OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Glögg

El glögg o gløgg (danès: gløgg, noruec: gløgg, suec: glögg, islandès: glögg, feroès: gløgg, finès: glögi) és un vi calent o licor especiat, generalment amb alcohol. És una beguda nòrdica tradicional durant l'hivern, especialment al voltant de Nadal.
Als països nòrdics, el vi calent ha estat una beguda habitual com a mínim des del segle XVI. La forma original del glögg, un licor especiat, era consumida per missatgers i carters que viatjaven a cavall o amb esquís quan feia fred. Des de principis del segle xix, el glögg ha estat una beguda hivernal habitual, barrejada i escalfada amb suc, xarop i, de vegades, amb una mica de licor més fort o punsch.
Les receptes de glögg varien molt; les variacions solen començar amb vi blanc o dolç o licors com el brandi o el cognac. La producció de glögg comença bullint aigua i afegint-hi espècies. Després d’uns minuts de cocció a foc lent, es barreja tot i s'afegeix suc de fruita, vi o begudes destil·lades transparents. Les espècies més habituals del glögg són el clau, la canyella, el cardamom i el gingebre; altres ingredients habituals poden ser la pell de cítrics com taronges o llimones, panses o ametlles.
També es pot fer sense alcohol substituint el vi per sucs de fruites o baies. A les botigues, el glögg preparat es basa generalment en suc de raïm, de vegades també suc de grosella negra, suc de fruita barrejat, suc de poma o vi. També hi ha tipus de glögg més forts amb una base de rom. Els glögg ja fets que venen a les botigues s'escalfen abans d’utilitzar-los, però si són a base de vi o amb un contingut alcohòlic elevat, no s'han d’escalfar fins al punt d’ebullició. És habitual afegir ametlles o panses senceres al glögg mentre s'escalfa o just abans de beure’l.
El glögg va arribar a Finlàndia des de Suècia. La paraula finlandesa glögi prové de la paraula sueca glögg, que al seu torn prové de les paraules glödgat vin (vi calent). A finals del segle xix es bevia glögg barrejat amb vi, però a causa de la prohibició, el consum de glögg gairebé es va aturar completament. Quan es va aixecar la prohibició a la dècada de 1930, el glögg es va anunciar a les revistes finlandeses en suec, als anys 50 i 60, el consum de glögg era una tradició fino-sueca. A finals dels anys seixanta i principis dels setanta, les receptes de glögg també van començar a aparèixer a les revistes finlandeses, després del què el glögg es va convertir en una tradició nadalenca a tota Finlàndia.

## Vegeu també

* Grog
* Gastronomia de Suècia

## Referències

* ↑ «Gløgg». Arxivat de l'original el 23 desembre 2019. [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ «Glögg (Swedish Mulled Wine)». Arxivat de l'original el 23 desembre 2019. [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ «Glögi (mulled wine)». Arxivat de l'original el 23 desembre 2019. [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ «Finnish Christmas». Arxivat de l'original el 2 febrer 2019. [Consulta: 26 gener 2019].
* ↑ Maija Suova (toim.): Emännän tietokirja I–II, 4. uudistettu laitos, s. 135. WSOY, 1958.
* ↑ «Glögg». Arxivat de l'original el 4 agost 2020. [Consulta: 1r desembre 2019].
* ↑ Hufvudstadsbladet, 15.12.2011, sivu 22.
# Avtandil (cràter)

Avtandil és un cràter de l'asteroide del tipus Amor (433) Eros, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -22.5 ° de latitud nord i 233.1 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 1.2 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 2003 i fa referència a Avtandil, amant de Tinatin a la novel·la El cavaller a la pell de tigre, de Xota Rustaveli (Geòrgia, segle XII).

## Referències

* ↑ "Avtandil (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Sov. Entsikl. Large Soviet Encyclopedia, 3$^a$ ed., 30 volums (en rús), 1969-1978.
# Brasil de Fato

Brasil de Fato és un lloc web i una agència de notícies brasilera que també disposa de diaris regionals als estats de Rio de Janeiro, Minas Gerais, São Paulo, Paranà i Pernambuco. Disposa d'una xarxa nacional i internacional de periodistes d'esquerra, col·laboradors, escriptors i intel·lectuals.

## Història

Presentat durant el Fòrum Social Mundial, a Porto Alegre, el 25 de gener de 2003, per organitzacions de base com el Moviment dels Treballadors Rurals Sense Terra, Via Campesina i Consulta Popular, entre d'altres, Brasil de Fato va començar com un setmanari polític.
El 2014 es va iniciar l'edició de diaris regionals. A més de tenir un enfocament eminentment local, les edicions regionals són destinades a la classe treballadora. Per aquest motiu, es produeixen en format tabloide i es distribueixen gratuïtament als carrers.

## Referències

* ↑ Serrano, Pascual. «Brasil de Fato, un ejemplo de convivencia entre medio de comunicación y movimientos sociales» (en castellà). Rebelion.org, 27-11-2009. [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ «Jornal Brasil de Fato RJ comemora seis anos de comunicação popular com exposição». Brasil de Fato, 21-05-2019. [Consulta: 22 maig 2019].
* ↑ «Quem Somos». Brasil de Fato. [Consulta: 2 octubre 2017].
* ↑ «Brasil de Fato - RJ» (en anglès). [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ Assinatura Gratuita do Brasil de Fato RJ, por email
* ↑ «Gaúchos lançam versão impressa do Brasil de Fato» (en portuguès brasiler). [Consulta: 9 setembre 2020].
* ↑ Ricardo Kotscho. «Jornalismo independente: portal Fotos Públicas volta ao ar». Observatório da Imprensa, 25-06-2019. [Consulta: 28 junho 2019].
# Johann Andreas Schachtner

Johann Andreas Schachtner (Dingolfing, 1731 - Salzburg, 1795) fou un trompeta, músic, poeta i llibretista austríac.
Estudià amb els jesuïtes a Dillingen i, des del 1750 a Ingolstadt, on també participà en música d'església. Poc després, va anar a Salzburg, va prendre lliçons de trompeta i de 1754 a la pista i trompetista de la cort de Salzburg. 1781 va ser traslladat al Spielgrafenamt. Va pertànyer al cercle més íntim d'amics de la família Mozart, a la casa del qual va participar com a violinista als quartets de corda. Per a Eberlin, Cajetan, Michael Haydn, Leopold i Wolfgang va escriure, entre d'altres, drames escolars o textos oratoris.
A Schachtner se li deuen els primers informes de testimoni presencial sobre la infància de Mozart; els seus relats per carta a la germana de Wolfgang van proporcionar la base per a les primeres biografies. Johann Christoph Gottsched, al quak dedicà el seu <Poetischen versuch in verschiedenen> (Assaig poètic de diverses formes de poesia) de 1765, estimava a Schachtner com a poeta, pel que fou la personalitat més important d'aquell cercle literari de Salzburg que Leopold va reunir al voltant de si. Schachtner adquirí prestigi amb els seus drames i peces de teatre cantat per als compositors dels qual ja se'n parla al principi d'aquesta biografia.
Per desig de Leopold Mozart també s'encarregà de la versió en alemany de l'Idomeneo i va escriure per al seu jove amic el llibret de Zaide. També prengué part en el text de l'òpera Bastien und Bastienne i, abans de tot, convertí els diàlegs en vers el 1768.

## Bibliografia

* Alianza Editorial El Libro de Bolsillo, text d'Erich Valentin, pàg. 183. (ISBN 84-206-0362-7)
# Charlie Brown (cançó de Coldplay)

«Charlie Brown» és una cançó de la banda britànica Coldplay llançada com a tercer senzill de l'àlbum Mylo Xyloto.

## Informació

Les lletres inicials de la cançó contenien mencions al personatge Charlie Brown, protagonista de la sèrie de còmics Peanuts, però finalment les van eliminar durant el procés d'enregistrament de la cançó, però no amb el títol, ja que no van aconseguir trobar una alternativa convincent. Chris Martin va escriure la lletra jugant amb una casa de nines de la seva filla.
A mitjans del 2011 van començar a interpretar la cançó en diversos concerts i festivals. El públic va reaccionar molt positivament i va esdevenir molt popular. Posteriorment, la crítica també va valorar molt positivament la qualitat de la cançó destacant-la com una de les millors cançons de tota la trajectòria del grup. Alguns mitjans van indicar que era la millor cançó de Mylo Xyloto per la seva energia i la melodia aconseguida amb la unió de la guitarra i el xilòfon.
El 6 de desembre de 2011, Coldplay va pujar un videoclip musical promocional de "Charlie Brown" al seu canal oficial de YouTube. Dirigit per Mat Whitecross i Mark Rowbotham, mostrava material del conjunt de concerts que van realitzar durant l'estiu de 2011 al Summer Festival Tour. El videoclip oficial també fou dirigit per Whitecross i estigué disponible a partir del 3 de febrer de 2012,

## Llista de cançons
### Senzill promocional ràdio

* "Charlie Brown" (Edició ràdio) − 3:46
* "Charlie Brown" (Versió LP) − 4:45
* "Charlie Brown" (Instrumental) − 4:45

### Dave Audé Remixes

* "Charlie Brown (Dave Audé Club Mix)" − 6:44
* "Charlie Brown (Edició ràdio Dave Audé)" − 4:10

### Senzill BRIT Awards

* "Charlie Brown (Directe als BRITs)" − 3:50

## Referències

* ↑ «Coldplay's Chris Martin admits he wrote 'Charlie Brown' in daughter's doll's house» (en anglès). NME, 22-09-2011. [Consulta: 2 agost 2012].
* ↑ Sawdey, Evan. «Coldplay: Mylo Xyloto» (en anglès). PopMatters, 24-10-2011. [Consulta: 6 agost 2012].
* ↑ «Coldplay's Chris Martin admits he wrote 'Charlie Brown' in daughter's doll's house» (en anglès). Soniquo, 02-01-2012. Arxivat de l'original el 2012-01-17. [Consulta: 10 agost 2012].

## Enllaços externs

* Charlie Brown a WikiColdplay (anglès)
# Comarca de Calahorra

La Comarca de Calahorra és una comarca de La Rioja, a la regió Rioja Baixa, dins la zona de Valle.
    Núm. de municipis: 5
    Superfície: 247,92 km$^2$
    Població (2007): 32.646 habitants
    Densitat: 131,68 hab/km$^2$
    Latitud mitjana: 42º 17' 38" nord
    Longitud mitjana: 2º 2' 52" oest
    Altitud mitjana: 431 msnm

## Municipis de la comarca

* Autol
* Calahorra
* El Villar de Arnedo
* Pradejón
* Tudelilla

## Vegeu també

* Comarques de la Rioja
# 353
## Esdeveniments

* Batalla de Mons Seleucus: emperador romà Constanci II derrota l'usurpador Magnenci, que se suïcida posteriorment per no ser capturat. Constantí esdevé l'únic emperador i reunifica l'Imperi.
* Constantí II envia Paulus Catena, un alt funcionari del seu govern, a Britànnia perquè perseguixi i castigui els partidaris de Magneci. La seva repressió serà tan cruel i gratuïta que li farà guanyar el malnom de Catena, "cadena", i l'enfrontament amb el vicari Flavius Martinus. Encara que aquest darrer era un lleial seguidor de Constantí, Catena l'acusa de traïció i el mena al suïcidi
* Constanci II convoca un conciliabulum a Arle (Concili d'Arle del 353) i s'hi condemna Atanasi com a patriarca d'Alexandria en el marc de la contesa del catolicisme amb l'arianisme
* A la Xina, el cal·lígraf Wang Xizhi elabora el Lantingji Xu ("Prefaci als poemes aplegats al Pavelló de les Orquídies"), considerat una mostra excepcional en el seu gènere i un exemple per successives generacions de cal·lígrafs
* Nerses I, net de Gregori l'Il·luminador és nomenat patriarca de l'Església Apostòlica Armènia, i romandrà al càrrec fins a la seva mort el 373
* Els francs destrueixen Bonna (l'actual Bonn, a Alemanya), important aquarterament militar i seu de la Legió I Minervia
* Comença la guerra entre l'Imperi Sassànida de Sapor II i els nòmades orientals de la Transoxiana (a l'Uzbekistan actual), que durà fins al 358
* Monjos budistes s'estableixen a les coves de Mogao, prop de Dunhuang, a la província xinesa de Gansu
* A l'Àsia Menor, els isauris, furiosos perquè alguns dels seus havien estat capturats per a fer de gladiadors, es revolten, comencen a atacar els vaixells que s'acosten a la costa de Pamfília i bloquegen el port de Selèucia (a l'actual Turquia)

## Naixements

* Paulí de Nola, bisbe i sant

## Necrològiques

* 11 d'agost - Magnenci, emperador romà del 350 al 353
* 18 d'agost - Magnenci Decenci, militar i cònsol romà, que se suïcidà a Sens
* Flavius Martinus, vicarius romà a Britànnia
* Zhang Chonghua, duc de Xiping i príncep regent de Liang

## Referències

* ↑ Le Huu Phuoc. Buddhist Architecture. Grafikol, 2010. ISBN 9780984404308.
# Jocs dels Pontífexs

Els Jocs dels Pontífexs (en llatí: Ludi Pontificates) eren uns jocs romans. Aquest és el nom que li dona Suetoni, ja que altres autors parlen de Ludi Actiaci, perquè van ser instaurats per August en honor d'Apol·lo d'Àccium, després de la victòria a la batalla d'Àccium.
Es van celebrar per primera vegada a Roma l'any 28 aC, i consistien en curses de cavalls entre homes i joves patricis, competicions de gimnàstica i de vegades combats entre gladiadors. Es feien cada quatre anys, i generalment els administraven per torn cada un dels col·legis sacerdotals: el dels Pontífexs, el dels Àugurs, el dels Epulons i el dels quindecemviri sacris faciundis. De vegades els organitzaven els cònsols d'aquell any. Els primers els va organitzar Marc Vipsani Agripa, que era cònsol l'any 28 aC. Els altres per rotació dels col·legis. Plini el Vell registra els últims Jocs l'any 9, i no se'n torna a parlar fins a l'any 62, quan Tàcit diu que es van re-emprendre.
Gai Antisti Vet, que l'any 16 aC era magistrat monetari, va encunyar una moneda que fa referència a aquests jocs, on a l'anvers hi ha un sacerdot oferint un sacrifici i la inscripció pro valetudine Caesaris S. P. Q. R. A l'altra cara es veu Apol·lo fent també un sacrifici, amb la inscripció Apollini Actio.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Ludi Actiaci». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 12 desembre 2023].
# Argentina Díaz Lozano

Argentina Díaz Lozano (Santa Rosa de Copán, Hondures, 15 de desembre de 1912 - Tegucigalpa, Hondures, 13 d'agost de 1999) va ser una novel·lista i periodista hondurenya. El seu nom de naixement era l'Argentina Bueso Mejía. En contreure matrimoni amb Porfirio Díaz Lozano, va adoptar els seus dos cognoms literaris.

## Obra

La seva obra conté elements propis del romanticisme tardà que ha estat descrit com "neoprimitiu i poètic a la vegada". Potser el seu llibre més conegut sigui la novel·la històrica Mayapán, àmpliament traduïda i amb nombroses edicions. Ha estat l'única dona d'Amèrica Central reconeguda oficialment com a candidata al Premi Nobel de Literatura (1970).

### Narracions curtes

   * 1930: Perlas de mi rosario
   * 1940: Topacios

### Novel·les

   * Tiempo que vivir (1940)
   * Peregrinaje (1944);
   * Mayapán (1950);
   * 49 días en la vida de una mujer (1956);
   * Y tenemos que vivir… (1960);
   * Mansión en la bruma (1964);
   * Fuego en la ciudad (1966);
   * Aquel año rojo (1973);
   * Eran las doce… y de noche (1976);
   * Ciudad Errante (1983);
   * Caoba y orquídeas (1986);
   * Ha llegado una mujer (1991)

### Assaigs i d'altres

* Método de mecanografía al tacto (1939). Cuaderno didáctico: edición única. Guatemala : Editorial Talleres del 31
* Historia de la moneda en Guatemala,-en col·laboració amb el llicenciat Daniel Contreras, havent-li correspost la part colonial- (1955).
* Anuario diplomático-consular 1962-63. Guatemala : Unión Tipográfica,
* Las Palabras Preliminares están suscritas por Argentina de Morales García (Argentina Díaz Lozano) y Darío Morales García, en calidad de Editores.
* Historia de Centroamérica (1964). Especial para estudiantes de enseñanza media (secundaria). Guatemala: Editada por ―Cultural Centroamericana, A.I.
* Aquí viene un hombre: biografía de Clemente Marroquín Rojas ; político, periodista y escritor de Guatemala (1968).
* Walt Whitman/Primer poeta auténticamente americano (1976); Guatemala : Servicio Informativo y Cultural de los Estados
* Vista aérea sobre Compendio geográfico e histórico. Símbolos. (1980- 1984, ilustrado), 17 pp.:edició única. Sense dades de lloc o data de publicació.
* 32 Artículos de prensa
** diaris guatemalencs:: Diario de Centroamérica, El Imparcial
(columnes ―«Para ellas» y «Con vosotros»), Prensa Libre y La Hora (columna ― «jueves literarios»).

#### Biografies

   * 1968: Aquí viene un hombre

#### Cróniques

   * 1964: Sandalias sobre Europa

## Premis i distincions

   * 1943: Concurso Latinoamericano de Novela
   * 1968: Premio Nacional de Literatura Ramón Rosa (Hondures)
   * 1968: Premi Cruzeiro Do Sud de Brasil

## Referències

* ↑ Múñoz, Willy Óscar. Antología de cuentistas hondureñas. (pàgina 35)
* ↑ «¿Quién fue Argentina Díaz Lozano?» (en castellà). monografias.com. [Consulta: 19 juny 2017].
# Olivier Dall'Oglio

Olivier Dall'Oglio, nascut el 16 de maig de 1964 a Alèst (Gard), és un entrenador de futbol i antic jugador de futbol professional francès.

## Referències

* ↑ «Olivier Dall'Oglio» (en francès). L'Équipe. [Consulta: 11 abril 2022].
* ↑ «Olivier Dall'Oglio nouvel entraîneur de Dijon». Sport France TV, 01-06-2012. Arxivat de l'original el 2020-05-20. [Consulta: 11 juliol 2012].
* ↑ «Communiqué officiel : Olivier Dall'Oglio déchargé de ses fonctions d'entraîneur» (en francès). AS Saint-Étienne. [Consulta: 1r gener 2025].
# Jérôme Cahuzac

Jérôme Cahuzac (Talença, 19 de juny de 1952) és un cirurgià i polític francès socialista. Va ser batlle de Vilanuèva d'Òlt i diputat pel departament d'Òlt i Garona. El 16 de maig de 2012 va ser nomenat ministre delegat encarregat del pressupost del govern de Jean-Marc Ayrault. Va haver de dimitir del càrrec per un escàndol de frau, pel què va ser condemnat a 4 anys de presó.

## Referències

* ↑ «Primaire : qui soutient qui au PS ?» (en francès), 13-07-2011. [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ «M. Jérôme Cahuzac» (en francès). Assemblée Nationale. [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ «Jérôme Cahuzac démissionne» (en francès). Libération.fr. Arxivat de l'original el 2015-09-23.
* ↑ «Fraude fiscale: Jérôme Cahuzac, condamné à deux ans ferme, n'ira pas en prison» (en francès), 15-05-2018. [Consulta: 1r febrer 2025].
# Régis Clère

Régis Clère (Langres, Alt Marne, 15 d'agost de 1956 - Dijon, 9 de juny de 2012) va ser un ciclista francès, que fou professional entre 1981 i 1992.
Com a ciclista amateur guanyar la medalla d'or en la cursa en ruta des Jocs del Mediterrani de 1979. El 1980 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Moscou, on disputà la cursa en ruta del programa de ciclisme.
Com a professional destaquen tres victòries d'etapa al Tour de França i dues a la Volta a Espanya. Al Tour de França de 1982 guanyà el premi de la combativitat. Un any més tard guanyà una etapa i el 1987 en guanyà dues més. En aquesta edició arribà fora de control a la 15a etapa, però fou repescat pels comissaris i l'endemà guanyà l'etapa. Uns quants dies més tard guanyà una nova etapa. A la Volta a Espanya de 1981 va guanyar dues etapes i va vestir el mallot groc durant 9 etapes. El 1982 guanyà el Campionat de França en ruta.
A finals de 1989 va patir un greu accident de trànsit que li provocà diverses fractures. Salvà la vida gràcies a la seva forta constitució.
Va morir, als 55 anys, a Dijon, d'una insuficiència cardíaca.

## Palmarès

* 1979
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 1980
** Vencedor d'una etapa del Tour de l'Avenir
* 1981
** Vencedor de 2 etapes de la Volta a Espanya
* 1982
** Campió de França en ruta
** Vencedor del Premi de la Combativitat al Tour de França
** Vencedor d'una etapa a l'Étoile des Espoirs
* 1983
** Vencedor d'una etapa del Tour de França
* 1987
** 1r al Tour Midi-Pyrénées i vencedor d'una etapa
** Vencedor de 2 etapes del Tour de França. 1r del Premi de la Combativitat al Tour de França
* 1989
** Medalla de bronze de Campionat del Món de persecució

### Resultats al Tour de França

* 1981. 51è de la classificació general
* 1982. 45è de la classificació general. 1r del Premi de la Combativitat
* 1983. Abandona (14a etapa). Vencedor d'una etapa
* 1984. Abandona (20a etapa)
* 1987. 72è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes. 1r del Premi de la Combativitat
* 1988. 94è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1981. 9è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes

## Referències

* ↑ «Split 1979». [Consulta: 03 août 2017].
* ↑ «1979 SPLIT (YUG), 15/29 septembre». [Consulta: 03 août 2017].
* 1 2 3 «Olympedia – Régis Clère». [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ Christophe Penot. «Régis Clère, fier, rude et brave». [Consulta: 02 août 2017].
* ↑ «Régis Clère est décédé», 09 juin 2012. [Consulta: 29 juillet 2017].

## Enllaços externs

* «Fitxa de Régis Clère». sitiodeciclismo.net.
# Gravlax

El gravlax o grav(ad)laks és un plat nòrdic format per salmó que curat amb sal, sucre i anet. El gravlax se sol servir com a aperitiu, tallat en llesques fines i acompanyat de hovmästarsås (literalment "salsa de maitre d'hôtel", també coneguda a Suècia com gravlaxsås, a Noruega com sennepssaus, literalment "salsa de mostassa", i a Dinamarca com a rævesovs, literalment "salsa de guineu"), una salsa d'anet i mostassa, ja sigui sobre pa o amb patates bullides.
La paraula gravlax prové de la paraula escandinava gräva/grave ("cavar"; sentit modern "curar peix"), que es remunta al protogermànic *grabą, *grabō ("forat al terra; rasa; tomba") i l'arrel indoeuropea *ghrebh- "cavar, ratllar, raspar", i lax/laks, "salmó".
Durant l'edat mitjana, el gravlax el fabricaven pescadors, que salaven el salmó i el fermentaven lleugerament enterrant-lo a la sorra per sobre de la línia de marea alta. En l'actualitat, la fermentació ja no s'utilitza en el procés de producció. En lloc d'això, el salmó "s'enterra" en una marinada seca de sal, sucre i anet, i es cura entre dotze hores i pocs dies. A mesura que el salmó es cura, per l'acció de l'osmosi, la humitat converteix la cura seca en una salmorra molt concentrada, que es pot utilitzar a la cuina escandinava com a part d'una salsa. Aquest mateix mètode de curació es pot utilitzar per a qualsevol peix blau, però el salmó és el més utilitzat.

## Vegeu també

* Salmó fumat
* Lox
* Hákarl
* Surströmming
* Sashimi

## Referències

* ↑ Svenska Akademiens ordbok, "grav Arxivat 2016-04-20 a Wayback Machine.", column G851; "Arxivat 2016-04-20 a Wayback Machine. grava column G868; and [{{format ref}} http://dictionary.reference.com/browse/grave
* ↑ Ruhlman, M.; Polcyn, B. (2005), Charcuterie, New York: W.W. Norton & Company. pp=51–52
# Biserka Cvejić

Biserka Cvejić (Jesenice, 5 de novembre de 1923 - Belgrad, 7 de gener de 2021) fou una mezzosoprano sèrbia d'origen croat.

## Biografia

Biserka Cvejić (Biserka Katusić de soltera) va passar la seva joventut a Bèlgica, a la ciutat d'Ougrée. Al final de la Segona Guerra Mundial, va marxar a descobrir el seu país, pujant clandestinament a un tren de mercaderies amb l'ajuda d'un militar estatunidenc.
En arribar a Belgrad, va conèixer el seu futur marit, el doctor Dusko Cvejić, un especialista otorrinolaringòleg. Biserka va estudiar a la facultat de música de Belgrad.
Va fer els seus començaments operístics l'any 1950. El seu primer paper principal va ser Charlotte, de l'òpera Werther, de Jules Massenet. Va cantar a l'Òpera de l'Estat de Viena entre 1959 i 1979, així com a l'Òpera de Zagreb. Al llarg de la seva carrera va cantar al Metropolitan Opera de Nova York, al Gran Teatre del Liceu de Barcelona, a La Scala de Milà i al Royal Opera House (Covent Garden) de Londres. El seu repertori va incloure els papers més importants de grans òperes, entre les quals Aida, Carmen i Don Carlos. Va debutar al Liceu amb l'òpera Aida el 10 de desembre de 1960, i hi va cantar les temporades 1960-1961 i 1971-1972.
Es va retirar dels escenaris l'any 1978.
A continuació es va dedicar a l'ensenyament del cant. L'any 2001 se li va concedir la Legió d'Honor francesa.

## Bibliografia

* Slobodan Elezović; Milorad M. Pantić. Biserka Cvejić (monografia). Vjesnikova Press agencija, col·lecció "Biblioteka Scena", 1984, p. 216.

## Referències

* ↑ «Mezzosopranistin Biserka Cvejic gestorben» (en ge). Klassik.com. [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ Biserka Cvejić Arxivat 2022-01-27 a Wayback Machine. a la base de dades del Metropolitan Opera.
* ↑ F. Zanni, U. «Reposición de "Aida" de Verdi». La Vanguardia, 11-12-1960, pàg. 52.
* ↑ «Fitxa espectacle: Werther». Gran Teatre del Liceu. Annals. [Consulta: 26 setembre 2023].
* ↑ «Cvejić, Biserka». Grove Dictionary of Music and Musicians, 2001. Arxivat de l'original el 2019-01-07. [Consulta: 7 gener 2019].
* ↑ Lovrić, Ivan. «Biserkina karijera kao velika niska» (en serbi). Večernje novosti, 26-10-2013. [Consulta: 7 gener 2019].
* ↑ «Croatian Classical Music» (en anglès). Croatian History. [Consulta: 7 gener 2019].