OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Panditrao Agashe

Jagdish "Panditrao" Agashe (1936 – Pune, 16 de novembre de 1986) va ser un home de negocis indi, recordat per haver succeït al seu pare Chandrashekhar Agashe com a segon director general del Sindicat de Sucre de Brihan Maharashtra. L'escola Panditrao Agashe de Pune rep el seu nom.

## Referències

* Karandikar, Shakuntala. Viśvasta (en marathi). 1st. Pune: Śrī Prakāśana, 1992. ISBN 9781532345012. OCLC 992168228. LCCN 2017322865. Arxivat 2017-08-29 a Wayback Machine.
* Putra Viśvastācā : Gaurava Grantha (en marathi). 1st. Pune: Dnyaneshwar Agashe Gaurava Samitī, 2002. ISBN ((978-1-5323-4594-4)). OCLC 992168227. LCCN 2017322865. Arxivat 2021-11-23 a Wayback Machine.
* Agashe, Trupti; Agashe, Gopal. «Mangdari Gharana». A: Agashe Kulvrutant (en marathi). 2a edició. Districte d'Hyderabad (Índia): Surbhi Graphics, 2006. ISBN 978-1-5323-4500-5 [Consulta: 16 agost 2021].
# Blind Youth

Blind Youth és una pel·lícula muda dirigida per Edward Sloman i protagonitzada per Walter McGrail, Leatrice Joy i Claire McDowell. Basada en l’obra de teatre homònima de Lou Tellegen i Willard Mack, es va estrenar el març de 1920. Inicialment havia de ser dirigida per Alfred E. Green però en indisposar-se aquest, es va assignar la direcció a Sloman. La crítica de l’època considerà que tenia un tempo massa lent. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Quan Elizabeth i Pierre Monnier es divorcien cada progenitor es queda amb un fill, ell s'enduu Maurice a París i Elizabeth queda amb Henry als Estats Units. En créixer, Maurice esdevé un jove escultor prometedor fins que es casa amb Clarice, una model caça-fortunes que acaba amb tots els seus diners. Quan comencen a patir dificultats financeres Clarice l'abandona per Jules Chandoce, un soldat que ha retornat de la guerra. Després de la mort del seu pare, Maurice torna als Estats Units per retrobar la seva mare i el seu germà als quals no ha vist d’ençà que era un nen. Aquests, en conèixer-lo i descobrir la seva pobresa s'avergonyeixen d’ell. Maurice vaga pels carrers i contempla suïcidar-se quan coneix Hope Martin, una altra model. Ella l'inspira a crear una nova estàtua que titularà "Blind Youth". Hope posa com a model i amb l'estàtua Maurie guanya ràpidament fama i acceptació social. Maurice declara a Hope que l’estima però que no s'hi pot casar. Clarice arriba als Estats Units per retrobar Maurice i compartir la seva fortuna, però en descobrir que aquest està enamorat de Hope, confessa que el seu matrimoni mai va ser legal ja que ella ja era casada amb Jules Chandoce. Maurice és lliure de casar-se amb Hope.

## Repartiment

* Walter McGrail (Maurice Monnier)
* Leatrice Joy (Hope Martin)
* Ora Carew (Clarice Monnier)
* Claire McDowell (Elizabeth Monnier)
* Josef Swickard (Pierre Monnier)
* Charles A. Post (Tubby)
* Leo White (Louis)
* Helen Howard (Matilda Packard)
* Clara Horton (Bobo)
* Colin Kenny (Henry Monnier)

## Referències

* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 692. ISBN 978-3-11-095194-3.
* 1 2 3 «Terrible slow tempo holds this one down “Blind Youth”». The Film Daily, 20-06-1920, pàg. 25.
* ↑ «Blind Youth» (en anglès). American Film Institute Catalog. [Consulta: 19 maig 2023].
* ↑ «Cuts and Flashes». The Film Daily VI, 23, 24-01-1920, pàg. 2.
* ↑ «Blind Youth» (en anglès). Progressive Silent Film List. Silent Era, 05-05-2012. [Consulta: 19 maig 1923].
* ↑ «Walter McGrail in Blind Youth». Exhibitor’s Herald, 01-05-1920, pàg. 74.

## Enllaços externs

* Blind Youth al catàleg de l'American Film Institute
# Jesús España Cobo

Jesús España Cobo (Valdemoro, 21 d'agost de 1978) és un atleta madrileny especialitzat en els 3000 i 5000 metres llisos.

## Palmarès

| Any | Torneig | Seu | Posició | Categoria |
| 2002 | Campionat d'Europa en Pista Coberta | Viena, Àustria | 3r | 3000 m |
| 2003 | Campionat del Món en Pista Coberta | Birmingham, Anglaterra | 4t | 3000 m |
| 2006 | Campionats d'Europa | Göteborg, Suècia | 1r | 5000 m |
| 2007 | Campionat d'Europa en Pista Coberta | Birmingham, Anglaterra | 3r | 3000 m |
| 2009 | Campionat d'Europa en Pista Coberta | Torí, Itàlia | 3r | 3000 m |

### Marques personals

* 1.500 metres - 3:36.53 min (2002)
* 2.000 metres - 5:05.34 min (2002)
* 3.000 metres - 7:38.26 min (2006)
* 5.000 metres - 13:15.44 min (2005)
* 10.000 metres - 29:03.20 min (2000)

## Enllaços externs

* Perfil de l'atleta al web dels Jocs Olímpics del 2008
# Hyderabad

«Hyderabad o Haiderabad» té aquests significats:
* Índia:
** Estat de Hyderabad, principat del Dècan a l'Índia que va existir entre 1724 i 1948
** Hyderabad (Índia), ciutat de l'Índia a l'estat de Telangana
** Districte d'Hyderabad (Índia), divisió administrativa de l'estat de Telangana
** Haiderabad (zamindari), pargana administrada en part com a zamindari al districte de Kheri, Índia Britànica
** Haiderabad (Oudh), poble i nagar panchayat de l'Índia, al districte d'Unao, estat d'Uttar Pradesh (Índia)
** Districtes Assignats d'Hyderabad fou una província britànica de l'Índia central, coneguda generalment com a Berar
* Pakistan:
** Hyderabad (Pakistan), ciutat i antiga capital del Sind
** Districte d'Hyderabad (Pakistan), divisió administrativa del Pakistan a la província de Sind
* Història: Tractat de Hyderabad
# Álvaro Martín Uriol

Álvaro Martín Uriol (18 de juny de 1994, Llerena, Extremadura) és un atleta espanyol especialista en proves de marxa.

## Carrera esportiva

Álvaro Martín va proclamar-se campió i plusmarquista d'Espanya en categoria juvenil i júnior en diverses distàncies des de 2010. El 2011 va passar a formar part de la plantilla del Playas de Castellón, que dominava el Campionat d'Espanya en categoria masculina. Després de la definitiva retirada de Paquillo Fernández i amb tan sols 18 anys va ser convocat per la selecció espanyola als Jocs Olímpics de Londres per participar en els 20 km marxa, juntament amb Miguel Ángel López i Francisco Arcilla.

## Resultats internacionals destacats

| Any | Competició | Lloc | Prova | Temps | Resultat |
| 2010 | Jocs Olímpics de la Joventut | Singapur, Singapur | 10.000m | 47:04.10 | 9è |
| 2011 | Copa d'Europa de marxa | Olhão, Portugal | 10 km | 42:17 | 6è |
| 2012 | Copa del Món de marxa | Saransk, Rússia | 10 km | 45:01 | 34è |
| 2012 | Campionat del Món Júnior | Barcelona, Catalunya | 10.000m | 40:35.52 | 5è |
| 2012 | Jocs Olímpics | Londres, Regne Unit | 20 km | | Retirat |
| 2013 | Copa d'Europa de marxa | Dudince, Eslovàquia | 10 km | | Desqualificat |
| 2013 | Campionat d'Europa Júnior | Rieti, Itàlia | 10.000m | 41:13.95 | 3r |
| 2013 | Campionat del Món | Moscou, Rússia | 20 km | 1:25:12 | 24è |

## Millors marques

* En pista:
   * 5.000 m marxa - 19:25.83 (Avilés, 2013) REJ
   * 10.000 m marxa - 39:52.20 (Alcobendas, 2013) REJ
* En ruta:
   * 5 km marxa - 20:20 (Toledo, 2013)
   * 10 km marxa - 41:46 (La Corunya, 2013)
   * 20 km marxa - 1h 22:12 (Lugano, 2012) REJ
Llegenda: REJ= Rècord d'Espanya Júnior.

## Honors

* Subcampió d'Espanya 10.000m marxa en pista (2013)
* Campió d'Espanya Júnior 10 km marxa en ruta (2012 i 2013)
* Campió d'Espanya Júnior 10.000m marxa en pista (2012 i 2013)
* Campió d'Espanya Júnior 5.000m en pista (Marxa de Promoció) (2013)
* Campió d'Espanya Juvenil 10 km marxa en ruta (2011)
* Campió d'Espanya Juvenil 10.000m marxa en pista (2010 i 2011)

## Referències

* ↑ «Ficha en la RFEA». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 31 agost 2015].
* ↑ Comité Olímpico Internacional. «London 2012 Athletics,20km walk men Final» (en anglès i francès). [Consulta: 31 agost 2015].

## Enllaços externs

* Álvaro Martín (Perfil RFEA) Arxivat 2013-07-17 a Wayback Machine. (castellà)
# Lluís Gonzaga de Llança i Bobadilla

Lluís Gonzaga de Llança i Bobadilla (Saragossa, 1884 - Sant Sebastià, 1971) fou un aristòcrata i polític català, duc de Solferino.

## Biografia

A la mort el seu pare, Manuel Maria de Llança i Pignatelli d'Aragona (1858-1927), assolí els títols de duc de Solferino i marquès de Coscojuela de Fantova.
El 7 d'abril del 1913, es casà a la basílica de la Mercè de Barcelona amb Maria Dolors Albert i Despujol, filla del baró de Terrades.
Era propietari del castell de Gotmar i tenia moltes terres a l'Alt Aragó. Milità en el carlisme jaumista, partit amb el qual el 1913 fou elegit regidor de l'ajuntament de Barcelona.
Era un important soci de l'Institut Agrícola Català de Sant Isidre i de la Cambra Oficial de la Propietat. El seu palau fou expropiat per la conselleria de Cultura de la Generalitat de Catalunya el 19 de juliol de 1936 per tal d'instal·lar-hi una escola.

## Referències

* ↑ «LUIS GONZAGA DE LLANZA Y BOVADILLA». geneanet. Martín CP.
* ↑ «Manuel Mª de Llanza y Pignatelli de Aragón». geneanet. Martin CP.
* ↑ de Fluvià i González Virós, 2002, p. 69.
* ↑ Julià Cèlia Canyelles. Els governs de la ciutat de Barcelona (1875-1930). Ajuntament de Barcelona, 2013, p. 186. ISBN 978-84-9850-461-3.
# Jordan Rubin

Jordan Rubin és un director de cinema estatunidenc. Va dirigir la pel·lícula de comèdia de terror del 2014 Zombeavers; que també va escriure amb Jon i Al Kaplan. Jordan Rubin va néixer a la ciutat de Nova York, on també es va criar. Va obtenir una llicenciatura a la New York University (NYU).
Mentre Jordan encara estudiava a la NYU, va començar la seva carrera en monòleg còmic. Va continuar escrivint per a televisió en sèries de comèdia com The Man Show, The Late Late Show with Craig Kilborn, Crank Yankers , i Last Call with Carson Daly. Va tenir el seu propi especial de mitja hora de Comedy Central el 2008 i va escriure la pel·lícula d'obertura de la 83a edició dels Premis Oscar el 2011, a més de molts altres programes de premis de televisió. L'American Jewish World Service va encarregar un curtmetratge dirigit Judd Apatow i escrit de Jordan Rubin per a la celebració del 25è aniversari de l'organització.
El debut com a director de llargmetratge complet de Jordan va arribar el 2014 amb la pel·lícula Zombeavers. El febrer de 2014 es va publicar un tràiler de la pel·lícula i es va fer viral. La pel·lícula es va estrenar el 19 d'abril de 2014 al Festival de Cinema de Tribecca. La pel·lícula es va estrenar als Estats Units el març de 2015.

## Referències

* ↑ «Jordan Rubin».
* 1 2 «Jordan Rubin». Speakerpedia.
* 1 2 Brodesser-Akner, Claude (31 July 2013). «Rise of the Zombeavers: Hollywood Sinks Its Teeth into the Micro-Budget Movie». Time.
* 1 2 «Meet the 2014 Tribeca Filmmakers #11: Jordan Rubin Introduces a New Monster to the B-Movie Horror Genre in 'Zombeavers'», 10-04-2014.
* ↑ «Jordan Rubin».
* ↑ «Agency's Shtick Is Jewish Humor for a Good Cause». , 11-12-2010.
# Albert Doyen

Albert Doyen (Vendresse, Regió de les Ardenes, 3 d'abril de 1882 - París, Illa de França, 22 d'octubre de 1935) fou un compositor i director d'orquestra francès. Durant divuit anys dirigí més de dos-cents concerts de les Fétes du Peuple, en el Trocadero de París, de les que era el principal animador. Compongué Les noces de la Terre et du Soleil, Chant du Midi, Le chant d'Isale, Prophète, Ahasvérus, le juif errant, Les voix du Vieux Monde, entre d'altres.

## Bibliografia

* Enciclopèdia Espasa Suplement dels anys 1935, pàg. 116 ISBN 84-239-4584-7
# Nikólskoie (Oriol)

Nikólskoie (en rus: Никольское) és un poble a l'óblast d'Oriol, a Rússia, segons el cens del 2010 no tenia cap habitant. Pertany al districte municipal de Verkhóvie.

## Referències

* ↑ «Орловская область. Общая площадь земель муниципального образования. ФСГС». Arxivat de l'original el 2016-03-06. [Consulta: 3 desembre 2018].
* ↑ «Закон Орловской области от 19 ноября 2004 года № 446-ОЗ «О статусе, границах и административных центрах муниципальных образований на территории Верховского района Орловской области»». Arxivat de l'original el 2018-09-12. [Consulta: 12 setembre 2018].
* ↑ «История Верховского района на сайте областной администрации». Arxivat de l'original el 2018-04-01. [Consulta: 22 maig 2011].
# Bonaventura Conangla i Balcells

Bonaventura Conangla Balcells (Santa Coloma de Queralt, 13 de maig de 1833 – Albacete, 8 de juliol 1897) va ser un polític conservador, alcalde d’Albacete entre 1878 i 1881.
A vint anys Conangla s'instal·la a Albacete, ciutat en la qual es casa amb María del Carmen Serra (1866) i on resideix fins a la seva mort. Entre 1865 i 1868 consta referenciat com a caixer de la Tresoreria de la Hisenda Pública de la Diputació d’Albacete.
Segons el cronista local Joaquín Quijada Valdivieso, el 17 de gener de 1875 és escollit conseller de l’Ajuntament interí d’Albacete. El 15 de novembre d’aquell any consta com a alcalde accidental de la ciutat, càrrec que encara exerceix el 1876, quan es debat sobre l'escut heràldic d’Albacete. Acabada la tercera guerra carlina, és escollit per sufragi en les eleccions de l’1 de març de 1877 i nomenat tinent d’alcalde de l’Ajuntament presidit per José Madrona Tebar.
Després de la mort d’aquest, el 20 de setembre de 1878, Conangla és escollit alcalde d’Albacete (23 d’octubre). Una de les primeres tasques que realitza és investigar els abusos que s'estan cometent a la presó municipal; també ordenar la construcció d’un nou cementiri, inaugurat l'1 de juliol de 1879, un projecte que ja havia ideat com a tinent d'alcalde en considerar que el cementiri fins llavors actual es trobava massa prop de la població. Durant el seu mandat, també es desplaça la Casa Consistorial a la plaça d'Altozano i es licita un teatre al carrer Candeleros (1880).
Conangla va presentar la dimissió com a alcalde el 9 de març de 1881. Des de 1884 exerceix de diputat provincial de la província d’Albacete, ⁣ esdevenint el vicepresident accidental de la diputació el 1888.
Bonaventura Conangla va morir el 8 de juliol de 1897. El 27 de desembre de 1905, l’Ajuntament d’Albacete va decidir dedicar-li un carrer de la ciutat.

## Referències

* ↑ «AHAT, Parroquials, Santa Coloma de Queralt, Baptismes (1827-1849), f. 138», 1833. [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ «Buenaventura Conangla Balcells» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ Boletín Oficial de la Provincia de Albacete, n. 27, 1865, pàg. 3.
* ↑ Boletín Oficial de la Provincia de Albacete, n. 90, 24-01-1868, pàg. 1.
* ↑ Panadero, Carlos «Contribuciones, impuestos y hacienda pública en Albacete durante la Restauración{1875·1900)». Congreso de Historia de Albacete. IV: Edad Contemporánea., 1984, pàg. 17.
* ↑ «Fueron alcaldes de Albacete» (en castellà), 2015. [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ Panadero, 1984, p. 18.
* ↑ Oliver, Pedro «El quejoso. La violencia institucional en la prisión liberal». Relatos infames. Breves historias de crimen y castigo, 2018, pàg. 127-154. Arxivat de l'original el 2020-04-12 [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ Sánchez Torres, Francisco Javier. Historia de Albacete (en castellà). Imprenta y librería de Eliseo Ruíz, 1916, p. 74 i 75.
* ↑ «La Gaceta de Madrid, n. 196, p. 134» (en castellà). Impremta Nacional, 14-07-1880. [Consulta: 23 gener 2022].
* ↑ Boletín Oficial de la Provincia de Albacete, n.142, 24-11-1884, pàg. 1.
* ↑ Boletín Oficial de la Província de Albacete, n.38, 28-03-1888, pàg. 3.
# Juan Peralta Gascon

Juan Peralta Gascon (Pamplona, 17 de maig de 1990) és un ciclista navarrès, especialitzat en el ciclisme en pista. Ha participat en els Jocs Olímpics de Londres en la prova de Keirin on va acabar desè.

## Palmarès

* 2008
** 3r al Campionat d'Europa júnior en Keirin
* 2012
** 3r al Campionat d'Europa sub-23 en Velocitat
** Campió d'Espanya en Velocitat per equips (amb Sergio Aliaga i José Moreno Sánchez)
* 2013
** Campió d'Espanya en Velocitat
** Campió d'Espanya en Keirin
** Campió d'Espanya en Velocitat per equips (amb Sergio Aliaga i José Moreno Sánchez)
** 1r a Ciutat de Mèxic en Velocitat per equips
* 2014
** Campió d'Espanya en Velocitat
** Campió d'Espanya en Velocitat per equips (amb Sergio Aliaga i José Moreno Sánchez)
* 2015
** Campió d'Espanya en Velocitat
** Campió d'Espanya en Velocitat per equips (amb Sergio Aliaga i César Octavio Ayala)
* 2016
** Campió d'Espanya en Velocitat
** Campió d'Espanya en Keirin
* 2017
** Campió d'Espanya en Velocitat
** Campió d'Espanya en Velocitat per equips (amb Sergio Aliaga i Enrique Sanz)

### Resultats a la Copa del Món

* 2012-2013
** 3r a Aguascalientes, en Velocitat
* 2016-2017
** 3r a Apeldoorn, en Keirin
* 2017-2018
** 3r a Manchester, en Keirin

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Kristóf Deák

Kristóf Deák (Budapest, 7 de juny de 1982) és un director de cinema, guionista, productor i muntador de cinema hongarès conegut sobretot pel seu treball a Sing, que li va valer l'Oscar al millor curtmetratge als Premis Oscar de 2017.

## Trajectòria

Va començar els seus estudis d'Enginyeria Elèctrica a la Universitat de Tecnologia i Economia de Budapest i més tard va passar al curs de producció cinematogràfica de la Universitat de Teatre i Cinema de Budapest. Durant aquest temps va aprendre a editar dels seus companys i, posteriorment, va treballar com a editor autònom. L'any 2010 va completar el màster en direcció de cinema i televisió a la Universitat de Westminster.
El 2011 va dirigir alguns capítols de la popular sèrie de televisió hongaresa Hacktion. El 2017, el seu curtmetratge multipremiat Sing va guanyar l'Oscar al millor curtmetratge d'acció de live action. El 2022, va dirigir el seu primer llargmetratge Az unoka, una pel·lícula de thriller de venjança.

## Referències

* ↑ «Oscar nominations 2017: Complete list of nominees; ‘La La Land’s' 14 ties record» (en anglès). The Washington Post, 24-01-2017.
* ↑ «Oscar Nominations 2017: The Complete List – 89th Academy Awards» (en anglès). Academy of Motion Picture Arts and Sciences, 24-01-2017. Arxivat de l'original el 2013-01-10. [Consulta: 25 gener 2017].
* ↑ «Oscar Nominations 2017: See the Full List» (en anglès). Vanity Fair, 24-01-2017. [Consulta: 25 gener 2017].
* ↑ Fái. «Deák Kristóf édesapja: Oscar-díjat kaptam a fiamtól születésnapomra» (en hungarian). borsonline.hu, 27-02-2017. [Consulta: 27 març 2017].
* ↑ Jónás Ágnes. «"A hallgatás tud igazán hangos lenni" (Beszélgetés Deák Kristóffal)» (en hungarian). kortarsonline.hu, 30-06-2016. Arxivat de l'original el 8 April 2017. [Consulta: 27 març 2017].
* ↑ Sanja Struna. «In Conversation with Kristof Deak» (en anglès), 18-01-2017. [Consulta: 1r març 2017].
* ↑ «Oscar win for Westminster graduate Kristóf Deák's short film Sing» (en anglès). westminster.ac.uk, 27-02-2017. Arxivat de l'original el 19 May 2018. [Consulta: 27 març 2017].
* ↑ «Les Funambules du Cinéma Européen, Cérémonie de clôture du 32ème Festival du Cinéma Européen de Lille» (en francès). whoozone.com, 18-04-2016.
* ↑ «Entregados los premios del Festival Internacional de Lanzarote» (en castellà). elpejeverde.com, 18-04-2016.
* ↑ «Kiosztották a negyedik Friss Hús rövidfilmfesztivál díjait!» (en hongarès). daazo.com, 2016. Arxivat de l'original el 2017-11-07. [Consulta: 13 gener 2023].
* ↑ «Sing, SSFF & ASIA 2016 Award Winning Program-3» (en anglès). shortshorts.org, 2016.
* ↑ «SSF 2016 Awards: Audience Award» (en anglès). sapporoshortfest.jp, 2016.
* ↑ «2016 Awards, The 34th Chicago International Children's Film Festival, Adult Jury Prize—Live-action Short Film» (en anglès). facets.org. Arxivat de l'original el 2016-11-11. [Consulta: 27 març 2017].
* ↑ Barraclough, Leo; Barraclough, Leo. «Oscar Winner Kristof Deak Starts Shooting Feature Debut ‘The Grandson’ (EXCLUSIVE)» (en anglès americà), 06-10-2020. [Consulta: 13 gener 2023].
# Alberto Corazón

Alberto Corazón Climent (Madrid, 21 de gener de 1942 - Madrid, 10 de febrer de 2021) va ser un dissenyador, fotògraf, escultor i pintor, comissari d'exposicions, editor i activista espanyol.
Entre 1960 i 1965 va cursar estudis de Sociologia i Ciències Econòmiques mentre s'iniciava en el disseny gràfic. Fou un dels fundadors de l'editorial 'Ciencia Nueva' i 'Ediciones Alberto Corazón'. També va presentar les seves primeres exposicions de pintura a Torí i a Milà.
Va participar en els inicis de l'art conceptual amb exposicions a 'espais alternatius' en un primer moment, que posteriorment es traslladare per Europa, a Itàlia i a Alemanya. Rambé estigué present a la Biennal de Venècia de 1976 al costat de Tàpies i l'Equip Crònica. Dos anys després fou convidat a la Biennal de París per exposar al Petit Palais, aquesta vegada, al costat d'Antonio Saura. Ha estat considerat el dissenyador gràfic espanyol més influent del segle xx.
Alguns dels seus més coneguts dissenys representen els logotips d'institucions i empreses espanyoles com la Biblioteca Nacional d'Espanya, la Casa de América, el Ministeri de Sanitat i Consum, la Junta d'Andalusia, la Universitat Autònoma de Madrid (UAM), la Compañía Nacional de Teatro Clásico, l'ONCE, Paradores de Turismo, Renfe Rodalies, la SGAE, la Casa del Libro, o el Centro Cultural de la Villa de Madrid, entre d'altres. Ha estat fundador i president de l'Associació Espanyola de Dissenyadors Professionals.
El 1989 aconseguí el Premi Nacional de Disseny. Abans havia aconseguit el reconeixement internacional de l'Arts Director Club de Nova York o els British Design Awards. El novembre de 2006 va ingressar a la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando amb la creació de la disciplina de dissenyador d'aquesta institució.

## Referències

* 1 2 3 Zabalbeascoa, Anatxu «Muere Alberto Corazón, el diseño de la democracia. El polifacético artista, que ha fallecido a los 79 años, fue uno de los padres de la modernización gráfica iniciada por instituciones y empresas españolas tras el final de la dictadura». El País, 10-02-2021 [Consulta: 10 febrer 2021].
* 1 2 «Ha fallecido Alberto Corazón, renovador del diseño en España». Revista de Arte, 01-02-2021 [Consulta: 10 febrer 2021].