OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Salvador Albacete y Albert

Salvador Albacete i Albert (Cartagena, 4 de desembre de 1827 - Madrid, 4 d'agost de 1890) va ser un polític espanyol, ministre d'Ultramar durant el regnat d'Alfons XII.

## Biografia

Durant quinze anys va servir en el Cos Administratiu de l'Armada, i entre altres càrrecs va fer d'oficial de la dotació del vapor de guerra León. Després es llicencià en dret i assolí els càrrecs d'Oficial primer i Oficial major del Consell Reial i després del Consell d'Estat. De 1863 a 1868 fou cap de secció, Director d'Hisenda i Subsecretari del Ministeri d'Ultramar en 1865. Poc després va passar a ocupar la Secretaria de la Intel·ligència General de la Reial Casa i Patrimoni, càrrec que va deixar arran de la revolució de 1868.
Acompanyà a Isabel II en el seu exili a París després de la Revolució de 1868. Després de la restauració borbònica, va tornar a Espanya i fou elegit diputat per Arecibo (Puerto Rico) a les eleccions generals espanyoles de 1876, pel de Cartagena a les eleccions generals espanyoles de 1879 i 1881 i pel de l'Havana a les eleccions generals espanyoles de 1886. També fou senador per la província de Múrcia en 1884-1885 i 1885-1886. En 1875 va ser nomenat Fiscal del Consell d'Estat i després conseller, i més tard Fiscal del Tribunal Suprem d'Espanya.
Va ser nomenat ministre d'Ultramar entre març i desembre de 1879. Des del seu càrrec va proposar una sèrie de reformes per dotar de més autonomia a Cuba i barrar el pas als moviments independentistes. Al febrer de 1885 és designat governador del Banc d'Espanya, càrrec que ocuparia fins a la seva defunció. L'1 de juny de 1886 ingressà a la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques. Va rebre, entre d'altres, la Gran Creu d'Isabel la Catòlica, la Gran Creu de Carles III, Comanador de nom de Carles III, Cavaller de l'Esperó d'Or, Gran Creu de la Legió d'Honor, Medalla d'Itàlia i fou nomenat Gentilhome de Cambra de Sa Majestat.

## Referències

* 1 2 La calle del Alto tuvo nombre de ministro, La Verdad, 19 d'abril de 2010
* ↑ «Fitxa del Congrés dels Diputats». Arxivat de l'original el 2017-09-13. [Consulta: 2 setembre 2021].
* ↑ Fitxa del Senat
* ↑ Parlamentarios por Murcia: Dos siglos al servicio de una Región Arxivat 2012-07-02 a Wayback Machine. a El Banco Azul
* ↑ Salvador Albatece, xtec.es
* ↑ «Acadèmics de la medalla 5 de la RACMP». Arxivat de l'original el 2017-09-14. [Consulta: 13 setembre 2015].
# Verí

Un verí, tòxic, substància tòxica o metzina és un producte químic, o una mescla de substàncies, ja sigui sòlid, líquid o gasós, capaç de produir una intoxicació que altera les funcions normals de l'organisme quan entra en contacte amb ell, i que pot arribar a provocar lesions o fins i tot la mort.
Els verins són substàncies que bloquegen o inhibeixen una reacció química, unint-se a un catalitzador o enzim més fortament que el reactiu normal. Aquesta definició descarta fenòmens físics com la calor, la radiació, la pressió… que també poden provocar lesions en els organismes.
Segons Paracels: Alle Dinge sind ein Gift und nichts ist ohne Gift. Allein die Dosis macht, daß ein Ding kein Gift ist. ("Tot és verí, res és sense verí. Només la dosi fa el verí").
Segons l'observació de Paracels, totes les substàncies són tòxiques a dosis altes, com l'aigua, l'oxigen i les vitamines. Els verins són substàncies nocives a dosis o concentracions relativament baixes.
La diferència entre un verí i un fàrmac és la dosi administrada o acumulada en el cos, però generalment un verí és mortal a una petita dosi determinada i sense cap funció terapèutica.
Els verins poden tenir un origen:
* Mineral: Com l'arsènic, el mercuri.
* Vegetal: Com algunes "plantes verinoses". La majoria de les plantes medicinals contenen substàncies tòxiques que són verins a determinades concentracions, com per exemple, la cicuta.
* Animal: Com el verí de les serps, de les abelles.
* Sintètic: Com moltes de les substàncies sintetitzades per l'home en la indústria.
La ciència dels verins o substàncies tòxiques es diu toxicologia.

## Vegeu també

* Toxicitat
* DL50
* Història del verí

## Referències

* ↑ «Poison | Description, Classification, & Control | Britannica» (en anglès). [Consulta: 18 febrer 2025].
* ↑ «Veléno - Significato ed etimologia - Vocabolario» (en italià). [Consulta: 18 febrer 2025].
* ↑ Thómas, Roberto. Tratado de medicina práctica moderna (en castellà). 5a. Madrid: Imp. que fue de Fuentenebro, 1824, p. 302. «DE LOS VENENOS MINERALES, Entre estos venenos los principales son el arsénico, el oximuriate de mercurio, y el plomo.»
Viccionari
# Espina bífida

L'espina bífida és un defecte del tub neural, que es caracteritza pel fet que un o uns quants arcs vertebrals posteriors que no han fusionat correctament durant la gestació i la medul·la espinal queda sense protecció òssia. El Dia Mundial d'aquesta malaltia se celebra el 21 de novembre.
La causa última de l'espina bífida es desconeix, si bé es creu que va lligada a la deficiència d'àcid fòlic i que té un component hereditari.

## Conseqüències

La protrusió de la medul·la i les meninges causa danys a la medul·la espinal i a les arrels dels nervi, que fan que minvi la coordinació o que falli la funció de les àrees corporals que són controlades a la zona del defecte o d'aquí per avall. Els símptomes inclouen una paràlisi total o parcial de les cames, amb la falta de sensibilitat parcial o total corresponent, i pot haver-hi pèrdua del control de la bufeta urinària o dels intestins. D'altra banda, la medul·la espinal que està exposada és més fàcil que s'infecti (meningitis). L'infant amb espina bífida també pot presentar altres trastorns congènits, generalment trastorns de la medul·la espinal o del sistema musculoesquelètic com la hidrocefàlia (que arriba a afectar 90% dels infants amb mielomeningocele), siringomièlia, dislocació del maluc o trastorns similars.

## Referències

* ↑ O'Byrne, MR; Au, KS; et al «Association of folate receptor (FOLR1, FOLR2, FOLR3) and reduced folate carrier (SLC19A1) genes with meningomyelocele» (en anglès). Birth Defects Res A Clin Mol Teratol, 2010 Aug; 88 (8), pp. 689-94. DOI: 10.1002/bdra.20706. PMID: 20683905 [Consulta: 22 febrer 2016].
* ↑ Ganesh, D; Sagayaraj, BM; et al «Arnold Chiari malformation with spina bifida: a lost opportunity of folic Acid supplementation» (en anglès). J Clin Diagn Res, 2014 Dec; 8 (12), pp. OD01-3. DOI: 10.7860/JCDR/2014/11242.5335. PMID: 25653995 [Consulta: 22 febrer 2016].
* ↑ Portillo, S «Como Lo Hago Yo: Tratamiento Quirurgico Del Mielomeningocele» (en castellà). Surg Neurol Int, 2014; 5 (Suppl 1), pp. S29–S38. DOI: 10.4103/2152-7806.128465 [Consulta: 22 febrer 2016].

## Enllaços externs

* «Espina bífida». Canal Salut. Generalitat de Catalunya.
# Projecte Swap

Projecte Swap (títol original: Swap) és una pel·lícula estatunidenca d'acció, ciència-ficció i thriller de 2016, dirigida per Timothy Woodward Jr., escrita per Sean Ryan i musicalitzada per Sid De La Cruz. La fotografia va anar a càrrec de Pablo Diez i els protagonistes són Johnny Messner, Tom Sizemore i Mickey Rourke, entre d'altres. El film va ser realitzat per Status Media & Entertainment i Puppy Entertainment. Es va estrenar l'1 de març de 2016. S'ha doblat i subtitulat al català.
A la trama, un policia d'homicidis ha d'impedir que un pare afligit alliberi un virus robòtic, amb l'objectiu d'eliminar els terroristes que van matar al seu fill.

## Referències

* ↑ «Reparto: Proyecto Swap (2016)». La Vanguardia. [Consulta: 14 desembre 2022].
* 1 2 Projecte Swap a la Base de dades de cinema en català
# Actitud Fest

L'Actitud Fest és un festival de música independent i do it yourself organitzat per l'Associació Soroll de Vidreres, a la Selva, sense caps de cartell i dedicat a la música hardcore punk i totes les seves variants: hardcore melòdic, post hardcore, screamo, grindcore i pop punk.
El festival se celebra anualment durant tres dies del mes de juliol. A l'Actitud Fest, d'ençà la seva primera edició l'any 2010, hi han actuat grups internacionals com Adolescents, Antillectual, Berri Txarrak, Estricalla, Looking For An Answer, Pears, Toundra, Starmarket i Viva Belgrado entre d'altres; així com grups nacionals tals com Col·lapse, Crim, Kitsch, No More Lies, Tano!, L'Hereu Escampa, Subterranean Kids, The Anti-Patiks, Xmilk i Zombi Pujol.

## Referències

* ↑ «¡Larga vida al DIY!». MondoSonoro, 23-07-2019. [Consulta: 5 agost 2019].
* ↑ Ros, Manel. «Actitud Fest, la música per damunt de tot». Públic, 17-07-2019. [Consulta: 5 agost 2019].
* ↑ Vila, Àngel «Un festival amb Actitud». El Punt Avui, 26-04-2018, pàg. 47.
* ↑ «Unes 800 persones passen pel festival Actitud Fest». Diari de Girona, 01-08-2014.
* ↑ «El Ecualizador - Especial Actitud Fest 2018» (en castellà). D9Ràdio, 11-07-2018 [Consulta: 19 juliol 2018].
* ↑ «The Anti-Patiks i Bullitt a l'Actitud Fest». Enderrock, 28-07-2016. [Consulta: 7 juny 2018].

## Enllaços externs

* Actitud Fest - Lloc web oficial
* H-titud fest Vidreres 2011
# Sarmiza Bilcescu

Sarmiza Bilcescu (Bucarest, 27 d'abril del 1867 - 26 d'agost del 1935) va ser la primera dona a exercir l'advocacia del seu país (Romania) i una gran defensora de la igualtat entre dones i homes. Va obtenir la llicenciatura en dret a la Universitat de París, i també va ser la primera dona que va obtenir un doctorat en dret en el món.
Va tenir grans dificultats per a poder accedir i culminar els estudis de dret, ja que, a més dels obstacles que li van imposar, també rebia insults i menyspreu per part dels seus companys homes. De vegades, va haver de lluitar per poder accedir a les aules. Ella insistia en la gran contradicció que això significava pels principis de “llibertat, igualtat, fraternitat”, lema de la República Francesa transcrit a la porta de les aules.
Era filla d'una família liberal i progressista. La seva mare s'autodeclarava feminista.
Així, la seva tesi doctoral es va titular “Sobre la condició jurídica de la mare”, en què mostrava totes les contradiccions i la manca de drets de les dones i, molt especialment, de les mares. Va presentar la seva tesi el 12 de juny del 1890, a la Facultat de Dret de París, amb 23 anys.
Va tornar a Romania després de presentar la seva tesi. Allà, el 1891, va presentar la seva sol·licitud per poder exercir l'advocacia, i va ser admesa a l'Associació d'advocats del comtat d'Ilfov (que inclou Bucarest). Però la seva principal tasca des d'aleshores va ser contribuir a la construcció d'escoles i difondre i defensar el dret a l'accés a l'educació de les nenes i els nens del seu país mitjançant beques, sobretot en l'àmbit rural de Romania.
Va fundar, juntament amb altres dones, la Societat romanesa de senyoretes: es declaraven feministes i defensores dels drets de les dones. El 1915, van engegar una campanya a favor d'oferir educació alternativa i addicional a les dones a qui s'havia negat l'accés a l'educació superior.
Sarmiza Bilcescu es va constituir en un exemple per a les dones de Romania i per a moltes dones europees.

## Referències

* ↑ La informació està treta de l'Institut Català de les Dones amb autorització per usar-lo sota GFDL.

## Enllaços externs

* Detall de la personalitat Sarmiza Bilcescu.
* Andreea Ofiţeru. "Vârsta de aur a avocaturii româneşti" ("L'Edat d'Or de la Pràctica del Dret romanés"), en Evenimentul Zilei, 3 de juliol de 2006
* (French) Sylvie Chaperon, "Une génération d'intellectuelles dans le sillage de Simone de Beauvoir" ("A Generation of Intellectuals in the Wake of Simone de Beauvoir"), in Clio, 13/2001 http://clio.revues.org/135?&id=135].
* (French) Carole Lécuyer, "Une nouvelle figure de la jeune fille sous la IIIe République: l'étudiante" ("A New Figure of Young Girls under the Third Republic: the Student"), in Clio, 4/1996 http://clio.revues.org/437?&id=437].
# Protonació

La protonació és un procés químic en què un protó s'afegeix (H$^+$) a un àtom, molècula o ió. Exemples típics de protonació inclouen:
    H₂SO₄ + H₂O → H₃O$^+$ + HSO₄$^−$
    (CH₃)₂C=CH₂ + HBF₄ → (CH₃)₃C$^+$ + BF₄$^−$
    NH₃ + HCl → NH₄$^+$ + Cl$^−$
La protonació és una reacció química i un pas en molts processos estequiomètrics i de catàlisis. Alguns ions i molècules poden experimentar més d'una protonació i s'etiqueten com polibàsics, cosa que passa en moltes macromolècules biològiques.
La protonació i desprotonació ocorren en la majoria de reaccions àcid-base; són el nucli de la majoria de les teories de reaccions àcid-base. La teoria àcid base de Brønsted i Lowry es defineix com una substància química que protona una altra substància. Protonant un substrat químic, la massa i la càrrega de cada espècie química s'incrementa en una unitat. Protonant o desprotonant una molècula o ió s'alteren moltes propietats físico-químiques més enllà del canvi en la càrrega i la massa: Hidroficilitat, potencial de reducció, propietats òptiques, entre d'altres. La protonació també és essencial en certs procediments d'anàlisi com espectrometria de massa.

## Catàlisi

Normalment, les protonacions són reversibles i la base conjugada no canvia essent protonada. Tanmateix en alguns casos la protonació indueix la isomerització. Els cis-alquens es poden convertir en trans-alquens usant una quantitat catalítica d'agent protonant. Molts enzims, com la hidrolasa serina, funcionen per mecanismes que impliquen protonacions reversibles de substrats. Les protonacions sovint són ràpides. La taxa de reacció de la protonació està relacionada amb l'acidesa de les espècies químiques protonades. Les taxes de protonació i desprotonació poden ser especialment lentes quan la protonació indueix canvis estructurals significatius.

## Referències

* ↑ Zumdahl, S. S. “Chemistry” Heath, 1986: Lexington, MA. ISBN 0-669--04529-2
* ↑ «Slow Proton Transfer Reactions in Organometallic and Bioinorganic Chemistry». Progress in Inorganic Chemistry, 42, 1994, pàg. 1–65.
# Tengiz Amirejibi

Tengiz (Gizi) fill de Constantine Amirejibi (Tbilisi (Georgia), 30 de setembre, 1927 - Idem. 9 de març, 2013), fou un pianista georgià, artista honorat de Geòrgia (1961). Artista popular de Geòrgia (1982), guardonat amb el premi estatal, professor del Conservatori Estatal de Tbilisi i cap del departament especial de piano. Tengiz Amirejibi és l'educador de molts pianistes georgians, entre els quals hi ha més d'una vintena de premiats de prestigiosos concursos internacionals (Manana Doijashvili, Aleksandre Korsantia, Eliso Bolkvadze, M. Nadiradze, Tamar Licheli, Khatia Buniatishvili, etc.).

## Biografia

El 1950, es va graduar al Conservatori de Moscou (classes de K. Igumnov i L. Oborin). El 1951, al 3r Festival Mundial de la Joventut i Estudiants (a Berlín), Amirejib va rebre un certificat honorífic.
Després de completar el curs de postgrau del Conservatori de Tbilisi (departament de piano, directora Ana Tulaixvili), Amirejibi es dedica a la docència i al treball de concert. Va fer concerts a Rússia, Alemanya, Canadà, Polònia, Iugoslàvia, EUA. Les obres de Chopin ocupen un lloc especial en el seu repertori, la interpretació del qual mostra clarament la singularitat de la naturalesa artística del pianista.
El mèrit de Tengiz Amirejib també és important pel que fa a la interpretació de la música georgiana moderna; És el primer intèrpret de moltes obres per a piano georgians.

## Competència

El 2015, es va establir el Concurs Internacional de Piano Borjomi que porta el nom de Tengiz Amirejib.
La fundadora i directora artística del concurs és la destacada pianista georgiana Tamar Licheli. Les dues primeres competicions es van celebrar a tota Geòrgia, però l'interès per la competició i el gran nombre de participants van fer que la competició fos internacional.
Al llarg dels anys, els membres del jurat del concurs van ser músics de fama mundial com Liana Isakadze, Alexander Korsantia, Sergey Babayan i altres. El concurs es celebra en 4 categories d'edat. Hi poden participar ciutadans de qualsevol país del món d'entre 6 i 25 anys.

## Premis i reconeixements

* 1961 — Artista Honorat de la RSS de Geòrgia
* 1982 — Artista popular de la RSS de Geòrgia|Artista popular de la RSS de Geòrgia
* 1992 — Premi estatal de Geòrgia
* 1997 — Orde d'Honor (Geòrgia)

## Referències

* 1 2 3 კონკურსის შესახებდაარქივებული 2020-12-03 საიტზე Wayback Machine.
* ↑ de les agències de la RSS de Geòrgia del Consell Suprem. 1961. N 14. pàg. 412.
* ↑ pdf de les agències de la RSS de Geòrgia del Consell Suprem. 1982. N 6. pàg. 20.
* ↑ T. Sobre ser guardonat amb l'Ordre d'Honor d'Amir Rejib

## Bibliografia

* Enciclopèdia soviètica georgiana, vol. 1, vol., 1975. — pàg. 398.
# El Pla de Bages (diari)

El El Pla de Bages va ser un diari publicat a Manresa. Va néixer el 12 de març de 1904 al carrer Arbonés 15, situat al barri antic de Manresa.

## Història

L'objectiu del diari era publicar informació local i comarcal. A més a més, treballar pel millorament de la classe obrera, publicar columnes sobre política, moviment catòlic, acció obrera i mercantil, oferir seccions d'art, literatura i poesia.
Durant anys, fou el diari més important de la capital del Bages. Sortia cada dia a la tarda, excepte els diumenges. Era més aviat de caràcter conservador i defensava plenament la religió i la pàtria com a punt d'unió entre els catòlics. Pel que fa a la política, va ser el portaveu de la Lliga Regionalista i tenia gran afinitat amb el diari La Veu de Catalunya, ja que també defensava fermament la Lliga.
Un fet a destacar fou el 15 de gener de 1934. Després que ERC (Esquerra Republicana de Catalunya) guanyés la majoria de les eleccions municipals a Catalunya, l'endemà molts establiments foren apedregats i impremtes i redaccions de diaris van ser assaltades. El motiu era perquè alguns diaris opinaven políticament diferent del partit guanyador i podia ser un perill pel règim. En el cas del Pla de Bages va impedir la seva publicació durant una setmana fins al 22 de gener.
Després del cop d'Estat del 19 de juliol del 1936, El Pla de Bages va ser confiscat pel POUM (Partit Obrer d'Unificació Marxista). Al 14 de setembre va reaparèixer com a principal òrgan d'aquest partit i subtitulat “Diari obrer”, fins aleshores anomenat “Diari d'avisos, notícies i anuncis”, “Diari de Manresa” i “Diari de la nit durant la República. Finalment, va desaparèixer el 9 de juliol de 1937, a conseqüència dels Fets de Maig i la persecució que patia el POUM.

## Redacció

El diari va ser fundat per Leonci Soler i March i Josep Coll i Roca. Leonci fou diputat al Congrés dels Diputats i també exercia la professió d'advocat i arxiver. Coll, fou impulsor de la Biblioteca Popular i quatre vegades alcalde de Manresa. Més endavant, van ser directors del diari dos polítics rellevants com Joan Selves i Carner i Francesc Farreras i Duran. Les seves aportacions al diari en milloraren la qualitat, en un to més catalanista i liberal. A partir del 1936 J.M. Tresserres en fou el director.
Cal destacar la figura de Fidel Riu i Dalmau com a col·laborador fix durant uns quants anys, ajudat d'altres col·laboradors com Valeri Caldas i Altimiras, Ignasi de L. Ribera Rovira, Manuel Pugès i Guitart, Francesc Ribera, Pere Tarrés i Claret, Àngel Badia i Josep Ballarà. El periodista Josep Maria Planes i Martí, primer impulsor del periodisme d'investigació a Catalunya, també inicià la seva carrera en aquest diari.

## Referències

* ↑ «El Pla de Bagès». Diputació de barcelona. [Consulta: 18 febrer 2020].
* 1 2 3 4 5 «El Pla de Bagès». memorial.cat. [Consulta: 18 febrer 2020].

## Vegeu també

* Accés digital al diari a Trencadís (diba.cat)

## Bibliografia

* Huertas, J. Maria. (1996) 200 anys de premsa diària a Catalunya, Fundació Caixa de Catalunya, Barcelona.
# Pla de Girifràs

El Pla de Girifràs, de vegades esmentat com a Pla de Girifrés, és una plana a cavall dels termes municipals de Calaf i Calonge de Segarra, a la comarca oficial de l'Anoia i a la comarca proposada de l'Alta Segarra.
S'estén per l'estreta llenca del terme municipal de Calaf que s'allargassa entre els de Calonge de Segarra i de Sant Martí Sesgueioles i, per tant, trepitja aquests dos darrers termes. És al sud-oest de Calaf i de Mirambell, al nord-oest de la Guàrdia Pilosa, del terme de Sant Martí Sesgueioles i al sud de Conill, del proper terme municipal de Pujalt. És a ponent de la masia de Girifràs, o Girifrés, i a llevant de Cal Sèneca.

## Referències

* ↑ «pla de Girifràs | enciclopedia.cat». [Consulta: 16 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Altranstädt

Altranstädt és antic municipi i en l'actualitat un barri de la ciutat de Markranstädt de l'estat de Saxònia a Alemanya.

## Història

Altranstädt va ser fundat probablement al final del segle xi. El primer esment escrit antiquum Ranstede data del 1196. En 1206 s'esmenta l'església, i el 1213 s'esmenta com una granja del monestir cistercenc d'Altzella prop de Nossen. El convent estava associat amb el poble fins a l'exclaustració del monestir el 1540 per Enric IV de Saxònia, com a resultat de la reforma protestant. El 24 de setembre 1706, la pau d'Altranstädt hi va ser signada per Carles XII, rei de Suècia, i August II, rei de Polònia, que va ser obligat a renunciar a la corona polonesa durant la Gran Guerra del Nord.
Fins al 1815 pertanyia al principat i després regne de Saxònia. El 1815, després del Congrés de Viena s'incorpora al districte de Merseburg a la província prussiana de Saxònia. El 1951 Altranstädt s'incorporà al municipi de Grosslehna, i al seu torn Grosslehna fusionà l'1 de gener de 2006 amb la ciutat de Markranstädt. Després de la Segona Guerra Mundial passà a l'estat de Saxònia-Anhalt, després al districte de Leipzig i finalment després de la reunificació alemanya a l'estat de Saxònia. El 1946 va atènyer el màxim de població amb 1817 habitants, dels quals molts expulsats del territori alemany perdut enllà de la Línia Oder-Neisse.

## Lloc d'interès

* El Castell d'Altranstädt

## Referències

* ↑ Silke Weidner et alii, Integriertes Stadtentwicklungskonzept (INSEK) Stadt Markranstädt 2020,, Ciutat de Marktranstädt, 2010, pàgina 18
* ↑ «Altranstädt», Digitales Historische Ortsverzeichnis von Sachsen, 2008 (en català: Lèxic digital topogràfic de Saxònia)
# Actualidades

L'1 d'abril de 1933 va obrir les portes el cine Actualidades, anteriorment anomenat Pathé Cinema, Lido Cine i posteriorment Alcázar. L'especialitat d'aquest cinema van ser els documentals.
Aquest nou cinema va obrir sota el lema “La vuelta al mundo en 55 minutos”. El primer programa que va emetre estava compost per Gaumont Super News (noticiari), El canto de la mina y el fuego, Paramount News (noticiari), Nuria, Nieve en Cataluña, Ufa actualidades, de ayer y de hoy. Seguint el seu lema la temàtica preferent del cinema va ser l'actualitat amb el suport del documental, la cinta còmica i els dibuixos animats.
La sala projectava des de les 11 del matí fins a la 1 de la matinada, al preu d'una pesseta.
Durant la Guerra Civil va romandre tancat, però va tornar a obrir el 3 de febrer de 1939. Al juny del mateix any va tancar les portes i el 16 de setembre de 1939 va reobrir sota el nom de Alcázar.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Munsó Cabús, Joan. Els cinemes de Barcelona. Barcelona: Proa Edicions, 1995.
* 1 2 Torras i Comamala, Jordi. Viaje sentimental por los cines de Barcelona. Barcelona: Parsifal Edicions, 2002.
* ↑ Moret, X «El Alcázar se rinde». El País Cataluña, 08-02-2006, pàg. 2.