OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Garric

El garric (Quercus coccifera) és una planta semblant a l'alzina però de port arbustiu. El seu fruit és una gla. Històricament, el garric s'ha utilitzat com aliment per al kermes, per extraure un tint de color roig anomenat carmesí.

## Noms

En català, aquesta planta se la coneix amb molts noms populars:
* Coscoll i els seus derivats, comuns a les Illes Balears, País Valencià, Penedès, Ribera d'Ebre, Baix Ebre i Montsià, entre altres llocs: coscoll roig, coscoll roger, coscoll ver, coscó o cuscó, coscona, coscolla.
* Garriga i els seus derivats: garriguella, garroll, garrolla, garric roig.
* Grana i els seus derivats: grana d'escarlata, graneta, grana vermelló.
* Alzina ravell.
* Blaca (a Talteüll, nord del Rosselló; terme molt més vivaç en occità.)
* etc.

## Descripció

El garric, de la família de les fagàcies, és un arbust o petit arbret molt ramificat que sol arribar fins als 2 metres d'alçada. Cobert de fulles perennes de color verd intens, dures i amb els marges punxants, arriba a crear formacions molt denses i comunitats permanents. El seu fruit és una aglà de peduncle curt i cúpula eriçada. Floreix d'abril a maig i fructifica durant l'agost de l'any següent. És una espècie que viu en zones seques i assolellades; accepta precipitacions anuals entre els 400 i els 800 mm, preferiblement.

## Hàbitat

Prolifera sobre terrenys calcaris, pedregosos i sòls pobres. A la serralada litoral o prelitoral catalana, hi localitzem els millors exemplars del territori, sobretot vers el sud del massís del Garraf.
* Garric conreat a Villacidro, Sardenya. En condicions favorables adopta el port d'un arbret
* Fulles de garric a Solana del Pino (Castella-La Manxa)
* Fulles i gla de garric, a Santa Perpètua de Gaià
* Fulles i aglans
* Garric florit a Castelltallat
* Quercus coccifera

## Referències

* 1 2 Flora Ibérica (en castellà). II. Madrid: Servicio de publicaciones del CSIC, 1990, p. 15. ISBN 84-00-07034-8.
* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbres dels Països Catalans. 3a edició. Barcelona: Pòrtic Natura, 1994, p. 96-97. ISBN 84-7306-390-2.
* ↑ Young, Frank N.. A survey of entomology. San Jose: Writers Club Press, 2002. ISBN 0-595-22143-2.
* ↑ «FloraCatalana.net». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 28 febrer 2016].
* ↑ DECAT, Joan Coromines, I, 820a54-b18 i ss.
* ↑ Vallès (dir.), Joan; Veny, Joan; Vigo, Josep; Bonet, M. Àngels; Julià, M. Antònia. Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. Edicions Universitat Barcelona, 2014-09-19. ISBN 9788447538553.

## Vegeu també

* Garriga.
# Josep Betalú Constantino

Josep Betalú Constantino (Amposta, 21 d'octubre de 1977) és un esportista conegut per ser l'únic ciclista a guanyar quatre anys consecutius la Titan Desert.
Dels 22 als 30 anys treballava de DJ i va muntar el seu taller mecànic a Amposta, a les Terres de l'Ebre. A finals de la dècada del 2010 va tancar el taller després de dues dècades, quan es va decidir a ser un professional del ciclisme.
A més de guanyar quatre Titan Desert consecutives, dels anys 2016 al 2019, també és l'únic que ha guanyat en tres ocasions seguides la Ruta de los Conquistadores de Costa Rica, els anys 2017, 2018 i 2019. El maig de 2020 va realitzar la Ruta –de 300 km i 9.000 metres de desnivell– en solitari, sense parar, en poc més de 17 hores i sota la pluja.
Els seus principals patrocinadors són de l'Amèrica Central.
Anteriorment va ser campió de la Volta a Castelló (2012 i 2013) i també subcampió de la Vuelta a Cantabria de 2012, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 «Josep Betalú, el rey absoluto de la Titan Desert se siente tico» (en castellà), 03-05-2019. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «Josep Betalú: "No hay día durante el año que no piense en la Titan"», 09-05-2018. [Consulta: 11 novembre 2020].
* ↑ En l'edició de l'any 2020 de la Titan Desert va ser subcampió.
* ↑ «Josep Betalú reina en Costa Rica» (en espanyol europeu). [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ Declaracions de Josep Betalú després del rècord; Vídeo emès per Televisió de Catalunya el 31/05/2020.
# Joan Margarit i de Requesens

Joan Margarit i de Requesens (Sant Gregori, 1468 - Girona, 21 d'octubre de 1554) fou un religiós que fou President de la Generalitat de Catalunya (1521-1524) i bisbe de Girona (1534-1554). Cal no confonre'l amb el seu antecessor a la seu episcopal Joan Margarit i Pau.
Ardiaca major de Girona i Canonge de Barcelona; arribà a ardiaca de la catedral de Girona el 1494. Va ser nomenat president de la Generalitat el 23 de setembre de 1521 en una segona insaculació, ja que a la primera, feta el 22 de juliol, havia estat extret Lluís de Cardona i Enríquez, però es trobava a Flandes i no va arribar a temps de la presa de possessió. En acabar com a diputat al front de la Generalitat, en 1525, fou president del Tribunal del Breu. Nou anys més tard fou nomenat bisbe de Girona, càrrec que prengué el juliol de 1534, quan era ardiaca major i canonge d'aquesta església. Com a tal manà imprimir el missal diocesà en 1546 i el ritual en 1550. A la seva mort fou enterrat a la catedral que presidí.

## Notes

* ↑ Roig y Jalpi, Juan G. Iacinto Andrev. Resumen historial de las grandezas, y antiguedades de la ciudad de Gerona, y cosas memorables suyas eclesiasticas, y seculares, assi de nuestros tiempos, como de los passados (en castellà). Barcelona: Iacinto Andrev, 1678, p. 298 [Consulta: 8 desembre 2014].

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Colin Sturgess

Colin Sturgess, (Wakefield, West Yorkshire, 15 de desembre de 1968) fou un ciclista britànic que combinà tant el ciclisme en pista com la ruta. Fou professional des del 1989 fins al 1999. Va participar en els Jocs Olímpics de Seül i va guanyar dues medalles, una d'elles d'or, als Campionats del món de Persecució.

## Palmarès en pista

* 1989
** Campió del món en Persecució

## Palmarès en ruta

* 1990
** Campió del Regne Unit en ruta

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Gran Premi de Malàisia del 2005

Resultats del Gran Premi de Malàisia de Fórmula 1 de la temporada 2005, disputat al circuit de Sepang a Kuala Lumpur, el 20 de març del 2005.

## Resultats

| Pos. | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 5 | Fernando Alonso | Renault | 56 | 1h 31' 33. 736 | 1 | 10 |
| 2 | 16 | Jarno Trulli | Toyota | 56 | + 24.327 s | 2 | 8 |
| 3 | 8 | Nick Heidfeld | Williams - BMW | 56 | + 32.188 s | 10 | 6 |
| 4 | 10 | Juan Pablo Montoya | McLaren - Mercedes | 56 | + 41.631 s | 11 | 5 |
| 5 | 17 | Ralf Schumacher | Toyota | 56 | + 51.854 s | 5 | 4 |
| 6 | 14 | David Coulthard | RBR - Cosworth | 56 | + 1' 12.543 min. | 8 | 3 |
| 7 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 56 | + 1' 19.988 min. | 13 | 2 |
| 8 | 15 | Christian Klien | RBR - Cosworth | 56 | + 1' 20.835 min. | 7 | 1 |
| 9 | 9 | Kimi Räikkönen | McLaren - Mercedes | 56 | + 1' 21.580 min. | 6 | |
| 10 | 12 | Felipe Massa | Sauber - Petronas | 55 | + 1 Volta | 14 | |
| 11 | 19 | Narain Karthikeyan | Jordan - Toyota | 54 | + 2 Voltes | 17 | |
| 12 | 18 | Tiago Monteiro | Jordan - Toyota | 53 | + 3 Voltes | 18 | |
| 13 | 21 | Christijan Albers | Minardi - Cosworth | 52 | + 4 Voltes | 19 | |
| Ret | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 49 | Neumàtics | 12 | |
| Ret | 6 | Giancarlo Fisichella | Renault | 36 | Accident | 3 | |
| Ret | 7 | Mark Webber | Williams - BMW | 36 | Accident | 4 | |
| Ret | 11 | Jacques Villeneuve | Sauber - Petronas | 26 | Accident | 16 | |
| Ret | 3 | Jenson Button | BAR - Honda | 2 | Motor | 9 | |
| Ret | 4 | Anthony Davidson | BAR - Honda | 2 | Motor | 15 | |
| Ret | 20 | Patrick Friesacher | Minardi-Cosworth | 2 | Accident | 20 | |

## Altres

* Pole: Fernando Alonso 1' 32. 582
* Volta ràpida: Kimi Räikkönen 1' 35. 483 (a la volta 23)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2010-01-03. [Consulta: 29 juliol 2010].
# Electròcit

L′electròcit, (òrgan elèctric, electroplaca) és un òrgan miogènic comú a tots els siluriformes utilitzat per a generar un camp elèctric. L'electròcit és una cèl·lula usada pels peixos torpediniformes, Electrophorus electricus (anguila elèctrica) i altres peix gat per a l'electrogènesi i l'electrorrecepció. Són cèl·lules amb forma de discs que estan disposades en una seqüència de manera similar a una bateria elèctrica. Poden tenir milers d'aquestes cèl·lules, produint cadascuna 0,15 V. Les cèl·lules funcionen per bombeig positiu d'ions sodi i potassi fora de la cèl·lula, vía transport de proteïnes potenciat per l'ATP. Els electròcits post-sinàpticament, treballen com un teixit muscular. Tenen el receptor nicotínic acetilcolina.
Per a descarregar els electròcits en el moment correcte, l'anguila elèctrica utilitza el seu nucli disparador, un nucli de neurones.
En els Torpediniformes elèctrics (rajada torpedo), les electroplaques es troben prop dels músculs pectorals i de les brànquies. En tots els altres peixos elèctrics estan prop de la cua.
# Josep Font i Parera

Josep Font i Parera (Gironella, El Berguedà, 26 d'octubre de 1913 - Solsona, El Solsonès, 3 de gener de 1971), músic català, fou un compositor i director de cor, deixeble de Cristòfor Taltabull.

## Biografia

Nascut a Gironella l'any 1913, era fill d'una família originària de Navès (El Solsonès). Estudià solfeig, piano i volí amb el músic gironellenc Josep Font i Fondevila. Després de la Guerra Civil espanyola fou titular de l'harmònium de l'Església Parroquial de Gironella.
Va estudiar harmonia amb el mestre Cristòfor Taltabull, de qui fou deixeble.
S'estrenà com a director de cor a la seva vila nadiua amb les caramelles de la Capella Parroquial i del Cor d'en Clavé L'Aroma Gironellenca de Gironella i a la Colònia Rosal un cor de nois i noies. L'any 1959 es va traslladar a Solsona on es va fer càrrec de l'Escolania de la Mare de Déu del Claustre i a partir de 1960 va dirigir el renascut Orfeó Nova Solsona fins a l'any 1964 quan per motius professionals es va traslladar a Berga on va dirigir el Cor d'en Clavé La Unió Berguedana fins al 1971.
Va desenvolupar la seva faceta de compositor com a autor de caramelles, sardanes i música religiosa, entre d'altres.
Morí a Solsona, el 3 de gener de 1971, mentre dirigia l'Orfeó Nova Solsona en el concert de cloenda del cinquantenari de l'entitat.

## Obra

Algunes de les composicions que el mestre Font i Parera va compondre són les següents:
* Ja fa cent anys (sardana)
* A la Mare de la Font (sardana)
* Al·leluia (sardana de caramelles coral)
* Altra volta som a Pasqua (sardana de caramelles coral)
* Bonmatí (1948, sardana)
* Caramelles
* Clarors de Pasqua
* El jovent de Sant Mateu (sardana de caramelles coral)
* Esclat de Vida (sardana de caramelles coral)
* La Festa Major de Gironella (sardana coral)
* Les Trenes de la Verge del Claustre (madrigal)
* Pasqua a Vilada (sardana coral)
* Gentil Borredà (sardana coral)
* Pasqua de Caramelles (sardana de caramelles coral)
* Mentiderota (1965, sardana)
* Record de Solsona (Lletra: Josep Maria de Sagarra - cançó per a tenor i orquestra)
* La Mare de la Font (sardana coral)
* Al nostre gran Millet (polifonia)
* Nit de Dijous Sant (polifonia sacra)
* Ofrena i Súplica (polifonia sacra)
* O Vos Omnes (polifonia sacra)
* Pasqua (sardana coral)
* Rosa oberta (1966, sardana)
* Ha arribat la Pasqua bella (vals de caramelles coral, 3v, lletra: Pere Vila i Espona "Peret Siller")
* La perla del Llobregat (vals de caramelles coral, 4v mixtes)

## Referències

* 1 2 «Josep Font i Parera». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Tasies i Planas, Jordi. Història de l'Orfeó Nova Solsona. Solsona: Orfeó Nova Solsona, Novembre de 1995, p. 93.
* ↑ Tasies i Planas, Jordi. Història de l'Orfeó Nova Solsona. Solsona: Orfeó Nova Solsona, Novembre de 1995, p. 127.
* ↑ Tasies i Planas, Jordi. Història de l'Orfeó Nova Solsona. Solsona: Orfeó Nova Solsona, Novembre de 1995, p. 199.
# Prodotiscus

Prodotiscus és un gènere d'ocells de la família dels indicatòrids (Indicatoridae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per tres espècies:
* indicador de Cassin (Prodotiscus insignis).
* indicador dorsibrú (Prodotiscus regulus).
* indicador del Zambeze (Prodotiscus zambesiae).

## Referències

* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Jacamars, puffbirds, barbets, toucans, honeyguides – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 12 febrer 2025].
# Nucleocosmocronologia

La nucleocosmocronologia o cosmocronologia nuclear és una tècnica que s'utilitza per determinar els períodes per a objectes i esdeveniments astrofísics. Compara els coeficients observats d'abundàncies de núclids pesants radioactius i estables a les proporcions primordials previstes per la teoria de la nucleosíntesi per calcular l'edat de formació d'objectes astronòmics.
S'ha utilitzat la nucleocosmocrònica per determinar l'edat del Sol (4,57±0,02 mil milions d'anys) i del disc prim galàctic (8,8±1,8 mil milions d'anys), entre d'altres. També s'ha utilitzat per calcular l'edat de la mateixa Via Làctia, tal com ho demostra un estudi recent de l'Estrella de Cayrel a l'halo galàctic, que a causa de la seva baixa metal·lització, s'ha creat a principis de la història de la galàxia. Els factors que limiten la seva precisió són la qualitat de les observacions d'estrelles febles i la incertesa de les abundàncies primordials dels elements del procés r.

## Vegeu també

* Astroquímica
* Geocronologia

## Referències

* ↑ Bland-Hawthorn, Joss; Freeman, Kenneth. «Near Field Cosmology: The Origin of the Galaxy and the Local Group». A: The Origin of the Galaxy and Local Group. Berlin, Heidelberg: Springer Berlin Heidelberg, 2014, p. 1–144. DOI 10.1007/978-3-642-41720-7_1. ISBN 978-3-642-41719-1.
* ↑ del Peloso et al., "The age of the Galactic thin disk from Th/Eu nucleocosmochronology I. Determination of Th/Eu abundance ratios." Astronomy & Astrophysics, 434, (2005) 275.
* ↑ del Peloso et al., "The age of the Galactic thin disk from Th/Eu nucleocosmochronology II. Chronological analysis." Astronomy & Astrophysics, 434, (2005) 301.
* ↑ del Peloso et al., "The age of the Galactic thin disk from Th/Eu nucleocosmochronology III. Extended sample." Astronomy & Astrophysics, 440, (2005) 1153.
* ↑ Hill, V.; Plez, B.; Cayrel, R.; Beers, T. C.; Nordström, B.; Andersen, J.; Spite, M.; Spite, F.; Barbuy, B. «First stars. I. The extreme r-element rich, iron-poor halo giant CS 31082-001». Astronomy & Astrophysics. EDP Sciences, 387, 2, 2002, pàg. 560–579. arXiv: astro-ph/0203462. Bibcode: 2002A&A...387..560H. DOI: 10.1051/0004-6361:20020434. ISSN: 0004-6361.
# Ángela Ponce Camacho

Ángela Ponce (Pilas, 1991) és una dona transsexual espanyola que el 30 de juny de 2018 es va convertir en la primera transsexual a guanyar el certamen de bellesa Miss Univers Espanya.

## Biografia
### Els primers anys

Ángela Ponce va néixer 1992 a Pilas, un petit poble de la província de Sevilla (Espanya), d'una família humil, amb un germà i una germana. Des dels 3 anys ja sentia que era dona, i no sabia com convèncer el seu psicòleg que realment ella és dona.
Va estudiar informàtica, però es va adonar que aquesta carrera no era per a ella. Va tenir l'oportunitat de treballar amb nens amb minusvalidesa durant una temporada com a professora d'educació física. També va estudiar perruqueria, fins que el professor li va dir que ella més que pentinar, servia perquè la pentinin.
Des de molt jove ha treballat en moda, iniciant en passarel·les més flamenques d'Andalusia, amb una carrera que envolta els 10 anys.
A l'abril de 2014, es va operar per reassignar el sexe.

### Miss Cádiz

Ángela va guanyar el certamen de bellesa Miss Cadis 2015, després que inicialment fos al càsting després de veure un cartell sobre el certamen i acompanyés a unes amigues interessades en l'esdeveniment, realitzant el càsting només per passar el temps sense imaginar que arribaria a ser elegida.

### Miss World Espanya

Va participar per al certamen de bellesa Miss World Espanya 2015, on va abordar la lluita per visibilitzar les dones transsexuals, però no tenia possibilitats de guanyar la corona a causa que no permetien que una dona transsexual guanyés d'acord amb les regles del certamen, guanyant així la seva companya Mireia Lalaguna.
En aquest certamen també es necessitava presentar un projecte social, de manera que Ponce va donar amb la Fundació Daniela, la qual ajuda a menors i adolescents transsexuals, i a les seves famílies, amb la que porta activament col·laborant des del 2015.

### Miss Univers Espanya

Després de 3 anys, va intentar novament, però aquesta vegada en el certamen de Miss Univers Espanya 2018, ja que en aquest certamen ja s'admet des d'alguns anys enrere a les dones transsexuals, culminant com la guanyadora del mateix el 30 de juny.
També participarà en el certamen de bellesa Miss Univers 2018, sent la primera dona trans a participar en la competició, sis anys després de l'obertura del concurs per a dones transsexuals.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ángela Ponce, modelo transexual, gana Miss Universo España» (en castellà). 20 minutos, 30-06-2018.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Así es y así piensa Ángela Ponce, la primera trans en ganar Miss Universo España» (en castellà). El País, 03-07-2018.
* ↑ Camacho, Julia «Ángela Ponce, una miss transgresora» (en castellà). El Periodico, 23-10-2015.
# ALD

ALD té els següents significats:
* Autonomia Llibertat Democràcia, partit polític de la Vall d'Aosta
* Arakan League for Democracy, partit polític d'Arakan, a Birmània
* Antón Losada Diéguez, escriptor gallec
* ALD Automotive (de l'acrònim AutoLeasing D), empresa de lísing d'automòbils filial de Société Générale
* Atles del ladí dolomític, atles lingüístic del ladí de les Dolomites
* Dia d'Ada Lovelace (del seu nom en anglès Ada Lovelace Day), jornada internacional dedicada a les dones i les STEM, vegeu Ada_Lovelace#Dia_d'Ada_Lovelace
* Àrea de llançament Diamant, zona d'enlairament dels coets Diamant al Port Espacial Europeu de Kourou, a la Guaiana Francesa, vegeu Llançaments
* Hepatopatia alcohòlica (del seu nom en anglès Alcoholic Liver Disease), trastorn del fetge degut a l'alcoholisme
* Adrenoleucodistròfia, leucodistròfia vinculada al cromosoma X
* Aldolasa, enzim que participa a la glicòlisi, vegeu Fructosa-bisfosfat aldolasa
* Deposició de capes atòmica (del seu nom en anglès Atomic Layer Deposition), mètode d'obtenció de làmines molt primes usat en la fabricació de circuits integrats
* ALD, indicador OACI d'Air Leisure, aerolínia xàrter històrica d'Egipte
* Ald, abreviatura d'alderman, membre d'una assemblea municipal d'Anglaterra
* Ald, abreviatura de l'al·luaudita, mineral de la classe dels fosfats
* ald, codi ISO 639-3 de l'alladian, llengua kwa parlada pels aladjans de Costa d'Ivori
# Nuestro Cinema

Nuestro Cinema va ser una revista de cinema publicada entre 1932 i 1935, durant la Segona República Espanyola, per intel·lectuals del Partit Comunista Espanyol. Fundada i dirigida per Juan Piqueras Martínez i amb el subtítol «Cuadernos Internacionales de Valorización Cinematográfica», defensava un «cinema proletari», seguint el model soviètic, en detriment del «cinema capitalista», que no representaria de manera acurada la realitat. La revista va tenir dues èpoques, amb col·laboradors com Josep Renau i Berenguer, o César Muñoz Arconada, entre d'altres. Va proposar, infructuosament, la fundació de la Federación Española de Cineclubs Proletarios.

## Nota

* ↑ A l'obra col·lectiva Història de la cultura catalana, dins el volum «República, autogovern i guerra (1931-1939)», aquesta publicació periòdica especialitzada apareix anomenada com Nuestro Cine.

## Referències

* 1 2 Gabriel, 1998, p. 244.
* 1 2 Caudet, 1993, p. 422.
* 1 2 3 4 5 Gómez, 2005, p. 151-154.
* ↑ Pérez Merinero i Pérez Merinero, 1975.
* ↑ Gómez, 2005, p. 164-165.
* 1 2 López Torres, 2001-2002.
* 1 2 Pérez Bowie, 2014, p. 61.
* ↑ Caparrós Lera, 2011, p. 30-31.

## Bibliografia

* Caparrós Lera, José María. Arte y política en el cine de la República (1931-1939). Universitat de Barcelona, 1981. ISBN 9788485411481.
* Caudet, Francisco. Las cenizas del fénix: la cultura española en los años 30. Ediciones de la Torre, 1993. ISBN 9788479600518.
* Gabriel, Pere (director). República, autogovern i guerra (1931-1939). Barcelona: Edicions 62, S.A., 1998. ISBN 84-297-4401-0.
* Gómez, María Teresa. El largo viaje: política y cultura en la evolución del Partido Comunista de España, 1920-1939. Ediciones de la Torre, 2005. ISBN 9788479603458.
* López Torres, José Carlos «Cine Español y Europeo en las páginas de Nuestro Cinema». Espéculo: Revista de Estudios Literarios, 19, 2001-2002. Arxivat de l'original el 2015-12-31. ISSN: 1139-3637 [Consulta: 24 octubre 2015].
* Pérez Bowie, José Antonio. «Realismo y antirrealismo en la literatura y el cine de la vanguardias». A: Los márgenes de la modernidad: Temas y creadores raros y olvidados en la Edad de Plata. Punto Rojo Libros, 2014, p. 51-66. ISBN 9781629347400.
* Pérez Merinero, Carlos; Pérez Merinero, David. Del cinema como arma de clase: antología de Nuestro Cinema 1932-1935. Fernando Torres, 1975. ISBN 8473660250.

## Enllaços externs

* Números digitalitzats de Nuestro Cinema en l'Hemeroteca Digital de la Biblioteca Nacional de España
# Eliza Ann Grier

Eliza Ann Grier (comtat de Mecklenburg, 1864 - Charlotte, 1902) va ser una metgessa estatunidenca i la primera dona afroamericana amb llicència per practicar medicina a l'estat de Geòrgia (Estats Units).

## Biografia

Eliza Ann Grier va néixer en el comtat de Mecklenburg (Carolina del Nord) el 1864 i els seus pares van ser Emily i George Washington Grier. Encara que va néixer després de la proclamació d'emancipació, va néixer esclava en la part de Carolina del Nord que no estava ocupada per l'exèrcit de la Unió. Va ser emancipada a la pràctica al final de la guerra (quan encara era una infant) i després es va mudar a Nashville, Tennessee, per estudiar docència a la universitat de Fisk. En ordre de ser capaç de pagar els seus honoraris d'educació, s'alternava treballant un any i estudiant un altre; es va graduar al 1891 després d'inscriure's al 1884.
El 1890 Grier va escriure al Woman's Medical College of Pennsylvania al 1890 per explicar que tenia pocs diners i va preguntar si «podrien proporcionar [assistència] a una esclava emancipada per rebre una mica d'ajut per entrar a una professió de tan alt prestigi». Va ser acceptada a la Universitat al 1893 i, una vegada més, va treballar entre períodes d'estudi per mantenir-se. Després de graduar-se el 1897, es va mudar a Atlanta (Geòrgia) i va sol·licitar una llicència per practicar lamedicina a Fulton County, essent la primera dona afroamericana a rebre una llicència mèdica a l'estat de Geòrgia.
Grier va instal·lar un consultori mèdic privat a Atlanta, i va especialitzar-se en obstetrícia i ginecologia. Durant aquest temps, va complementar els seus ingressos amb treballs de docència. El 1901, tres anys després d'obrir el consultori va emmalaltir, i no va poder seguir treballant. Grier va escriure a la sufragista Susan B. Anthony per sol·licitar ajuda a causa dels seus problemes financers, es va mudar a Albany (Geòrgia), on el seu germà R. E. Grier, també metge, treballava. Va morir al 1902, cinc anys després d'haver començat a exercir medicina, i va ser sepultada a Charlotte (Carolina del Nord).

## Referències

* 1 2 3 4 Chenault, Wesley. «Eliza Ann Grier (1864–1902)». New Georgia Encyclopedia, 08-06-2012. [Consulta: 1r març 2015].
* ↑ «Eliza Anne Grier». PBS. [Consulta: 1r març 2015].
* 1 2 3 4 «Dr. Eliza Ann Grier». United States National Library of Medicine. [Consulta: 1r març 2015].
* Aquesta plantilla s'ha creat amb ajuda d'eines d'intel·ligència artificial. Més informació