OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pere Vilardebó Vila

Pere Vilardebó Vila (Santa Eulàlia de Ronçana, 16 d'octubre de 1953 - Santa Eulàlia de Ronçana, 22 d'octubre de 2004) va ser un ciclista català que fou professional entre 1977 i 1981. El seu èxit més important fou una etapa a la Volta a Catalunya de 1979.
El febrer de 2016 es va disputar la primera edició del Memorial Pere Vilardebò a la seva població nadiua.

## Palmarès

* 1978
** Vencedor d'una etapa de la Vuelta a los Valles Mineros
* 1979
** 1r a Nàquera
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
** 2n de la classificació general a la Volta a Catalunya

### Resultats al Tour de França

* 1978. 40è de la classificació general
* 1979. Abandona (14 etapa)

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1977. 58è de la classificació general
* 1978. 76è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1980. 18è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Neix el Memorial Pere Vilardebò». Federació Catalana de Ciclisme, 26-01-2016 [Consulta: 3 abril 2016].

## Enllaços externs

* Fitxa de Pere Vilardebó a www.sitiodeciclismo.net
# Acorralat

«Acorralat» té aquests significats:
# Rafaela Porras y Ayllón

Rafaela Porras y Ayllón (Pedro Abad, 6 de gener de 1850 - Roma, 6 de gener de 1925) va ser una religiosa espanyola, fundadora de la congregació de les Esclaves del Sagrat Cor. Va ser beatificada el 18 de maig de 1952 a Roma per Pius XII, i canonitzada el 23 de gener de 1977 per Pau VI. La seva festivitat es va fixar el 6 de gener.

## Biografia

Era filla de l'alcalde Ildefonso Porras i de Rafaela Ayllón Castillo, i tenia onze germans i una germana. El 1854 va morir el seu pare en una epidèmia de còlera. Molt pietosa, va fer vots de castedat perpètua als quinze anys. El 1869 va morir la seva mare i el 1874, ella i la seva germana Dolores es van retirar al convent de clarisses de Còrdova per a meditar sobre la seva vocació religiosa. L'any següent van ingressar a la congregació de les Germanes de Maria Reparadora, on va prendre el nom de Rafaela Maria del Sagrat Cor. Quan la congregació es trasllada a Sevilla, les dues germanes es queden a Còrdova on, amb l'ajut del bisbe Ceferino González, funden l'Institut d'Adoratrius del Santíssim Sagrament i Filles de Maria Immaculada.
Per malentesos amb el bisbe, va marxar a Andújar i des d'allí a Madrid, el 1877, amb setze religioses. A Madrid, sota la direcció dels jesuïtes i el bisbe auxiliar Sancha, obté l'aprovació diocesana de l'institut el 1877, que serà ratificada per Lleó XIII el 1887, que va aprovar-la donant-li el nom de congregació de les Esclaves del Sagrat Cor de Jesús, que després prendrà el nom d'Esclaves del Sagrat Cor, amb l'objectiu de fomentar el culte al Santíssim Sagrament, educar les nenes i joves i fer formació espiritual d'adults.
Aviat començà a créixer amb noves fundacions: Còrdova (1880), Jerez de la Frontera (1883), Saragossa (1885), Bilbao (1886), Cadis (1890) i Roma (1892). Nomenada superiora de la congregació el 1887, ho serà durant fins al 1893, quan ho deixà per dissensions al si de l'institut, nomenant nova superiora la seva germana Dolores (ho serà fins al 1903, que serà destituïda). Dolguda, es va retirar a Roma, a la casa mare de la congregació, on va portar una vida humil fins que hi morí el 6 de gener de 1925.

## Vegeu també

* Església de les Esclaves del Sagrat Cor de Jesús
# Telmessis

Els telmessis van ser una família d'endevins que transmetien els secrets del seu art de pares a fills, i van constituir una comunitat caracteritzada pels seus vincles religiosos. Es deien descendents de Telmessos, l'heroi epònim de la ciutat de Telmissos a l'Àsia Menor.
Per als telmessis l'art endevinatòria no s'adquiria per aprenentatge, sinó que era una capacitat innata de tots els membres del clan, tan homes, com dones com nens. Segons Plini, els telmessis eren de la ciutat de Termessos, a Lícia, ciutat a la que anomena religiosíssima: religiossissimam urbem.
Arrià cita els telmessis en la llegenda del rei de Frígia Gòrdios I. Quan aquest era encara un home pobre i només tenia un tros de terra per treballar i dues parelles de bous, una per llaurar i l'altra per estirar el carro, una àliga es va aturar sobre el jou, i va restar allà fins l'hora de deslligar els bous. Meravellat per aquest fet, va decidir de posar-ho en coneixement dels endevins telmessis. Quan va arribar on vivien, va trobar una noia que treia aigua d'un pou i li va explicar el que li havia passat. Ella li va ordenar que tornés al lloc on havia passat el fet i fes un sacrifici a Zeus, però Gòrdios va demanar a la noia que l'acompanyés per a celebrar el sacrifici conforme a les seves indicacions. De les relacions amb la noia va néixer un nen al que va posar Mides.
Al cap d'uns anys hi va haver una guerra civil entre els frigis. Un oracle dels telmessis va anunciar que un carro els portaria un rei que acabaria la guerra. Un dia va aparèixer Mides acompanyat dels seus pares i va fer aturar el carro davant de l'assemblea. Els frigis van recordar l'oracle i van reconèixer Mides com a rei.
Els telmessis van ser consultats també pel Rei de Lídia Cressus, quan els afores de la ciutat de Sardes van ser envaïts per serps i els cavalls se les menjaven. Van donar aquesta interpretació: un exèrcit estranger estava a punt d'arribar i quan ho fes, sotmetria a tots els seus habitants, ja que la serp era filla de la terra i el cavall, enemic, i vingut de fora. Quan els consultants vat tornar a Sardes amb la resposta, Cressus ja havia estat fet presoner pels perses.
Les formes d'endevinació practicades pels telmessis era l'observació de les entranyes de les víctimes, com els harúspex, l'observació del vol dels ocells i, segons l'escriptor cristià Climent d'Alexandria, tant ells com els galeotes, eren χρησμολόγοι (chresmologoi) interpretadors de somnis. El més famós dels telmessis va ser Aristandre, endeví d'Alexandre el Gran, que destacava en la interpretació de prodigis.
Aristòfanes va escriure una obra, Els Telmessis o Els Telmessians, on parodiava probablement les supersticions associades a la ciutat de Telmissos i als seus habitants.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 287-288. ISBN 8481641618.
# Antónov

Antónov és un fabricant d'aeronaus ucraïnès d'origen soviètic, que té experiència en la construcció d'avions molt grans. L'empresa s'anomena en honor d'Oleg Antónov, el seu fundador i dissenyador de l'An-2, An-24, An-22, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Lynch, Tim. Silent Skies: Gliders at War 1939-1945 (en anglès). Pen and Sword, 2008, p. 145. ISBN 1844157369.

## Enllaços externs

* Antónov ASTC
# Amenaça nuclear

«Amenaça nuclear» té aquests significats:
# Carrer de vianants

Un carrer de vianants és aquell espai urbà on el trànsit vehicular està prohibit, prevalent la circulació de vianants.
Es troba principalment en els grans centres urbans. Els carrers de vianants solen ser, sovint, les vies comercials i de serveis de les ciutats. Encara que el seu ús està reservat als vianants, sovint també s'hi permet circular a les bicicletes.

## Història

Es van adoptar en primer lloc per a facilitar el moviment dels vianants en els centres històrics de les ciutats, grans i petites. D'allà es van escampar a les zones comercials i llavors es van veure dos avantatges més en el fet que hi ha menys pol·lució de l'aire i el soroll ambiental és menor a causa de l'absència de trànsit.
És per això que en moltes ciutats del món han anat aplicant la política d'estendre aquestes zones on està prohibit el trànsit al conjunt de les zones de més gran densitat comercial, amb els objectius suara esmentats:
* Reduir la pol·lució de l'aire.
* Reduir la pol·lució acústica.
* Facilitar el moviment de vianants.

## Referències

* 1 2 www.Racc.es Criterios De Movilidad / Las zonas peatonales. Consultado el 11 de octubre de 2013.
* ↑ Chiquetto, Sergio «The Environmental Impacts from the Implementation of a Pedestrianization Scheme». Transportation Research Part D: Transport and Environment, 2, 2, 1997, pàg. 133–146. DOI: 10.1016/S1361-9209(96)00016-8.
* ↑ Scheurer, J. (2001) Urban Ecology, Innovations in Housing Policy and the Future of Cities: Towards Sustainability in Neighbourhood Communities Thesis (PhD), Murdoch University Institute of Sustainable Transport.
* ↑ Ornetzeder, M., Hertwich, E.G., Hubacek, K., Korytarova, K. y Haas, W. (2008) «The environmental effect of car-free housing: A case in Vienna.» Ecological Economics 65 (3), 516-530.
* ↑ «Emissions fall in Madrid city center thanks to new traffic restrictions». .
* ↑ «Proceso de peatonalización y nueva sociabilidad: los casos de Sevilla y Málaga - Centro de Estudios Andaluces». https://www.centrodeestudiosandaluces.es/datos/factoriaideas/ifo2_09.pdf.
* ↑ «[http://dx.doi.org/10.5209/AGUC.60476 Comercio minorista y peatonalización: evolución y adaptación en la ciudad costera de Malgrat de Mar (Barcelona)]». Comercio minorista y peatonalización: evolución y adaptación en la ciudad costera de Malgrat de Mar (Barcelona). DOI: 10.5209/AGUC.60476.

## Vegeu també

* Carrer
* Carrer complet
* Plaça
* Ciutat
* Carreró
* Seguretat viària
# Apuleu

«Apuleu o Appuleius» té aquests significats:
* Apuleu, nomen dels membres de la gens Apuleia
* Apuleu (tribú), probablement tribú del poble, proscrit el 43 aC per Sul·la
* Apuleu, proqüestor, potser de la província d'Àsia, al que Ciceró va dirigir algunes cartes el 55 aC
* Apuleu Bàrbar, botànic romà del segle IV
* Luci Apuleu, escriptor prolífic del qual s'han conservat força obres, conegut sobretot per la seva novel·la Les Metamorfosis, també anomenada L'Ase d'or
* Luci Apuleu, tribú del poble 391 aC que va destituir a Marc Furi Camil
* Quint Apuleu Pansa, cònsol el 300 aC
* Luci Apuleu, ambaixador romà enviat el 156 aC a analitzar la situació entre el rei Àtal II de Pèrgam i Prúsies I del Regne de Bitínia
* Luci Apuleu Saturní, diversos personatges
* Luci Cecili Minucià Apuleu, nom amb què van ser publicades unes obres suposadament romanes però escrites a l'edat mitjana
* Marc Apuleu, magistrat romà del segle i, sovint confós amb el tribú del mateix nom
* Sext Appuleu (cònsol el 29 aC), cònsol l'any 29 aC
* Sext Appuleu (cònsol el 14), cònsol l'any 14
# Nick du Toit

Servaas Nicolaas "Niek" du Toit és un afrikaner antic mercenari, venedor d'armes i ex coronel del temut Batalló 32 de les Forces de Defensa Sud-africanes, implicat en el complot per enderrocar Teodoro Obiang de Guinea Equatorial.
Va ser processat a Malabo juntament amb uns altres 18 homes acusats de ser l'avantguarda d'una força de 70 homes sospitosos de ser mercenaris. Els fiscals de l'estat van demanar la pena de mort, però quan tots van ser trobats culpables, van rebre penes d'empresonament, rebent du Toit una condemna a 34 anys a la notòria presó Playa Negra. La falta de penes de mort en la fallada judicial és considerada per alguns com una tàctica per facilitar l'extradició d'altres homes vinculats amb el cop frustrat, com Mark Thatcher i Simon Mann, des de països com el Regne Unit que s'oposen a la pena de mort.
La seva part en el cop d'estat va ser el proveïment dels mercenaris amb armes com a fusells AK-47, lanzacohetes RPG-7, metralladores PK, i morters, i prendre la torre de control de l'aeroport de Malabo per després canviar la freqüència i establir contacte amb un avió portant més mercenaris des de Zimbàbue.
Després de la seva captura, va sortir en la televisió sud-africana proclamant el fracàs del cop i els noms dels seus co-conspiradors. Els seus vincles empresarials amb Armengol Ondo Nguema, el germà menor de Teodoro Obiang, han fet que el fill del dictador sospiti un cop de palau. L'esposa de Nick ha dit que l'aparició televisiva va ser obligada per la tortura; específicament, aixafant els peus de Nick fins que van sortir les ungles, xocs elèctrics, i pallisses.
Va rebre un perdó del president de Guinea Equatorial, Teodoro Obiang, el 3 de novembre de 2009 i va ser alliberat, juntament amb Sergio Fernando, Patricio Cardoso, José Passocas Domingos i Georges Olympic Nunez Alerson. Simon Mann també va ser alliberat i va tornar a Anglaterra el 6 de novembre de 2009. Des de llavors, Du Toit es va retirar com a soldat i actualment treballa en vendes de vehicles al Iemen.

## Referències

* 1 2 «Brief curriculum vitae for Nick du Toit». Arxivat de l'original el 2010-03-23. [Consulta: 18 novembre 2017].
* ↑ Ex-mercenary Nick du Toit tells of his five years in a 'living hell' and why he is ashamed of war, The Guardian, 13 de juny de 2010
* ↑ James Brabazon: My Friend the Mercenary, Grove Press (March 22, 2011), ISBN 978-0802119759 Biography of Nick du Toit.
* ↑ McVeigh, Tracy. "Ex-mercenary Nick du Toit tells of his five years in a 'living hell' and why he is ashamed of war", The Guardian, 13 June 2010. Retrieved on 3 November 2015.

## Bibliografia

* James Brabazon: My Friend the Mercenary, Grove Press (March 22, 2011), ISBN 978-0802119759 Biography of Nick du Toit.

## Enllaços externs

* BBC News article on the verdicts handed to the coup force, BBC Online, 26 November 2004
* "No 'buy recommendation' for a book about a former mercenary" by Dr. Alexander von Paleske, Nachrichten Heute, 2 August 2010
* Interview with Tracy McVeigh, The Observer online, 12 June 2010
# Dan Reynolds

Dan Reynolds (Las Vegas, 14 de juliol de 1987) és un músic estatunidenc, conegut pel fet de ser el cantant principal de la banda indie-rock de Las Vegas Imagine Dragons.
Ha publicat un EP titulat Egyptian amb la seva dona, Aja Volkman, la qual és cantant principal en el grup anomenat Nico Vega.

## Referències

* ↑ Rose, Mike. «Imagine Dragons frontman Dan Reynolds tops list of celebrity birthdays for July 14, 2016» (en anglès), 14-07-2016. [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ «Imagine Dragons reviews, music, news» (en anglès). Sputnik Music. [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ Darby, Heidi. «Imagine Dragons' Dan Reynolds and Nico Vega's Aja Volkman-Reynolds' Weirdly Perfect Romance» (en anglès americà), 25-07-2012. [Consulta: 26 desembre 2021].
# Arenaria

«Arenaria» té aquests significats:
* Arenaria (ocell), gènere d'ocells de la família Scolopacidae
* Arenaria (planta), gènere de plantes de la família Caryophyllaceae
# Dídac Masana i Majó

Dídac Masana i Majó (Barcelona, 6 d'octubre de 1868 - Rosario, 20 de març de 1939) va ser un escultor català dins el corrent artístic del Modernisme.
Va estudiar a l'Escola de Belles Arts de Barcelona.
El 1890 va fer la seva primera exposició, i la darrera a Catalunya és de 1910. En la seva etapa catalana va treballar per als grans arquitectes modernistes, com Lluís Domènech i Montaner, al Palau de la Música Catalana o al Castell de Santa Florentina. En 1912 es va traslladar a Buenos Aires, la capital argentina, on va fer les escultures del frontispici i del rellotge del Banco de Castilla y Río de la Plata. En 1914 es va assentar a la ciutat de Rosario, d'on va ser nomenat professor d'escultura. A Rosario donà nom (Diego Masana) a un dels grans carrers de la ciutat.
Entre els materials que utilitzà per a les seves escultures es troben la fusta de garrofer, la de roure i el marbre de Carrara

## Obres

* Via Crucis a l'església de San Cayetano.
* Trona a l'església de San Cayetano.
* Escultures de la façana del Club Español de Rosario (Argentina), com ara la parella de Lleons que la corona.

## Referències

* ↑ “Diego Masana i Majó. Un artista modernista entre Barcelona i l’Argentina”. Vicente de la Fuente Bermúdez. Butlletí de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, vol. 30 (2016), pág. 65-73, https://raco.cat/index.php/ButlletiRACBASJ/article/view/328742.
* ↑ Cataluña-América. Arte entre el viaje y el exilio (s. XIX y XX); Col·lecció Singularitats; Edicions de la Universitat de Barcelona e Instituto de Ciencias Sociales y Humanidades «Alfonso Vélez Pliego» (Benemérita Universidad Autónoma de Puebla); juny de 2018. Article: Diego Masana: de Catalunya a l’Argentina de Florencia Barcina, pàg. 57-74, https://diposit.ub.edu/dspace/bitstream/2445/123972/1/08877.pdf.
* GEC - enciclopèdia.cat
* academia.edu
# Platja de Sant Pol (Sant Feliu de Guíxols)

La platja de Sant Pol és una platja urbana del municipi de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà), situada a la cala de Sant Pol, amb forma de mitja lluna, flanquejada per dos caps rocallosos coberts de pins: la punta d'en Pau i la punta del Molar. El racó de llevant de la platja, d'uns 70 m de longitud, anomenat Racó de s'Agaró, pertany a s'Agaró, del municipi de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró. Està rodejada per un agradable passeig marítim, amb boniques mansions senyorials, com la Casa de les Punxes o Casa Estrada, d'estil modernista. Sobre la platja hi ha la Taverna del Mar, edifici protegit com a bé cultural d'interès local.
Orientada a l'est, sud-est, a la seva part oest, la platja té una amplada d'uns 40 metres i una llargada d'uns 665 metres. A la part occidental hi ha un cordó dunar que la separa de la part oriental, d'uns 9 metres d'amplada i 160 de llargada. La sorra és de gra mitjà i té un cert to rosat, i l’entrada a l'aigua és poc pronunciada. Està totalment equipada i té bon accés per a persones amb mobilitat reduïda.
L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent. La platja ha estat distingida amb el distintiu de Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis.
La platja té dos indrets naturals d'interès especial: el primer són les restes fòssils de l'antiga platja, ja que fa mil anys el nivell de l'aigua era més baix i la línia de costa restava bastant més mar endins. Es detecten en caminar sobre plataformes dures. També hi ha, a uns 150 m de les casetes de bany situades damunt la platja, les restes d'un vaixell de fusta, enfonsat als anys 1930, actualment poblades per flora i fauna marina. El segon indret natural singular són les dunes de Sant Pol o dunes de Canyerets, amb plantes específiques que constitueixen un sistema únic.

## Referències

* 1 2 «Sant Pol». Agència Catalana de Turisme.
* ↑ «Mapa topogràfic de Catalunya». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya.
* 1 2 3 Pako, Crestas. Les platges de la Costa Brava de Blanes a Palamós. Valls: Cossetània, juny 2011, p. 142-143. ISBN 978-84-9791-895-4.
* ↑ «Taverna del Mar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
* ↑ «Platges i Dunes de Catalunya». Laboratori d'Anàlisi i Gestió del Paisatge, Universitat de Girona. [Consulta: 15 agost 2023].
* ↑ «Platja de Sant Pol». Agència Catalana de l'Aigua.
# Joey Ramone

Joey Ramone, de nom real Jeffry Hyman (Forest Hills, Nova York, 19 de maig de 1951 – 15 d'abril de 2001) fou membre fundador del grup The Ramones i pioner del punk rock.
Durant la seva infància i adolescència va tenir problemes mentals que el van fer ingressar en un centre psiquiàtric. En un moment donat de la seva vida va conèixer John Cummings (Johnny Ramone) i Douglas Colvin (Dee Dee Ramone), amb els quals va formar The Ramones com a bateria. Posteriorment, amb l'addició de Thomas Erdelyi (Tommy Ramone) com a nou bateria, Joey va passar a ser el cantant (anteriorment ho era Dee Dee), juntament amb en Johhny amb qui el separava una llarga enemistat deguda a diferències polítiques i, fonamentalment, a que en Johnny es va casar amb una nòvia d'en Joey, van ser els dos membres que romangueren fixos durant tota la carrera del grup.
Abans de morir, amb el grup ja separat, va publicar un àlbum en solitari amb el títol Don't Worry About Me, en el qual participà Marky Ramone i el germà de Joey (Mickey Leigh, guitarra), entre d'altres. En Joey va escriure cançons com ara «Maria Bartiromo», dedicada a la locutora de programes d'economia amb el mateix nom. També amb posterioritat a la seva mort, una cantonada del carrer Bowery de Nova York, pròxima al club CBGB, va ser anomenada «Joey Ramone Place» en el seu honor, com a reconeixement a la seva carrera i influència al món de la música.

## Discografia

Per consultar els àlbums amb The Ramones, veure la discografia a The Ramones.
Àlbums
* Don't Worry About Me - (2002)
EP
* In a Family Way - Sibling Rivalry (1994)
* Ramones: Leathers from New York - The Ramones i Joey Ramone (1997)
Sinles
* "I Got you Babe" - (1982) (duet amb Holly Beth Vincent)
* "What a Wondeful World" - (2002) (versió del mateix tema de Louis Armstrong)

## Vegeu també

* Hard Core Logo.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de Joey Ramone
# Portada/efemèride febrer 19

Luigi Dallapiccola
« 18 de febrer · 19 de febrer · 20 de febrer »
# Abús sexual

L'abús sexual es defineix com una activitat sexual entre dues, o diverses, persones sense el consentiment d'una d'elles. L'abús sexual és un acte que atempta contra la llibertat sexual i és, per tant, un dels delictes contra la llibertat sexual.
L'abús sexual es pot produir entre persones adultes, d'una persona adulta a una menor i entre menors. Es consideren abusos sexuals no consentits els que s'exerceixen sobre menors de 16 anys, sobre persones amb trastorns mentals o privades de sentit. També és un delicte si l'agressor obté el consentiment de la víctima fent valdre una situació de superioritat sobre ella que coarti la seva llibertat.
Es considera abús sexual qualsevol contacte sexual. També s'hi considera qualsevol acció que insti el menor a presenciar contingut sexual considerat impropi, com observar l'adult despullat o mentre manté relacions sexuals amb altres persones, veure material pornogràfic o assistir a converses de tipus sexual per exemple.
Un tipus d'abús sexual és la violació, que es considera delicte sense importar l'edat de la víctima. Cal destacar que quan dins d'una parella una de les parts imposa a l'altra realitzar relacions sexuals per la força també és abús, o violació, ni que sigui dins del matrimoni. Ningú té dret sexual sobre el cos d'altra persona.

## Abús sexual infantil

Una definició generalment acceptada és la proposada pel National Center of Child Abuse and Neglect (depenent del United States Department of Health and Human Services), el 1978: Contactes i interaccions entre un nen i un adult, quan l'adult (agressor) utilitza al nen per estimular-se sexualment ell mateix, al nen o a altra persona. L'abús sexual pot també ser comès per una persona menor de 18 anys, quan el perpetrador és significativament major que la víctima o quan l'agressor està en una posició de poder o control sobre el que és menor.
L'abús sexual a menors és un delicte en molts països. La llei protegeix els menors d'aquestes accions.
En el terreny de la prevenció, el Consell d'Europa, ha publicat la "Regla de Kiko", un material educatiu.

## Vegeu també

* Cultura de la violació
* Dret sexual

## Referències

* ↑ «abús sexual - Terminologia del consentiment sexual | TERMCAT». [Consulta: 31 octubre 2024].
* ↑ Alonso Varea, José-Manuel; Font Cabrè, Pere; Val Liso, Asun. «Ep! No badis!. Guia pedagògica per a la prevenció de l'abús sexual i altres maltractaments infantils», setembre 2001.
* ↑ «La Regla de Kiko». Consell d'Europa. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2013. [Consulta: 7 novembre 2013].
# Arctium tomentosum

La bardana tomentosa (Arctium tomentosum) és una espècie de planta en la família Asteraceae, originària d'Euràsia.
Altres noms: bardanera, llapassa, llepassa, llapasser, repalassa, llepassa. (https://www.termcat.cat/ca/diccionaris-en-linia/191/search/arctium%2Btomentosum%5BEnllaç+no+actiu%5D)

## Taxonomia

Arctium tomentosum fou descrita per la primera vegada per Philip Miller en 1768.

## Referències

* 1 2 «Arctium tomentosum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 3 octubre 2016].