OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Briòfits en sentit ampli

Els briòfits en sentit ampli són les plantes terrestres (embriofitins) que no tenen un autèntic teixit vascular i que per tant s'anomenen plantes no vasculars. Alguns briòfits sí que tenen teixits especialitzats pel transport d'aigua; tanmateix els manca la lignina i per això no es considera un autèntic teixit vascular. Actualment es creu que els briòfits no són un grup natural (un grup monofilètic); tanmateix convé que aquest nom romangui en ús com a terme col·lectiu per les molses (Bryophyta), hepàtiques (Marchantiophyta) i antocerotòfits (Anthocerotophyta). Els briòfits en sentit ampli produeixen estructures reproductives tancades (gametangis i esporangis), però no produeixen ni flors ni llavors, es reprodueixen per espores.

## Etimologia

El terme «briòfit» prové del grec antic: βρύον, bryon, "molsa d'arbre, ostra verda" + φυτόν - phyton "planta". Bryophyta és una divisió biològica que comprèn solament les molses no pas les hepàtiques ni els antocerotòfits.

## Taxonomia

Actualment hi ha un consens científic en el fet que els briòfits en sentit ampli no són un grup natural (és a dir, que són parafilètics), per bé que cada un dels grups que viuen en l'actualitat sí que és monofilètic. Els tres llinatges són Marchantiophyta, Bryophyta i Anthocerotophyta.
Les plantes vasculars o traqueòfites són el quart llinatge de plantes terrestres vives actualment.
El terme "briòfit" així es refereix a una gradació de llinatges definits principalment pel que els manca: comparats amb altres plantes vives, no tenen teixit vascular que contingui lignina; comparat amb totes les altres plantes terrestres vives, els manquen esporòfits embrancats que portin múltiples esporangis. La prominència del gametòfit en el cicle vital també és una característica compartida dels tres llinatges de briòfits (totes les plantes vasculars actuals tenen l'esporòfit dominant).

## Referències

* ↑ «Reviews glossary».
* ↑ «What are Bryophytes». Arxivat de l'original el 2018-10-19. [Consulta: 19 setembre 2012].
* ↑ Von Konrat, M.; Shaw, A. J.; Renzaglia, K. S. «A special issue of Phytotaxa dedicated to Bryophytes: The closest living relatives of early land plants». Phytotaxa, 9, 1, 30-09-2014, pàg. 5. DOI: 10.11646/phytotaxa.9.1.3. ISSN: 1179-3163.
* ↑ Troitsky AV, Ignatov MS, Bobrova VK, Milyutina IA «Contribution of genosystematics to current concepts of phylogeny and classification of bryophytes». Biochemistry Mosc., 72, 12, desembre 2007, pàg. 1368–76. DOI: 10.1134/S0006297907120115. PMID: 18205621.
* ↑ «GLOSSARY B». Arxivat de l'original el 2013-06-04. [Consulta: 26 març 2009].

## Enllaços externs

* Glime, Janice M., 2007. Bryophyte Ecology, Volume 1. Physiological Ecology. Ebook esponsoritzats per Michigan Technological University i la International Association of Bryologists.
* Andrew's Moss Site Fotos de briòfits
# Estopa X Anniversarivm (àlbum)

Estopa X Anniversarivm és l'àlbum que Estopa va gravar amb motiu dels seus 10 anys en el món de la música, publicat el 17 de novembre del 2009.

## Contingut

L'àlbum va acompanyat d'un còmic sobre ells per commemorar els seus deu anys sobre els escenaris. El còmic rebrà el nom d'Ultimate Estopa i arribarà de la mà de la editorial Panini. Inclou a més una bandera i un pòster del primer concert del grup.
El primer CD compta amb 13 col·laboracions especials d'artistes que canten amb Estopa les seves cançons més significatives. El segon CD compta amb 11 remescles i una inèdita de les seves cançons més significatives.
L'àlbum conté dos DVD's: El primer d'ells conté els 24 videoclips realitzats per Estopa en aquests deu anys, incloent alguns enregistraments en directe. El segon s'obre amb una TV Movie que porta per títol regreso a la espanyola, per Andreu Buenafuente, que repassa la carrera d'Estopa a través dels amics i companys de José i David. El presentador parla amb ells sobre els inicis d'Estopa i inclou un concert acústic gravat al bar «La Espanyola» de Cornellà el 27 de setembre del 2009. Aquest DVD conté a més la gravació del seu primer gran concert de 50 minuts enregistrat el 2 de desembre de 2000 al Palau dels Esports de Madrid, que només s'havia publicat en format VHS.

## Posició en llistes

| Llistes (2010) | Millor posició |
| Espanya (PROMUSICAE) | 1 |

## Certificacions

| País | Organisme certificador | Certificació | Vendes certificades | Ref |
| Espanya | PROMUSICAE | 2x Platí | 80.000 | |

## Referències

* ↑ «Sabina, El Canto del Loco y Macaco celebran con Estopa sus 10 años de carrera». www.europapress.es, 22-10-2009. [Consulta: 5 juny 2021].
* ↑ «Estopa: X Anniversarivm» (en castellà). [Consulta: 23 juny 2021].
* ↑ «PROMUSICAE - Semana 5- 2010». [Consulta: 5 juny 2021].
* ↑ «Estopa - X Anniversarivm». Productores de Música de España. [Consulta: 5 juny 2021].

## Enllaços externs

* Página web oficial d'Estopa
# Fiord De Long

El fiord De Long és un gran fiord de 60 quilòmetres de llargada i 6 d'amplada que es troba a la costa septentrional de Groenlàndia. Al nord-oest s'obre al mar de Lincoln, part de l'oceà Àrtic. Forma part del Parc Nacional del Nord-est de Groenlàndia. Duu el nom de l'explorador àrtic George Washington DeLong.
El fiord de Long es troba entre la Terra de Nansen, a l'oest, i el fiord de Weyprecht, a l'est. L'illa de Hazenland separa ambdós fiords.
El fiord De Long té tres branques separades per illes:
* Brainard Sound a l'oest, entre la Terra de Nansen i l'illa Jensen Occidental.
* Fiord de Thomas Thomsen, entre l'illa Jensen Occidental i l'illa Jensen Oriental.
* Fiord d'Adolf Jensen, entre l'extrem de l'illa Jensen Oriental i terra ferma.
* Fiord OB Bogild, a la part interior, cap al sud-est.

## Referències

* ↑ «De Long Fjord». Mapcarta. [Consulta: 25 febrer 2019].
* ↑ Prostar Sailing Directions 2005 Greenland and Iceland Enroute, p. 95
# Laia Ribas Cabezas

Laia Ribas Cabezas (Terrassa, 1979) és una científica catalana.
Nascuda a Terrassa, va viure a Matadepera fins als 25 anys. Es va llicenciar en Biologia i després doctorar en Ciències Biològiques a la UAB. Va treballar a l'Imperial College of London. Des del 2000 fa recerca sobre l'aqüicultura. En concret el 2022 investigava com afecta el medi ambient sobre el fenotip sexual dels peixos des d'un equip que lidera a l'Institut de Ciències del Mar del CSIC.
Forma part dels científics del projecte Nüwa, que pensa com hauria de ser una ciutat per centenars de milers d'habitants a Mart. És una de les nou científiques catalanes que a través del Projecte Hypatia l'abril del 2023 aniran a un desert d'Utah per estudiar les condicions de Mart des d'un paisatge geològicament similar.

## Referències

* ↑ 324cat. «Les Hypatia, les 9 científiques catalanes que tenen molt a descobrir i molt a dir», 11-02-2022. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «Laia Ribas Cabezas» (en castellà). [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «La Gaseta de Matadepera Desembre 2021 by La Gaseta de Matadepera - Issuu» (en anglès). [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ CSIC. «LAIA RIBAS CABEZAS» (en castellà), 24-09-2021. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «Laia Ribas Cabezas | Institut de Ciències del Mar». [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «Cienciaes.com: La temperatura decide: macho o hembra. Hablamos con Laia Ribas. | Podcasts de Ciencia» (en castellà). [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ antonio.galvez. «Biological Studies to improve Human exploration in Mars». [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ «Nüwa. La ciudad sostenible de Marte» (en castellà). [Consulta: 27 febrer 2023].
# Neus Sabaté Vizcarra

Neus Sabaté Vizcarra (Tarragona, 1975) és una física i científica catalana del Consell Superior d'Investigacions Científiques.
Estudià Ciències Físiques a la Universitat de Barcelona (UB) entre 1994 i 1998. Poc després, va tenir l'oportunitat de realitzar unes pràctiques al departament d'electrònica de la mateixa universitat, que la va enviar a realitzar una estada a Tolosa, França, al "Laboratory for Analysis and Architecture of Systems" (LAAS-CNRS) dependent del Centre Nacional de la Recerca Científica (CNRS), on va descobrir la seva passió per la microelectrònica i els microdispositius, de manera que al seu retorn a Barcelona va realitzar el doctorat a l’Institut de Microelectrònica de Barcelona (IMB-CNM-CSIC). Obtingut el doctorat a la UB al 2003, va realitzar una estada postdoctoral a Alemanya, en un institut de tecnologia, el Fraunhofer-Institut für Zuverlässigkeit und Mikrointegration, on va treballar en un projecte per a la indústria microelectrònica alemanya. A la seva tornada, va iniciar una nova línia d'investigació a l'IMB-CNM-CSIC sobre piles de combustible que ha madurat fins al dia d'avui en el projecte ERC, del Consell Europeu d'Investigació.
Sabaté, que actualment treballa com a investigadora de l'Institut de Microelectrònica de Barcelona (IMB-CNM-CSIC), el 2020 fou seleccionada com una de les tretze finalistes del premi Women Innovators 2020 en la categoria principal, un premi, impulsat pel programa europeu "Horitzó 2020", que reconeix el treball de dones innovadores excel·lents. Se li reconegué el fet de ser cofundadora i assessora científica de l'empresa de base tecnològica Fuelium, creada el 2015 per desenvolupar bateries ecològiques de paper destinades a sistemes portàtils de diagnòstic.
És una de les científiques que a través del Projecte Hypatia l'abril del 2023 aniran a un desert d'Utah per estudiar les condicions de Mart des d'un paisatge geològicament similar.

## Referències

* ↑ «Neus Sabaté Vizcarra». Las Científicas Cuentan [Consulta: 11 juliol 2020].
* 1 2 «La investigadora del CSIC Neus Sabaté opta al premio europeo Women Innovators». La Vanguardia, 10-07-2020 [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ Romar, R. «Neus Sabaté: «La desigualdad de género en ciencia es una absoluta evidencia». Sabaté trabaja en una pila de combustible de papel que convierte la energía química de la sangre, la orina o el sudor en electricidad». La Voz de Galicia, 10-12-2019 [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ 324cat. «Les Hypatia, les 9 científiques catalanes que tenen molt a descobrir i molt a dir», 11-02-2022. [Consulta: 27 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Entrevista a Neus Sabaté Arxivat 2020-10-25 a Wayback Machine. a Biocat
# Josep Adset i Prunera

Josep Adset i Prunera (Santa Coloma de Queralt, 8 de novembre de 1843 – Barcelona, 6 de novembre de 1892)va ser un activista de l'anarquisme català.
És promotor i primer secretari de la Societat de Teixidors Colomins, entitat de caràcter protector que aprova els seus reglaments els 16 de juny de 1871. Santiago Bocanegra Vaquero apunta que també va treballar com a picapedrer a la seva vila natal.
Adset és membre de la Federació Regional Espanyola de l’Associació Internacional de Treballadors. Ubicat a Barcelona des d’una data desconeguda, treballa en la propaganda dels ideals anarquistes a través de les publicacions El Orden i El Municipio Libre. També va ser un dels fundadors, així com el primer administrador, del diari El Productor, publicat entre 1887 i 1893.
Segons Bocanegra, va oposar-se als acords presos en el V Congrés de València de la Federació de Treballadors de la Regió Espanyola, en la qual s'acorda substituir aquesta entitat per l’Organització Anarquista de la Regió Espanyola. Fruit d’aquestes desavinences, va limitar el seu activisme a l’àmbit barceloní.

## Referències

* ↑ «AHAT, Parroquials, Santa Coloma de Queralt, Baptismes, 1827-49, f.364», 09-11-1843. [Consulta: 11 setembre 2022].
* 1 2 3 4 Bocanegra, Santiago. Diccionari biogràfic del moviment obrer als Països Catalans. Barcelona: Universitat de Barcelona i Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2000, p. 38. ISBN 84-8415-243-X.
* ↑ «Registre defuncions.Any 1892. Registre núm.7428.Jutjat Hospital (pdf.pàg.35)». arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 06-11-1892. [Consulta: 22 setembre 2022].
* ↑ Palau, Salvador «La indústria tèxtil a Santa Coloma al segle XIX». La Segarra, n. 78, 2-1986, pàg. 18.
# Juan Pedro Hernández

Juan Pedro Hernández (Carrascal del Río, província de Segòvia, 1946) és un maquillador espanyol, guanyador d'un Goya al millor maquillatge i perruqueria.
Va debutar a TVE durant la dècada del 1970, treballant com a make up a sèries i programes com Estudio 1, Cuentos y leyendas (1975), Mujeres insólitas (1977), Fortunata y Jacinta (1980), Teresa de Jesús (1985) i Petra Delicado (1999). Després va passar a treballar en el maquillatge de pel·lícules des del 1985 amb La corte de Faraón i Sé infiel y no mires con quién. Va treballar amb Pedro Almodóvar en les obres Matador (1986), La ley del deseo (1987) i Mujeres al borde de un ataque de nervios, amb Imanol Uribe a Adiós pequeña, amb Fernando Trueba a El año de las luces (1986) i amb Vicente Aranda a El Lute: camina o revienta (1987) i El Lute II: mañana seré libre (1988). També ha treballat per obres de teatre i musicals com Jesucrist Superstar, protagonitzat per Camilo Sesto i Ángela Carrasco i per als directors Miguel Narros o José Carlos Plaza.
Gràcies al seu treball amb Pedro Almodóvar, Fernando Colomo o Vicente Aranda va esdevenir maquillador d'actrius molt conegudes com a Penélope Cruz, Isabel Pantoja, de qui és íntim amic, Ana Belén, Concha Velasco, Victoria Abril, Ángela Molina, Jodie Foster i Gwyneth Paltrow, així com Letizia Ortiz i Cristina de Borbó i de Grècia. Des de 1996 viu a Sevilla, on fa classes de maquillatge al Teatro Jesús Quintero. També dirigeix l'empresa Estudio 24.

## Premis i nominacions

Ha estat nominat al Goya al millor maquillatge i perruqueria en onze ocasions: el 1988 per El Lute II: mañana seré libre, el 1989 per El mar y el tiempo (amb Jesús Moncusí i Vallverdú, el 1990 per ¡Átame! i Yo soy ésa, el 1991 per Beltenebros, el 1994 per La pasión turca, el 1995 per La flor de mi secreto, el 1996 per Libertarias, el 1999 per Todo sobre mi madre i el 2000 per Lázaro de Tormes. Va ser guardonat finalment el 1996, juntament amb Esther Martín i Mercedes Paradela per El perro del hortelano.

## Referències

* ↑ Juan Pedro Hernández a IMDB
* ↑ Entrevista con Juan Pedro Hernández, el maquillador más cotizado a prnoticias, gener de 2009
* ↑ El maquillador de Isabel Pantoja: "Lo ha pasado muy mal, pero se ha recuperado", El Confidencial, 16 d'octubre de 2016
* ↑ Juan Pedro Hernández: "Es más fácil hacer al monstruo de Frankenstein porque no se puede comparar con nada real", entrevista al bloc El Rinconcillo de Reche
* ↑ Cronologia dels Goya Arxivat 2015-12-08 a Wayback Machine. al diari ABC
# La gran escapada

La gran escapada (títol original en anglès, The Great Escaper) és una pel·lícula de comèdia dramàtica biogràfica del 2023 dirigida per Oliver Parker, escrita per William Ivory i protagonitzada per Michael Caine i Glenda Jackson. Es basa en la història real del veterà de la Royal Navy de la Segona Guerra Mundial, Bernard Jordan, de 90 anys, que va "esclatar" de la seva residència per assistir a les commemoracions del 70è aniversari del Dia D a França el juny de 2014. S'ha subtitulat al català.
Es va estrenar al cinema londinenc BFI Southbank el 20 de setembre de 2023, i va arribar a la resta de cinemes del Regne Unit el 6 d'octubre de 2023, amb la distribució de Warner Bros. Pictures. La pel·lícula va representar les últimes interpretacions dels dos actors principals: Jackson va morir el juny de 2023, nou mesos després d'acabar el rodatge; Caine va anunciar la seva retirada l'octubre de 2023. Aquesta també és l'última pel·lícula produïda per Pathé UK, després que la divisió anunciés el novembre de 2023 que es reestructurarien per centrar-se en la televisió de pagament i en estrenes de la seva empresa matriu.
Una altra pel·lícula, L'últim soldat, protagonitzada per Pierce Brosnan i estrenada el 5 de novembre de 2023, es basa lliurement en la història de Jordan.

## Referències

* 1 2 «The Great Escaper: release date and plot for Michael Caine and Glenda Jackson's upcoming film». The Evening Standard, 26-07-2023.
* ↑ «'I'm 90. I worry if I'm gonna make it to lunch': Michael Caine and John Standing on wives, war and feeling like the Queen». The Guardian, 29-09-2023.
* ↑ «La gran escapada». Goita què fan, ara!. [Consulta: 25 gener 2025].
* ↑ , 20-09-2023.
* ↑ , 19-06-2023.
* ↑ McIntosh, Steven. «Michael Caine confirms retirement from acting after The Great Escaper». BBC website, 14-10-2023. Arxivat de l'original el 14 October 2023. [Consulta: 15 octubre 2023].
* ↑ «Pathe U.K. Exits Film Distribution as Head of Film Cameron McCracken Retires», 15-11-2023. Arxivat de l'original el 2023-12-08. [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ Tai, Anita. «Pierce Brosnan Undergoes Amazing Transformation For 'The Last Rifleman'». Entertainment Tonight Canada, 25-07-2022. Arxivat de l'original el 25 July 2022. [Consulta: 23 juny 2023].
# Llàtzer el leprós

Llàtzer (hebreu: אלעזר, Elʿāzār, Eleazar) és el nom del protagonista de la paràbola de Llàtzer i el ric Epuló, narrada a l'Evangeli segons Lluc. Tot i que és un personatge fictici, és venerat com a sant en diverses confessions cristianes.

## La història a l'Evangeli

L'Evangeli segons Lluc diu:
A l'Evangeli de Lluc, 16:19–31, Jesús parla de Llàtzer, un pidolaire leprós que s'estava a la porta de la casa d'un home molt ric (la tradició posterior li va donar el nom d'Epuló o Dives (Riquesa)) que, tot i la seva riquesa, mai no donava res a Llàtzer. Tots dos van morir i el pobre va rebre al Cel la seva recompensa, tenint un lloc al banquet de l'Eternitat, mentre que el ric va ser castigat i només podia amortir el seu turment de foc amb l'aigua que li donava Llàtzer.
* Fresc a Sant Climent de Taüll, s. XI (Barcelona, MNAC)
* Quadre de Jacopo de Ponte, 1559 (Viena, Kunstshistorisches Museum)
* Llàtzer a les portes d'Epuló, gravat de Jacob Matham a partir del quadre de Sebastian Vrancx (1605)
* Gravat de Gustave Doré amb la paràbola de Llàtzer i el ric

## La tradició

Llàtzer és l'únic personatge d'una paràbola del Nou Testament que té nom, per la qual cosa, tot i que es tracta d'un personatge imaginari, la tradició el va personificar i va ser venerat com un sant realment existent. També es va creure que Crist no explicava una paràbola, sinó que narrava un fet real.
Es va considerar protector dels malalts de lepra. Del seu nom, els hospitals destinats als leprosos —i, en general, els hospitals— van rebre el nom de llatzarets.
L'epítom de l'home ric, Epuló, ve possiblement del Sant Pere Crisòleg (380-451), arquebisbe de Ravenna (433-449)

## Interpretacions de la paràbola

En alguns comentaris exegètics medievals, s'identificava aquest Llàtzer amb Llàtzer de Betània, l'amic de Crist a qui va ressuscitar. Aquesta interpretació depèn de si el Llàtzer de Betània (Joan 12:10), és Simó el leprós de Betània (Mateu 26:6). El teòleg alemany Sepp considerava que la paràbola de Llàtzer era una paròdia en contra de Caifàs i el seu sogre. L'abat francès Drioux identifica els cinc germans del ric com els cinc fills del gran sacerdot Anàs, que van ser esmentats per l'historiador jueu Flavi Josep.

## En la música

* Giacomo Carissimi - Dives Malus (Historia Divitis), per a dos sopranos, tenor, baix, cor i baix continu, c.1656.
* Francis James Child, ed. - Dives and Lazarus (Child ballad 56), English and Scottish ballads, 1882.
* Ralph Vaughan Williams - Five Variants of Dives and Lazarus, per a orquestra de cordes i arpa, 1939.

## Referències

* ↑ Petrus Chrysologus, Consule sermones de divite epulone, et de filio prodigo, 183 et seqq.
* ↑ Sepp J.N. Thaten und Leben Jesu 1844
* ↑ Drioux C.J. La Bible populaire, París 1864
Paràboles de Jesús del Nou Testament :
# Mare de Déu de les Salines

La Mare de Déu de les Salines és un santuari a migdia del puig de les Salines, a l'extrem nord del terme municipal de Maçanet de Cabrenys, a 15 km del nucli urbà, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Aquest santuari és un conjunt de construccions adossades, format per la capella, l'hostatgeria, el refugi i el pati. L'església, de petites dimensions, és d'una nau de volta apuntada, seguida i repicada; amb absis semicircular, orientada a ponent. Darrere l'absis se n'hi afegí un altre; també semicircular, que fa la funció de sagristia. La portada del frontis és d'arc de mig punt, adovellada. A la clau del seu arc hi ha gravada la data 1687 i les inicials JVR. A sobre la façana s'alça el petit campanar de cadireta d'un sol arc. Al mur de migdia de la nau, hi ha una altra porta, romànica, amb docellatge, d'un arc que forma gradació. El timpà és omplert amb carreuada. L'abis correspon a una reforma gairebé total del santuari a finals del segle xvii. Bona part de l'hostatgeria també es feu a finals del segle xvii.
La capella o ermita és esmentada ja el 1279. Durant les lluites de religió franceses, un grup d'hugonots assassinaren l'ermità i feren destrosses (trossejaren la Verge). El 1640 fou esculpida una nova imatge, d'alabastre.
L'antiga casa de l'ermità i l'hostatgeria són a migdia, resguardats dels vents del nord; aquesta, obra dels segles xviii-xix, funciona a l'estiu i part dels edificis són destinats a refugi del Centre Excursionista Empordanès de Figueres. El veïnat de les Salines de masies disperses es troba als vessants de la muntanya amb una població aproximada de 40 veïns.

## Notícies històriques

El 1275 la capella ja estava acabada i s'hi instituí un capellà. El 1384 Guerau de Cabrera va institutir el benefici de sant Nicolau a l'església parroquial, en el qual incloïa el manteniment de la capella. A final del segle xvii la capella fou objecte d'una reforma quasi total.

## Referències

* 1 2 «Santuari de les Salines». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 desembre 2018].

## Bibliografia

* Gran Geografia Comarcal de Catalunya volum nº. 4. Alt Empordà, pàg. 246, Fundació Enciclopèdia Catalana ISBN 84-85194-19-5
# ISPR

El International Standard Payload Rack (ISPR, per les seves sigles en anglès, en català prestatge de càrrega estàndard internacional) ha estat adoptat pel programa de l'Estació Espacial Internacional per tal de donar suport a la integració eficient i inalterable de la càrrega útil - i per maximitzar la investigació en conjunt entre investigadors. Els 37 espais per ISPR per càrregues científiques a l'estació proporcionen un conjunt comú d'interfícies malgrat la seva localització. També proporcionen serveis no estandarditzats en posicions triades per requeriments específics de la càrrega.

## Capacitats

Cada ISPR proporciona 1,571 m³ de volum intern sent uns 2 m d'alt, 1,05 m d'ample, i 85,9 cm de fons. El prestatge pesa 104 kg i pot acomodar un equip addicional de 700 kg de càrrega. El prestatge té subministraments interns de muntatge per permetre afegir una estructura secundària. Els ISPRS seran equipats amb un prim pal central per acomodar les càrregues de mida inferior al del prestatge, com ara el calaix de 483 mm del prestatge SIR del Spacelab o l'armari de mitja coberta del transbordador espacial. Les portes de pas d'útils estan situades a cada costat per permetre als cables distribuir entre els prestatges. Hi ha punts d'unió als mòduls en la part superior del prestatge i punts de pivot al fons. Els punts de pivot serveixen per a la instal·lació i el manteniment. Els rails al pal frontal exterior permeten muntar equipament i portàtils. A més hi ha adaptadors addicionals sobre els ISPRS per la seva manipulació en terra.

## Altres sistemes ISPR

El Japó ha desenvolupat un ISPR amb interfícies i capacitats gairebé idèntiques al de la NASA. Tot i això, des de desembre 2011 els ISPR poden ser transportats pels HTV

## Vegeu també

* Laboratori científic Columbus
* Laboratori científic Destiny
* Mòdul de connexió Unity
* Mòdul logístic multipropòsit

## Enllaços externs

* Especificacions per l'ISPR, American Institute of Aeronautics and Astronautics, Inc Arxivat 2008-09-09 a Wayback Machine.

## Referències

* ↑ Harding, Pete. «ISS Prepares for Busy Upcoming Year of Logistics Operations» (en anglès). Nasaspaceflight, 20-10-2010. [Consulta: 18 setembre 2011]. «Bay one can carry four International Standard Payloads Racks (ISPRs), than can be removed from the HTV and transferred to the ISS.»