OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caesalpinia spinosa

Caesalpinia spinosa és una espècie de planta de la família de les lleguminoses que proporciona l'additiu alimentari goma tara. És un petit arbre o un arbust natiu del Perú. C. spinosa es cultiva com a font de tanins basats en l'estructura de l'àcid quínic. També es cultiva com planta ornamental per les seves flors i llegums acolorits. És un arbre perenne que es troba a ple Sol, a sòls sorrencs i necessita molt poca aigua.

## Descripció

C. spinosa arriba a mesurar una mida de 2-5 m d'alçada, amb una escorça de color gris fosc, amb espines disperses i branques peludes. Les fulles són alternes, perennes, sense d'estípules, bipinnadesm i sense glàndules peciolars ni raquis. Les fulles es componen de 3 a 10 parells de folíols primaris de 8 cm de longitud i 5-7 parells de folíols el·líptics secundaris, cadascun d'aproximadament 1,5 a 4 cm de longitud. Les inflorescències són terminals, de 15 a 20 cm de longitud en raïms amb moltes flors i cobert de pèls diminuts. Les flors són d'un color groc a taronja, amb pètals de 6-7 mm. El sèpal més baix té forma de vaixell amb moltes dents marginals; estams de color groc, irregulars de longitud i que sobresurten només una mica. El fruit és una superfície plana, oblonga, indehiscent, d'uns 6-12 cm de longitud i 2,5 cm d'ample, contenint de 4 a 7 llavors negres, rodones, i que envermelleixen quan estan madures.

## Usos

Els llegums de C. spinosa proporcionen tanins que es fan servir per fer cuir.
La goma de tara és blanca o beige, gairebé inodora, es prepara de l'endosperma de les llavors fent-ne una pols. El principal component de la goma tara és el galactomanà i es fa servir d'additiu alimentri com la goma de garrofí i la goma guar entre d'altres. Es fa servir com a agent espessidor i estabilitzador.

## Noms i sinònims

Sinònims: Poinciana spinosa MOL., Caesalpinia pectinata CAV., C. tara, C. tinctoria HBK, Coulteria tinctoria HBK, Tara spinosa, Tara tinctoria. Noms comuns: Spiny holdback; tara, taya, algarroba tanino (Perú).

## Referències

* ↑ A. Brack Egg (1999). Diccionario Enciclopédico de Plantas Utiles del Perú Cusco, Peru: CBC.
* ↑ «Analytical Studies on Tara Tannins. J.M. Garro Galvez, B. Riedl and A. H. Conner, Holzforschung, 51(1997) 235-243». Arxivat de l'original el 2011-09-28. [Consulta: 14 març 2011].
* ↑ E. McClintock (1996). Caesalpinia. In: J.C. Hickman (ed.) The Jepson Manual: Higher Plants of California. University of California Press.
* ↑ J.M. Garro Galvez1, B. Riedl1 and A. H. Conner (1997). Analytical Studies on Tara Tannins. Holzforschung 51: 235-243.
* ↑ J.F. Borzelleca, B.N. Ladu, F.R. Senti, and J.L. Egle, Jr. (1993). Evaluation of the Safety of Tara Gum as a Food Ingredient: A Review of the Literature. Journal of the American College of Toxicology 12: 81-89.

## Enllaços externs

* http://www.worldagroforestrycentre.org/sea/products/afdbases/af/asp/SpeciesInfo.asp?SpID=17978 Arxivat 2011-09-30 a Wayback Machine.
* Market Survey - TARA - CAESALPINIA SPINOSA - Compiled for SIPPO by ProFound – Advisers In Development - 2008/2009
# Andreibulakhita

L'andreibulakhita o andreybulakhita és un mineral de la classe dels minerals orgànics que pertany al grup de la humboldtina. Rep el nom en honor d'Andrey Glebovich Bulakh (1933–2020), cap del Departament de Mineralogia de la Universitat Estatal de Sant Petersburg i membre honorari de les societats mineralògiques russa (1999) i ucraïnesa (2011), entre d'altres càrrecs.

## Característiques

L'andreibulakhita és un compost orgànic de fórmula química Ni(C₂O₄)·2H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional en el mes d'agost de l'any 2023, i va ser publicada a la revista internacional European Journal of Mineralogy per Oleg S. Vereshchagin et al. en el mes de febrer de 2025 amb el títol «Andreybulakhite, Ni(C₂O₄)·2H₂O, the first natural nickel oxalate». Cristal·litza en el sistema monoclínic. És l'anàleg de níquel de la humboldtina, la gluixinskita, la katsarosita i la lindbergita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del museu mineralògic de la Universitat Estatal de Sant Petersburg (Rússia), amb el número de catàleg: ML OF-978.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit Nud II, situat al plutó de Montxetundra, a l'óblast de Múrmansk (Rússia). Aquest indret és l'únic a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* 1 2 «Andreybulakhite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 22 octubre 2023].
* 1 2 Vereshchagin, Oleg S.; Britvin, Sergey N.; Pankin, Dmitrii V.; Zelenskaya, Marina S.; Krzhizhanovskaya, Maria G.; Kuz'mina, Maria A.; Vlasenko, Natalia S.; Frank-Kamenetskaya, Olga V. «Andreybulakhite, Ni(C2O4)  ⋅  2H2O, the first natural nickel oxalate». European Journal of Mineralogy, 37, 1, 11-02-2025, pàg. 63–74. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-37-63-2025 [Consulta: 11 febrer 2025].
* 1 2 Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 75». European Journal of Mineralogy, 35, 5, 22-10-2023, pàg. 891–895. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-35-891-2023 [Consulta: 21 octubre 2023].
# Valleta d'Agres

La valleta d'Agres és una subcomarca de la comarca del Comtat, situada al vessant septentrional de la serra de Mariola. Hi estan situats els municipis d'Alfafara i Agres. Atenent a raons geogràfiques i històriques també s'hi hauria d'incloure el municipi de Bocairent, a la Vall d'Albaida. Cavanilles a les seues "Observaciones" estableix una demarcació anomenada Mariola, a la qual inclou la Vall d'Agres i la Vall de Biar.
Des del punt de vista històric és una zona rica en jaciments prehistòrics de l'edat del bronze i de la cultura íbera. Cal destacar els jaciments de la Covalta i el Cabeço de Mariola.
En la regió, l'economia està basada en l'agricultura de secà, encara que hi ha present una tímida industrialització, probablement pel contacte amb altres zones més industralitzades com Bocairent o Banyeres de Mariola.
# Escut i bandera d'Agost

L'escut i la bandera d'Agost són els símbols representatius que utilitza l'Ajuntament d'Agost, municipi del País Valencià, a la comarca de l'Alacantí.

## Escut heràldic

L'escut d'Agost pot tindre el següent blasonament:
| « | Escut en camper de gules, amb una ona vertical d'argent [en realitat, d'atzur] acostada a dreta i a esquerra de dues torres o castells d'or, aclarides de sable i maçonada la destra, la sinistra demolida, i les lletres A a destra i T a sinistra. Per timbre, corona oberta. El tot envoltat per fulles d'acant. | » |

## Bandera

La bandera d'Agost té la següent descripció:
| « | Bandera de proporcions 2:3. Formada per dues franges horitzontals d'iguals dimensions, la franja superior és de color verd i la inferior és daurada. Al centre, entre les dues franges, un quadrat recolzat sobre una punta de color blanc o blanc perla i sobre el quadrat l'escut municipal. | » |

## Història

Es tracta d'un escut i un bandera que estan sense oficialitzar.
L'ona vertical, o pal ondat, podria representar la rambla que separa el castell d'Agost i el castellet de la Murta.
A l'Arxiu Històric Nacional es conserva l'empremta d'un segell en tinta d'Agost de 1876 amb uns emblemes molt semblants als que hi figuren a l'escut actual, però el pal ondat sembla més aïna un bàcul.
* Segell de l'Ajuntament (AHN, 1877).

## Vegeu també

* Llista d'escuts del País Valencià.
* Escuts i banderes de l'Alacantí.

## Referències

* 1 2 Gimeno Royo, Ramón. «Agost» (en castellà), 05-09-2020. [Consulta: 18 novembre 2020].
* ↑ Arxiu Històric Nacional. «Sellos del Ayuntamiento Constitucional de Agost (Alicante)». PARES-Portal de Archivos Españoles. [Consulta: 18 novembre 2020].
# Poblat de les Caves

Poblat de les Caves és un poble abandonat del qual s'utilitzava per als treballadors de la neu i la muntanya. Està situat a la Serra Mariola, al terme d'Agres, a 1126 metres d'altitud i a 100 metres de la Cava Gran. Ara s'utilitza com a refugi per als senderistes, escaladors i molta altra gent que va a les Caves i al Montcabrer (Mariola).

## Enllaços externs

* Ruta de les caves, Ajuntament d'Agres
# Francine Mussey

Francine Mussey (6 d'octubre de 1897-23 de març de 1933) va ser una actriu de cinema francesa la carrera de la qual va començar en l'era del cinema mut de la dècada de 1920 i va acabar en 1933 quan es va suïcidar prenent verí a l'edat de 35 anys.
Mussey va néixer en el 18è districte de París com Marcelle Fromholt en 1897. Va fer el seu debut en la pel·lícula dirigida per Lucien Lehmann en 1920 L'épave, al costat dels actors Marcel Bonneau i Jean-François Martial. Continuaria apareixent en diverses pel·lícules al llarg de la dècada de 1920 i en l'era de la pel·lícula amb so de principis de la dècada de 1930 dirigida en més d'una ocasió per Louis Feuillade, Gaston Ravel, Alexandre Ryder i Jean Daumery, entre d'altres. Va aparèixer a l'epopeia de 1927 Napoléon, smb una durada de 330 minuts.

## Filmografia

* 1920 : L'Épave de Lucien Lehmann - Thérèse Freulich
* 1920 : La Fille du vent de Louis de Carbonnat
* 1921 : Un drame sous Napoléon de Georges Bourgeois - Eugénie de Choiseul
* 1922 : Une dette de sang de Gérard Bourgeois - Denise de Noirmont
* 1922 : La Maison du mystère de Alexandre Volkoff - 10 episodis - Christiane
* 1923 : La Gosseline de Louis Feuillade - Hermance
* 1923 : Le Traquenard de Louis de Carbonnat - Dolly
* 1923 : Lucros...ilicimos de Georges Pallu - Régina
* 1924 : Le Chiffonnier de Paris de Serge Nadejdine - Claire Hoffmann
* 1924 : L'Enfant des halles de René Leprince - 8 episodis - Renée
* 1924 : Mademoiselle Cendrillon o Claudia de Georges Pallu - Sylvette Bernard
* 1924 : Mon oncle de Maurice Mariaud - Hélène de Champleux
* 1924 : Le Stigmate de Louis Feuillade i Maurice Champreux - 6 episodis - Marion
* 1925 : Der mann im sattel de Manfred Noa
* 1925 : Napoléon vu par Abel Gance de Abel Gance - Lucille Desmoulins
* 1926 : Âme de femme / Leurs destinées de Gennaro Dini - Floria
* 1926 : Le Berceau de Dieu o Les Ombres du passé de Fred LeRoy Granville - Ève
* 1926 : Lady Harrington de Fred LeRoy Granville i Grantham Hayes - 6 episodis - Catherine Bréhaud
* 1927 : Die frau die nicht nein sagen kann de Fred Sauer
* 1927 : Le Bonheur du jour de Gaston Ravel - Germaine d'Aguzon
* 1928 : Casaque blanche...toque noire de Joseph Guarino
* 1930 : La Ronde des heures de Alexandre Ryder - Yvette
* 1932 : L'Âne de Buridan d'Alexandre Ryder - Odette
* 1932 : La foule hurle de Howard Hawks i Jean Daumery - Lee Merrick

## Referències

* ↑ "Mussey, Francine Biography". Movies.Pics. Marzo de 2018.
* ↑ cinema-francais.fr Marzo de 2018.
# Camila Rodríguez Triana

Camila Rodríguez Triana (Cali, 20 de febrer de 1985) és una cineasta colombiana.

## Biografia

Rodríguez va néixer a la ciutat de Cali. L'any 2008 es va graduar en la Facultat d'Arts Integrades de la Universitat del Valle. Tres anys després va estrenar un migmetratge titulat Retratos de ausencia, el qual va ser exhibit en el Festival de Cinema Visions du Réel a Suïssa, a més de recórrer altres festivals al voltant del món. Els seus següents curtmetratges també van participar en esdeveniments com en Festival Internacional du Cinema des Peuples i el Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana, entre d'altres.
En 2016 va estrenar el seu primer llargmetratge, titulat Atentamente, el qual va veure la seva estrena al Festival Internacional de Cinema de Marsella. Dos anys després va estrenar Interior, el seu segon llargmetratge. Aquesta producció colombofrancesa va guanyar en la categoria de millor pel·lícula al Festival de Cinema de Lima el mateix any de la seva estrena, a més d'obtenir una nominació per al premi Doc Alliance en l'esdeveniment Doclisboa. En 2019 dirigió su tercer largometraje, En cenizas.

## Filmografia destacada
### Com a directora

* 2011 - Retratos de ausencia
* 2016 - Atentamente
* 2018 - Interior
* 2019 - En cenizas

## Referències

* 1 2 «Perfiles: Camila Rodríguez Triana» (en castellà). [Consulta: 31 març 2020].
* ↑ «Cine Colombiano: Interior» (en castellà). [Consulta: 31 març 2020].
* ↑ «‘La realidad está llena de ficciones': Camila Rodríguez Triana, directora de ‘Interior’». [Consulta: 31 març 2020].
* ↑ «Camila Rodriguez Triana, vive en cenizas». Arxivat de l'original el 2019-11-23. [Consulta: 31 març 2020].
# Lüneburgita

La lüneburgita és un mineral de la classe dels borats. Rep el seu nom de la localitat de Lüneburg, a Alemanya, la seva localitat tipus.

## Característiques

La lüneburgita és un borat de fórmula química Mg₃[B₂(OH)₆](PO₄)₂·6H₂O. Cristal·litza en el sistema triclínic. Es gtroba en masses aixafades i nòduls amb fines estructures fibroses o terrossa. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la lüneburgita pertany a «06.AC - Monoborats, B(O,OH)₄, amb i sense anions addicionals; 1(T), 1(T)+OH, etc.» juntament amb els següents minerals: sinhalita, pseudosinhalita, behierita, schiavinatoïta, frolovita, hexahidroborita, henmilita, bandylita, teepleïta, moydita-(Y), carboborita, sulfoborita, seamanita i cahnita.

## Formació i jaciments

Es troba en argiles amb minerals evaporítics com l'halita, la silvita o la polihalita entre d'altres, i també s'ha trobat en dipòsits de guano. Va ser descoberta l'any 1870 a Volgershall, a la localitat de Lüneburg, a la Baixa Saxònia alemanya.

## Referències

* ↑ «Lüneburgite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 6 juny 2017].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Canelli

Canelli (Canèj en piemontès) és un municipi situat al territori de la província d'Asti, a la regió del Piemont (Itàlia).
Limita amb els municipis de Bubbio, Calamandrana, Calosso, Cassinasco, Loazzolo, Moasca, San Marzano Oliveto i Santo Stefano Belbo.
Pertanyen al municipi les frazioni de Sant'Antonio, Merlini, Santa Libera, Ceirole, Serra Masio, Braglia, Stazione, Fello, Secco, San Giovanni i Dota.

## Economia

L'economia de Canelli es basa en l'elaboració de vi escumós, i de tot lo relacionat amb això. La ciutat és una de les capitals mundials del vi escumós havent-hi cellers històrics com Gancia, Bosca, Contratto i Coppo, entre d'altres.

## Galeria fotogràfica

* Vista del poble
* Església de S.Tomàs
* Ajuntament
* Església de S. Lleó

## Referències

* ↑ http://www.piemonteitalia.eu/es/component/comuni/dettaglio/71/asti/canelli.html Arxivat 2012-06-21 a Wayback Machine.
# Francisco Norden

Francisco Norden (Brussel·les, 9 de novembre de 1929) és un director de cinema colombià, reconegut principalment pel seu llargmetratge de 1984 Cóndores no entierran todos los días.

## Carrera

Norden va néixer en Brussel·les, de pare austríac i mare colombiana, i des de molt curta edat va anar a viure a Colòmbia on va estudiar arquitectura en la Universitat Nacional, va fer estudis a l'Escola des Beaux Arts, en París i al Polytechnic School of Architecture, a Londres. Va obtenir un diploma de Direcció i Muntatge de l'Institut des Hautes Études Cinématographiques (IDHEC), a París.
Durant la seva carrera va dirigir set curtmetratges, entre els quals es destaquen Las murallas de Cartagena (1964); Los balcones de Cartagena (1966) i Arte Tayrona (1977). Realitzà vuit documentals, Camilo, el cura guerrillero (1974); I Villagi (produït per la televisió italiana, 1975); La ruta de Bolívar (produït per la televisió francesa, 1992); entre d'altres. Va realitzar a més dos migmetratges, Cerro Matoso (1980) i El último rostro (Hoy conocí a Bolívar, 1981) i dos llargmetratges, Cóndores no entierran todos los días (1984) i El trato (2005).

## Filmografia seleccionada

* 2005 - El trato
* 1992 - La ruta de Bolívar
* 1981 - El último rostro
* 1980 - Cerro Matoso
* 1984 - Cóndores no entierran todos los días
* 1977 - Arte Tayrona
* 1975 - Congreso mundial de brujería
* 1975 - I villagi
* 1974 - Camilo, el cura guerrillero
* 1970 - Se llamaría Colombia
* 1966 - Los balcones de Cartagena
* 1964 - Las murallas de Cartagena

## Referències

* 1 2 3 «Francisco Norden, cinematografista latinoamericano». Señal Memoria, 19-01-2015. [Consulta: 26 febrer 2019].
* ↑ Semana. «Francisco Norden: Una lucha de película por película» (en spanish), 22-11-2016. [Consulta: 7 gener 2023].
* ↑ «CAMILO, EL CURA GUERRILLERO (F. NORDEN)» (en castellà), 06-09-2016. [Consulta: 7 gener 2023].

## Enllaços externs

* Francisco Norden Arxivat 2008-09-15 a Wayback Machine. Biblioteca Luis Ángel Arango.
# Dolmen de la Coma de Felis

El Dolmen de Coma de Felis és un dolmen situat al municipi de Rabós d'Empordà, a la comarca de l'Alt Empordà. Està situat a 3 quilòmetres del nucli urbà, una mica per sobre del Monestir de Sant Quirze de Colera.
# Francesc de Valls i Freixa

Francesc de Valls (? - 26 de setembre, 1705) era cambrer del monestir de Sant Pere de Camprodon i fou President de la Generalitat de Catalunya entre el 22 de juliol de 1704 fins al dia de la seva mort el 26 de setembre de 1705.
Es desconeix la seva biografia, però se sap que morí a causa de les ferides del bombardeig aliat del dia 16 de setembre, on les tropes aliades llançaren unes tres cents bombes a Barcelona i una d'elles tocà de ple la Casa dels Diputats. Segons les Narraciones Históricas desde el año 1700 al 1725 (Narracions històriques) de Francesc de Castellví:
    ...prendió el fuego [...] en los cuartos que llaman de las Conferencias, con tanta velocidad que se tomó el medio de arruinar lo contiguo al incendio. Asistía en medio del peligro el diputado eclesiástico don fray Francisco Valls y Freixa, camarero de Camprodón, que murió pocos días después, de la fatiga. El daño excedió de 20.000 ducados.
El seu és un mandat de transició entre el primer Borbó, Felip V, i l'arxiduc Carles III que va convocar les Corts de Barcelona (1706) en aquest mateix trienni. Des de mitjans de 1704 comença una repressió del virrei filipista Francisco de Velasco contra destacats membres de la comunitat i per les mateixes institucions. L'efecte immediat és la radicalització de la població cap a la causa austracista.
Entre avalots i repressions el virrei ha d'afrontar el setge de Barcelona, que acaba amb la capitulació el 9 d'octubre de 1705, el 22 l'arxiduc feia una breu visita, per a fer l'entrada oficial el 7 de novembre per jurar les Constitucions.
Després de la seva mort, el càrrec de diputat eclesiàstic quedà vacant a causa de la inestabilitat i la incertesa del moment històric (setge aliat, Corts Generals de Carles III i el setge borbònic del 1706). El substituí Josep Grau que prengué possessió el 18 de novembre de l'any 1706.

## Referències

* ↑ «117. Francesc de Valls i Freixa». Presència, 21-04-2013, pàg. 48.

## Bibliografia

* Alcoberro, Agustí. «Francesc de Valls i Freixa, cambrer del monestir de Sant Pere de Camprodon (1704-1705)». A: Història de la Generalitat de Catalunya i dels seus presidents. Vol. II. Barcelona: Ed. de la Gran Enciclopèdia Catalana, p. 311-315. ISBN 84-412-0885-9.
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# From the Beyond

From the Beyond és una pel·lícula muda de l'Eclair American, dirigida per Oscar A. C. Lund i protagonitzada per Alec B. Francis, Barbara Tennant i el mateix O.A.C. Lund, entre d'altres. La pel·lícula es va estrenar el 15 d'octubre de 1913.

## Argument

William Lodge, professor de psicologia, el seu ajudant, Otto Myers, i la seva filla Nora es dediquen a fer sessions d'espiritisme en el laboratori privat del professor. Nora fa de medium i a través seu el pare aconsegueix fer visibles diferents esperits i gràcies a una màquina especial fotografiar-los. El Dr. Fred Nevins, cap de l'institut de parapsicologia que no creu en absolut en l'espiritisme i Jack Pearst, un periodista, visiten el Professor Lodge al seu laboratori. Nevins aconsegueix robar una de les fotografies on es veu Nora i una ombra i, gràcies a un fotògraf expert, separar les dues imatges en dues fotografies. Un dia que Lodge fa una presentació en un congrés de l'institut, presenta les fotografies com a prova de que tot plegat és un frau, fent que Lodge quedi deshonorat davant dels seu col·legues.
Per tal de justificar-se i mostrar qui és realment Nevins, Lodge proposa provar que ha descobert el misteri hindú de mantenir la vida en suspens tancant-se durant un mes dins un sarcòfag. Per tal de protegir la seva reputació en cas que l'experiment fracassi, Lodge envia a Myers, el seu ajudant, al Canadà des d'on ha d'enviar un missatge dient que Lodge és amb ell. Ni tan sols Nora o la seva mare coneixen on es troba Lodge realment.
Malauradament, el Canadian Imperial Hotel pateix un incendi que el destrueix completament. Lodge es comptat com una de les persones que hi ha mort, i Myers, lligat per la seva promesa al Dr. no pot contradir el que diu l'informe. Aleshores, Nevins es veu assetjat pel cos astral de Lodge i acusa Myers d'assassinat i el fa empresonar. Per això Myers es veu impossibilitat el dia acordat d'alliberar Lodge.
Nora, molt afectada per tots els esdeveniments, fa que es materialitzi l'ombra del seu pare la qual es dirigeix a un dictàfon que hi ha a la seva biblioteca. En ell es pot sentir el missatge “No sóc mort. Estic dins del sarcòfag”, que Lodge havia deixat prèviament. Lodge pot ser alliberat i es presenta al judici just abans que es dicti sentència contra Myers. Després de les oportunes explicacions Lodge és nomenat membre d'honor de l'Institut prenent la plaça al Dr. Nevin. Myers i Nora s'acaben prometent en matrimoni.

## Repartiment

* Alec B. Francis (Professor William Lodge)
* Barbara Tennant (Nora)
* Oscar A. C. Lund (Otto Myers)
* Frederick Truesdell (Fred Nevins)
* Julia Stuart (mare d'Otto)
* Jack W. Johnston (Jack Pearst)
* Will E. Sheerer (científic)

## Referències

* ↑ «Complete record of current Films». Motography X, 8, 18-10-1913, pàg. 298.
* ↑ «From the Beyond». The Moving Picture World 18, 2, 11-10-1913, pàg. 186.