OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# A Voice in the Dark (pel·lícula)

A Voice in the Dark és una pel·lícula muda dirigida per Frank Lloyd i interpretada per Irene Rich, Ramsey Wallace i Alec B. Francis, entre d'altres. La pel·lícula, basada en l'obra de teatre homònima de Ralph E. Dyar (1919) es va estrenar el 5 de juny de 1921.

## Argument

Adelle Warren es compromet en matrimoni amb el Dr. Sainsbury, propietari d'un sanatori al mateix temps que Blanche, la seva germana gran, ho fa amb el fiscal ajudant del districte Harlan Day. Blanche està en contra del compromís de la seva germana, ja que el doctor va intentar abusar d'ella. L'endemà però el Dr. Sainsbury apareix mort d'un tret a fora del sanatori i les dues germanes són sospitoses de l'assassinat però Harlan Day intenta protegir-les. Els únics testimonis són Joseph Crampton, un home cec, i Mrs. Lydiard, una dona sorda, que resideixen en el sanatori. Crampton aconsegueix reconèixer la veu dels assassins; l'infermera de Mrs. Lydiard, Amelia Ellingham, i el seu còmplice, Chester Thomas. Ella havia estat seduïda i enganyada pel Dr. Sainsbury i ell era un pretendent rebutjat per Adele.

## Repartiment

* Irene Rich (Blanche Walton)
* Ora Carew (Adele Walton)
* Ramsey Wallace (Harlam Day)
* Alec B. Francis (Joseph Crampton)
* Alan Hale (Hugh Sainsbury)
* Gertrude Norman (Mrs. Lydiard)
* William Scott (Chester Thomas)
* Alice Hollister (Amelia Ellingham)
* Richard Tucker (tinent Patrick Cloyd)
* James Neill (Edward Small)

## Referències

* 1 2 «Stage Play given interesting screen presentation». Film Daily XVI, 72, 12-06-1921, pàg. 20.
* ↑ Wlaschin, Ken. Silent Mystery and Detective Movies: A Comprehensive Filmography (en anglès). McFarland, 2009-10-21, p. 234. ISBN 9780786454297.
* ↑ «Play of Minessota man coming in picture form». The Duluth Herald XL, 86, 18-07-1922, pàg. 9.

## Enllaços externs

* A Voice in the Dark al catàleg de l'American Film Institute
# Abertzale Sozialista Komiteak

Abertzale Sozialista Komiteak (Comitès Patriotes Socialistes, en basc) va ser un moviment autogestionat i assembleari que amb la intenció d'aglutinar a diferents sectors del moviment per a alliberament nacional i recollint anteriors experiències dels Herri Batzarrak sorgeix a Biscaia en 1976 de militants de l'esquerra abertzale.
En 1977 es va estendre a tota Euskal Herria, conformant-se com a organització i integrant-se immediatament en la Koordinadora Abertzale Sozialista (KAS). En 1978 va participar en la creació de Herri Batasuna. En el període 1983-1986 va tenir un intens debat intern sobre el seu propi espai de treball així com sobre la seva funció dins del bloc KAS. A partir d'aquí va adoptar una teoria sobre el moviment popular, en la qual defensava l'impuls d'aquest amb la intenció de crear un nou model de democràcia, que es basaria en l'enfortiment de la participació ciutadana en la política municipal mitjançant les associacions de veïns o qualsevol altre moviment social.
Després de la V assemblea nacional ASK es va dotar d'un Consell Nacional i comença a treballar, a més de les àrees de basc i amnistia, altres com la drogodependència, l'ecologisme o la cultura popular entre d'altres.

## Referències

* ↑ Iker Casanova (2007). ETA, 1958-2008: medio siglo de historia. Tafalla: Txalaparta. p. 214.
* ↑ Iñaki Egaña (1996). «ASK (Abertzale Sozialista Komiteak)». Diccionario histórico-político de Euskal Herria. Tafalla: Txalaparta. pp. 76-77.
# Creu de Bruguers

La Creu de Bruguers és una creu de terme situada davant de l'ermita de Bruguers, al municipi de Gavà (Baix Llobregat).
Construïda segurament al mateix moment de l'escultura de la façana, cap a l'any 1500, és una creu sense imatges, calada al centre amb un quadrifoli. L'ús de les frondes a tot l'exterior permet qualificar-la com a gòtica.
Al llibre 'Les creus al vent' d'Albert Bastardes, hi ha una foto de la creu de 1913.

## Referències

* ↑ «Creu de Bruguers». Pobles de Catalunya.
* ↑ Bastardes i Parera, Albert. Les creus al vent. Barcelona: Millà, 1983, p. 273. ISBN 84-7304-083-X.
# Adil Jelloul

Adil Jelloul (àrab: عادل جلول) (Azrou, 23 de febrer de 1982) és un ciclista marroquí, ja retirat, que fou professional entre el 2008 i el 2017. És un dels ciclistes africans amb millor palmarès, destacant les victòries a l'UCI Àfrica Tour de 2011 i 2013, sis Campionats en ruta del Marroc, el Tour de Faso o el Tour del Senegal, entre d'altres.
El 2012 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Londres.

## Palmarès

* 2002
** Campió del Marroc en ruta
* 2004
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Marroc
* 2007
** Campió del Marroc en ruta
** 1r al Tour del Senegal
** 1r al Tour de Faso i vencedor d'una etapa
* 2008
** Campió del Marroc en ruta
* 2009
** Campió del Marroc en ruta
** 1r al Tour de Ruanda i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa a la Volta al Marroc
* 2010
** 1r al Tour dels Aeroports
** Vencedor d'una etapa al Tour de Mali
* 2011
** 1r a l'UCI Àfrica Tour
** Campió del Marroc en ruta
** Medalla d'or a la cursa en ruta del Jocs Panàrabs
** 1r a Les Challenges Phosphatiers-Challenge Youssoufia
* 2013
** 1r a l'UCI Àfrica Tour
** 1r al Challenge de la Marxa Verda-Gran Premi Oued Eddahab
** 1r al Challenge del Príncep-Trofeu del Príncep
* 2014
** Campió del Marroc en ruta
* 2016
** 1r al Sharjah International Cycling Tour
** Vencedor d'una etapa a la Tropicale Amissa Bongo

## Referències

* ↑ Labarga, Nacho. «Adil, la 'Fiera' que emergió de la selva» (en castellà). MARCA.com. [Consulta: 29 desembre 2023].
* ↑ «Olympedia – Adil Jelloul». [Consulta: 29 desembre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl Arxivat 2014-08-10 a Wayback Machine.
* Fitxa a museociclismo.it
# Il·luminats

Il·luminats és un programa de televisió emès per primera vegada a la Televisió de Catalunya el 17 de gener de 2020. Es tracta d'un espai de converses amb “personatges rellevants de la cultura”, escrit i dirigit per Jordi Lara, que s'emet pel Canal 33. Se n'han emès tres temporades completes i ha començat la quarta.
Fins ara, ha permès conversar amb Josep Vallverdú, Sergi Pàmies, Íngrid Guardiola, Xavier Albertí, Roger Mas, Àlex Susanna, Sol Picó, Pilarín Bayés, Tortell Poltrona, Marta Pessarrodona, David Fernández, Paula Bonet, Carlota Gurt, Joan-Lluís Lluís, Jordi Tosas i Emma Vilarasau.

## Premis

2023 - Palmarès Premis Zoom, 21a edició, pel "Millor format cultural i divulgatiu"

## Referències

* ↑ «Il·luminar la televisió pública catalana». [Consulta: 3 agost 2024].
* ↑ Ara. «‘En companyia’ i ‘Il·luminats', dues noves propostes del 33», 09-01-2020. [Consulta: 3 agost 2024].
* ↑ Callol, Mònica Planas. «Converses que il·luminen», 20-01-2023. [Consulta: 3 agost 2024].
* ↑ Garolera, Narcís. «TV3 hauria de ser més com el Canal 33». [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ Millaret Valls, Joan «Jordi Lara, director d'"Il·luminats"». Serra d'Or, 762, 2023, pàg. 56-59. ISSN: 0037-2501.
* ↑ CCMA. «Il·luminats». [Consulta: 3 agost 2024].
* ↑ «Palmarès històric – Premis Zoom». [Consulta: 3 gener 2025].
# Alfano

Alfano és un poble i un petit munigdsgf
# Félix Pérez Marcos

Félix Pérez Marcos (Madrid, 13 de juny de 1901 - 12 de setembre de 1983) va ser un futbolista espanyol de la dècada de 1920.
Va jugar un partit amb la selecció espanyola l'any 1927.
A nivell de club fou jugador de Reial Madrid CF, Racing de Madrid i Atlètic de Madrid. Va participar amb el RCD Espanyol a la gira que el club va fer per Sud-amèrica.

## Referències

* ↑ «Félix Pérez Marcos». Olympedia. [Consulta: 6 setembre 2020].
* ↑ Félix Pérez Marcos a National-Football-Teams.com (anglès)
* ↑ Félix Pérez Marcos a BDFutbol
* ↑ «La aventura del RCD Español en Sudamérica». CIHEFE. Arxivat de l'original el 2022-08-11. [Consulta: 9 abril 2019].
# Can Baladia

«Can Baladia» té aquests significats:
* Can Baladia (Argentona)
* Can Baladia de Dalt o Ca l'Ymbern, fàbrica de Mataró
* Can Baladia de Baix o Can Baulenas, fàbrica de Mataró
# Escaladei

Escaladei està situat al nord-est de la comarca, sota el cingle de la Serra Major de Montsant, dins el terme municipal de la Morera de Montsant. És un nucli agregat a aquesta vila.
Originàriament fou la conreria del monestir cartoixà que s'establí prop d'allí. Va ser la seu dels negocis de la casa, des d'on el germà conreador dirigia els treballadors, monjos o no, que tenien cura dels cellers, ramats i camps diversos.
Cal destacar la Cartoixa de Santa Maria d'Scala Dei, el monument principal de la comarca, pertanyent al Museu d'Història de Catalunya. La Cartoixa va ser fundada al s.XII per Alfons el Cast, i va ser la primera de la península Ibèrica. El prior i els seus dominis van ser els que van donar nom al que s'anomena Priorat històric i posteriorment a tota la comarca. Amb successives ampliacions des de la seva fundació, finalment va ser abandonada el 1835 amb motiu de l'exclaustració i la desamortització de Mendizábal. És molt recomanable la visita d'una cel·la reconstruïda, la qual permet veure amb claredat la forma de vida d'aquesta comunitat. Durant la visita també es pot veure un audiovisual sobre la història del lloc i unes maquetes que reprodueixen fidelment com era abans i com és ara aquest recinte religiós.
El 2006 tenia 42 habitants.
Dins del seu terme hi ha la cartoixa d'Escaladei i els cellers de Scala Dei. El que ara és el poble d'Escaladei fou l'antiga conreria de la cartoixa.
L'església de la Mare de Déu de la Mercè data del Segle XII. Es tracta d'una petita església d'una sola nau, amb presbiteri més alt que la resta del conjunt. La façana té un finestral allargat i un campanar d'espadanya de dos pisos, el primer dels quals és amb una arcada ogival i el segon d'obra de maó corresponent al període barroc. L'església és bastida amb gres vermell, amb blocs de mides regulars que arriben al peu de l'espadanya. Tots els murs foren arrebossats, segurament al S.XVIII, quan es feren les noves esglésies i s'aixecà la segona espadanya. L'interior és tot enguixat i les formes han quedat extremadament dissimulades, mantenint una coberta amb volta de canó rebaixat.
No hi ha dades relacionades amb la construcció, però en funció de la instal·lació dels cartoixos, cal pensar que fou bastida a la fi del segle xii o principis del XIII i seria contemporània a l'església del monestir. L'acabament dins del període gòtic implicaria una construcció espaiada en el temps en funció de les necessitats o donatius rebuts. Les obres d'enguixament i arrebossat exterior caldria datar-les a finals del S.XVII o inicis del S.XVIII, quan es varen dur a terme les obres de la Cartoixa es van fer obres a la cartoixa.

## Referències

* ↑ «Escaladei | Priorat». [Consulta: 9 març 2020].
* ↑ Ricard. «Catalunya Medieval - Castells, Torres, Fortificacions i altres construccions». [Consulta: 9 març 2020].
# Gran paó de nit

El gran paó de nit, paó de nit o bruixa (Saturnia pyri) és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels satúrnids (Saturniidae) pròpia d'Europa meridional i nord d'Àfrica, incloent-hi els Països Catalans.

## Descripció

És una arna amb un cos robust i d'aspecte pelut que pot fer fins a uns 20 cm d'envergadura. És la papallona més grossa d'Europa. Els mascles del gran paó de nit duen antenes plomoses.
Les seves ales són de tons marronosos amb dibuixos i zones més fosques i marges clars i blanquinosos. Duu uns ocels al centre de cada ala que semblen ulls. El nom d'aquestes papallones deriva d'aquests ocels que recorden als de la cua del paó.
Les erugues del gran paó de nit viuen de les fulles de l'arç blanc, ametller, cirerer, prunera, albercoquer i freixe. Són de color groguenc amb berrugues d'altres colors, predominantment blanc i negre. La crisàlide es troba envoltada en un capoll sedós.
* Eruga del gran paó de nit

## Distribució i hàbitat

Aquesta papallona es troba a tota l'Europa meridional i a la zona de la Mediterrània, de la península Ibèrica i l'Àfrica del nord fins a Armènia.
Els adults del gran paó de nit volen del final de març fins a juny. El seu hàbitat són camps i boscos esclarissats fins a 2.000 m.
Les papallones adultes viuen sovint a la vora dels llocs habitats. Les llums dels fanals atreuen i desorienten aquestes papallones durant la nit. L'imago és incapaç de libar nèctar. Per tant, només tenen uns pocs dies de vida, cosa que agreuja el problema de la contaminació lumínica. Si plou fort, els grans paons de nit es refugien sovint dintre de les cases i edificis abandonats.

## Referències

* ↑ «paó de nit | enciclopedia.cat». [Consulta: 11 juny 2024].
* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 11 juny 2024].
* ↑ P.C.-Rougeot, P. Viette (1978). Guide des papillons nocturnes d'Europe et d'Afrique du Nord. Delachaux et Niestlé (Lausanne). (francès)

## Vegeu també

* Petit paó de nit, papallona similar però més petita
* Paó de nit xinés

## Enllaços externs

* Tela Insecta Arxivat 2009-04-24 a Wayback Machine.
* Conselleria de Medi Ambient - Presència a Mallorca Arxivat 2009-01-09 a Wayback Machine.
* "Journal entomologique" Arxivat 2009-04-11 a Wayback Machine. (francès)
# Agrana

Agrana és una companyia d'aliments fundada a Àustria que produeix sucre, midó, preparat de fruites, concentrat de suc i etanol com a combustible. Els amos i accionistes majoritaris són Raiffeisen, l'alemanya Südzucker i 25% són accions borsàries. Agrana proveeix principalment a indústries alimentàries de caràcter internacional, com Danone, Yoplait i Kraft, encara que també compta amb negocis per al consumidor final, com Wiener Zucker, molt coneguda a Europa Central i de l'Est. Agrana compta amb al voltant de 50 instal·lacions al voltant del món, de les quals, les majors es troben a Hongria, Àustria, Polònia, Romania, Ucraïna, França, Estats Units, i Mèxic.

## Història

Agrana va ser fundada en 1988 com a societat central per al sucre d'Àustria i de la indústria del midó. Va començar operacions amb tres fàbriques de sucre (Tulln, Leopoldsdorf i Hohenau), una fàbrica de fècula de patata en Gmünd i una planta de midó de blat de moro en Aschach. En 1974 l'empresa va rebre el Premi Nacional i des de llavors pot fer servir el Fons Federal en el negoci. Després de la participació hongaresa en fàbriques de sucre i midó entre 1990 i 1991, s'obre l'oferta pública, iniciant les cotitzacions en la Borsa de Viena. A partir d'aquí, van seguir noves inversions a República Txeca, Hongria, Eslovàquia, Romania i Àustria.
Entre els anys 2003 a 2005, Agrana va comprar diverses empreses en les indústries de processament de fruites i sucs concentrats (Steirerobst, Vallosaft, Wink, Atys), creant una empresa nova: Agrana Fruit. Això es va deure a la disminució en el negoci del sucre (per les retallades de quota de la UE), i la diversificació. En 2010, Agrana expandeix la seva presència a Orient Mitjà i Àfrica amb una empresa conjunta (joint venture) en preparats de fruita a Egipte.

## Companyies del Grup
### Agrana Sugar

* 13 instal·lacions productives a Europa central;
* inclou companyies com: Moravskolezske Cukrovary (República Txeca), Magyar Cukor (Hongria), Slovenske Cukrovary (Eslovàquia) i Agrana Romania (Romania);
* Guanys: € 785 milions;
* Nombre d'empleats: 2,723;
* Produeix 4,700,000 tons de remolatxa i 180,000 tons de sucre.

### Agrana Starch

* 5 instal·lacions productives a Europa central;
* inclou companyies com: AGFD Tandarei (Romania), Hungrana (Hongria), Agrana Bioethanol (Àustria);
* Guanys: € 216 milions;
* Nombre d'empleats: 776;
* Produeix 190,000 tons de midó de papa i 820,000 tons de midó de blat de moro;

### Agrana Fruit

* 37 instal·lacions productives al món;
* inclou companyies com: Agrana Fruit, Agrana Juice;
* Guanys: € 915 milions;
* Nombre d'empleats: 4,724;
* Produeix 940,000 tons de preparat de fruites i concentrat de suc.
Les filials d'Agrana Fruit es troben distribuïdes en diverses parts del món, entre elles França, Àustria, Alemanya, Polònia, Hongria, Ucraïna, Argentina, Brasil, Mèxic, Estats Units, Sud-àfrica, Austràlia, Turquia, Corea del Sud, Fiji i Xina, entre d'altres.

## Vegeu també

* Agrana - Lloc web oficial

## Referències

* ↑ «AGRANA launches joint venture in Egypt» (en anglès). AGRANA Investment Corp., 01-02-2010. [Consulta: 3 febrer 2012].
# Charlie Villanueva

Charlie Alexander Villanueva és un ex-jugador de bàsquet dominicà-nord-americà, que jugà als Toronto Raptors, Milwaukee Bucks, Detroit Pistons i als Dallas Mavericks de l'NBA. Va néixer el 24 d'agost de 1984 a Queens, Nova York. És fill d'emigrants dominicans de primera generació. Mesura 2,11 metres i juga d'aler o aler-pivot.
Va ser seleccionat amb 20 anys amb la setena selecció del draft de l'NBA de 2005 pels Toronto Raptors. També ha representat a la selecció nacional de bàsquet de la República Dominicana en competicions internacionals.

## Referències

* 1 2 «Charlie Villanueva Player Profile». FIBA. Arxivat de l'original el 13 febrer 2010.
* ↑ «Internal Regulations 2010» p. 67. FIBA. Arxivat de l'original el 2016-05-09. [Consulta: 31 març 2022].
# Neviano degli Arduini

En el territori comunal es troba la Pieve di Sasso romànica, monument nacional. Aquesta pieve de pedra (església parroquial) vfsdgs
# Speck

El speck [ʃpek] és un embotit originari del Tirol que s'elabora a partir de cuixa de porc desossada i salada sotmesa a un procés de fumatge en fred.
L'any 1996, el Speck Alto Adige va rebre el reconeixement d'indicació geogràfica protegida. Els speck produïts al Tirol del Sud que no estan inclosos en la IGP i els produïts a la província de Trento són reconeguts com a prodotti agroalimentari tradizionali. A Àustria també es produeix speck amb IGP. A la Vall d'Aosta l'any 2008, després de dos anys d'experimentació, una coneguda fàbrica local de salami va començar a produir un tipus de speck fumat amb herbes aromàtiques alpines.

## Història

En la tradició del Tirol, l'speck era l'aliment que consumien els camperols i era una font d'energia durant els treballs al camp. Amb el temps també s'ha convertit en el protagonista de la taula durant les celebracions i cerimònies de benvinguda, i juntament amb el pa de sègol i el vi o la cervesa, constitueix l'element clau del típic snack tirolès consumit i ofert com a símbol d'hospitalitat.
Brettljause és el nom del típic berenar tirolès, un costum que té els seus orígens en la tradició pagesa. Consta d'una taula de tallar amb speck i altres embotits, formatges i cogombres, acompanyat de pa i vi casolà.

## Referències

* ↑ Mara Nocilla. «Speck: la classifica dei migliori prodotti da aziende di medie dimensioni», 02-09-2019.
* ↑ «Speck, un jamón italiano muy especial» (en castellà), 23-04-2020. [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «Notizia - Regione autonoma Valle d'Aosta» (en italià). [Consulta: 11 febrer 2025].
# Colònia de Sant Jordi

La Colònia de Sant Jordi és un nucli de població costaner del municipi de Ses Salines, a Mallorca. Està situat en un sortint al sud de l'illa de Mallorca. Fou fundat com a colònia agrícola, i actualment és un nucli residencial que multiplica la seva població durant l'estiu, atesa la proximitat de les platges d'es Trenc, el Dolç i el Carbó.
La petita península sobre la qual està assentat està retallada per diferents caps i cales com sa Puntassa, la punta des Tords, cala Galiota o la Bassa del Cabot entre d'altres. Mentre que l'interior estava ocupada per estanys i maresmes.
Ja al segle iv aC aquests estanys salobres, actualment anomenats Salines de s'Avall, s'explotaven per extreure'n sal. L'actual nucli de població originàriament era un petit poblat de pescadors que rebia el nom de Port de Campos. A partir de 1879, la població es consolidà amb l'establiment d'una colònia agrícola promoguda pel Marquès del Palmer, Jordi Descatlar, que s'acollí a la Llei de Colònies Agrícoles i Poblacions Rurals de 1868, moment en què rebé el nom actual. Ja entrat al segle xx, s'hi construí un convent de Franciscans (1926) i dos anys més tard es construí una capella per al culte religiós, enderrocada i substituïda per una església parroquial l'any 1968. Durant les primeres dècades del segle XX el nucli restà limitat al voltant de la platja del port i cala Galiota, indret on s'hi construí el primer hotel del nucli (l'hostal Playa).
Amb la promoció del turisme a partir dels anys quaranta es va convertir en una gran urbanització i actualment és un important punt d'interés nàutic i turístic, ja que s'hi troba el port més meridional de Mallorca i, per tant, el punt més pròxim per anar fins a Cabrera.
Les festes d'estiu són el primer dissabte i diumenge d'agost. El mercat setmanal és el dimecres capvespre. Compta amb una Junta de Districte, des de l'any 2002, i n'han estat presidents fins a l'actualitat: Juan Bauzá Ginard (Sud Unificat), Antoni Perelló Roig (PSOE), Sebastià Burguera (PSOE), Juan Rodríguez (PP), Sebastiana Gomila (El Pi), Ana Peralta (ENDAVANT, PSOE-MÉS-INDEP) i Guillem Mas (PP).

## Notes

* ↑ En total, es constituïren vuit colònies a Mallorca, de les quals quatre foren abandonades. A més de la Colònia de Sant Jordi, també ho són la Colònia de Sant Pere, la Colònia del Carme (Portocristo) i la de Portocolom (al barri de la Capella), i les desaparegudes de Son Mendívil (Llucmajor), la del Poble Nou (Alcúdia), la dels Fusterets (La Pobla) i la de les Comunes Velles (Campos). A més, es fundà una colònia a Cabrera, anomenada Vila Cristina.

## Referències

* 1 2 «Colònia de Sant Jordi». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Martínez Riera, Juan José «El desenvolupament urbanístic del municipi de Ses Salines (1900-2012)». Treball Final de Grau en Geografia. UIB, 2015 [Consulta: 9 agost 2020].
* ↑ Jordi Carol; Carmen Muñoz. El litoral de Mallorca (en castellà). 1a.. Barcelona: GeoPlaneta, 2001, p. 50. ISBN 84-08-03939-3.
# Napoleón Solo

Napoleó Solo és un grup granadí creat per Alonso Díaz i format, entre d'altres, per ex membres de El Mito de Sísifo, grup també creat per Alonso Díaz, guanyador de l'edició de 2006 del Festival Zaidín Rock.
En l'actualitat els components de la banda són Alonso Díaz, Jaime Cordones, José Ubago, Miguel Díaz i Luismi Jiménez, el nou bateria que substitueix a Eric Jiménez (també bateria de Los Planetas i Lagartija Nick).
El seu EP, Será maravilloso, i el seu àlbum de debut, Napoleón Solo en la ópera, han estat produïts per Fino Oyonarte.
El seu segon disc Chica Disco, produït per Emmanuel del Real ("Meme"), teclista del grup mexicà Café Tacuba, va ser gravat a finals de 2011 i publicat en el segon trimestre de 2012. Amb aquest treball, la banda s'aferma en el panorama musical, amb dotze noves cançons que van des del pop més fresc fins al jazz. Esquitxat a estones d'atmosferes orquestrals, a estones de guitarres afilades, el nou àlbum dels granadins pot portar-nos records de bandes influents, però amb un so renovat i personal.

## Membres

* Alonso Díaz: guitarra i veu.
* Jaime Cordones: guitarra elèctrica.
* José Ubago: baix.
* Miguel: mellotron i Moog.
* Luis Miguel Jiménez: bateria.

## Discografia
### Senzill / EPs

* Será maravilloso (El Volcán Música, 2009)
* Tiene que acabar
* Perdiendo el tiempo
* Lolaila Carmona
* Demos
* Antes de que ocurriera
* El desastre nº 1

### Àlbums

* Napoleón Solo en la ópera (El Volcán Música, 2010)
* Hola, qué tal
* Tiene que acabar
* De noche
* Todo está tan cerca
* Perdiendo el tiempo
* Siempre me lo recordarás
* El intercambio
* En el fondo de los sueños
* Lolaila Carmona
* Napoleón Solo en la ópera
* Dibujos
* Al final
* Explota
* Chica disco (El Volcán Música, 2012)
* Adiós
* Antes de que ocurriera
* Si el mundo no se acaba
* Sueña conmigo
* No puedo disfrutar
* Badidibú
* Desastre No. 1
* Sospecho sospecho
* Ramira
* Sentido y orden
* Dama de cara blanca
* Historias

## Enllaços externs

* Lloc web oficial (castellà)
* MySpace de Napoleón Solo (castellà)
* Artícle a JNSP sobre el grup (castellà)
* Artícle al ideal.es sobre l'edició del EP de debut (castellà)