OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mammó

Mammó és un terme utilitzat en el Nou Testament per a descriure l'abundància o avarícia material. És una paraula d'origen arameu, significa "riquesa", però té una etimologia confusa; els erudits han suggerit connexions amb el verb "confiar" o un significat de la paraula "confiat", o amb la paraula hebraica "matmon", que significa "tresor". També es fa servir en hebreu com paraula per a simbolitzar "diners" (ממון.). La paraula grega per Mammó, és μαμωνας (mamonas), i la trobem entre altres al Sermó de la muntanya (durant el discurs sobre l'ostentació) i en la paràbola de l'administrador injust (Lluc 16:13). Altres erudits deriven Mammó del fenici mommon ("benefici" o "utilitat"). La paraula es fa servir en les llengües contemporànies amb similars significats, d'aquesta forma ho trobem en finès (mammona), en danès (mammon), i en polonès (mamona) entre d'altres. Molt probablement a causa de la influència de la Bíblia.
# George van Rossem

George van Rossem (La Haia, 30 de maig de 1882 - Wassenaar, 14 de gener de 1955) va ser un tirador neerlandès que va competir durant el primer quart del segle xx. Va prendre part en quatre edicions dels Jocs Olímpics, en les quals guanyà una medalla de plata i tres de bronze.<
El 1906 va prendre part en els Jocs Intercalats d'Atenes, on disputà quatre proves del programa d'esgrima. Guanya la medalla de plata en la prova de sabre individual tres tocats i la de bronze en la de sabre per equips. En les altres dues proves quedà eliminat en sèries.
El 1908, als Jocs de Londres, tingué un paper més discret, amb una cinquena posició en la prova de sabre per equips com a millor resultat. Fou novè en espasa per equips i quedà eliminat en sèries en les proves de sabre i espasa individual.
El 1912, als Jocs d'Estocolm va disputar tres proves i guanyà dues medalles de bronze: en espasa i sabre per equips, mentre en espasa individual quedà eliminat en sèries.
El 1920, un cop superada la Primera Guerra Mundial, disputà els quarts i darrers Jocs Olímpics, amb una setena posició en la prova d'espasa per equips.
Entre 1925 i 1928 fou president de la Federació Internacional d'Esgrima (FIE) i secretari genera del Comitè Organitzador dels Jocs Olímpics d'Amsterdam de 1928. Entre 1930 i 1946 fou secretari del Comitè Olímpic Neerlandès.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «George van Rossem Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 22 de juliol 2009. [Consulta: 13 setembre 2016].
* ↑ «Olympics Statistics: George van Rossem». databaseolympics.com. [Consulta: 13 setembre 2016].
* ↑ The ninth Olympiad, being the official report of the Olympic games of 1928 celebrated at Amsterdam (PDF). Netherlands Olympic Committee (Committee 1928); J.H. de Bussy, 1931, p. 30. OCLC 10243706 [Consulta: 13 setembre 2016]. Arxivat 2008-04-08 a Wayback Machine.
# Lluís Joan del Milà i Borja

Lluís Joan del Milà i Borja, anomenat el cardenal de Sogorb, o de Lleida (nascut cap el 1430/1433 a Xàtiva, i mort a Bèlgida l'any 1510) és un cardenal valencià dels segles XV i XVI. La seva mare, Catalina de Borja, era germana del papa Calixt III i és cosí del cardenal Roderic de Borja, el futur Alexandre VI.

## Biografia

De Milà estudia un temps a la universitat de Bolonya i és canonge a Xàtiva i prepòsit a València. Té un fill il·legítim, Jaume del Milà i Borja. L'any 1453, és nomenat bisbe de Sogorb i governador de Bolonya l'any 1455.
El seu oncle, el papa Calixt III el fa cardenal in pectore en el consistori del 20 de febrer de 1456. La creació és publicada al consistori del 17 de setembre següent. Del Milà és nomenat legat latere a Bolonya. És traslladat a Lleida el 1459. L'any 1483, és cardenal protoprete. Del Milà és abat comendatari de l'abadia de Sant Vicenç, a la diòcesi de Lleida i de l'abadia de Saint-Benigne de Dijon.
El cardenal Del Milà participa en el conclave de 1458 en el qual Pius II va ser triat Papa, però no participa als conclaves de 1464 (elecció de Pau II), de 1471 (elecció de Sixt IV), de 1484 (elecció d'Innocenci VIII), de 1492 (elecció del seu cosí Alexandre VI), ni als conclaves de 1503 (elecció de Pius III i de Juli II). En efecte, malgrat una breu visita a Roma sota el pontificat de Pau II, Del Milà va viure en una jubilació completa, fins al punt que la seva data precisa de mort és desconeguda.

## Referències

* 1 2 3 MontseOlle. «Mons. Lluís Joan de Milà i de Borja», 04-03-2012. [Consulta: 29 març 2020].
* ↑ «Lluís Joan del Milà i de Borja | enciclopèdia.cat». [Consulta: 29 març 2020].
* ↑ Francis A. Burkle-Young. «The election of Pope Alexander VI (1492)» (en anglès). The Cardinals of the Holy Roman Church. Salvador Miranda. Arxivat de l'original el 2019-06-16. [Consulta: 29 març 2020].
# Komochi-e

Les komochi-e (子持絵), també anomenades shikake-e (仕掛絵), o imatges trucades, són impressions japoneses amb solapes o ales de paper imprès mòbils o altres parts mòbils. El komochi-e multicolor es pot anomenar komochi nishiki-e (子持錦絵), i acostuma a consistir en una imatge enganxada a una altra il·lustració que, al ser moguda, revela una altra imatge a sota. Es tracta d'un gènere evolucionat dels ukiyo-e dels períodes Edo i Meiji, amb imatges que utilitzaven diversos dispositius o trucs per introduir varietat a la imatge.
Acostumen a formar part d'un llibre, anomenat shikakebon (仕掛本), impresos també en xilografia. i també es van utilitzar en gravats en xilografia d'actors. Els anomenats “trucs" emprats eren un reflex dels avenços en la tècnica i l'estil d'enquadernació prevalents a finals del període Edo, com ara: una porta de lavabo o d'una casa que s'obria per revelar el que hi havia dins; una mosquitera enrotllada; obrir una mampara dempeus; o una extensió de dues pàgines en un llibre obert des del centre per revelar una extensió de quatre pàgines a l'interior.
Els dispositius a més gran escala poden incloure imatges que apareixeran com en un escenari giratori. Un altre exemple existent és un tríptic imprès en xilografia de l'època Meiji de l'interior d'un teatre que contenia un escenari al centre. Si s'alça la imatge de l'escenari, es revela un teló d'escenari a sota. Sota aquell teló hi havia tres escenes diferents seguides.
Molts llibres amb shikake-e eren shunga (春画), o llibres eròtics.
El següent komochi-e amb quatre escenes mostra una única impressió amb les ales impreses en diferents posicions. És una escena de l'obra kabuki Manete Mimasu yotsuya no kikigaki (当三升四谷聞書). L'artista és Utagawa Kuniyoshi, i la data és l'any 1848. Mostra l'actor Ichikawa Danjūrō VIII en el paper de l'assassí Tamiya Iemon:

## Referències

* ↑ Newland, Amy Reigle. (2005), Hotei Encyclopedia of Japanese Woodblock Prints, Amsterdam: Hotei, ISBN 9789074822657, Vol. 2, p. 462
* ↑ «JAANUS / komochi nishiki-e 子持錦絵». [Consulta: 4 febrer 2025].
* 1 2 3 «JAANUS / shikakebon 仕掛本». [Consulta: 4 febrer 2025].
Plantilla:Ukiyo-e
# Baron Davis

Baron Walter Louis Davis (13 d'abril de 1979 a Los Angeles, Califòrnia) és un exjugador estatunidenc de bàsquet de l'NBA a la posició de base.
Va començar a jugar al bàsquet amb 5 anys. Després, Davis es va convertir en una estrella a Crossroads School i UCLA. Davis va ser escollit pels Charlotte Hornets el número 3 del draft del 1999. Va disputar dos cops l'All-Star Game de l'NBA i va liderar l'estadística d'assistències de la lliga en dues temporades.
* Davis defensa Kobe Bryant
* Davis als Warriors

## Referències

* ↑ «"The L.A. in my Game," with Baron Davis: Part I» (en anglès). ESPN, 05-11-2011. [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ «Throwback Thursday: See Baron Davis 'take over' during Crossroads practice» (en anglès americà). [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ «Warriors' leader Baron Davis has a Hollywood story» (en anglès). San Jose Mercury News, 09-05-2007. Arxivat de l'original el 2007-05-09. [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ «1999 NBA Draft: Baron Davis» (en anglès). ESPN. [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ «Throwback Big 3s: Baron Davis, Stephen Jackson, and Monta Ellis» (en anglès). NBA.com Philippines. [Consulta: 8 febrer 2025].
# Margarita Araneta Forés

Margarita Araneta Forés (23 de març de 1959 - 11 de febrer de 2025) va ser una xef filipina que dirigia restaurants que serveixen varietats de cuina italiana. El 2016, va ser nomenada millor xef dona de l'Àsia a la llista The World's 50 Best Restaurants. Forés va treballar inicialment en restauració abans de posar en marxa la cadena Cibo, així com diversos restaurants.
El 2018, Forés va rebre l'Orde de l'Estrella d'Itàlia amb el rang de cavalleressa.

## Referències

* ↑ «Asia's Best Female Chef 2016». The World's 50 Best Restaurants. Arxivat de l'original el 25 November 2016. [Consulta: 29 novembre 2016].
* ↑ «Filipina Margarita Forés named Asia's Best Female Chef of 2016». CNN, 13-01-2016 [Consulta: 29 novembre 2016].
* ↑ «Chef Margarita Forés, Filipino culinary icon, passes away at 65». The Philippine Star, 11-02-2025.
# Jovita Idar

Jovita Idar de Juarez, més coneguda com a Jovita Idar o Idár, (Laredo, EUA, 7 de setembre de 1885 - San Antonio, 15 de juny de 1946) fou una periodista, activista, educadora i treballadora pels drets civils mexicanoamericana.

## Biografia

Jovita Idar de Juarez va néixer el 1885 al sud de Texas, filla d'un editor de periòdics mexicanoamericà. Visqué la Revolució Mexicana durant la seva edat adulta. Va ser periodista com el seu pare, i dedicà un interès particular a la pobresa i al racisme present entre la seva gent. L'any 1911 ajudà el seu pare a organitzar el Primer Congrés Mexicà, una conferència educativa i cultural que reuní líders mexicanoamericans d'arreu. El mateix any es va convertir en presidenta de la Lliga feminista mexicana, que s'oposà activament al linxament, promogué la igualtat de drets per a les dones i va fomentar l'educació per als nens mexicanoamericans. El 1913 va cofundar la Creu Blanca (White Cross), un grup de dones que proporcionaven atenció medica a civils i soldats de tots dos costats de la frontera Texas-Mèxic. Defensà el diari El Progreso, que el 1914 publicà un article criticant el president Woodrow Wilson per ordenar a les tropes dels EUA a la frontera entre Texas i Mèxic. Quan els Rangers de Texas van arribar per tancar el diari, Idar es va mantenir ferma davant la porta per impedir-los l'entrada. El 1917 es traslladà a San Antonio on obrí una escola d'infants gratuïta i va editar un diari metodista en castellà. Va romandre activa en les causes mexicanoamericanes fins a la seva mort, el 1946.

## Referències

* 1 2 «Idar, Jovita (1885–1946) - Dictionary definition of Idar, Jovita (1885–1946) | Encyclopedia.com: FREE online dictionary» (en anglès). [Consulta: 15 febrer 2018].
* ↑ BAKER, JONES, NANCY. «IDAR, JOVITA» (en anglès), 15-06-2010. [Consulta: 15 febrer 2018].
* ↑ Turner, Elizabeth Hayes; Cole, Stephanie; Sharpless, Rebecca. Texas Women: Their Histories, Their Lives (en anglès). University of Georgia Press, 2015, pàg. 227. ISBN 978-0-8203-4720-2.
# Mesquita d'Omar (Betlem)

La mesquita d'Omar és l'única mesquita de la Ciutat Vella de Betlem, situada enfront de la Basílica de la Nativitat.

## Història

La mesquita fou construïda el 1860 en terrenys cedits per l'Església ortodoxa grega. Està dedicada al califa Úmar ibn al-Khattab, que va conquerir Jerusalem i arribà a Betlem l'any 637. Segons la llegenda, a petició del patriarca Sofroni de Jerusalem, el califa hauria resat a la basílica en aquesta ocasió, a l'absis meridional que té precisament l'orientació cap a la Meca. Segons la tradició, Úmar donà a Sofroni una escriptura, anomenada «pacte d'Úmar», en virtut del qual els musulmans havien de venir a resar en aquest lloc només un a un, sense ajuntar-s'hi en grups per a la pregària i sense fer-hi l'àdhan (crida a l'oració pel muetzí).
La mesquita va ser renovada a la dècada dels 1950.

## Notes i referències

* ↑ Dominique Auzias, Jean-Paul Labourdette. Palestina. Petit Futé, 2008, p. 307.
* ↑ Gerhard Kroll. Auf den Spuren Jesu (en alemany). Katholisches Bibelwerk, 2002, p. 34-52.
* ↑ Louis-Hugues Vincent, Félix Marie Abel. Bethléem, le sanctuaire de la nativité. V. Lecoffre, J. Gabalda, 1914, p. 129.
* ↑ Sarah Irving. Palestine (en anglés). Bradt Travel Guides, 2012, p. 155.
# Microspingus

Microspingus és un gènere d'ocells de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 8 espècies:
* Xipiu de flancs rogencs (Microspingus lateralis Nordmann, 1835)
* Xipiu de Cabanis (Microspingus cabanisi Bonaparte, 1850)
* Xipiu cella-roig (Microspingus erythrophrys Sclater, PL, 1881)
* Xipiu de Cajamarca (Microspingus alticola Salvin, 1895)
* Xipiu de collar (Microspingus torquatus d'Orbigny & Lafresnaye, 1837)
* Xipiu de tres ratlles (Microspingus trifasciatus Taczanowski, 1874)
* Xipiu encaputxat (Microspingus melanoleucus d'Orbigny & Lafresnaye, 1837)
* Xipiu cendrós (Microspingus cinereus Bonaparte, 1850)

## Referències

* ↑ «Microspingus (Microspingus sp.) - Avibase». [Consulta: 14 febrer 2025].
* ↑ «Microspingus Taczanowski, 1874» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 14 febrer 2025].
* ↑ «Tanagers and allies – IOC World Bird List». [Consulta: 14 febrer 2025].
# Realisme brut

El realisme brut (en anglès: Dirty realism) és un moviment literari estatunidenc desenvolupat sobretot en els anys 1970 que pretén reduir la narració (especialment el relat curt) als seus elements fonamentals.
Es tracta d'una derivació del minimalisme que té característiques pròpies. Igual que aquell, el realisme brut es caracteritza per la seva tendència a la sobrietat, la precisió i una moderació extrema en l'ús de les paraules en tot el que es refereixi a descripció. Els objectes, els personatges, les situacions han de trobar-se caracteritzats de la manera més concisa i superficial possible. L'ús de l'adverbi i l'adjectivació queden reduïts al mínim, atès que aquests autors prefereixen que sigui el context el que suggereixi el sentit profund de l'obra.
Quant als personatges típics, es tendeix a retratar éssers vulgars i corrents que porten vides convencionals, en la línia d'un dels grans referents del moviment, el contista O. Henry (1862-1910). Una altra influència important en el corrent és la del narrador nord-americà J.D. Salinger (1919-2010).
Són representants del realisme brut, entre d'altres, els narradors nord-americans John Fante (1909-1983), Charles Bukowski (1920-1994), Raymond Carver (1938-1988), Richard Ford (1944), Tobias Wolff (1945) i Chuck Palahniuk (1962).

## Referències

* ↑ «dirty realism» (en anglès). Dictionary.com. [Consulta: 3 novembre 2015].
* ↑ «Raymond Carver: king of the dirty realists?» (en anglès). The Guardian, 13-08-2008. [Consulta: 3 novembre 2015].
# Mar Reguant

Mar Reguant-Rido (Súria, Bages, 1984) és una economista i professora universitària catalana.
Llicenciada en Economia per la UAB, és doctorà al MIT (l'Institut de Tecnologia de Massachusetts) i treballa com a professora a la Universitat Northwestern de Chicago. També ha treballat a la Universitat Stanford.
Des del maig del 2020 forma part d'un equip d'assessors del govern francès d'Emmanuel Macron en matèria de canvi climàtic al costat del belga Christian Gollier i de tres premis Nobel, els nord-americans Paul Krugman i Peter Arthur Diamond, i el francès Jean Tirole.
Anteriorment, ja havia treballat en comissions similars, quan fa uns anys va elaborar un informe per al California Air Ressources Board, un organisme públic, per redissenyar el mercat de la compravenda d'emissions a Califòrnia. Coneixia l'ex-economista en cap del Fons Monetari Internacional (FMI) Olivier Blanchard i al Nobel Jean Tirole. I també havia treballat amb el belga Christian Gollier al grup de treball sobre el clima i a la Toulouse School of Economics. Precisament Tirole i Gollier van ser qui la van convidar a participar en la comissió.
La seva investigació es basa en la perspectiva teòrica i empírica del funcionament de les subhastes en els mercats elèctrics. Pel que fa a l'àmbit mediambiental ha estudiat els mercats d'emissions de diòxid de carboni, comparant diferents mecanismes per reduir la contaminació i augmentar l'eficiència de les polítiques energètiques.
L'any 2017 va rebre el XVI Premi Fundació Banc Sabadell a la Investigació Econòmica, per la seva recerca en el camp de l'economia de l'energia i de l'entorn.
És una de les 100 persones signatories de la Letter from economists: to rebuild our world, we must end the carbon economy (The Guardian, 4.8.2020), juntament amb Jeffrey Sachs, Joseph Stiglitz, Mariana Mazzucato, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Mar Reguant, l'assessora que ha fitxat Macron, doctora en economia, assessora el govern francès en matèria d'escalfament global al costat de tres premis Nobel». RAC 1, 20-06-2020 [Consulta: 14 agost 2020].
* ↑ Bassets, Marc «Mar Reguant, una economista catalana en la comissió d'experts de Macron L'especialista en l'economia de l'energia codirigeix els treballs sobre canvi climàtic en el grup anomenat pel president francès per preparar el món post-covid-19». El País, 07-06-2020 [Consulta: 14 agost 2020].
* ↑ Val, Eusebio «Una catalana per al clima». La Vanguardia (Hemeroteca), 09-06-2020 [Consulta: 15 agost 2020].
* ↑ «Mar Reguant guanya el XVI Premi Fundació Banc Sabadell. Mar Reguant es va llicenciar en Economia per la UAB, és doctora en Economia pel MIT i actualment imparteix classes a la Northwestern University». Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), 27-06-2017. [Consulta: 14 agost 2020].
* ↑ «Mar Reguant Rido». CADS. [Consulta: 15 juny 2024].
# Samtskhé-Djavakheti

Samtskhé-Djavakheti (georgià: სამცხე-ჯავახეთი, pronunciat), és una regió (mkhare) del sud de Geòrgia que inclou les regions històriques de Meskhètia (o Samtskhé), Djavakhètia i Tori. La seva capital és Akhaltsikhe.
El Gasoducte Bakú-Tbilisi-Erzurum i l'Oleoducte Bakú-Tbilisi-Ceyhan travessen la regió.

## Situació

Samtskhé-Djavakheti limita amb Adjària a l'oest, Gúria i Imerècia al nord, Xida Kartli i Kvemo Kartli a l'est i nord-est, i amb Armènia i Turquia al sud i sud-oest.

## Subdivisions

La regió comprèn sis municipis.
| Municipi | Habitants (2014) | Població principal | Habitants (2014) |
| Akhaltsikhe | 20992 | Akhaltsikhe | 17903 |
| Adigueni | 16462 | Adigueni | 783 |
| Aspindza | 10372 | Aspindza | 2793 |
| Akhalkalaki | 45070 | Akhalkalaki | 8295 |
| Borjomi | 25214 | Borjomi | 10546 |
| Ninotsminda | 24491 | Ninotsminda | 5144 |

## Demografia

A 2014, la composició ètnica dels 160504 habitants de la regió de Samtskhé-Djavakheti era la següent:
* Armenis: 81.089 (50,52%)
* Georgians: 77.498 (48,28%)
* Russos: 712 (0,44%)
* altres grups: 1.194 (0,74%)
Els municipis d'Akhaltsikhe i d'Akhalkalaki són els més densament poblats. La població de cultura armènia es concentra sobretot als municipis d'Akhalkalaki i Ninotsminda, on representa més del 90% de la població. Als altres quatre municipis de la regió, els armenis són minoritaris.
La zona de Meskhètia era la llar històrica dels turcs meskhetians, que van ser deportats per la Unió Soviètica l'any 1944.

## Turisme

La principal atracció turística és el monestir de Vàrdzia (fundat per la Reina Tamara el 1185) i les seves coves, el de Vanis Kvabebi (del segle viii), el Castell de Rabati i la fortalesa Khertvisi. Altres llocs coneguts són el monestir de Sapara del segle x, la fortalesa de Tmogvi, i el monestir de Zarzma del segle viii.

## Referències

* ↑ «Total population by regions and ethnicity» (en anglès). National Statistics Office of Georgia. Arxivat de l'original el 23 de febrer 2017. [Consulta: 5 agost 2017].
* ↑ Discover Samtskhe-Javakheti Georgian Journal 14 agost 2018

## Enllaços externs

* Web de l'Administració Regional Arxivat 2015-10-11 a Wayback Machine. (georgià)
# Evert Dolman

Evert Dolman (Rotterdam, 22 de febrer de 1946 - Dordrecht, 12 de maig de 1993) va ser un ciclista neerlandès que fou professional entre 1967 i 1973.
Els seus èxits esportius més importants els aconseguí com a ciclista amateur, en guanyar la medalla d'or als Jocs Olímpics de Tòquio 1964 en la contrarellotge per equips, formant equip amb Gerben Karstens, Jan Pieterse, i Bart Zoet; i el Campionat del món en ruta amateur, el 1966.
Ja com a professional es proclamà campió dels Països Baixos en ruta el 1967 i 1968, però en la primera ocasió fou desposseït del títol per dopatge. També guanyà el Tour de Flandes de 1971

## Palmarès

Palmarès d´Evert Dolman.
* 1964
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Tòquio, formant equip amb Gerben Karstens, Jan Pieterse i Bart Zoet
** Campió de ciclisme en ruta dels Països Baixos amateur
* 1965
** Campió de ciclisme en ruta dels Països Baixos amateur
** 1r a la Volta a Holanda Septentrional
** 1r a la Volta a Limburg
* 1966
** Campió del món en ruta amateur
** 1r a la Volta a la província de Namur i vencedor d'una etapa
* 1967
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1968
** Campió dels Països Baixos en ruta
** 1r a Goirle
** 1r a Ulestraten
* 1969
** 1r a Mijl van Mares
** 1r a Mònaco
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Luxemburg
* 1970
** 1r a Kortenhoef
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Andalusia
* 1971
** 1r del Tour de Flandes

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1967. 54è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1969. 30è de la classificació general
* 1971. 36è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1968. 56è de la classificació general
* 1969. 49è de la classificació general
* 1970. 32è de la classificació general
* 1972. 83è de la classificació general

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Evert Dolman» (en castellà). [Consulta: 14 agost 2022].
* ↑ Te Fanatiek, Wielersport, Holland, undated cutting

## Enllaços externs

* Evert Dolman a ProCyclingStats
# Gennaro De Crescenzo

Gennaro De Crescenzo (Nàpols, 1964) és un escriptor, historiador, periodista, professor i arxiver napolità. Va fundar el Moviment Neoborbònic. És ciutadà honorari de Casalduni.

## Obres

* L’altro 1799. I fatti, Nàpols, Tempo Lungo, 1999
* La difesa del regno, Nàpols, Il Giglio, 2001
* Le industrie del Regno di Napoli, Nàpols, Grimaldi, 2002
* Contro Garibaldi. Appunti per demolire il mito di un nemico del Sud, Nàpols, Il Giglio, 2006
* Ferdinando II di Borbone. La Patria delle Due Sicilie, Nàpols, Il Giglio, 2009
* Napoli. Storia di una città, Nàpols, Iod, 2009
* Malaunità, Nàpols, Spazio Creativo, 2011
* I peggiori 150 anni della nostra storia. L'unificazione come origine del sottosviluppo del Sud, Nàpols, Il Giglio, 2012
* Megaride. Storia di una città, Nàpols, Protagora Edizioni Scolastiche, 2013
* Movimento Neoborbonico. I 20 anni che hanno cambiato la storia, Nàpols, Passato&Futuro, 2013
* Storia di un regno, Nàpols, Protagora Edizioni Scolastiche, 2014
* Il Sud dalla Borbonia felix al carcere di Fenestrelle. Perché non sempre la storia è come ce la raccontano, Milà, Magenes, 2014
* La battaglia di Lauria: la memoria ritrovata. Una storia, un progetto, un evento, Nàpols, Iod, 2016
* Noi i neoborbonici. Storie di orgoglio meridionale, Milà, Magenes, 2016
* Il libro dei primati del Regno delle Due Sicilie, Nàpols, Editori Grimaldi, 2019

## Referències

* ↑ "Evento a Casalduni, manifestazione, monumento per la memoria, cittadinanza onoraria a G. De Crescenzo" a neoborbonici.it

## Bibliografia

* Antonio Folle, "I Neoborbonici contro Wikipedia: «Noi censurati per motivi ideologici, altro che libera enciclopedia»" a Il mattino (28 d’agost de 2019)
* Giovanni Greco, "Gennaro De Crescenzo intervistato da ByoBlu" a BelSalento (15 de juny de 2019)
* Goffredo Buccini, Federico Fubini, "I neoborbonici tra sovrani e sovranisti" a Corriere della Sera (12 d'octubre de 2020)
* Il Talebano, "Memoria, orgoglio e riscatto – Intervista a Gennaro De Crescenzo" a Soldati del Re (12 de novembre de 2020)

## Vegeu també

* Moviment Neoborbònic
* Unificació italiana

## Enllaços externs

* Lloc oficial del Movimento Neoborbònic
* Chi sono i neoborbonici a ByoBlu
* La sfida di Fenestrelle a YouTube
* Gennaro De Crescenzo a Libreria Neapolis
* Gennaro De Crescenzo a Academia