OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mas-Ivars Editores

Mas-Ivars Editores SL era un segell editorial valencià que compartia ISBN amb l'editorial Gaisa: el 1973 mamprengué la publicació de la Gran Enciclopedia de la Región Valenciana; el 1980 publicà Historia Universal del Arte en dotze volums. A banda de llibres d'art i còmics de The Walt Disney Company en castellà, Mas-Ivars publicà sengles edicions de huit dels primers àlbums d'Astèrix basc, català oriental central, gallec i valencià: la traducció catalana a cura de M. Albó Corrons i, la valenciana, per Ximo Arnau Colomer i Francesc Pérez Moragón.
Llistat de publicacions :
| A. | sèrie | títol |
| 1974 | Walt Disney | Yo, Mikey Mouse |
| 1974 | Walt Disney | Yo, Pato Donald |
| 1974 | Walt Disney | Yo, Tio Gilito |
| 1976 | Astèrix | La lluita dels caps | El combat dels caps |
| 1976 | Astèrix | Astèrix i Cleopatra |
| 1976 | Astèrix | | Astèrix i els normands |
| 1976 | Astèrix | | Astèrix en Helvècia |
| 1976 | Astèrix | | Astèrix legionari |
| 1976 | Astèrix | | Astèrix el gal |
| 1976 | Astèrix | | Astèrix i els gots |
| 1976 | Astèrix | | Astèrix i la falç d'or |

## Referències

* ↑ Manuel Barrero. «Mas-Ivars Editores, S.L.» (en castellà). Tebeosfera, 2008. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ «Historia Universal del Arte. Mas-Ivars (12 tomos)» (en castellà). uniliber.com. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ Antonio Moreno; Llorenç Gironès. «Asterix» (en castellà). Tebeosfera, 2008. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ J. M. Rodríguez Humanes; M. Barrero, A. Álvarez Pérez, Manuel Díaz Bejarano. «Asterixen ibilaldi bat» (en castellà). Tebeosfera, 2008. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ J. M. Rodríguez Humanes; M. Barrero, A. Álvarez Pérez, Manuel Díaz Bejarano. «Unha aventura de Asterix» (en castellà). Tebeosfera, 2008. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ J. M. Rodríguez Humanes; M. Barrero, A. Álvarez Pérez, Manuel Díaz Bejarano. «Una aventura d'Asterix» (en castellà). Tebeosfera, 2008. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ José Manuel Rodríguez Humanes; Manuel Barrero. «Una aventura d'Asterix» (en castellà). Tebeosfera, 2008. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ José Manuel Rodríguez Humanes, Manuel Barrero; Adolfo Gracia. «Yo, Mikey Mouse» (en castellà). Tebeosfera, 2008. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ José Manuel Rodríguez Humanes, Manuel Barrero. «Yo, Pato Donald» (en castellà). Tebeosfera, 2008. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ José Manuel Rodríguez Humanes, Manuel Barrero; Adolfo Gracia. «Yo, Pato Donald» (en castellà). Tebeosfera, 2008. [Consulta: 18 abril 2024].
# Càlgac

Càlgac o Gàlgac (llatí Calgăcus o Galgăcus) va ser un cap tribal caledoni (en realitat, picte), que l'any 84 es va enfrontar amb el governador de la província romana de Britànnia, Gneu Juli Agrícola. Ho va fer en la batalla del mont Graupi, al capdavant d'un exèrcit d'entre 20.000 i 30.000 guerrers caledonis contra uns 20.000 legionaris romans i auxiliars, incloent-hi uns 8.000 genets aliats. Quan els caledonis van atacar als romans, aquests van llançar els seus pílums i, a conseqüència de la seua major disciplina, van rebutjar l'enemic, van envoltar amb la seua cavalleria els caledonis i els van fer fugir. En l'enfrontament, van morir 10.000 caledonis i uns 360 romans.
És cèlebre la frase que li atribueix Tàcit en el seu Agrícola, referida a l'imperialisme romà:
   Ubi solitudinem faciunt, pacem apellant.
   (Escampen la desolació i l'anomenen pau.)

## Notes

* ↑ S'ha adaptat el nom d'aquest personatge seguint els criteris exposats en obres de referència com ara el Diccionari Grec-Català, el Diccionari llatí-català de noms propis i La transcripció dels noms propis grecs i llatins.
* ↑ Per a més informació vegeu https://ca.wikipedia.org/wiki/VP:GRILL

## Referències

* ↑ «Harry Thurston Peck, Harpers Dictionary of Classical Antiquities (1898), K, Caepio, Cn. Servilius , Calgăcus». [Consulta: 26 gener 2024].
* ↑ Tàcit, De vita et moribus Iulii Agricolae 29-32
# No Greater Love (pel·lícula de 1932)

No Greater Love és una pel·lícula nord-americana pre-codi dirigida per Lewis Seiler i protagonitzada per Alexander Carr i Dickie Moore, entre d'altres. Fou estrenada el 13 de maig de 1932.

## Repartiment

* Dickie Moore (Tommy Burns)
* Alexander Carr (Sidney Cohen)
* Richard Bennett (cirurgià)
* Alec B. Francis (capellà)
* Beryl Mercer (Mrs. Burns)
* Hobart Bosworth (doctor)
* Betty Jane Graham (Mildred)
* Mischa Auer (Rabí)
* Helen Jerome Eddy (superintendenta)
* Martha Mattox (investigadora)
* Tom McGuire (policia)

## Argument

Sidney Cohen, és el propietari d'una botiga de delicatessen. És un vell, jueu, solter i amb un gran cor es preocupa per tothom, especialment per Mildred Flannigan, una nena catòlico-irlandesa lligada a una cadira de rodes que viu al pis de sobre. Quan la mare de Mildred mor, Sidney decideix adoptar-la per donar-li tot l'amor que necessita, cantar-li cançons Yiddish i aconseguir que arribi a caminar. La gran esperança de Sidney és que un dia les cames de Mildred siguin prou fortes per sostenir-la i que pugui caminar. L'amor del vell és correspost i la nena l'adora. Tommy Burns, un amiguet de Mildred, i la seva àvia, que guanya el diner per a la subsistència de tots dos cuinant, completen les seves vides.
Un dia, Sidney s'assabenta que un gran cirurgià europeu visitarà ben aviat el país i que és l'únic que pot ajudar Mildred. Sidney malvèn la botiga per tenir els diners per als honoraris del metge i retorna a la seva antiga feina de venedor ambulant per poder-se mantenir. L'operació resulta un fracàs però malgrat tot no perden l'esperança i Mildred continua amb una dolorosa rehabilitació. Per acabar-ho d'empitjorar, uns treballadors d'una organització de caritat decideixen que Mildred estarà molt més ben cuidada en un orfenat que no pas amb un vell venedor ambulant. Malgrat les súpliques dels amics de Sidney, un sacerdot i un rabí, Mildred acaba a l'orfenat on viu infeliç.
A l'orfenat accepten que Sidney visiti Mildred una darrera vegada amb la condició que actuï de tal manera que la nena no vulgui anar amb ell i es quedi contenta allà. Sidney li diu que ja no l'estima però les llàgrimes de la nena li trenquen el cor. El vell deambula pels carrers en mig d'una tempesta i acaba malalt de pneumònia. Sense la nena, Sidney s'està deixant morir i en adonar-se d'això el sacerdot, decideix recuperar la nena de l'orfenat i portar-la amb el vell. En veure la nena Sidney es recupera ràpidament, a la vegada, la nena comença a caminar. Tornen a viure junts i ell aconsegueix de muntar de nou una nova botiga.

## Fitxa tècnica

* Direcció: Lewis Seiler
* Guió: Isadore Bernstein (història); Lour Breslow (adaptació i subtítols)
* Productor: Benjamin Stoloff
* Fotografia: William C. Thompson.
* Producció i distribució: Columbia Pictures Corp.

## Referències

* 1 2 «"No Greater Love”». The Film Daily LIX, 38, 15-05-1932, pàg. 10.
* ↑ «Roxy nails Columbia’s box office natural on sight!». The Film Daily LIX, 34, 10-05-1932, pàg. 2.
* ↑ «No Greater Love» (en anglès). American Film Institute Catalog. [Consulta: 14 desembre 2019].
# Saint-Paul Luxembourg

Groupe Saint-Paul Luxembourg és un grup de comunicació amb seu a Gasperich, en el del sud de la ciutat de Luxemburg. És l'empresa editora del diari Luxemburger Wort i la seva pàgina web de notícia wort.lu. A més, el grup té altres activitats i productes, entre d'altres, diaris i revistes (Luxemburger Wort, Télécran, Contacto, La Voix du Luxembourg), ràdio (Radio Latina). A més, el grup també té algunes impremtes (Myprint, Editions Saint-Paul, Reliure Sant-Paul) i les llibreries Libo.

## Directors generals

* 2003 - 2006: Charles Ruppert
* 2006 - 31 de juny de 2009: Léon Zeches
* 1 de juliol de 2009 - juliol de 2013: Paul Lenert
* 1 de setembre de 2013 - actualitat: Paul Peckels

## Enllaços externs

* Saint-Paul Luxembourg - Lloc web oficial
# Districte de la Landa

L'Heidekreis o districte de la Landa és un districte de l'estat de Baixa Saxònia a Alemanya). La capital del districte és Fallingbostel. El 2015 tenia uns 137.000 habitants a una superfície de 1.873,5 km². Fins al 31 de juliol de 2011 es deia Landkreis Soltau-Fallingbostel.

## Geografia

Limita a l'oest amb els districtes de Verden i Rothenburg, al nord amb els districtes d'Harburg i Lüneburg), a l'est amb Uelzen i Celle, al sud limita amb la Regió de Hannover.
És un districte força rural, al mig de la landa del Lüneburger Heide i regat pels rius i rierols de l'Al·ler, Örtze, Este, Leine, Grindau, Böhme, Bomlitz, Warnau, Fulde, Haverbeeke, Seeve, Wümme, Wiedau, Luhe i del Wietze. El turisme és la seva activitat principal, entre altres al Parc ornitològic mundial (Weltvogelpark) a Walsrode, el Parc de la landa (Heide-Park) a Soltau i el Parc Serengeti a Hodenhagen. El relleu dolç i els camins rurals atreuen ciclistes i passejants, els rius agraden als pescadors esportius i als navegants amb canoa.

## Història

El 1803 l'exèrcit francès sota Napoleó va ocupar el territori del futur districte i atorgar-lo al Departament de les Boques de l'Elba al Regne de Westfàlia. El 1867 l'administració prussiana va crear els districtes de Soltau i Fallingbostel. El 1977 aquests van fusionar-se i l'1 d'agost de 2011 va oficialitzar el seu nom actual.

## Ciutats i municipis
### Municipis

* Ciutat de Bad Fallingbostel (11.404)
* Bispingen (6.219)
* Bomlitz (6.924)
* Ciutat de Munster, (16.165)
* Neuenkirchen (5715)
* Ciutat de Schneverdingen, (18.837)
* Ciuitat de Soltau, (21.829)
* Ciutat de Walsrode, (23.978)
* Wietzendorf (4.023)

### Municipis conjunts

| 1. Municipi conjunt d'Ahlden (7.011) Ahlden (Aller), Flecken (1.536) Eickeloh (795) Grethem (672) Hademstorf (853) Hodenhagen (seu) (3155) 2. Municipi conjunt de Rethem/Aller (4.601) Böhme (916) Frankenfeld (549) Häuslingen (884) Ciutat de Rethem (Aller) (seu) (2252) | 3. Municipi conjunt de Schwarmstedt (12.162) Buchholz (Aller) (2.060) Essel (1.076) Gilten (1.185) Lindwedel (2.631) Schwarmstedt (seu) (5.210) |
Districte sense municipi
* Osterheide (762)

## Presidents del Landrat

* 1977–1996: Wolfgang Buhr (CDU)
* 1996–2006: Hermann Söder (CDU)
* Seit 2007: Manfred Ostermann (sense partit)

## Referències

* ↑ L'antic districte de Soltau-Fallingbostel (matrícula SFA) va canviar el seu nom en Heidekreis (HK) o Districte de la Landa, el 1 d'august de 2011. Gabriele Schulte, Aus Soltau-Fallingbostel wird Heidekreis Arxivat 2012-10-30 a Wayback Machine. al diari Hannoversche Nachrichten, del 2 d'august de 2011 (traducció: El districte de Soltau-Fallingbostel canvia el seu nom en Heidekreis)
* ↑ Habitants el 31 de desembre de 2010,Landesbetrieb für Statistik und Kommunikationstechnologie Niedersachsen Arxivat 2015-04-21 a Wayback Machine., Servei d'estatístiques de l'estat
* ↑ En alemanyGemeindefreies Gebiet
# Noemi Palacios

Noemi Palacios Doménech (Barcelona, 1982) és un escultora catalana.

## Biografia

Noemi Palacios va estudiar art a l'Escola de la Llotja de Barcelona, posteriorment va treballar durant anys al taller de l'escultor Mariano Andrés Vilella aprofundint l'ofici de la talla en pedra. És Professora d'escultura a l'Escola d'Art Pau Gargallo. El seu treball es caracteritza per la recerca dʻunes formes que sʻamaguen entre la naturalesa més virginal i pura. Per mitjà d'un estudi meticulós sobre el volum i el bloc petri, ens revela les propietats inherents a la massa, alhora que immortalitza tots aquells sentiments continguts que expressa amb fermesa i força a través de cadascuna de les peces. El resultat final és el d'unes construccions lliscants, tènues i sinuoses que mantenen paral·lelismes estètics amb l'escultura de Constantin Brâncuşi, Henry Moore o Mariano Andrés Vilella —mentor de l'artista i col·laborant actualment.
Ha participat en fires d'art a París, Gènova o Vigo i exposicions individuals a Toulouse, Madrid, Barcelona, Manresa, Sant Adrià de Besòs, Sant Celoni... i en més de 30 simposis internacionals d'escultura de pedra i neu celebrats a Itàlia, Michigan, Colorado, Yukon, Saint Beat i República Txeca entre d'altres...
Actualment compagina la realització d´obra pública en pedra fora d´Espanya amb la docència, impartint cursos monogràfics d´escultura en pedra.

## Reconeixements

Ha estat premiada a diversos concursos i biennals com la Biennal de Bunyol (València), Premi San Piero a Sieve (Florència, Itàlia), Simposi d'escultura de Gijon, Leon i Almeria.

## Referències

* ↑ «Noemí Palacios». Fundaciovilacasas. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Muestra de escultura de Noemí Palacios». Santceloni. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ ««La pedra implica força i la societat no està gaire preparada per veure una dona en aquest ofici»». Naciodigital. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Diálogos con Noemí Palacios». Catalaminstituteforrecearchinsculture. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Estancias para la memoria». Universidaddealmeria. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «"L'escultura és l'art que té més els peus a terra"». Radiosabadell. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Clou el primer festival ‘Maldant la pedra’ amb la vista posada en la seva internacionalització». Urgelltv. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Ganadores del I Simposio de Escultura en Piedra». Lavirgendelcamino. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Zona_zero ombres, veus des de l'oblit,». Dialnet. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Noemi Palacios». Diariodeteruel. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «“La forma del silenci”». Impaktesvisuals. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Cinco artistas participan en el festival de esculturas de piedra de Mald (Lleida)». Europapress. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Noemi Palacios Doménech». Arteinformado. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «Traces of time by Noemi Palacios». Stoneartpark. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «La pedra poètica». Weekand. [Consulta: 9 maig 2024].
* ↑ «La translucidez y las vetas del alabastro de Vidal, Ferrer y Palacios conquistan Alcañiz». Lacomarca. [Consulta: 9 maig 2024].

## Enllaços externs

* Noemi Palacios - Lloc web oficial
# Bernardo Álvarez Afonso

Bernardo Álvarez Afonso (Breña Alta, La Palma, 29 de juliol de 1949), és un bisbe catòlic espanyol, destinat des de setembre de 2005 fins a setembre de 2024 com a bisbe de la Diòcesi de Sant Cristóbal de La Laguna (també anomenada Diòcesi Nivariense o Diòcesi de Tenerife). Álvarez és el segon bisbe canari a regir la Diòcesi Nivariense després de Monsenyor Don Domingo Pérez Cáceres (nascut a Tenerife).
Després de començar la carrera d'arquitecte tècnic, abandona els estudis per a ingressar al seminari de Tenerife on va cursar els estudis eclesiàstics (1969 - 1976). Es va ordenar sacerdot el mateix any que va concloure la seva formació, llicenciant posteriorment en Teologia Dogmàtica a la Pontifícia Universitat Gregoriana de Roma.
Va estar destinat com a rector en diferents poblacions de Tenerife i La Palma, ocupant també diferents llocs en els serveis diocesans. Després de servir com a vicari de la diòcesi de Tenerife, va ser nomenat bisbe de la mateixa per Benet XVI després de la renúncia del seu anterior titular, Felipe Fernández García, per motius de salut.
El 4 de setembre de 2005 a l'església de Nostra Senyora de la Concepció de La Laguna (seu provisional en aquest moment de la Catedral de La Laguna) és consagrat bisbe de mans del nunci monsenyor Manuel Monteiro de Castro i els bisbes emèrits de Tenerife Damián Iguacén Borau i Felipe Fernández García, així com altres bisbes assistents, i acreditat pel papa Benet XVI, convertint-se així en el bisbe nombre 12è de la diòcesi de Tenerife. En aquesta mateixa data pren possessió canònica de la diòcesi Nivariense.
En 2014, va poder reobrir la Catedral de La Laguna, després de dotze anys tancada per una gran restauració.
Aquest mateix any 2014 va tenir lloc la canonització del beat José de Anchieta pel Papa Francesc. El 24 d'abril es va celebrar a Roma la missa d'acció de gràcies per la canonització presidida pel Papa i a la qual va acudir el bisbe Bernardo Álvarez acompanyat d'una representació canària. José de Anchieta nascut a Tenerife i missioner al Brasil, es va convertir en el segon canari a ser canonitzat per l'Església catòlica, després de Pedro Betancur en 2002.
El 21 de desembre de 2019, Álvarez va obrir la Porta Santa de la Catedral de Sant Cristóbal de La Laguna amb motiu de l'Any Jubilar pel 200 aniversari de la fundació de la diòcesi.
El 16 de setembre del 2024 el Papa Francesc va acceptar la seva renúncia per edat.

## Referències

* ↑ El palmero Bernardo Álvarez, obispo de Tenerife tras la renuncia de Fernández, El Día, 30 de juny de 2005.
* ↑ http://www.catholic-hierarchy.org/bishop/balvaf.html%5Benllaç+sense+format%5D
* ↑ Biografía de Bernardo Álvarez Afonso
* ↑ La canonización del padre José de Anchieta será el próximo 2 de abril en Roma
* ↑ La canonización del padre Anchieta será el 2 de abril Arxivat 2019-05-05 a Wayback Machine.
* ↑ La Puerta Santa de la Catedral se abre el 21 por el bicentenario de la Diócesis

## Enllaços externs

* Catholic hierarchy
# Les germanes Munekata

Munekata Kyōdai (宗方姉妹, Les germanes Munekata) és una pel·lícula dramàtica japonesa del 1950 dirigida per Yasujirō Ozu i protagonitzada per Kinuyo Tanaka i Hideko Takamine. S'ha subtitulat al català.

## Sinopsi

Com en totes les pel·lícules de l'últim període d'Ozu, la pel·lícula gira al voltant de la família, trencada entre la tradició i la modernitat.
Aquí, Setsuko i Mariko Munakata són germanes, però tot les separa. La Mariko prefereix gaudir de la seva joventut mentre la seva germana s'ha afanyat a casar-se amb Mimura que, a l'atur al final de la Segona Guerra Mundial, s'ha submergit en la beguda. La Mariko coneix l'Hiroshi, l'antic amant de la seva germana, i s'adona que encara tenen sentiments l'un per l'altre.

## Repartiment

* Kinuyo Tanaka: Setsuko Munakata
* Hideko Takamine: Mariko Munakata
* Ken Uehara: Hiroshi Tashiro
* Sanae Takasugi: Yoriko Mashita
* Chishū Ryū: Tadachika Munakata
* Sō Yamamura: Ryosuke Mimura
* Yūji Hori : Maejima
* Tatsuo Saitō: Jō Uchida
* Kamatari Fujiwara: El propietari del bar Sangin
* Noriko Sengoku: la cambrera del Sangin
* Reikichi Kawamura: un client del Sangin
* Yoshiko Tsubouchi: Mieko
* Setsuko Horikoshi: la serventa de l'hostal

## Al voltant de la pel·lícula

La revista Kinema Junpō situa la pel·lícula al 7è lloc en el seu rànquing de les deu millors pel·lícules japoneses de l'any 1950, és Mata au hi made (また逢う日まで) per Tadashi Imai que ocupa el primer lloc d'aquest rànquing aquell any.

## Referències

* ↑ Thomson, David. The New Biographical Dictionary of Film: Completely Updated and Expanded. Knopf, 2010, p. 733, 950. ISBN 9780307594617.
* ↑ Sharp, Jasper. Historical Dictionary of Japanese Cinema. Scarecrow Press, 2011, p. 196, 221, 234. ISBN 9780810875418.
* ↑ «Les germanes Munekata». Goita què fan, ara!. [Consulta: 21 febrer 2025].
* ↑ Stuart Galbraith. Japanese Filmography : A Complete Reference to 209 Filmmakers and the Over 1250 Films Released in the United States, 1900 Through 1994 (en anglès). Mcfarland, 1996, p. 509. ISBN 978-0-7864-0032-4.

## Enllaços externs

* Versió en castellà de la pel·lícula a Internet Archive
# Macrauquènids

Els macrauquènids (Macraucheniidae) són una família de litopterns de Sud-amèrica, descrita per Theodore Gill el 1872 i que inclou animals com ara Macrauchenia o Cramauchenia.

## Taxonomia

* Família Macraucheniidae
** Subfamília Cramaucheniinae
*** Gènere Coniopternium Ameghino 1894
*** Gènere Cramauchenia Ameghino 1902
*** Gènere Phoenixauchenia Ameghino 1904
*** Gènere Polymorphis Roth, 1899
*** Gènere Pternoconius Cifelli i Soria, 1983
*** Gènere Theosodon Ameghino 1887
** Subfamília Macraucheniinae
*** Gènere Cullinia Cabrera i Kraglievich 1931
*** Gènere Huayqueriana Rovereto 1914
*** Gènere Macrauchenia Owen 1838
*** Gènere Oxyodontherium Ameghino 1883
*** Gènere Paranauchenia Bordas 1939
*** Gènere Promacrauchenia Ameghino 1904
*** Gènere Scalabrinitherium Ameghino, 1883
*** Gènere Windhausenia Kraglievich, 1930
*** Gènere Xenorhinotherium Carlette i Lessa, 1988

## Referències

* ↑ Schmidt, 2015, p. 534.

## Bibliografia

* Schmidt, G. I. «Actualización sistemática y filogenia de los Proterotheriidae (Mammalia, Litopterna) del "Mesopotamiense" (Mioceno Tardío) de Entre Ríos, Argentina» (en castellà). Revista Brasileira de Paleontologia, 18, 3, 2015, pàg. 521-546. DOI: 10.4072/rbp.2015.3.14.
# Cîteaux

Cîteaux, també coneguda com a Abadia de Cister, és la segona fundació de Sant Robert de Molesme situada al municipi francès de Saint-Nicolas-lès-Cîteaux, al departament de Costa d'Or de la regió de la Borgonya, a la qual ell va batejar com a Novum Monasterium per diferenciar-la de la de Molesme d'on procedia. És aquí on es va originar l'Orde del Cister (l'apel·latiu prové del nom romà de la localitat: Cistercium) de la qual segueix sent seu central.
En l'actualitat pertany a l'Orde Cistercenc de l'Estricta Observança (una branca del Cister) i compta amb 35 membres, dedicats a treballs artesans i venda al públic dels seus productes (principalment formatges, dolços de mel i caramels).

## La fundació

La història de Cister comença el 21 de març de 1098, festivitat de Sant Benet de Núrsia, quan un grup de monjos de l'Abadia de Molesme, que tractaven de seguir més de prop la regla de Sant Benet, sota la direcció de Sant Robert de Molesme, que va esdevenir el primer abat, Sant Alberic, el segon abat, i Sant Stephen Harding el tercer abat, qui va escriure la Carta Caritatis, que descriu l'organització de l'orde.
Bernat de Claravall, un monjo de Cîteaux, el va deixar per fundar l'Abadia de Claravall el 1115, de la qual va ser el primer abat. La seva influència en l'orde cistercenc i més enllà és de primordial importància. Va reiterar la importància de l'estricta observança de la Regla de Sant Benet.
La gran església de l'Abadia de Cîteaux, que es va començar al voltant de 1140, es va completar el 1193. Els ducs de Borgonya posteriorment l'utilitzaren com a lloc d'enterrament dinàstic.
La influència de l'orde cistercenc va créixer molt ràpidament, en gran part pel mateix Sant Bernat, i a principis del segle xiii l'orde tenia més de 500 cases. Cîteaux era llavors un important centre del cristianisme. En 1244, el rei Lluís IX de França (Sant Lluís) i la seva mare, Blanca de Castella van visitar l'abadia.
Durant la Guerra dels Cent Anys el monestir va ser saquejat en 1360 (quan els monjos es van refugiar a Dijon), 1365, 1434 i 1438.
Al principi del segle xvi, l'abadia va ser una forta comunitat de prop de 200 membres. L'abadia va ser colpejada greument per les Guerres de religió a França
Posteriorment, L'abadia va disminuir lentament durant el segle següent. En 1698, l'abadia només comptava amb 72 monjos professos.
El 1791, durant la Revolució Francesa, l'abadia va ser confiscada i venuda pel govern.
El 1898 les restes de l'abadia van ser recomprades i repoblada pels monjos d'altres abadies.

## Vegeu també

* Abbaye de Cîteaux

## Referències

* ↑ Segons Jean Marilier, (Cartes i documents que fan referència a l'abadia de Cister (1098 - 1182), Bibliotheca Cirterciensis, Roma, 1961, acta 4), Robert va arribar a aquest emplaçament en l'estiu de 1098. Aquest desplaçament se cita en una inscripció esmentada per Jean Marilier i està indicada en l'article de Karine Berthier Les aménagements hydrauliques de l'abbaye, p. 67 r. 9 de l'obra Pour une histoire monumentale de l'abbaye de Cîteaux

## Enllaços externs

* Web oficial (francès)
* Història de l'abadia ((francès)
* Orde del Cister (anglès) (italià)