OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antoni Botey i Gómez

Antoni Botey i Gómez (Granollers, 28 de maig de 1928 - 26 de gener de 2010) fou un promotor cultural granollerí, conegut per haver dirigit la Galeria AB entre 1978 fins a la seva mort el 2010. També fou un dels impulsors de la fira Artexpo i estigué vinculat a diversos moviments associatius locals, entre els quals destaquen el club d'handbol. El 2010 rebé la Medalla de la Ciutat de Granollers a títol pòstum.
Quan va finalitzar Batxillerat, va estudiar peritatge industrial. Un cop finalitzats els estudis va entrar a treballar a la fàbrica de material elèctric d'un familiar. Durant la Postguerra es va apuntar al grup local d'Acció Catòlica. Botey es va casar amb Rosa baró i tingué 3 fills (Dolors, Josep o Rosa Maria). També va treballar com a cap d'il·lustració d'Enciclopèdia Catalana.
Ja tenia més de 50 quan va obrir la seva galeria d'art. La Galeria AB fou una de les primeres iniciatives descentralitzadores de l'art contemporani a Catalunya. Obrí les portes el 2 de juny de 1978, al carrer d'Agustí Vinyamata, 55. La primera exposició de la sala fou Presència de l'Avantguarda a Catalunya, amb obres de Modest Cuixart o Joan Miró, entre d'altres. Gràcies a la galeria va fer amistat amb artistes de renom com Joan Ponç o Josep Maria Subirachs.
Durant els anys 80 es va dedicar a la promoció del sector galerístic català, sent un dels responsables de la creació del Gremi de Galeries d'Art de Catalunya, que presidí durant deu anys. Més endavant, durant els anys 90 del segle xx, va presidir cinc edicions de la fira Artexpo, que després es traslladaria a Madrid i adoptaria el nom d'ARCO.

## Referències

* ↑ «Notes per a un currículum». Fundació A.Botey. Arxivat de l'original el 3 de desembre 2013. [Consulta: 28 novembre 2013].
* 1 2 3 4 Medalles de la Ciutat 2010. Granollers: Ajuntament de Granollers, 2010. ISBN 9788493705985 [Consulta: 28 novembre 2013].
* ↑ «Granollers donarà la Medalla de la ciutat a Antoni Botey, Dolors Lamarca, Carles Riera i l'Agrupació Escolta». Ara Vallès, 21-10-2010 [Consulta: 28 novembre 2013]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 28 novembre 2013].
* ↑ AB 25': 25è aniversari Antoni Botey, Galeria d'Art. AB Galeria d'Art Antoni Botey, 2003.

## Enllaços externs

* Web oficial de la Galeria AB Arxivat 2011-06-23 a Wayback Machine.
# Antonio Manuel Martínez Heredia

Antonio Manuel Martínez Heredia (Còrdova, 1980) és un enginyer informàtic i compositor espanyol.

## Biografia

Va viure la seva infància al barri de la Sagrera, a Barcelona, i va fer l'educació primària al col·legi Joan XXIII.
Va estudiar Enginyeria Informàtica a la Universitat de Màlaga i a la Universitat Oberta de Catalunya. És graduat en composició pel Reial Conservatori Superior de Música de Madrid i enginyer d'Armament i Material per l'Escola Politècnica Superior de l'Exèrcit de Terra. Va rebre formació musical de Leonardo Balada, Zulema de la Cruz, David del Puerto, Consuelo Díez Fernández, entre d'altres.
Com a compositor, s'ha dedicat principalment al gènere orquestral, estrenant obres en festivals com Klassik Festival, Clàssics a la Frontera i Diacrònies. Ha participat en investigacions sobre generació automàtica de composicions musicals, el procés creatiu de la marxa processional Miserere Mei per a banda de música des d'una perspectiva acadèmica i actualment realitza un doctorat en manteniment predictiu.

## Premis i reconeixements

* Premi Fundació Katarina Gurska(2022).
* Premi del X Curs Internacional de Postgrau en Composició Musical amb el Mestre Leonardo Balada (2021).
* Premi Andrés Segovia - José Miguel Ruiz Morales en Composició i Simfonisme (2021).

## Referències

* ↑ «Resolució 452/38106/2012, de 31 de juliol, de la Direcció General de Reclutament i Ensenyament Militar». [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ «Programa del Klassik Festival». [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ «Clásicos en la Frontera registra llenos en todos sus conciertos». Diario del Alto Aragón [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ «Diacrònies encàrrecs 2022». Arxivat de l'original el 2022-10-02. [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ Aguilera, Gabriel; Galán, José Luis; Madrid, Rafael; Martínez, Antonio Manuel; Padilla, Yolanda «Automated generation of contrapuntal musical compositions using probabilistic logic in Derive» (en anglès). Mathematics and Computers in Simulation, 80, 6, 2-2010, pàg. 1200–1211. DOI: 10.1016/j.matcom.2009.04.012.
* ↑ Martínez Heredia, Antonio Manuel «Etapas del proceso creativo en la composición musical de la marcha procesional Miserere Mei para banda de música en un contexto academicista» (en castellà). Hebdomada Sancta. La marcha procesional: origen y evolución de un género patrimonial. CEU Ediciones, pàg. 437-450.
* ↑ «La UCO, Navantia i Indra inicien el desenvolupament d'un sistema de manteniment predictiu». [Consulta: 12 octubre 2024].
# Arenal. Revista de historia de las mujeres

Arenal, Revista de Historia de las Mujeres va ser creada en 1994 per un grup d'historiadores de diverses universitats espanyoles, l'Equip Arenal, i està editada per la Universitat de Granada. És una revista de caràcter acadèmic-científic que contempla de forma específica la perspectiva de gènere i altres categories pròpies dels estudis i la història de les dones i del feminisme.
Al llarg d'aquests anys Arenal s'ha consolidat com una revista de recerca d'Història de les Dones, les relacions socials de gènere i els processos de transformació social, sense oblidar el diàleg amb altres àmbits interdisciplinaris afins. Ha contribuït a visibilitzar la història de les dones amb debats i temàtiques específiques i a portar a l'“agenda” de la historiografia espanyola “altres temes” per redefinir-los com a problemes de tota la Història. Sense oblidar la vocació universalista que caracteritza als Estudis de les Dones, la Revista Arenal se centra amb caràcter preferent a l'àrea europea, mediterrània i llatinoamericana.

## Equip editorial i assessor

Dirigida per les professores Cándida Martínez López (Universitat de Granada) i Mary Nash (Universitat de Barcelona), conformen el seu Consell de Redacció historiadores com Pilar Ballarín Domingo (Universitat de Granada), María Dolores Tafaner. (Universitat de Granada), María José de la Pasqua (Universitat de Cadis), María Dolores Ramos. (Universitat de Màlaga), Ana María Aguado (Universitat de València), Susanna Tavera (Universitat de Barcelona), Maria Xosé Rodríguez Galdo (Universitat de Santiago de Compostel·la), Montserrat Cabré (Universitat de Cantàbria), Gloria Nielfa (Universitat Complutense de Madrid), Rosa Capel (Universitat Complutense de Madrid), Ana Rodríguez (CSIC).
En el seu Consell Assessor internacional figuren historiadores com Dora Barrancos (Universitat de Buenos Aires), Ida Blom (Universitat de Bergen), Gisela Bock (Universitat de Bielefeld), Eva Cantarella (Universitat de Milà), Giuliana di Febo (Universitat de Roma), Temma Kaplan (Universitat de Nova York), Karen Offen (Universitat Stanford), Michelle Perrot (Universitat de París), Mary Elizabeth Perry (Universitat de Califòrnia), María Izilda Santos de Matos (Universitat Pontifícia de Sao Paulo), entre d'altres.

## Referències

* 1 2 «Arenal - Revista de Historia de las mujeres». [Consulta: 18 setembre 2017].
* 1 2 3 López, Cid; María, Rosa «Los estudios históricos sobre las mujeres en la historiografía española: Notas sobre su evolución y perspectivas». La aljaba, 10, 12-2006, pàg. 19–38. ISSN: 1669-5704.

## Bibliografia

* Martínez López, Càndida: "Arenal, Història de les Dones i historiografia espanyola", Il Gènere nella ricerca storica, Padova, 2013, pàg. 48-55
* Martínez López, Càndida i Nash, Mary, "Arenal, 20 anys d'Història de les Dones a Espanya", Arenal, Revista d'Història de les Dones, vol.20, nº 1 (2013), pàg. 5-40
# Arisita-(Ce)

L'arisita-(Ce) és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom d'una de les seves localitats tipus, les pedreres Aris, a Windhoek (Namíbia). El sufix "-(Ce)" designa la terra rara dominant a la seva composició.

## Característiques

L'arisita-(Ce) és un carbonat de fórmula química NaCe₂(CO₃)$_{3-x}$F$_{2x+1}$, l'anàleg amb ceri de l'arisita-(La). Cristal·litza en el sistema hexagonal, i es troba en forma de plaques micàcies hexagonals de fins a 1,5 mil·límetres, i com a prismes tabulars hexagonals {100}. També se'n troba en rosetes i agregats esfèrics. És una espècie relacionada amb la lukechangita-(Ce), la cordilita-(Ce), la huanghoïta-(Ce) i la horvathita-(Y).
Segons la classificació de Nickel-Strunz l'arisita-(Ce) pertany a «05.BD: Carbonats amb anions addicionals, sense H₂O, amb elements de terres rares (REE)» juntament amb els següents minerals: cordilita-(Ce), lukechangita-(Ce), zhonghuacerita-(Ce), kukharenkoïta-(Ce), kukharenkoïta-(La), cebaïta-(Ce), cebaïta-(Nd), arisita-(La), bastnäsita-(Ce), bastnäsita-(La), bastnäsita-(Y), hidroxilbastnäsita-(Ce), hidroxilbastnäsita-(Nd), hidroxilbastnäsita-(La), parisita-(Ce), parisita-(Nd), röntgenita-(Ce), sinquisita-(Ce), sinquisita-(Nd), sinquisita-(Y), thorbastnäsita, bastnäsita-(Nd), horvathita-(Y), qaqarssukita-(Ce) i huanghoïta-(Ce).

## Formació i jaciments

És un mineral post-magmàtic hidrotermal, que es troba en cavitats miarolítiques en petits filons de pegmatites alcalines i pegats lenticulars dins sienita i xenòlits de sodalita en fonolites de complexos intrusius alcalins. Sol trobar-se associada a una gran quantitat de minerals com: vil·liaumita, aegirina, minerals del grup de la labuntsovita, tuperssuatsiaïta, natrolita, analcima, manganoneptunita, apofil·lita-(KF), fluorita o makatita, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Arisite-(Ce)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 desembre 2015].
* ↑ «Arisite-(Ce)» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 28 d’octubre 2015. [Consulta: 6 desembre 2015].
# Aviació general

Aviació general correspon a totes les activitats de l'aviació civil que no corresponen a les rutes establertes per les aerolínies ja siguin vols regulars o xàrter.
Aquesta categoria engloba aeronaus molt diverses, des de planadors i ultralleugers fins a avions executius a reacció, el més habituals són per això les avionetes. A nivell mundial la majoria dels vols corresponen a aquesta categoria i, de fet, la majoria d'aeroports o aeròdroms s'utilitzen només per a aviació general.
L'aviació general inclou una gran varietat de funcions: aviació esportiva, escoles de vol, taxi aeri, ambulància aèria, policials, de control i extinció d'incendis, entre d'altres.

## Impacte i magnituds

El 2016 al món hi havia unes 416.000 aeronaus d'aviació general de les quals unes 140.000 a Europa. L'any 2016 es van entregar 2.262 aeronaus per a l'aviació general a tot el món, amb un valor conjunt equivalent a 20.719 milions de dòlars.
A Catalunya hi operen unes 800 aeronaus d'aviació general (la meitat ultralleugers) que aporten uns 250 milions d'€ d'activitat econòmica.

## Regulació i legislació

La majoria d'estats disposen d'organismes que regulen l'aviació civil, incloent l'aviació general, tot seguint els estàndards i normes de l'Organització d'Aviació Civil Internacional (OACI). Així per exemple trobem la Federal Aviation Administration (FAA) als Estats Units, la Civil Aviation Authority (CAA) al Regne Unit, la Luftfahrt-Bundesamt (LBA) a Alemanya i la Transport Canada al Canadà.
A la Unió Europea l'organització responsable de la regulació de l'aviació, incloent l'aviació general, és l'Agència Europea de Seguretat Aèria (EASA). Actualment s'està realitzant diversos canvis legislatius amb l'objectiu de fomentar l'aviació general i harmonitzar les lleis dels estats membres.

## Seguretat

Les estadístiques d'accidents són aproximades degut al gran nombre d'avions i països als quals es vola. Segons dades de l'agència que supervisa la seguretat aèria als Estats Units l'accidentalitat era d'1,31 accidents amb víctimes per cada 100.000 hores de vol, comparat amb un valor de 0,016 pels vols de les aerolínies regulars.

## Vegeu també

* Avioneta
* Aviació ultralleugera
* Aviació militar

## Referències

* 1 2 «Aviación General» (en castellà). Informe 2007 - Aviación General. E.T.S.I. Aeronáuticos -, 2007. [Consulta: 4 maig 2013].
* ↑ «Glossary» (en anglès). Transport Canada, 14-03-2012. [Consulta: 4 maig 2013].
* ↑ AOPA, What is GA? Arxivat 2017-10-08 a Wayback Machine., Retrieved 17 November 2012
* 1 2 «2016 Statistical Databook and Industry Outlook». General Aviation Manufacturers Association [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ RDC, Pasiphae. «Pla estratègic de l'aviació a Catalunya». Aeroports de Catalunya. [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ EASA «General Aviation». On Air, Issue 15, 17-05-2008 [Consulta: 7 gener 2018].
* ↑ «NTSB accident rates by flying category». Ntsb.gov. [Consulta: 16 agost 2009].

## Enllaços externs

* Aeroports - Generalitat de Catalunya
* Aviació General - EASA
* International Aircraft Owners and Pilots Associations
# Portada/efemèride febrer 25

Neil Jordan
« 24 de febrer · 25 de febrer · 26 de febrer »
# Broncoscòpia

La broncoscòpia és una tècnica diagnòstica, que permet la visualització de les vies aèries baixes usant un broncoscopi flexible o rígid, la qual pot ser utilitzada amb fins diagnòstics o terapèutics. S'utilitza per a l'examen de la via aèria, entre altres fins, per al diagnòstic de processos inflamatoris, infecciosos, tumorals, hemorràgics i la ubicació de cossos estranys.

## Història

L'alemany Gustav Killian, va realitzar la primera broncoscòpia el 1897 en utilitzar un broncoscopi rígid per a extreure un os de porc. Va procedir amb anestèsia local amb cocaïna En la dècada de 1920 Nathan Faux va perfeccionar el broncoscopi, en utilitzar un tub rígid per a visualitzar la tràquea i els bronquis principals. El japonès Shigeto Ikeda, va inventar el broncoscopi flexible el 1966. Inicialment emprava filaments de fibra òptica que requerien una font de llum externa, tenia un diàmetre exterior d'aproximadament 5 a 6 mm, amb una capacitat de flexionar 180 graus i estendre 120 graus. Permetí entrar als bronquis lobars i segmentaris. Més recentment, s'han reemplaçat per broncoscopis equipats amb un dispositiu de vídeo situat al seu extrem.

## Tipus

Existeixen dos tipus de broncoscopis: flexible (fibrobroncoscòpia) i rígid. La fibrobroncoscòpia es realitza generalment sota anestèsia local, amb pacient despert. La broncoscòpia rígida pot ser usada per a l'extracció de cossos estranys o la col·locació de stents. Es realitza generalment sota anestèsia general.

## Fins de la broncoscòpia
### Diagnòstica

* Per observar anormalitats en la via aèria
* Per obtenir mostres de teixit pulmonar en diverses malalties, per a una biòpsia, rentat broncoalveolar o raspallat endobronquial.
* Per diagnosticar un pacient amb hemorràgia pulmonar, sospita de càncer de pulmó, tos crònica i sarcoïdosi, entre d'altres.

### Terapèutica

* Per a remoure secrecions, sang o objectes estranys de la via aèria
* Resecció mitjançant làser, electrocirurgia o crioteràpia de tumors o estenosi d'origen benigne de la tràquea i bronquis
* Inserció de stents per tal d'alleujar la pressió extrínseca ocasionada per processos benignes o malignes
* La broncoscòpia també s'utilitza en la traqueostomia percutània
* Intubació traqueal de pacients amb via aèria difícil, usant un broncoscopi flexible

## Vegeu també

* Fibroscopi
* Mètode de Fowler

## Referències

* ↑ «Broncoscòpia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Argemí Coletas, Teresa Maria, «Broncoscòpia» Arxivat 2012-09-04 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Medical Encyclopedia - Bronchoscopy
* Aaron 's Tracheostomy Page - Bronchoscopy Arxivat 2007-04-30 a Wayback Machine.
# Cultiu d'esput

El cultiu d'esput és una tècnica de laboratori utilitzada en medicina per buscar organismes que causen infeccions dels pulmons i bronquis. És una prova no invasiva i fàcil de realitzar. No hi ha presència de dolor ni altres molèsties severes durant la tècnica. Sovint, es pot sentir alguna petita molèstia per haver de tossir contínuament per expectorar el moc.

## Preparació per l'examen

La preparació de l'examen no requereix intervencions o activitats complexes. Només cal recordar beure aigua, ja que, això, facilita l'expectoració de mucositat per realitzar la prova correctament.

## Realització de la prova

Aquesta tècnica no té cap complexitat associada i es pot fer sense cap preparació exhaustiva. Per dur a terme la prova els professionals sanitaris li demanaran tossir profundament i intentar expectorar mucositat en un pot estèril que posteriorment, s'enviarà a laboratori. Els professionals sanitaris li poden demanar que faci tres respiracions profundes per ajudar a expectorar el moc.

## Anàlisi de la prova

Un cop feta la tècnica, la prova es portarà al laboratori. Allà l'analitzaran de forma precisa per observar si hi ha presència de microorganismes que poden causar infecció. L'esput es col·loca en un plat estèril i mitjançant el microscopi s'observa si hi ha proliferació de patògens.

## Resultats anormals

Aquesta tècnica es realitza quan hi ha simptomatologia compatible amb infecció d'origen víric, bacterià o fúngica. Un resultat alterat pot donar informació en relació amb diferents patologies. Fa una petita aproximació al diagnòstic.
Algunes de les infeccions i patologies més comunes amb un esput alterat són: tuberculosi (TBC), pneumònia, abscés pulmonar, bronquitis i reagudització de la malaltia pulmonar obstructiva crònica (MPOC).
Altres patologies per les quals es pot realitzar el cultiu d'esput són: bronquièctasis, pneumònia atípica, infecció microbacteriana atípica, pneumònia per broncoaspiració, tuberculosi disseminada, pneumònia viral, pneumònia intrahospitalària, pneumònia per micoplasma, aspergiloma pulmonar, aspergilosi pulmonar tipus invasiu, criptococcosi, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Routine sputum culture» (en anglès). MedlinePlus, 12-03-2013. [Consulta: 13 juliol 2015].
* ↑ «Cultivo rutinario de esputo» (en castellà). University of Maryland: Medical center, 12-11-2012. [Consulta: 13 juliol 2015].
* 1 2 «Cultivo de esputo» (en castellà). Clínica Dam, 15-10-2009. [Consulta: 13 juliol 2015].
* ↑ «[https://web.archive.org/web/20170329071311/http://www.msssi.gob.es/profesionales/saludPublica/prevPromocion/docs/planTuberculosis.pdf PLAN PARA LA PREVENCIÓN Y CONTROL DE LA TUBERCULOSIS EN ESPAÑA]». Comisión de Salud Pública del Consejo Interterritorial del Sistema Nacional de Salud,, 2008. Arxivat de l'original el 2017-03-29 [Consulta: 13 juliol 2015]. Arxivat 2017-03-29 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Laboratori
* Malaltia infecciosa
* Infecció bacteriana
* Virus
# Elio Antonio de Nebrija

Elio Antonio de Nebrija (Lebrija, Sevilla 1441 - Alcalá de Henares, 2 de juliol de 1522), també anomenat Antonio de Lebrija, fou un defensor de l'humanisme espanyol, autor de diverses obres sobre gramàtica i lexicografia. Va destacar també pel suport a la impremta a la ciutat de Salamanca.

## Pensament

Nebrija va estudiar humanitats a Salamanca i estava fortament influït per la cultura clàssica. Va redactar una de les primeres gramàtiques d'una llengua romànica. Va dividir l'oració en vuit parts, que serien el germen de les categories més populars. El seu estudi sobre el castellà servia, però, per aprendre millor el llatí per comparació, autèntica llengua de cultura per a ell. Va afirmar que el castellà venia d'un llatí corromput i que s'havia de restaurar la llengua original. Nebrija és l'autor de la coneguda frase: "siempre la lengua fue compañera del imperio" usada sovint posteriorment per justificar el colonialisme espanyol.
El 1505, tot i ser un protegit dels Reis Catòlics, Antonio va ser acusat per l'inquisidor general, fray Diego de Deza, qui li va confiscar totes les seves obres, per haver comparat la Vulgata (la versió oficial de la Bíblia admesa per Roma) amb les versions originals en hebreu i grec i haver trobat que hi havien greus errors de traducció.

## Obres

* Introductiones latinae, 1481
* Gramática de la lengua castellana, 1492
* Axel Schönberger (ed.): Die "Gramática de la lengua castellana" des Antonio de Nebrija: kastilischer Text und kommentierte deutsche Übersetzung der ersten spanischen Grammatik aus dem Jahre 1492, Teil 1: 1. Buch: Lautlehre und Orthographie; 2. Buch: Prosodie und Metrik'', Valentia, Frankfurt am Main 2016 (traducció alemanya i explicació científica dels dos primers llibres de la gramàtica castellana. És la primera traducció de la gramàtica de Nebrija).
* Diccionario latino-español, 1492
* Vocabulario español-latino, 1495
* Reglas de ortografía española, 1517

## Referències

* ↑ L'exemplar personal de Nebrija, amb anotacions de puny i lletra de l'autor, es conserva a la biblioteca del Real Colegio de España de Bolonya, on Nebrija va estudiar
* ↑ «Presentación de la Gramática de Nebrija» (en castellà). Asociación cultural Antonio de Nebrija. Arxivat de l'original el 20 d’agost 2013. [Consulta: 29 gener 2014].
* ↑ Muñoz Páez, Adela. Sabias. La cara oculta de la ciencia (en castellà). Penguin Random House, 1/3/2018, p. 131. ISBN 9788499927022.
* "Reglas de orthographia en la lengua castellana" (1517)
* Estàtua d'Antonio de Nebrija per Anselmo Nogués, a l'exterior de la Biblioteca Nacional espanyola, a Madrid.
# Espessidor

Els agents espessidors o, simplement, espessidors són substàncies que, afegides a una mescla aquosa, incrementen la seva viscositat sense modificar substancialment les seves altres propietats, com el gust. Proporcionen cos, incrementen l'estabilitat, i milloren la suspensió química dels ingredients afegits. Els espessidors sovint són usats com additiu alimentari i en cosmètics i la higiene personal. Alguns espessidors són agents gelificant que formen un gel. Els agents són materials usats per estabilitzar solucions líquides, emulsions, i suspensions químiques. Es dissolen en la fase líquida com una mescla col·loidal que forma una estructura interna feblement cohesiva.

## Aliments

Els espessidors alimentaris freqüentment estan basats en polisacàrids (midons, goma vegetal, i pectina) o en proteïnes. Un midó sense sabor utilitzat per aquest propòsit és la fècula Aquesta categoria inclou Maranta arundinacea, farina de blat de moro, Erythronium japonicum, fècula de patata, sagú, i tapioca. Les gomes vegetals usades com espessidors inclouen l'àcid algínic la goma guar, garrofina i goma xantana. Entre les proteïnes usades com espessidor s'inclou el col·lagen, clara d'ous, furcel·larana, gelatina. Els sucres inclouen agar-agar i la carragenina. Altres agents espessidors actuen en les proteïnes que sempre hi són en els aliments. Un exemple és el difosfat de sodi, que actua sobre la caseïna de la llet per fer un flam instantani.
La farina sovint es fa servir per espessir gravys, i estofats. Ha de quedar ben cuita per evitar el gust de farina crua. Els grans de cereals molts es fan servir per espessir sopes. També el iogurt és un espessidor de sopes popular a Europa oriental i el Mitjà orient. També són agents espessidors certs fruits secs (incloent-hi rehan) o glacés fets de carn o peix.
Agents gel·lificants es fan servir per aliments com la gelatina de postres i caramels.
Exemples són:
* Àcid algínic (E400), alginat de sodi (E401), alginat de potassi (E402), alginat d'amoni (E403), alginat de calci (E404) - polisacàrids d'algues brunes
* agar-agar (E406, un polisacàrid d'algues roges)
* Carragenina (E407, un polisacàrid d'algues roges)
* Goma de garrofí (E410, una goma natural de llavors de garrofer)
* Pectina (E440, polisacàrid de pomes i cítrics)
* Gelatina (E441, feta per hidròlisi parcial de col·lagen animal)

## Cosmètics

Inclou el politilen glicol, polímers sintètics com l'àcid poliacrílic i gomes vegetals. Alguns espessidors també actuen com estabilitzadors. Alguns emol·lients com la gelea de petroli i diverses ceres poden ser espessidors en emulsions.

## Petroquímica

En petroquímica els agents gelificant es diuen solidificadors, són substàncies químiques que reaccionen en vessaments de petroli i formen sòlids gomosos que poden ser trets més fàcilment.

## Explosius i incendiaris

Diversos materials converteixen explosius en gel per a formar nitrocel·lulosa i altres nitro èsters.
En combustibles usats com bombes incendiàries requereixen espessidors es fan servir sovint sals d'alumini o àcids grassos. El Napalm-B) fa servir polímers espessidors.

## Enllaços externs

* Cook's Thesaurus: Thickeners