-01 a Wayback Machine.
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Pere de Darnius

Pere de Darnius, President de la Generalitat de Catalunya, nomenat en 12 d'agost de 1437.
Va ser canonge i sagristà major de la catedral de Girona. Va representar, com a procurador, el bisbe de Girona a les Corts Catalanes entre 1414 i 1436. Va ser, en una data posterior, canonge de la catedral d'Elna.
En aquest període, continuava la demanda de recursos per part del rei Alfons per atendre la seva lluita amb Nàpols. Les Corts de 1440 aprovaren enviar una galera de la Generalitat amb 300 ballesters.
En 1439 s'inicià la construcció d'un port a Barcelona. També durant 1439 i per culpa de la pesta que afectava Barcelona, bona part dels diputats i oïdors es traslladaren temporalment a Vic.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Antoni Pere Ferrer

Antoni Pere Ferrer (segle XIV/XV - en mar, entre Barcelona i la Provença, 1471/72) va ser President de la Generalitat de Catalunya, nomenat el 22 de juliol de 1458 i abat de Montserrat.
Fill d'una família de la petita noblesa, començà la seva educació al Monestir de Sant Cugat del Vallès i a la Universitat de Lleida. Fou nomenat prior de Santa Maria de Meià pel papa Eugeni IV i, després d'unes disputes entre el papa i l'abat de Ripoll, acabà al Monestir de Sant Pere de Rodes en 1448.
A la mort en 1450 d'Antoni d'Avinyó i de Moles, abat del Monestir de Montserrat, Alfons el Magnànim aconseguí que el papa Nicolau V nomenés a Antoni Pere Ferrer per aquest càrrec. L'abat Avinyó havia tingut molts problemes amb una comunitat de monjos de l'abadia de Montecassino que s'havien instal·lat al monestir creant una comunitat paral·lela. Ferrer s'encarregà que el papa dictés una butlla per expulsar-los.
Participà en les corts de 1454, 1456 i 1460.
Políticament va estar al costat del Príncep de Viana en la pugna amb el seu pare, el rei Joan II. Quan aquest enfrontament esdevé la guerra civil catalana, Ferrer es manté al costat de la Generalitat i en contra del rei. En aquesta línia, el 1462 participà en l'elecció d'Enric IV de Castella com a rei, quan els contraris a Joan cercaren aliances. També donà suport als dos candidats posteriors, Pere de Portugal i Renat d'Anjou, la qual cosa li acabaria passant factura al final de la guerra, quan és acusat de traïció i enviat en un vaixell cap a Provença, on no va arribar mai.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0

## Referències

* ↑ La fi de l'abat Ferrer, segons els Annals de Montserrat
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Lazybones (pel·lícula de 1925)

Lazybones (lit. ‘Gandul’) és una pel·lícula muda de la Fox Film Corporation dirigida per Frank Borzage i protagonitzada per Madge Bellamy, Buck Jones i ZaSu Pitts. Basada en la peça teatral homònima d’Owen Davis adaptada per Frances Marion, la pel·lícula es va estrenar el 9 de novembre de 1925. Els intertítols han estat traduïts al català.

## Argument

Agnes Fanning i Lazybones, un personatge simpàtic però impertinent, són una parella d’enamorats que viuen en una petita ciutat cap a l'any 1900. La germana d’Agnes, Ruth, és reclamada que retorni d’una escola per casar-se amb Elmer Ballister. Aquesta retorna a casa amb una criatura, Kit, explicant que es va casar amb un mariner que es va ofegar. Lazybones salva Ruth de suïcidar-se i adopta Kit. Ruth es casa amb Elmer Ballister. Agnes abandona Lazybones quan aquest es nega a renunciar a la nena. Ruth mor després de confessar-se a la seva mare. Passen els anys, Lazybones marxa a França durant la Guerra Mundial. En tornar, planeja casar-se amb Kit, que ha esdevingut una dona, però la troba enamorada de Dick Ritchie. Kit es casa amb Dick, i s'insinua que Lazybones i Agnes s'acabarant casant.

## Repartiment

* Buck Jones (Steve Tuttle, Lazybones)
* Edythe Chapman (Mrs. Tuttle)
* Madge Bellamy (Kit)
* ZaSu Pitts (Ruth Fanning)
* Jane Novak (Agnes Fanning)
* Emily Fitzroy (Mrs. Fanning)
* Leslie Fenton (Dick Ritchie)
* William Bailey (Elmer Ballister)
* Virginia Marshall (Kit de més petita)

## Referències

* ↑ «Lazybones». Exhibitor's Trade Review, 17 d’octubre 1925, pàg. 35.
* ↑ «Fox lauches “Lazybones” with Buck Jones». Motion Picture News, 06-06-1925, pàg. 2765.
* ↑ Stumpf, Charles. ZaSu Pitts: The Life and Career (en anglès). McFarland, 2010-04-13, p. 122-123. ISBN 978-0-7864-6023-6.
* ↑ «Lazybones». Filmoteca de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Lazybones al catàleg de l'American Film Institute
* Pel·lícula completa a YouTube
# Le Voyage sur Jupiter

Le Voyage sur Jupiter (també titulada “Un Excursion Chez Jupiter”) és una pel·lícula muda de ciència-ficció de la Pathé Fréres escrita i dirigida per Segundo de Chomón. La pel·lícula, pintada a mà, es va estrenar a Lió el 9 de juliol de 1909. La pel·lícula conté clares referències a "Le voyage dans la Lune" (1902) de Georges Méliès.

## Argument

El rei visita amb el seu bufó l'astrònom de palau perquè vol veure el firmament. Aquest li fa observar Júpiter pel telescopi i el rei voldria saber si és molt lluny. El savi li mostra en un gran llibre i després van a la balconada a mirar novament els estels i veuen el Sol, la Lluna, Saturn i finalment Júpiter del qual, el rei queda fascinat de la seva grandària. El rei té son i l'astrònom i el bufó l'acompanyen al llit perquè dormi la migdiada. S'adorm i somia que al costat del llit apareix una escala de corda que el condueix cap a l'espai. Puja per ella i primer saluda a la senyora Lluna i al rei de Saturn, però no s'atura fins a arribar a Júpiter sobre el qual salta per arribar a la seva superfície. que comença a recórrer amb emoció. Els "jupiterians” l'ataquen i tot i que al principi els elimina amb l'espasa acaben capturant-lo i el porten davant el déu Júpiter. El rei li explica que ve de la Terra que és un planeta més petit i Júpiter el condemna a morir. Intenta fulminar-lo amb un llamp però no aconsegueix ferir-lo per lo que l'aixeca i el llança de nou cap a l'escala per la comença a baixar. En passar per davant de Saturn, aquest, amb unes enormes tisores li talla l'escala i aquest cau cap avall fins al seu llit.

## Referències

* ↑ Codignola-Bo, Luca; Schrogl, Kai-Uwe. Humans in Outer Space - Interdisciplinary Odysseys (en anglès). Springer Science & Business Media, 2009-06-18, p. 41. ISBN 978-3-211-87465-3.
* ↑ Westfahl, Gary. The Spacesuit Film: A History, 1918-1969 (en anglès). McFarland, 2014-01-10, p. 348. ISBN 978-0-7864-8999-2.
* ↑ Zarch, Frédéric. Catalogue des films projetés à Saint-Étienne avant la première guerre mondiale (en francès). Université de Saint-Etienne, 2000, p. 135. ISBN 978-2-86272-182-8.
* ↑ «Viaje a Júpiter (C) (1909)» (en castellà). Filmaffinity. [Consulta: 6 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Pel·lícula completa a YouTube
# Enrique Gómez Muñoz

Enrique Gómez Muñoz, conegut futbolísticament com a Spencer, (Sevilla, 20 de juliol de 1898 - Sevilla, 14 de març de 1926) fou un futbolista andalús de les dècades de 1910 i 1920. Va ser internacional un cop amb la selecció espanyola.

## Trajectòria

Fou una de les primeres figures del Sevilla FC d'inicis de Segle XX. Va néixer al barri de Triana de la capital andalusa el 1898. La seva posició al camp era la d'interior dret. Començà la seva carrera al modest Victoria FC, jugant més tard a l'Athletic Club de Sevilla i Recreativo de Sevilla, fins que l'any 1913 fitxà pel Sevilla FC. Ja amb 17 anys començà a ser un fix a les alineacions del primer equip. Degut al fet que la seva família no volia que jugués a futbol, fou la raó per la qual adoptà el sobrenom l'Spencer. Guanya el Campionat d'Andalusia de futbol 9 cops (1917 i vuit de consecutius 1919/1926). Juntament amb els seus companys Escobar, Kinké, León i Brand formà una línia davantera que fou coneguda com la davantera de la por. L'any 1920 jugà breument a la Sportiva Ovetense, on fou destinat a realitzar el servei militar. La temporada 1922-23 jugà al RCD Espanyol. Jugà un partit amb la selecció espanyola el 16 de desembre de 1923 (Espanya 3-Portugal 0, a Sevilla).
L'any 1926 fou operat d'apendicitis, però la seva reaparició forçada en un partit de copa davant el Reial Madrid, provocà que recaigués de la malaltia i hagués de ser operat novament d'urgència. El diumenge 14 de març va morir, quan només tenia 27 anys. En el seu honor es creà una Copa que portava el seu nom, que es disputà durant diverses temporades.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Alberto Cosín. «Enrique Gómez Muñoz, ‘Spencer': una apendicitis se llevó el arte de Triana». Blog de Martí Perarnau, 21-02-2013. Arxivat de l'original el 2015-02-10. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Murió Leoncito». Mundo Deportivo, 29-05-1968. [Consulta: 1r febrer 2015].
* 1 2 3 «Datos de Spencer». siguealaroja.es. Arxivat de l'original el 2014-12-17. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Brillante debut del sevillano Spencer». Mundo Deportivo, 19-06-1922. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Los nombres olvidados». Borja Fernández, Time Out, 25-12-2013. Arxivat de l'original el 2015-02-10. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Spencer, el notable delantero del Sevilla, falleció ayer». Mundo Deportivo, 15-03-1926. [Consulta: 1r febrer 2015].

## Enllaços externs

* Perfil a BDFutbol