OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Raig Verd

Raig Verd és un segell editorial català que forma part de l'associació Llegir en Català. L'editorial ha conformat la seva identitat maldant per no contribuir a la colonització cultural anglosaxona. Va començar amb narrativa, sobretot traduïda, i amb algun autor nostrat. Després va arribar l'assaig, en què la meitat és traducció i l'altra meitat d'ací, una part important encarregada.

## Història

Es va constituir com a empresa el 28 de febrer de 2012 de la mà dels editors Laura Huerga i Jordi Fernández, amb Noemí Giner com a dissenyadora gràfica i Marina del Valle com a editora junior. Va iniciar la seva tasca amb dues col·leccions, una de narrativa (novel·les i llibres de relats) i una altra de narrativa breu. En els seus primers deu anys va publicar 177 títols: 107 novel·les, 43 assaigs i 27 singulars o fora de col·lecció, provinents de 13 llengües diferents: rus, català, kikuyu, anglès, castellà, francès, neerlandès, grec, alemany, portuguès, polonès, croat i gallec. En castellà han publicat una setantena d'obres.
Alguns dels autors publicats són: Ngugi wa Thiong’o, Svetlana Aleksiévitx, Ali Smith, Gerbrand Bakker, Jean Echenoz, Nnedi Okorafor, Ursula K. Le Guin i Juan José Saer, Alasdair Gray, Albert Camus, Bernardo Kucinsky i Gabriel Josipovici, entre d'altres.
També ha publicat llibre destacats com Cap altre amic que les muntanyes, de Behrouz Boochani, i els assajos Descolonitzar la ment, de Ngugi wa Thiong’o i Refugiats climàtics, de Miguel Pajares.

## Premis i reconeixements

* 2012 - XIII Premi Llibreter l'any 2012 per A dalt tot està tranquil, de Gerbrand Bakker

## Referències

* 1 2 Llort, Lluís. «Llibres que no s'obliden». [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ Serra, Montserrat. «Laura Huerga: "Quan vas a la contra, molts qualifiquen aquesta posició d'innecessària"». Vilaweb, 11-04-2022. [Consulta: 22 juny 2022].
* ↑ «Laura Huerga – Raig Verd Editorial» (en català). [Consulta: 9 setembre 2015].
* ↑ «Laura Huerga: “Els editors hem de combatre el colonialisme cultural”». [Consulta: 1r març 2022].
* ↑ «Raig Verd». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
* ↑ «Raig Verd s'atreveix amb la poesia i el còmic en el seu desè aniversari», 25-02-2022. [Consulta: 1r març 2022].
# John Lecky

John Lecky (Vancouver, 29 d'agost de 1940 - Calgary, 25 de febrer de 2003) fou un remer canadenc que va competir durant les dècades de 1950 i 1960.
El 1960 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Roma, on guanyà la medalla de plata en la prova del vuit amb timoner del programa de rem.
Una vegada finalitzats els seus estudis d'economia a la Universitat de la Colúmbia Britànica es traslladà a Anglaterra per estudiar al Jesus College de la Universitat de Cambridge per estudiar dret. Amb la tripulació de Cambdrige guanyà la regata Oxford-Cambridge de 1962 i 1964. També guanyà la Silver Goblets & Nickalls' Challenge Cup de 1964.
Lecky va ser membre del Comitè Executiu i del Consell d'Administració del Comitè Organitzador Olímpic de Calgary dels Jocs Olímpics d'hivern de 1988. Ha estat inclòs al British Columbia Sports Hall of Fame i University of British Columbia Sports Halls of Fame.

## Referències

* 1 2 3 «Olympedia – John Lecky». [Consulta: 12 agost 2022].
* ↑ OCO'88. XV Olympic Winter Games: Official Report (en anglès, french). XV Olympic Winter Games Organizing Committee, 1988, p. 658. ISBN 0-921060-26-2.
# Antoni Garcia Bartolomé

Antoni Garcia Bartolomé (Barcelona, 1932 - Barcelona, 26 de febrer de 2012) fou un destacat il·lustrador, pintor i dibuixant de còmics, nascut en el barri barceloní de Vallcarca, que se sentia còmode en tota mena de gèneres: històrics, aventures, misteri, romàntic, capa i espasa, entre d'altres. Va iniciar la seva carrera al voltant de 1955 a l'Editorial Bruguera. Signava habitualment com Antonio García, A. García o BART. Fou un artista molt prolífic i una bona part de les seves obres foren distribuïdes en el mercat internacional.
Considerat el rei del còmic romàntic, l'Associació de col·leccionistes de Terrassa li va dedicar l'any 2022 una exposició monogràfica amb un recull d'algunes de les seves obres originals i reproduccions.
El guardonat Los caballos mueren al amanecer, un documental de la realitzadora Ione Atenea, és dedicat íntegrament a l'Antoni Garcia; a la seva germana Rosa, cantant d'òpera; i al seu germà Joan, a partir de les seves obres, fotografies, àudios i altres objectes personals trobats en el domicili familiar dels tres germans, ocupat per l'esmentada realitzadora, anys després de la seva mort.

## Publicacions

Sèries: 1955 La Familia Poony (La Risa, època II) 1956 El Capitán Tormenta (La Risa, época II) 1957 Aunque le cueste creerlo (Pulgarcito); col·lectiva 1975 La Brigada Fantástica (Sacarino), a partir d'un guió d'Andreu Martín
Serials a Editorial Bruguera: 1961 As de Corazones (Bruguera, 326 números); diversos episodis
Il·lustracions a publicacions: Boletín del Club Dhin || Bravo / El Cachorro (reed.1976) || Jordi (sello Bruguera) || La Risa (època II, 1956) || Pulgarcito || Red Dixon 1956 || Sacarino || Sissi, Cuadernos de Novelas Gráficas / Sissi, Selección de Novelas Gráficas || Sissi, Revista Femenina || Super Pulgarcito (época II)
Il·lustracions a monografies de l'Editorial Bruguera: 1957 El Robinson Suizo. 1957 Cinco semanas en globo. 1958 Los Cazadores de Cabelleras. 1959 Vida de Pío XII 1959 La Jerusalén libertada. 1963 La Isla de la Aventura 1967 El Príncipe Feliz y otros cuentos.

## Referències

* ↑ «Barcelona convertirá el antiguo consulado danés en Vallcarca en un centro cultural»». La Vanguardia, 20-03-2015.
* ↑ «Primera mostra de punts de llibre»». Diari de Terrassa, 05-10-2022.
* ↑ «Ione Atenea estrena el palmarés de 'Panorama España' con 'Los caballos mueren al amanecer'»». Las Provincias, 27-04-2022.
* ↑ «‘Los caballos mueren al amanecer’, memoria del siglo XX en la casa de tres hermanos»». Cine con Ñ, 23-02-2022.

## Enllaços externs

* Exposició del ninotaire Antonio García Bartolomé, el rei del còmic romàntic
* Los caballos mueren al amanecer (tràiler oficial)
# Jessed Hernàndez i Gispert

Jessed Hernàndez i Gispert (Mataró, Maresme, 25 d'octubre de 1983) és un corredor de muntanya i de raquetes de neu català.
El corredor de l'Associació 'Mountain Runners' del Berguedà, resident a Estana, a la Cerdanya, i membre de la selecció catalana de raquetes de neu, fill de l'alpinista Manolo Hernández, des de l'any 2005 competeix en maratons de muntanya i curses verticals, i també en proves de raquetes de neu. L'any 2008 aconseguí el Campionat d’Europa de la modalitat de curses de muntanya amb raquetes de neu,
Tot i que el 8 de juliol de 2012 va guanyar la prova de mitja marató als SkyGames, com que hi participava amb la selecció catalana no li fou atorgada cap medalla i tampoc no entrà a les classificacions oficials.
L'any 2015 Jessed Hernàndez va guanyr l'Ultra Trail Barcelona. Aquest mateix any 2015, juntament a altres corredors i esquiadors, Jessed Hernàndezva ser homenatjat a la Festa de la FEEC, que es va celebrar al Born Centre Cultural. L'any 2016 fou subcampió d’Espanya de Curses per Muntanya. Pel que fa a la prova de quilòmetre vertical, Jessed Hernández ha estat campió absolut del Campionat d'Espanya de KV en tres ocasions, el 2010, el 2014 i el 2015, i obtingué la tercera posició el 2012.

## Referències

* 1 2 «El cerdà Jessed Hernández guanya una prova del Campionat d'Europa de raquetes de neu». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals (CCMA) [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ «Ha mort Manolo Hernández». Agrupació Científico-Excursionista de Mataró, 22-10-2018. [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ «Jessed Hernández Jispert». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ «El vencedor de la mitja marató als Sky Games, sense medalla per córrer amb Catalunya». VilaWeb, 08-07-2012. [Consulta: 18 abril 2017].
* ↑ «Jessed Hernàndez, brillant guanyador d'una disputada Ultra Trail Barcelona». Nació Digital, 25-04-2015 [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ «Núria Picas, Jessed Hernàndez i Oriol Cardona, homenatjats a la Festa FEEC». Nació Digital, 22-01-2015 [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ «Jessed Hernández i Ragna Debats, subcampions d’Espanya de Curses per Muntanya». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC), 13-06-2016 [Consulta: 24 octubre 2022].
* ↑ «Els millors ‘verticaleros' es posen a prova a l’estatal de Las Hurdes». Ultres Catalunya, 08-03-2022. [Consulta: 24 octubre 2022].
# Club Nàutic del Garraf

El Club Nàutic del Garraf és una entitat esportiva i club nàutic, fundat el 1965, en una ubicació excepcional, i un entorn privilegiat als peus del Parc Natural del Garraf, situat al nucli del Garraf, del municipi de Sitges, a la comarca del Garraf. L'any 2021 tenia una base de 370 socis. El Club Nàutic del Garraf és el gestor del port del Garraf. Recentment, el Club ha obtingut un nou període concessional fins a l'ny 2045.
En la pràctica de la vela el Club Nàutic Garraf s'ha posicionat com un club de referència en l'organització de regates tan emblemàtiques com 'La Mare Nostrum', que forma part del calendari oficial de regates de 'Classe 6.50' o 'La Petrolera', amb equips de regata des d'Optimist a 470, així com regatistes d'alt nivell que participen als Jocs Olímpics i que s'han format en aquest Club. L'entitat s'ha convertit, d'aquesta manera, en un club pioner a la pràctica de la vela esportiva. En l'actualitat el Club compta amb equips de regates olímpics i regatistes oceànics que han après a navegar en aigües properes al port del Garraf. El Club Nàutic Garraf ha estat també pioner en l'organització de jornades de portes obertes per poder oferir iniciació gratuïta als diferents esports que hi ha al Club: vela, caiac, submarinisme, pàdel SUP o pesca, entre d'altres. A més, el Club manté també convenis de col·laboració amb entitats com l'Associació Cetàcia, que amb la seva embarcació al port del Garraf són pioners en la divulgació i la defensa dels cetacis i el medi marí.
Disposa d'un port esportiu de 538 amarratges des de 6m fins a 20m, calat bocada de 2,5m i calat interior de 3m.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «El Club Nàutic Garraf, una entidad líder». Diario el Canal Marítimo y Logístico, 14-05-2021 [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «Port del Garraf». Ports esportius. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «Doble victòria per als regatistes del Club Nàutic Garraf en el Trofeu President». ElPrimer.cat. Diari Esportiu del Garraf, 18-01-2022 [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «Jordi Xammar, del Club Nàutic Garraf, bronze en 470 als Jocs de Tòquio És la primera medalla catalana en la cita olímpica d’aquest estiu». ElPrimer.cat. Diari Esportiu del Garraf, 04-08-2021 [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «Club Nàutic Garraf». Ajuntament de Sitges. [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ «Club Nàutic Garraf». ACPET: Associació Catalana de Ports Esportius i Turístics. Arxivat de l'original el 9 de novembre 2022. [Consulta: 8 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Club Nàutic del Garraf
# Confuci (pel·lícula)

Confuci (—孔子; Kǒng Zǐ Confuci en xinès) és una pel·lícula xinesa de la directora Hu Mei. La televisió pública de Catalunya va emetre aquest film doblat al català el 12 de gener de 2013 (Tarda de cinema de TV3). Malgrat que el film estava programat per commemorar el 2560 anys del naixement d'aquest filòsof, es va estrenar el 2010. Les doctrines de Confuci van ser bandejades per les autoritats comunistes però, actualment, certes opinions seves les han trobat d'utilitat de cara el respecte per la jerarquia i valors morals i, especialment, en la seva insistència a fer possible una “societat harmoniosa”. La pel·lícula ha rebut diverses mencions, entre els quals destaca les nominació pel millor actor i millor direcció artística.
Al Festival de Cinema Asiàtic de Barcelona-Casa Àsia Film Week del 2011 (que va prendre el relleu al BAFF) va exhibir la pel·lícula “Confuci” entre d'altres. Neix a Barcelona el festival de cinema asiàtic Casa Àsia Film Week

## Argument

La pel·lícula narra la darrera etapa de la vida del Mestre Confuci (551-479 aC). Als 51 anys accepta un càrrec polític, en el seu estat natal, en un període que les tensions entre els diversos regnes del nord-est de la Xina eren ben evidents i el perill de desordres interns ben viu. Sempre va tenir present la preeminència de l'ètica en els seus afers. La influència que exercia sobre el rei de Lu va provocar l'enveja de personatges importants del regne, per la qual cosa Confuci va exiliar-se de manera voluntària. No va marxar sol: els seus deixebles el van voler acompanyar. Al final se'l veu preparant la seva gran obra, com a erudit, els “Annals de Primavera i Tardor, de gran influència en la posteritat.

## Repartiment

Alguns cognoms venen donats de la manera occidental
* Yun-Fat Chow.(en el paper de Confuci)
* Xun Zhou (Nanzi, esposa del rei e Wei))
* Jianbin Chen (Ji Sunsi)
* Quan Ren (Yan Hui)
* Yi Lu(Ji Sunfei)
* Lu Yao (governant de Lu)
* Kai Li (Qiguan, esposa de Confuci)
* Ban Wang (Shu Sunwu)
* Huanshan Xu (Laozi, el savi taoïsta)
* Jingwu Ma (el governant de Qi)
* Yanjun Bi (governant de Wei) ...
* Huichun Wang (ministre Li Chu)
* Wenbo Li (deixeble Zilu)
* Ma Qiang (deixeble Ran Qiu
* Jinming Kan (deixeble Zigong)
* Chen Rui (Kong Jiao, filla de Confuci)
* Xingzhe Zhang (Gongshan Niu, responsable de la ciutat de Biyi)
* Zhenyu Qiao (fill de Confuci)
* Gao Tian (Qi Sigong de jove)
* Wang Qingyuan (deixeble Zeng Dian)
* Li Huan (príncep de Wei)
* Dong Ziwu (Yan Zhuoju,cunyat de Zizu)
* Wu Liansheng (ministre)

## Enllaços externs

* http://www.laxarxa.com/infolocal/area-barcelona/noticia/neix-a-barcelona-el-festival-de-cinema-asiatic-casa-asia-film-week
* http://www.uscc.gov/sites/default/files/Research/Confucian_Revival_Paper.pdf (Nota: la U.S.-China Economic and Security Review Commission va ser una iniciativa, de l'any 2000, del Congrés dels Estats Units).
* http://www.imdb.com/title/tt1397498/
# Construïm el nou cicle

Construïm el nou cicle és un manifest signat per més de 50 personalitats vinculades als moviments socials, el món de la cultura i la lluita internacionalista de suport a la Candidatura d'Unitat Popular a les eleccions al Parlament de Catalunya de 2021.
El manifest defensa que «sense sobirania no hi ha independència», i que «sense unes condicions mínimes de vida garantides no hi ha llibertat». El text reconeix «les limitacions de la política institucional» i la necessitat de canviar-la si les «aspiracions socials i democràtiques de la societat no tenen cabuda». En aquesta línia, el manifest aposta fermament per «aquelles que s'han demostrat capaces de plantar-se i combatre tot allò que atempta contra la vida de la majoria». El document també aposta pel «feminisme com a recepta necessària» i l'ecologisme «com a horitzó per poder imaginar el món de demà».

## Signants

Entre els signants s'inclouen personalitats destacades catalanes, com l'advocada Carla Vall, l'antropòleg José Mansilla, els activistes Dolors Serra, Joana Serra, Margalida Ramis, Xapo Ortega i Baltasar Picornell, els escriptors David Caño, Martí Sales, Narcís Comadira, Dolors Oller, Ingrid Guardiola, Laura Huerga i Bel Olid, els actors Enric Auquer i Estel Solé, i els músics Tomàs de los Santos, Alguer Miquel i Queralt Lahoz, o els germans Júlia i Pau Serrasolsas.
El manifest també compta amb el suport d'acadèmics i activistes internacionals com Fermin Muguruza, Jodi Dean, Ramón Grosfoguel, Houria Bouteldja, Vijay Prashad, Ainhoa Etxaide, Tommy McKearney, Pastora Filigrana, Olivier Peter, Joseba Alvarez, Bernadette Devlin McAliskey, Eamonn McCann, Costas Lapavitsas, i dos dels joves condemnats en el Cas Altsasu, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Més de 50 personalitats de la cultura, l'acadèmia i moviments socials signen un manifest a favor de la CUP el 14-F». Vilaweb, 09-02-2021. [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ «Més de 50 noms de la cultura, l'acadèmia i moviments socials signen un manifest a favor de la CUP el 14-F». NacióDigital, 09-02-2021. [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ Tedó, Xavi. «Carla Vall, Bel Olid o Alguer Miquel subscriuen un manifest de suport a la CUP el 14-F». Ara, 09-02-2021. [Consulta: 10 febrer 2021].
# Cory Chase

Cory Chase (anglès: Audrey Wirtzberger) (Trenton, 25 de febrer de 1981) és una actriu pornogràfica nord-americana.

## Biografia

Cory va néixer i es crià a l'estat de Nova Jersey. Després d'acabar l'institut, va servir a la Guàrdia Nacional dels Estats Units durant 8 anys, arribant al rang de sergent. Va estudiar per ser paramèdica, professió que també va exercir a més d'altres treballs menors com el de cambrera o recepcionista.
Va començar realitzant vídeos casolans amb el seu marit, que posteriorment va pujar a portals web de la indústria, amb els quals va aconseguir cert reconeixement. Després d'elaborar el seu propi contingut, va decidir llançar-se a la indústria pornogràfica, debutant com a actriu el 2009, als 28 anys d'edat, en la pel·lícula Hottest Moms In Town.
Com a actriu, ha gravat pel·lícules per a productores com Pure Mature, Evil Angel, Blacked, Girlsway, Brazzers, Digital Sense, Reality Kings, Naughty America, Forbidden Fruits Films, Pure Taboo, Bangbros, Pure Play Media, Girlfriends Films o Mofos, entre d'altres.
Encara que en els seus primers treballs tenia menys de 30 anys, la majoria de la seva carrera professional la va desenvolupar estant en la trentena, sent catalogada, igual que d'altres actrius, pel seu físic, edat i atributs, com una actriu MILF.
Ha aparegut en més de 340 pel·lícules com a actriu.
Algunes pel·lícules seves són Anal Craving MILFs 4, Broken Vows, Hottest Moms In Town, Make Her Submit, My Friend's Hot Mom 51, Naughty Anal MILFS 2, Pervs On Patrol 2, RK Prime 6' o Twisted Family Secrets.

## Premis i nominacions

| Any | Cerimònia | Resultat | Premi | Treball |
| 2019 | Premis AVN | Guanyadora | Premi fan: Clip Star favorita | |
| 2020 | Premis AVN | Nominada | Aparició mainstream de l'any | Sèrie Billions |
| 2020 | Premis AVN | Guanyadora | Premi fan: Clip Star favorita | |
| 2021 | Premis AVN | Guanyadora | Premi fan: Clip Star favorita | |

## Referències

* ↑ «Cory Chase Interview For Barelist». Barelist. [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ «Cory Chase: Facts & Trivia». Celebrityxz. Arxivat de l'original el 24 de maig de 2018. [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ «Info "Hottest Moms In Town"». adultfilmdatabase. [Consulta: 23 maig 2018].
* ↑ «Cory Chase Videos and Movies on DVD & VOD». [Consulta: 27 agost 2021].

## Enllaços externs

* Cory Chase - Lloc web oficial
# Cuqui Piñeiro

María Cruz Piñeiro Álvarez, més coneguda com a Cuqui Piñeiro (Goián, Pontevedra, 1960) és una empresària i escultora espanyola.
Filla de l'escultor i artista gallec Xoán Piñeiro Nogueira i llicenciada en Geografia i Història en 1983, especialitat Art Modern, per la Universitat de Santiago de Compostel·la, dirigeix la fosa de bronze Arte Bronce Fundición i la galeria d'art amb el mateix nom, compaginat amb la seva faceta com a artesana fonedora d'escultures de bronze, amb propòsit de destacar l'ofici de broncista, en la qual desenvolupa la seva pròpia obra creativa en peces úniques, dissenys i sèries de figures, animals i formes extretes de la pròpia naturalesa. Ha estat comissària de diverses exposicions com l'Exposició II Biennal d'Artistes Gallegues (Casa des Arts. Ajuntament de Vigo), l'Exposició Xoán Piñeiro 1920-1980 (Castillo de Sotomayor, Diputació Provincial de Pontevedra), ambdues en 1990 o la també dedicada al seu pare, a la Casa dos Alonso de la Guàrdia en 2013, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 3 ««La escultura en bronce es un reto que acaba enganchando»» (en castellà). La Voz de Galicia.es, 06-04-2008. [Consulta: 3 juliol 2016].
* 1 2 González, Eva. «El alma de Xoán Piñeiro late en A Guarda» (en castellà). Faro de Vigo, 14-07-2013. [Consulta: 3 juliol 2016].
* ↑ «Coñecemos o taller de fundición de bronce de Cuqui Piñeiro» (en gallec). Televisión de Galicia, 13-06-2011. [Consulta: 3 juliol 2016].
* ↑ González, Eva. «La primera galería de arte de A Guarda incluye una exposición permanente» (en castellà). La Voz de Galicia, 13-07-2008. [Consulta: 3 juliol 2016].

## Enllaços externs

* Arte Bronce Fundición
* Fundación Xoán Piñeiro Arxivat 2016-08-09 a Wayback Machine.
# Círcol Republicà Federal

El Círcol Republicà Federal (CRF) fou la secció local sabadellenca del Partit Republicà Democràtic Federal ideat per Pi i Margall. La realitat social de Sabadell en aquell període va afavorir que el republicanisme federal hi adquirís molta força.
Es fundà a primers de març del 1887. Amb les aportacions dels socis, es construí un gran edifici com a seu al carrer del Jardí, inaugurat per Pi i Margall. Posteriorment a l'edifici hi va haver l'Escola de Comerç i en la postguerra fou ocupat pel Frente de Juventudes. En el moment de màxima esplendor es coneixia com la Catedral Republicana del Vallès, amb una notable activitat cultural, recreativa i política. Avui encara conserva part de la seva antiga esplendor arquitectònica.
Fins a l'adveniment de la Segona República Espanyola, el 1931, el CRF va dur a terme una gran activitat dins del municipi i es guanyà la fama d'honestedat i seriositat. Un dels principals impulsors fou Jaume Ninet i Vallhonrat, empresari metal·lúrgic i alhora polític sabadellenc.
A partir del març del 1931, alguns membres del CRF es van alinear amb la recent fundada Esquerra Republicana de Catalunya –principalment, els més joves–, i van fundar el Casal Català d’Esquerra de Sabadell, la secció local de la nova formació política. Durant la guerra civil, el CRF s'acabà adherint com a organització a ERC de manera ferma i compromesa, sota la presidència de Joan Pont i Padrós, i, per tant, va formar part d'aquest partit fins a la derrota republicana a mans del feixisme i per imposició de la nova legalitat franquista.
Foren membres destacats del Círcol Republicà i Federal: Joan Sala i Rovira, president de les Joventuts entre el 1934 i 1936, Joan Balart i Armengol, Magí Marcé i Segarra, Joan Miralles i Orrit, Joan Morral i Pelegrí, Joan Puig i Pujol, Fidela Renom i Soler, Salvador Ribé i Garcia, entre d'altres. Hi militaren Joan Bartomeu, Conrad Crespí, Ricard Simó, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «1887. Circol Republicà Federal». Diari de Sabadell, 8.698, 15-03-2014, pàg. 62 [Consulta: 17 març 2014].
* ↑ Garriga Gusi, Josep Oriol, Jaume Ninet i Vallhonrat, 2008
* ↑ Colomer, Víctor, Entrevista a Antoni Abad i Ninet, besnet de Jaume Ninet, Diari de Sabadell, 2012
* ↑ «Nomenclàtor». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 12 març 2014].