OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Julian Huxley

Sir Julian Sorell Huxley, (Londres, 22 de juny de 1887 – 14 de febrer de 1975) va ser un biòleg, escriptor, humanista, professor universitari i internacionalista britànic, conegut per les seves contribucions a la popularització de la ciència a través de llibres i conferències. Va ser el primer director de la UNESCO.

## Biografia

Huxley formava part d'una família distingida. El seu germà era l'escriptor Aldous Huxley, i era germanastre d'un altre biòleg, el premi Nobel Andrew Huxley. El seu pare va ser l'escriptor i editor Leonard Huxley i el seu avi patern va ser el biòleg T. H. Huxley, famós per ser col·lega i donar suport a Charles Darwin. El seu avi matern va ser l'acadèmic Tom Arnold.
Entrà a estudiar zoologia a la Universitat d'Oxford, on va graduar-se com a primer de la seva promoció. Posteriorment, va començar a treballar com a professor al mateix centre, fins que va traslladar-se el 1912 a la Universitat de Rice, lloc que va abandonar el 1916 per l'esclat de la I Guerra mundial. El 1925, va tornar a exercir com a professor de zoologia al King's College de la Universitat de Londres, però el 1927 deixà l'ensenyament definitivament.
L'11 de setembre de 1961, a Morges, Suïssa, fundà juntament amb sir Peter Markham Scott (1909-1989), Guy Mountfort (1905-2003) i Max Nicholson (1904-2003) el Fons Mundial per la Natura (World Wildlife Fund for Animals - WWF). El 1958, va ser distingit per la Societat Linneana de Londres amb la Medalla Darwin-Wallace.

## Obres

* Essays of a Biologist (1923)
* Animal Biology (amb J. B. S. Haldane, 1927)
* Religion Without Revelation (1927, revisat 1957)
* The Tissue-Culture King (1927)
* The Science of Life (amb H.G. Wells & G.P. Wells - 1931)
* Scientific Research and Social Needs (1934)
* Thomas Huxley's Diary of the Voyage of H.M.S. Rattlesnake (1935)
* We Europeans (amb A. C. Haddon, 1936)
* The Living Thoughts of Darwin (1939)
* The New Systematics (1940)
* Evolution: the Modern Synthesis (1942)
* Evolutionary Ethics (1943)
* Touchstone for Ethics (1947)
* Man in the Modern World (1947) eBook
* Heredity, East and West (1949)
* Biological Aspects of Cancer (1957)
* Towards a New Humanism (1957)
* New Bottles for New Wine (1958)
* The Humanist Frame (1962) elaborat a Essays of a Humanist (1964)
* From an Antique Land (1966)
* The Courtship Habits of the Great Grebe (1968)
* Memories (2 vol., 1970 i 1974)
# Nassarre

Nassarre, amb el subtítol Nassarre. Revista aragonesa de musicología, és una revista científica aragonesa de musicologia creada el 1985.
De periodicitat semestral, fins al 2002, i posteriorment, anual, dona cabuda a tota mena de temes relacionats amb la musicologia, de caràcter històric, analític o sociològic, entre d'altres. S'ocupa preferentment, però no exclusivament, de temes aragonesos. Durant els primers deu anys va ser dirigida per Pedro Calahorra Martínez, que pot considerar-se com un dels seus fundadors. A partir de 1995 la direcció passà a mans d'Álvaro Zaldívar, recolzats tots dos en un important Consell Assessor on figuren molts dels principals musicòlegs i experts en art i cultura del nostre país. El nom de Nassarre li fou atorgat per la Secció de Música Antiga de la Institución Fernando el Católico per tal d'homenatjar al teòric i compositor saragossà Fra Pablo Nassarre (1664-1730).

## Referències

* 1 2 3 «Nasarre». Gran Enciclopedia Aragonesa (GEA). Arxivat de l'original el 6 de setembre 2016 [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ «Nassarre. Revista aragonesa de musicología». Dialnet. [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ «El musicólogo Pedro Calahorra Martínez, Premio Fundación Uncastillo 2014. El premio se otorga por su difusión del patrimonio musical aragonés». Heraldo de Aragón, 17-12-2014 [Consulta: 4 maig 2020].
* ↑ Zaldívar Gracia, Álvaro «Razones y esperanzas de "Nassarre. Revista aragonesa de musicología"». Nassarre, Vol. I, Núm. 1, 1985, pàg. 9-10. ISSN: 0213-7305 [Consulta: 4 maig 2020].
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1996

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1996, disputat al circuit de Silverstone el 14 de juliol del 1996.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 6 | Jacques Villeneuve | Williams - Renault | 61 | 1h 33' 00. 874 | 2 | 10 |
| 2 | 4 | Gerhard Berger | Benetton - Renault | 61 | + 19.026 s | 7 | 6 |
| 3 | 7 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 61 | + 50.830 s | 4 | 4 |
| 4 | 11 | Rubens Barrichello | Jordan - Peugeot | 61 | + 1' 06.716 min. | 6 | 3 |
| 5 | 8 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 61 | + 1' 22.507 min. | 9 | 2 |
| 6 | 12 | Martin Brundle | Jordan - Peugeot | 60 | + 1 Volta | 8 | 1 |
| 7 | 19 | Mika Salo | Tyrrell - Yamaha | 60 | + 1 Volta | 14 | |
| 8 | 15 | Heinz-Harald Frentzen | Sauber - Ford | 60 | + 1 Volta | 11 | |
| 9 | 14 | Johnny Herbert | Sauber - Ford | 60 | + 1 Volta | 13 | |
| 10 | 17 | Jos Verstappen | Footwork - Hart | 60 | + 1 Volta | 15 | |
| 11 | 21 | Giancarlo Fisichella | Minardi - Ford | 59 | + 2 Voltes | 18 | |
| Ret | 3 | Jean Alesi | Benetton - Renault | 44 | Frens | 5 | |
| Ret | 9 | Olivier Panis | Ligier - Mugen - Honda | 40 | Direcció | 16 | |
| Ret | 10 | Pedro Diniz | Ligier - Mugen - Honda | 38 | Motor | 17 | |
| Ret | 5 | Damon Hill | Williams - Renault | 26 | Rodes | 1 | |
| Ret | 20 | Pedro Lamy | Minardi - Ford | 21 | Caixa canvi | 19 | |
| Ret | 16 | Ricardo Rosset | Footwork - Hart | 13 | Part elèctrica | 20 | |
| Ret | 18 | Ukyo Katayama | Tyrrell - Yamaha | 12 | Motor | 12 | |
| Ret | 2 | Eddie Irvine | Ferrari | 5 | Diferencial | 10 | |
| Ret | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 3 | Hidràulics | 3 | |
| NVQ | 23 | Andrea Montermini | Forti F1 - Ford | | No qualificat | 21 | |
| NVQ | 22 | Luca Badoer | Forti F1 - Ford | | No qualificat | 22 | |

## Altres

* Pole: Damon Hill 1' 26. 875
* Volta ràpida: Jacques Villeneuve 1' 29. 288 (a la volta 21)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-01. [Consulta: 23 març 2010].
# Roazhon Park

Roazhon Park (antigament Stade de la Route de Lorient) és un estadi de futbol de la ciutat de Rennes. És l'estadi del Stade Rennes, club de la Ligue 1, des del 1912.

## Nom i capacitat

L'estadi és en la carretera de Lorient. Antigament va portar el nom de Stade de la route de Lorient, amb possibilitat de confusió amb el Stade du Moustoir de la ciutat de Lorient. Després de 2015 té el nou nom de Roazhon Park (el que és el nom de la ciutat de Rennes en bretó).
Té una capacitat teòrica de 31.127 espectadors. Tot i que a la pràctica baixa cap a 29.500 persones, amb capacitat per a 1.831 seients VIP. De fet, 1.000 places de peu a la part inferior de la tribuna de l'estadi no es venen al públic, com en altres llocs on hi ha poca visibilitat. Per als partits durant la Copa Mundial Femenina de Futbol 2019, tenia una capacitat de 28.600. L'estadi és propietat de la ciutat de Rennes, que el lloga al Stade Rennais.

## Història

Dessprés de la construcció el 1912 l'estadi ha estat renovat diversos vegades, i la renovació més recent es va acabar bar el 2004.
La selecció de França han jugat a l'estadi el 2004 i el 2014, i la selecció femenina de França hi han jugat tres vegades. Les Bleues van enfrontar l'Espanya el 1998 (3–2), l'Anglaterra el 2006 (1–1) i la Grècia el 2016 (1–0).
Durant la Copa Mundial Femenina de Futbol 2019 van jugar a l'estadi set vegades:
* Nigèria-França, grup A (0–1)
* Alemanya-Xina, grup A (1–0)
* Japó-Escòcia, grup D (2–1)
* Xile-Suècia, grup F (0–2)
* Tailàndia-Xile, grup F (0–2)
* Països-Baixos-Japó, vuitens (2–0)
* Alemanya-Suècia, quarts (1–2)

## Referències

* 1 2 3 4 FIFA.com. «FIFA Women's World Cup 2019™ - Stadiums - Roazhon Park» (en anglès). FIFA.com. Arxivat de l'original el 2019-06-08. [Consulta: 29 juny 2019].
* ↑ «Football : en route vers la Coupe du monde féminine 2019!» (en francès). metropole.rennes.fr, 25-02-2019. [Consulta: 29 juny 2019].

## Enllaços externs

* Le Stade de la Route de Lorient sur le site officiel du Stade rennais F.C.
* Le Stade de la Route de Lorient sur Stadiumguide.com
# Wind

«Wind» té aquests significats:
* Obres:
** Wind (anglès) o La força del vent (pel·lícula de 1992)
** The Wind, pel·lícula de l'any 1928 dirigida per Victor Sjöström i protagonitzada per Lillian Gish i Lars Hanson
** Wind: A Breath of Heart, novel·la visual feta per l'estudi de videojocs japonès Minori
* Organitzacions:
** Wind Telecomunicazioni, empresa italiana de telecomunicacions que oferia serveis de telefonia mòbil
** Wind Hellas, empresa grega de telecomunicacions que pertany a Largo Intermediary Holdings Ltd
* Toponímia:
** riu Wind, curs superior del riu Bighorn a Wyoming als Estats Units
** Wind Lake, concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat de Wisconsin
** Wind Point, població dels Estats Units a l'estat de Wisconsin
** Wind Cave National Park, parc nacional al comtat de Custer a Dakota del Sud (Estats Units)
* Miscel·lània:
** Crying Wind (1943), escriptora estatunidenca d'ètnia kickapoo
** MSI Wind PC, ordinador tipus netbook dissenyat i fabricat per Micro-Star International i presentat al CeBIT del 2008
# Gran Premi de Gran Bretanya del 2002

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 2002, disputat al circuit de Silverstone el 7 de juliol del 2002.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 60 | 1h 31' 45. 015 | 3 | 10 |
| 2 | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 60 | + 14.578 s | 2 | 6 |
| 3 | 6 | Juan Pablo Montoya | Williams - BMW | 60 | + 31.661 s | 1 | 4 |
| 4 | 11 | Jacques Villeneuve | BAR - Honda | 59 | + 1 Volta | 9 | 3 |
| 5 | 12 | Olivier Panis | BAR - Honda | 59 | + 1 Volta | 13 | 2 |
| 6 | 7 | Nick Heidfeld | Sauber - Petronas | 59 | + 1 Volta | 10 | 1 |
| 7 | 9 | Giancarlo Fisichella | Jordan - Honda | 59 | + 1 Volta | 17 | |
| 8 | 5 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 59 | + 1 Volta | 4 | |
| 9 | 8 | Felipe Massa | Sauber - Petronas | 59 | + 1 Volta | 11 | |
| 10 | 3 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 58 | + 2 Voltes | 6 | |
| 11 | 17 | Pedro de la Rosa | Jaguar - Cosworth | 58 | + 2 Voltes | 21 | |
| 12 | 15 | Jenson Button | Renault | 54 | Rodes | 12 | |
| Ret | 10 | Takuma Sato | Jordan - Honda | 50 | Motor | 14 | |
| Ret | 4 | Kimi Räikkönen | McLaren - Mercedes | 44 | Motor | 5 | |
| Ret | 14 | Jarno Trulli | Renault | 29 | Part electrònica | 7 | |
| Ret | 21 | Enrique Bernoldi | Arrows - Cosworth | 28 | Direcció | 18 | |
| Ret | 16 | Eddie Irvine | Jaguar - Cosworth | 23 | Virolla | 19 | |
| Ret | 20 | Heinz-Harald Frentzen | Arrows - Cosworth | 20 | Motor | 16 | |
| Ret | 24 | Mika Salo | Toyota | 15 | Direcció | 8 | |
| Ret | 23 | Mark Webber | Minardi - Asiatech | 9 | Embragatge | 20 | |
| Ret | 25 | Allan McNish | Toyota | 0 | Embragatge | 15 | |

## Altres

* Pole: Juan Pablo Montoya 1' 18. 998
* Volta ràpida: Rubens Barrichello 1' 23. 083 (a la volta 58)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-13. [Consulta: 23 abril 2010].
# Soosan Firooz

Soosan Firooz (dari: سوسن فیروز) (Kabul, 1989) de vegades escrit Susan Feroz, és una actriu i rapera afganesa. Ha estat descrita com la primera dona rapera de l'Afganistan. És una figura controvertida que desafia les normes socials i el paper tradicional de les dones afganeses.
Firooz va néixer a l'Afganistan. La seva família va fugir del país i va viure set anys en un camp de refugiats iranians durant la guerra civil de l'Afganistan a la dècada del 1990. A l'Iran, es va trobar amb l'hostilitat dels iranians i no va poder anar a l'escola amb regularitat a causa de problemes burocràtics. La seva família va passar tres anys al Pakistan com a refugiats.
Després de la caiguda dels talibans, la família de Firooz va tornar a l'Afganistan. Es van traslladar a Kandahar el 2003, on el seu pare havia aconseguit una feina. Va treballar al costat dels seus germans, teixint catifes. La família es va traslladar a Kabul el 2011 i ella es va convertir en actriu, fent petits papers en fulletons i telefilms en televisions locals.
Firooz va demanar i va rebre permís per fer rap del seu pare, Abdul Ghafar Firooz. Va cridar l'atenció del músic afganès Farid Rastagar (فريد رستگار), que la va promocionar i va compondre el seu primer senzill. Firooz fa rap en darí. El seu primer senzill, «Els Nostres Veïns», va ser llançat el 2012. La cançó explora la difícil situació dels refugiats afganesos en termes cruels. Va ser compost per Rastagar amb lletra del poeta Suhrab Sirat. La seva cançó, «Naqisul Aql», significa pertorbat mental i és un epítet utilitzat contra les dones a l'Afganistan.
Firooz viu amb la seva família al nord de Kabul. Ha estat amenaçada amb atacs amb àcid, segrest i de mort. La seva mare, que fa feina humanitària al sud de l'Afganistan, també ha rebut amenaces de mort. El seu pare va deixar la seva feina al departament d'electricitat i actua com a gerent i guardaespatlles, acompanyant-la als estudis. El seu oncle va tallar les relacions amb la seva família per desaprovació que Firooz aparegués a la televisió i cantant.
Firooz va actuar en un festival de música de tres dies a Kabul l'octubre de 2012.

## Referències

* 1 2 3 «Nation's first female rapper Soosan Feroz says 'If rap singing is a way to tell your miseries, Afghans have a lot to say'» (en anglès). Agence France-Presse, 03-01-2013.
* 1 2 Wyatt, Caroline «Afghanistan's first female rapper upbeat on future» (en anglès). BBC News, 29-10-2012.
* 1 2 3 4 5 6 Yousafzai, Sami; Moreau, Ron «Susan Feroz: Afghanistan's First Female Rapper» (en anglès). Newsweek, 04-01-2013.
* 1 2 3 DeGhett, Torie Rose «Afghanistan's first female rapper tells the stories that might otherwise be lost» (en anglès). The Guardian, 02-11-2012.
* 1 2 3 Faiez, Rahim «Sosan Firooz, Afghanistan's First Female Rapper, Debuts» (en anglès). HuffPost, 09-10-2012.
* ↑ «Soosan Firooz: Afghanistan's First Female Rapper» (en anglès). The World, 08-11-2012.
* ↑ Gupta, Prachi «Afghanistan's first female rapper perseveres past death threats» (en anglès). Salon, 02-12-2012.

## Vegeu també

* Dones a l'Afganistan
* Paradise Sorouri
* Tractament talibà de la dona
# Pantà d'Oliana

El Pantà d'Oliana és un embassament que pertany al riu Segre, creat per una presa situada entre els municipis d'Oliana i Peramola, que s'estén pels termes d'Oliana, Peramola i Coll de Nargó, a la comarca de l'Alt Urgell.
L'embassament fou construït per les Forces Hidroelèctriques del Segre, aprofitant el grau d'Oliana (pas estret entre serres).
La capacitat del pantà és de 101 hm³ i el salt, amb una potència instal·lada de 37.800 kW, produeix en anys normals 100 milions de kWh. Una altra finalitat del pantà és regular els cabals del riu i assegurar els regatges d'estiu dels canals d'Urgell.

## Història

El projecte de construcció data de 1935 però no fou fins a 1946 que s'inicien, modificant el projecte inicial. El 1953 hi hagué un fort aiguat que ennlentí les obres però finalment s'acaben el 1956. La seva innauguració oficial es fa el 30 de juny de 1959.
El cabal del pantà no és suficient i més tard es construí el Pantà de Rialb (1992-1999) deixant les poblacions de Peramola i Oliana entre dos pantans.

## Dades

* Aigua embassada (2008): 86 hm³
* Aigua embassada (2009): 89 hm³
* Aigua embassada (2014): 67 hm³
* Aigua embassada (2016): 50 hm³
* Aigua embassada (2018): 55 hm³
* Aigua embassada (2019): 45 hm³
* Aigua embassada (2021): 42,5 hm³
* Aigua embassada (2023): 23,6 hm³

## Referències

* ↑ «Pantà i presa d'Oliana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 gener 2014].
* ↑ «Pantà d'Oliana». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 www.embalses.net - Oliana
* 1 2 3 4 5 6 «Embassaments. Volum d'aigua». Idescat. [Consulta: 17 febrer 2025].

## Vegeu també

* Cua de l'embassament d'Oliana

## Enllaços externs

* Agència Catalana de l'Aigua - preses i embassaments
# Yuma

«Yuma» té aquests significats:
* Yuma o quechan, llengua yuma parlada pels quechans al sud-est de Califòrnia i sud-oest d'Arizona a la baixa vall del riu Colorado i el Desert de Sonora
* llengües yuma-cochimí, família lingüística parlada a la Baixa Califòrnia i nord de Sonora a Mèxic i sud de Califòrnia i sud-oest d'Arizona als EUA
* Yuma (pel·lícula) (1957), film de Samuel Fuller
* Yuma o quechans, tribu que parla una llengua del grup de les llengües yuma-cochimí
* Toponímia:
** Estats Units:
*** Yuma (Arizona), població dels Estats Units
*** Yuma (Colorado), població dels Estats Units
** República Dominicana
*** Riu Yuma, riu de la República Dominicana
*** Yuma (República Dominicana), regió de la República Dominicana
* Biografies:
** Yuma Ando
** Yuma Nakayama, cantant i actor japonès
** Yuma Yuma, activista pels drets LGBT
# Josep Majó i Ribas

Josep Majó i Ribas (Barcelona, 1867 - 1950) fou un arquitecte modernista català.

## Biografia

Va néixer a Barcelona el 25 de novembre de 1866, fill de Isidor Majó i Carné paleta natural de Cervelló i de Teresa Ribas Plà natural de Barcelona.
Titulat el 1893, va ser company de promoció d'Eugeni Campllonch i Parés, Domènec Boada i Piera, Modest Feu i Estrada, Isidre Gili i Moncunill, Joan Rubió i Bellver i Adolf Ruiz i Casamitjana entre d'altres. Entre les seves obres destaquen les cases Godó-Lallana a la Rambla de Catalunya i el carrer de Rosselló (1900) i l'edifici La Vanguardia al carrer de Pelai de Barcelona (1903), la remodelació de Can Godó a Teià o el Panteó de Carles Godó i Pié, totes vinculades amb la seva amistat amb la família Godó. També destaquen altres edificacions com la Casa de la Vila de Capellades (1902) o la Casa Isidor Majó (1894) a Barcelona.

## Referències

* 1 2 «Registre de naixements, any 1866. Llibre 4. Registre 5642 (pdf pàg.34)». Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 25-11-1866.
* ↑ «Josep Majó i Ribas». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* «L'arquitecte Josep Majó Ribas». Modernisme (blog). Valentí Pons i Toujouse, 01-03-2014.
# Miquel Delgado

Miquel Delgado va ser president de la Generalitat de Catalunya entre els anys 1476 i 1479, nomenat el 22 de juliol de 1476.
Nascut probablement a prop de Santo Domingo de la Calzada. Format en teologia, va ser un intel·lectual i home de confiança d'Alfons el Magnànim qui el designà amabaixador davant dels papes Nicolau V i Calixt III. Fou confessor i marmessor del rei fins a la seva mort en 1458.
Va ser nomenat abat de Poblet el 20 d'octubre de 1458 i assistí al jurament de nou rei Joan II a Barcelona el 22 de novembre de 1458, amb qui mantindrà una estreta relació i de qui va obtenir importants privilegis.
L'actuació de Miquel Delgado a la guerra civil catalana, des de la posició d'abat, va ser canviant. Tot i la relació amb el rei, Delgado va estar del costat de la Generalitat quan el 2 de desembre de 1460 és detingut Carles de Viana i formà part de la comissió per demanar el seu alliberament que es va adreçar al rei en 1461. Després de diverses negociacions, aconsegueix l'alliberament el 25 de febrer de 1461.
Havent fracassat en el seu intent de mitjançar per a evitar la guerra, el 30 de juny de 1462 abandonà el monestir de Poblet, la comunitat del qual era fidel a la Generalitat, per posar-se del costat del rei Joan II. Finalment, el 1464 la comunitat del monestir es reconcilia amb l'abat i es posa al costat de rei fins al final de la guerra.
Al front de la Generalitat, uns anys després d'acabada la guerra, es va caracteritzar per una bona gestió econòmica.
Va morir abans d'acabar el seu trienni com a President el 15 de desembre de 1478.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Devin Townsend

Devin Garrett Townsend (nascut el 5 de maig de 1972) és un cantant i guitarrista canadenc de rock i heavy metal. És el fundador del grup de heavy metal Strapping Young Lad.

## Referències

* ↑ Turner, Tracy. «Devin Townsend Biography». HevyDevy Records. Arxivat de l'original el June 26, 2008. [Consulta: 25 novembre 2008].
* ↑ «Strapping Young Lad». Hard Rock Magazine, 01-08-1995. Arxivat de l'original el November 1, 2006.
* ↑ G., Mike «The Devin Townsend Band: No Holds Barred». Metal Maniacs, 9-2003. ISSN: 1559-4297. OCLC: 62782997.
# Nick Hornby

Nick Hornby (Redhill, Surrey, Anglaterra, 1957) és un escriptor i periodista anglès.
Professor de literatura anglesa llicenciat a Cambridge, va començar col·laborant com a periodista a The Sunday Times, The Independent i com a crític de música per The New Yorker. Seves són novel·les d'èxit com High Fidelity, About a Boy i Fever Pitch, entre d'altres. Aquesta última novel·la va guanyar el premi William Hill Sports Book of the Year el 1992.

## Biografia

Nick Hornby va créixer en el si d'una família de classe mitjana-alta anglesa, a causa de l'èxit del seu pare, Sir Derek Hornby, com a home de negocis. Els seus pares es divorciaren quan tenia onze anys. Aleshores es va convertir en un fan de l'equip londinenc Arsenal FC.
Un cop acabada l'escola primària, a mitjans dels setanta, va estudiar literatura anglesa a la Universitat de Cambridge. Quan acabà la carrera, va treballar com a professor d'anglès mentre escrivia articles i crítiques musicals per a revistes com Time Out o Literary Review.
L'any 2012 se'l va guardonar amb el Premi Internacional de Periodisme Manuel Vázquez Montalbán de periodisme esportiu.

## La seva obra

Les seves novel·les es caracteritzen pel tractament de les relacions humanes, d'una manera realista però alhora tendra. Els protagonistes són antiherois, des del punt de vista que són en cert grau, una mica mesquins, covards i egoistes, encara que siguin bones persones.
Algunes d'aquestes novel·les han passat al cinema: el 1997, el mateix Nick Hornby va escriure el guió de l'adaptació de Fever Pitch, pel·lícula que protagonitzà Colin Firth. El 2000, John Cusack va protagonitzar High Fidelity, i Hugh Grant, About a Boy el 2002.

## Bibliografia
### Novel·les

* Fever Pitch, 1992.
* High Fidelity, 1995.
* About a Boy, 1998.
* How to Be Good, 2001.
* A Long Way Down, 2005.
* Slam, 2007.
* Juliet, Naked, 2009.

### Assaig

* Contemporary American Fiction, 1992.
* 31 Songs, 2003.
* The Polysyllabic Spree, 2004.
* Housekeeping vs. the Dirt, 2006.
* Shakespeare wrote for Money, 2008.

### Històries curtes

* Faith, 1998.
* Not a Star, 2007.
* Otherwise Pandemonium.

### Antologies

* My Favourite Year: A Collection of Football Writing, 1993.
* The Picador Book of Sportswriting, 1996.
* Speaking with the Angel, 2000 (diversos autors). Compilada per Nick Hornby, és una antologia de 12 relats curts de la més recent avantguarda literària anglosaxona.
* Otherwise Pandemonium, 2005.

### Guions de cinema

* Fever Pitch, dirigida per David Evans el 1997.
* High Fidelity, dirigida per Stephen Frears el 2000.
* Un nen gran (About a Boy), dirigida per Chris i Paul Weitz el 2002.
* Fever Pitch, dirigida per Bobby i Peter Farrelly el 2005.
* Una educació, dirigida per Lone Scherfig el 2009.

## Premis
### Premis Oscar

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 2009 | Millor guió adaptat | Una educació | Nominat |

## Referències

* ↑ «Nick Hornby, premi Vázquez Montalbán de periodisme esportiu». FCBarcelona.cat, 19-12-2012. Arxivat de l'original el 2013-01-01. [Consulta: 19 desembre 2012].
* ↑ «An Education (2009)». IMDb. [Consulta: 19 desembre 2012].

## Enllaços externs

* Nick Hornby - Lloc web oficial