OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi de França del 1969

Resultats del Gran Premi de França de Fórmula 1 de la temporada 1969, disputat al circuit de Clermont-Ferrand el 6 de juliol del 1969.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 2 | Jackie Stewart | Matra - Ford | 38 | 1h 56' 47.4 | 1 | 9 |
| 2 | 7 | Jean-Pierre Beltoise | Matra - Ford | 38 | + 57.1 s | 5 | 6 |
| 3 | 11 | Jacky Ickx | Brabham - Ford | 38 | + 57.3 s | 4 | 4 |
| 4 | 5 | Bruce McLaren | McLaren - Ford | 37 | + 1 Volta | 7 | 3 |
| 5 | 10 | Vic Elford | McLaren - Ford | 37 | + 1 Volta | 10 | 2 |
| 6 | 2 | Graham Hill | Lotus - Ford | 37 | + 1 Volta | 8 | 1 |
| 7 | 12 | Silvio Moser | Brabham - Ford | 36 | + 2 Voltes | 13 | |
| 8 | 4 | Denny Hulme | McLaren - Ford | 35 | + 3 Voltes | 2 | |
| 9 | 3 | Jo Siffert | Lotus - Ford | 34 | + 4 Voltes | 9 | |
| Ret | 6 | Chris Amon | Ferrari | 30 | Motor | 6 | |
| Ret | 15 | Jochen Rindt | Lotus - Ford | 22 | Problemes físics | 3 | |
| Ret | 9 | Piers Courage | Brabham - Ford | 21 | Xassís | 11 | |
| Ret | 14 | John Miles | Lotus - Ford | 1 | Bomba de combustible | 12 | |

## Altres

* Pole: Jackie Stewart 3' 00. 6
* Volta ràpida: Jackie Stewart 3' 02. 7 (a la volta 27)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2015-01-09. [Consulta: 19 març 2010].
# Tito Paris

Aristides Paris, més conegut com a Tito Paris (Mindelo, Illa de São Vicente, Cap Verd, 30 de maig de 1963) és un compositor, cantant i músic de sostinguda trajectòria. Establert des de fa alguns anys a Lisboa, es troba entre els principals divulgadors de la música capverdiana al món.

## Biografia

La seva aproximació a la música té origen en la infància, ja que neix en el si d'una família fortament vinculada en diferents formes amb activitats relacionades a aquest art, d'ells rep les primeres nocions de cant, en tant aprèn a tocar instruments tan variats com el violí, cavaquinho, baix, guitarra o la bateria. A la seva ciutat natal i sent un nen realitza les seves primeres experiències artístiques en discoteques i bars. D'aquesta època, reconeix que les persones que major influència van tenir en la seva formació van ser – entre altres- Luís Morais, Valdlemar Lopes da Silva i Chico Serra.
A l'edat de 19 anys, Tito Paris es trasllada a Lisboa, a petició de Bana, per integrar-se com a músic al seu grup Veu de Cap Verd. A causa que Tito desitjava tocar el baix i se li ofereix integrar-se com bateria, es troba a punt d'abandonar el projecte i emprendre el retorn, quan, es produeix l'allunyament de Bebeto – a la baixa del grup- i és convidat a substituir-ho. Aquesta etapa de la seva carrera es perllonga per espai de 4 anys, sent aquest un temps d'especial importància per a l'artista, ja que l'acumulació de coneixements i experiència permeten a Tito donar començament a un període de treball independent, tornant-se un dels músics capverdians més coneguts de Lisboa, tant, que serà sol·licitat per músics portuguesos de recnom com Rui Veloso o Dany Silva. Ha actuat en països com França, Espanya, Anglaterra, Noruega, EUA, Canadà, entre d'altres.

## Discografia

* 1987 - Fidjo Maguado
* 1994 - Dança Ma Mi Criola
* 1996 - Graça De Tchega
* 1998 - Ao Vivo No B´Leza
* 1999 - Ao Vivo (27/ 07/90)
* 2002 - Guilhermina
* 2005 - Tito Paris Acústico (Edició Africana)
* 2007 - Tito Paris Acústico (Edició Europea)
* 2010 - Mozamverde

## Enllaços externs

* Biografia de Tito Paris
# Miralpeix (Tiurana)

Miralpeix és una entitat de població, actualment despoblada, del terme municipal de Tiurana (Noguera), al Prepirineu. La població, ara sota les aigües de l'immens pantà de Rialb, estava situada tocant al riu Segre, a la part baixa de l'horta de Tiurana. El formaven catorze cases; cal Camats, cal Castell (ca la Isabel), cal Secundino, ca la Fina (ca l'Espardenyer), cal Panyofí (ca la Maria-Claustre), cal Solsona, cal Font (cal Sastre), cal Roma, cal Roma Vell, cal Teuler Vell, cal Teuler, cal Finestres, cal Gepillo i cal Gaietano i la petita capella dedicada a Sant Roc de finals del segle xviii.
Era un veïnat que fins al segle xix formava municipi propi junt amb l'antiga quadra de la Cluella, eclesiàsticament depenia de l'església de Santa Maria de la Cluella, on hi havia el cementiri, pertanyia a la parròquia de Sant Iscle i Santa Victòria de la Torre de Rialb (a la Baronia de Rialb). El 1965, Miralpeix tenia 23 habitants.

## Descripció

Sant Roc era una capella feta amb pedra de carreus, de planta quadrada i una sola nau. La façana tenia la porta d'accés d'arc de mig punt, a la pedra clau hi havia la data de 1772, damunt de la dovella clau hi havia una petita finestreta. A la façana hi havia també una espadanya de petites dimensions amb una campaneta, damunt l'espadanya hi havia una creu. La teulada era de doble vessant. Per accedir a la capella s'havia de pujar dues escales.

## Història

Fou municipi independent fins a mitjan segle xix quan es va incorporar a Tiurana.
Sant Roc era l'únic lloc religiós que hi havia dins el recinte del poble de Miralpeix, ja que l'església parroquial de Santa Maria de Cluella estava molt apartada del poble i es trobava en estat molt ruïnós.
A la capella de Sant Roc tan sols s'hi deia missa el dia del Sant, la gent de Miralpeix acudia al poble de Tiurana, molt a prop.

## Referències

* ↑ «255238 Miralpeix». Alteraciones de los municipios en los Censos de Población desde 1842. INE. [Consulta: 21 agost 2020].
* ↑ «Sant Roc de Tiurana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].

## Bibliografia

* BACH I RIU, Antoni; GABRIEL I FORN, Manel. La Baronia de Rialb: un esbós històric. Lleida: Diputació de Lleida, 1995. ISBN 84-87029-70-1
* CORTADA I CORTADA, Jaume; ESCOLIES I CUGAT, Angelina; GABRIEL I FORN, Manel. "Tiurana", a Visió Històrica Gràfica. Lleida: Editorial Pagès, 1995. ISBN 978-84-7935-251-6
* REIXACH, Jaume i GARCIA, Xavier. "Pantà de Rialb: elegia pel Mig Segre", a Llibre de butxaca, 136. Barcelona, Editorial Pòrtic, 1986. ISBN 978-84-7306-271-8
* SOLÉ I CINCA, Maria Carme. Tiurana un poble al pas del temps. Lleida: Diputació de Lleida, 1999.

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament de Tiurana
# Federació de Futbol del Kirguizstan

La Federació de Futbol del Kirguizstan, també coneguda per les sigles FFKR (en anglès: Football Federation of Kyrgyz Republic, en kirguís: Федерация футбола Кыргызской Республикиés) és l'òrgan de govern del futbol de la república del Kirguizstan. Va ser fundada l'any 1992 i des de 1994 és membre de la Confederació Asiàtica de Futbol (AFC) i de la Federació Internacional de Futbol Associació (FIFA).
El 9 de juny de 2014, la FFKR va ser una de les federacions fundadores de l'Associació de Futbol de l'Àsia Central (CAFA), una de les cinc zones geogràfiques en què està dividida l'AFC.
El futbol a Kirguizstan es remunta a la dècada de 1930 com a república integrant de la Unió Soiviètica, però la FFKR no es va constituir fins al 1992, mesos després de proclamar-se la independència.
La FFKR és la responsable d'organitzar el futbol de totes les categories, tant masculines com femenines, inclosos el futbol sala i les respectives seleccions nacionals.
El 1992, la KKFR va crear la Lliga kirguís de futbol que és la principal competició del país i la disputen vuit equips. El mateix any també es va crear la Kyrgyzstan League Second Level i la competició per eliminatòries Kyrgyzstan Cup.
El 2005 es va crear la lliga de futbol femení Kyrgyzstan Women's League i el 2011 es va crear la Kyrgyzstan Super Cup que és el trofeu que diputen els guanyadors de la lliga i la copa.
La selecció nacional de futbol del Kirguizstan, tot i els seus progressos en el rànquing FIFA, encara no s'ha classificat mai per a la fase final de la Copa del Món de Futbol ni per als Jocs Olímpics.

## Referències

* ↑ «Kirguizstan» (en anglès). FIFA. Arxivat de l'original el 28 d’octubre 2020. [Consulta: 7 desembre 2019].
* ↑ «Kirguizstan» (en anglès). AFC. [Consulta: 7 desembre 2019].
* ↑ «About CAFA» (en anglès). CAFA. [Consulta: 7 desembre 2019].
* 1 2 «General information» (en anglès). FFKR. [Consulta: 7 desembre 2019].
* ↑ «Premier Lliga Kirguizstan» (en castellà). Mis Marcadores. [Consulta: 7 desembre 2019].
* ↑ «Super Cup winners Dordoi bask in double delight» (en anglès). AFC, 15-07-2019. [Consulta: e7 desembre 2019].
* ↑ «Men's Ranking» (en anglès). FIFA, 28-11-2019. Arxivat de l'original el 25 de juny 2016. [Consulta: 7 desem,bre 2019].
* ↑ «Kirguizstan» (en castellà). Soccerway, 2019. [Consulta: 7 desembre 2019].
# Gran Premi de França del 1974

Resultats del Gran Premi de França de Fórmula 1 de la temporada 1974, disputat al circuit de Dijon-Prenois el 7 de juliol del 1974.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Ronnie Peterson | Lotus - Ford | 80 | 1h 21' 55. 02 | 2 | 9 |
| 2 | 12 | Niki Lauda | Ferrari | 80 | + 20.36 s | 1 | 6 |
| 3 | 11 | Clay Regazzoni | Ferrari | 80 | + 27.84 s | 4 | 4 |
| 4 | 3 | Jody Scheckter | Tyrrell - Ford | 80 | + 28.11 s | 7 | 3 |
| 5 | 2 | Jacky Ickx | Lotus - Ford | 80 | + 37.54 s | 13 | 2 |
| 6 | 6 | Denny Hulme | McLaren - Ford | 80 | + 38.14 s | 11 | 1 |
| 7 | 33 | Mike Hailwood | McLaren - Ford | 79 | + 1 Volta | 6 | |
| 8 | 4 | Patrick Depailler | Tyrrell - Ford | 79 | + 1 Volta | 9 | |
| 9 | 20 | Arturo Merzario | Iso Marlboro - Ford | 79 | + 1 Volta | 15 | |
| 10 | 14 | Jean-Pierre Beltoise | BRM | 79 | + 1 Volta | 17 | |
| 11 | 10 | Vittorio Brambilla | March - Ford | 79 | + 1 Volta | 16 | |
| 12 | 17 | Jean-Pierre Jarier | Shadow - Ford | 79 | + 1 Volta | 12 | |
| 13 | 26 | Graham Hill | Lola - Ford | 78 | + 2 Voltes | 21 | |
| 14 | 37 | François Migault | BRM | 78 | + 2 Voltes | 22 | |
| 15 | 27 | Guy Edwards | Lola - Ford | 77 | + 3 Voltes | 20 | |
| 16 | 28 | John Watson | Brabham - Ford | 76 | + 4 Voltes | 14 | |
| Ret | 5 | Emerson Fittipaldi | McLaren - Ford | 27 | Motor | 5 | |
| Ret | 7 | Carlos Reutemann | Brabham - Ford | 24 | Direcció | 8 | |
| Ret | 19 | Jochen Mass | Surtees - Ford | 4 | Embragatge | 18 | |
| Ret | 16 | Tom Pryce | Shadow - Ford | 1 | Col·lisió | 3 | |
| Ret | 15 | Henri Pescarolo | BRM | 1 | Embragatge | 19 | |
| Ret | 24 | James Hunt | Hesketh - Ford | 0 | Col·lisió | 10 | |
| NVQ | 22 | Vern Schuppan | Ensign - Ford | | | | |
| NVQ | 8 | Rikky von Opel | Brabham - Ford | | | | |
| NVQ | 34 | Carlos Pace | Brabham - Ford | | | | |
| NVQ | 21 | Jean-Pierre Jabouille | Iso Marlboro - Ford | | | | |
| NVQ | 9 | Hans Joachim Stuck | March - Ford | | | | |
| NVQ | 18 | José Dolhem | Surtees - Ford | | | | |
| NVQ | 23 | Leo Kinnunen | Surtees - Ford | | | | |
| NVQ | 43 | Gérard Larrousse | Brabham - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Niki Lauda 0' 58. 79
* Volta ràpida: Jody Scheckter 1: 00. 000 (a la volta 10)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2015-01-18. [Consulta: 3 abril 2010].
# Tomàs Montserrat Domingo

Tomàs Montserrat Domingo (Palma, 1940) és un fotògraf mallorquí. La seva especialitat ha estat les imatges d'esport i seguint la seva obra podem tenir una idea encertada de la història gràfica de l'activitat esportiva a Mallorca.
Treballà a les revistes Mallorca Deportiva i Fiesta Deportiva com a fotògraf de futbol, de ciclisme i de boxa. Més endavant començà a compaginar la fotografia amb les cròniques periodístiques, tant a diaris com a la ràdio. Ha col·laborat en revistes, com Destino i Triunfo, i en diaris, com Diari de Mallorca.
Quant a llibres, les seves imatges han il·lustrat Real Mallorca’87 (1987) i Baleares Hoy (1992), entre d'altres. Des de 1962 fins a la seva recent jubilació ha estat fotògraf d'Última Hora. També ho ha estat de Brisas i de la Gran Enciclopèdia de Mallorca. El 2006 va rebre el Premi Ramon Llull.
# Graptopetalum

Graptopetalum és un gènere de plantes amb flors pertanyent a la família Crassulaceae. Són plantes suculentes perennes nadiues de Mèxic i Arizona. Creixen usualment en forma de roseta. Comprèn 24 espècies descrites i d'aquestes, només 19 acceptades.

## Taxonomia

El gènere va ser descrit per Joseph Nelson Rose i publicat en Contributions from the United States National Herbarium 13(9): 296, f. 55, pl. 52. 1911. L'espècie tipus és: Graptopetalum pusillum Rose

### Etimologia

Graptopetalum: nom genèric que deriva de les paraules gregues: γραπτός (graptos) per a "escrits, pintats" i πέταλον (petalon) per a "pètals" on es refereix als generalment pètals tacats.

## Espècies acceptades

A continuació es relaciona un llistat de les espècies del gènere Graptopetalum, ordenades alfabèticament. Per a cadascuna s'indica el nom binomial seguit de l'autor, abreujat segons les convencions i usos.
* Graptopetalum amethystinum (Rose) I.Walther
* Graptopetalum bartramii Rose
* Graptopetalum bellum (Habiten & Meyran) D.R.Hunt
* Graptopetalum filiferum (S.Watson) Whitehead
* Graptopetalum fruticosum Habiten
* Graptopetalum glassii Acevedo-Rosas & Cházaro
* Graptopetalum grande Alexander
* Graptopetalum macdougallii Alexander
* Graptopetalum marginatum Kimnach & Moran
* Graptopetalum mendozae Glass & Chazaro
* Graptopetalum occidentale Rose ex Walther
* Graptopetalum pachyphyllum Rose
* Graptopetalum paraguayense (N.e.br.) I.Walther
** Graptopetalum paraguayense subsp. bernalense Kimnach & R. Moran
* Graptopetalum pentandrum Moran
* Graptopetalum pusillum Rose
* Graptopetalum rusbyi (Greene) Rose
* Graptopetalum saxifragoides Kimnach
** Graptopetalum saxifragoides var. fariniferum Kimnach
* Graptopetalum superbum Kimnach

## Galeria

* G. amethystinum
* G. bartramii
* G. bellum
* G. filiferum
* G. fruticosum
* G. macdougallii
* G. mendozae
* G. pachyphyllum
* G. paraguayense
* G. superbum

## Referències

* ↑ "Botanica. The Illustrated AZ of over 10000 garden plants and how to cultivate them", pp. 410-411. Könemann, 2004. ISBN 3-8331-1253-0
* ↑ Graptopetalum a PlantList
* ↑ «Graptopetalum». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 13 gener 2014].
* ↑ «Graptopetalum saxifragoides var. fariniferum Kimnach». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden, Obtinguda el 25 octubre 2017..
# Gran Premi de França del 1979

Resultats del Gran Premi de França de Fórmula 1 de la temporada 1979, disputat al circuit de Dijon-Prenois l'1 de juliol del 1979.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 15 | Jean-Pierre Jabouille | Renault | 80 | 1h 35' 20. 42 | 1 | 9 |
| 2 | 12 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 80 | + 14.59 s | 3 | 6 |
| 3 | 16 | René Arnoux | Renault | 80 | + 14.83 s | 2 | 4 |
| 4 | 27 | Alan Jones | Williams - Ford | 80 | + 36.61 s | 7 | 3 |
| 5 | 4 | Jean-Pierre Jarier | Tyrrell - Ford | 80 | + 1' 04.51 min. | 10 | 2 |
| 6 | 28 | Clay Regazzoni | Williams - Ford | 80 | + 1' 05.51 min. | 9 | 1 |
| 7 | 11 | Jody Scheckter | Ferrari | 79 | + 1 Volta | 5 | |
| 8 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Ford | 79 | + 1 Volta | 8 | |
| 9 | 20 | Keke Rosberg | Wolf - Ford | 79 | + 1 Volta | 16 | |
| 10 | 8 | Patrick Tambay | McLaren - Ford | 78 | + 2 Voltes | 20 | |
| 11 | 7 | John Watson | McLaren - Ford | 78 | + 2 Voltes | 15 | |
| 12 | 31 | Hector Rebaque | Lotus - Ford | 78 | + 2 Voltes | 23 | |
| 13 | 2 | Carlos Reutemann | Lotus - Ford | 77 | + 3 Voltes | 13 | |
| 14 | 29 | Riccardo Patrese | Arrows - Ford | 77 | + 3 Voltes | 19 | |
| 15 | 30 | Jochen Mass | Arrows - Ford | 75 | + 5 Voltes | 22 | |
| 16 | 18 | Elio de Angelis | Shadow - Ford | 75 | + 5 Voltes | 24 | |
| 17 | 35 | Bruno Giacomelli | Alfa Romeo | 75 | + 5 Voltes | 17 | |
| 18 | 17 | Jan Lammers | Shadow - Ford | 73 | + 7 Voltes | 21 | |
| Ret | 3 | Didier Pironi | Tyrrell - Ford | 71 | Suspensions | 11 | |
| Ret | 14 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 53 | Motor | 18 | |
| Ret | 6 | Nelson Piquet | Brabham - Alfa Romeo | 52 | Accident | 4 | |
| Ret | 1 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 51 | Frens | 12 | |
| Ret | 25 | Jacky Ickx | Ligier - Ford | 45 | Motor | 14 | |
| Ret | 5 | Niki Lauda | Brabham - Alfa Romeo | 23 | Virolla | 6 | |
| NVS | 9 | Hans Joachim Stuck | ATS - Ford | | Rodes | | |
| NVQ | 22 | Patrick Gaillard | Ensign - Ford | | | | |
| NVQ | 24 | Arturo Merzario | Merzario - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Jean-Pierre Jabouille 1' 07. 19
* Volta ràpida: René Arnoux 1' 09. 16 (a la volta 71)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2015-01-17. [Consulta: 12 abril 2010].
# Torre Vilaclara

La Torre Vilaclara és un edifici del municipi de Sant Feliu Sasserra (Bages) declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

Formant part del conjunt del mas Vilaclara, es conserva una torre medieval.
El mas és un gran casal de planta rectangular, l'accés al qual s'efectuava per un passeig de castanyers. L'edifici és de quatre plantes. A la façana posterior té una torre adossada, que forma part del conjunt modern i sobresurt un pis respecte a la resta.
El conjunt és dominat, visualment, per obertures que li donen l'aspecte de simètric: finestres als baixos i tres balcons al primer pis. Al segon pis l'estructura es repeteix doblant el nombre de balcons, que són més estrets. El pis superior, on s'hi troben les golfes, és dominat per petites i estretes finestres. El ràfec és de maó, amb cabirons de fusta, i és sostingut per mènsules de pedra que li fan de suport. Cada pis queda separat per una línia d'impostes de pedra. A l'interior unes grans habitacions recorden l'ambient del segle passat: carruatges, mobiliari, eines del camp...

## Història

De la torre medieval no se'n coneix cap referència històrica.
La llinda del portal d'entrada del mas mostra la data 1895 i una inscripció recorda el nom del seu promotor: Rafael Vilaclara Gibert. Es tracta d'un cavaller del mas Vilaclara que va passar a residir a Barcelona, va fer fortuna, renuncià al dot familiar i va començar la construcció d'aquest edifici, a la vegada que comprava diferents peces de terra al municipi de Sant Feliu. Posteriorment, aquesta família va cedir al municipi els terrenys per a construir les escoles, entre d'altres.
Avui pràcticament no s'hi viu, ja que els propietaris habiten, en règim de segona residència, la casa que hi ha al seu costat, més petita i més acollidora.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Torre Vilaclara». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 desembre 2015].
# Eduard De Vos

Edouard Jean Florimond (Eduard) De Vos (Gant (Flandes oriental), 19 de gener, 1833 - Idem. 21 de juliol, 1890), va ser un director de cor i compositor belga.
Era fill de Pauline Marie De Somere i del mestre Jean Bernard De Vos. Ell mateix estava casat amb Hortense Capitaine i Auguste Marie Jacqueline Maes. Va ser cavaller de l'orde de Leopold.
Va rebre les seves primeres lliçons de música dins la família, de l'oncle Edouard de Somere, més tard d'Albert Dommande, aleshores principalment de cant. Va rebre una formació posterior al Conservatori Municipal de Gant amb Auguste Merlé, Philippe Toerbée i també Martin-Joseph Mengal. El mateix De Vos esdevingué aviat professor de l'esmentat conservatori. Des del 1870 fins al 1890 ensenyà solfeig, cant de conjunt, cant holandès i francès. Va ser especialment conegut a Gant com a director del cor de l'Església de Nostra Senyora de Sant Pere (entre 1854 i 1879) i "Société royale des Choeurs" (entre 1855-1885). Amb aquest últim va guanyar premis en concursos de cant a França: Saint-Omer el 1859, Reims (1859) i Cambrai (18650. Durant aquest període també va ensenyar a l' Escola Normal de l'Estat de Gant, a la "Société des Choeurs" d'Ypres (1871-1874) i a l'"Escola Municipal de Música d'Ypres".
A més d'aquestes activitats, també va escriure una sèrie d'obres puntuals i música religiosa.

## Bibliografia

* Lèxic musical il·lustrat, editat pel Sr. G. Keller i Philip Kruseman, amb l'assistència de Sem Dresden, Wouter Hutschenruijter (1859-1943), Willem Landré, Alexander Voormolen i Henri Zagwijn; publicat el 1932/1949 per J. Philip Kruseman, La Haia; pàgina 870
* Jozef Robijns, Miep Zijlstra: General music encyclopedia, Haarlem: De Haan, 1979-1984, ISBN 978-90-228-4930-9, part 10, pàgina 187
* Flavie ROQUET, Lèxic dels compositors flamencs nascuts després de 1800, Roeselare, 2007.; pàgina 272
# Passiu

El passiu, en la comptabilitat de partida doble recull les obligacions de la societat. El contraposat és l'actiu que recull tots els béns i drets que té la societat. La idea fonamental és que la suma de l'actiu ha de ser igual a la del passiu: o sigui, la suma dels béns i drets ha de ser igual a la suma d'obligacions que la societat va contreure per a obtenir-los. El passiu es divideix en dos grans grups:
* Fons propis, és la part del passiu que correspon als socis, i està format principalment pel capital social i els beneficis no repartits.
* Fons externs, és la part que es deu a entitats externes, està formada principalment pel saldo pendent de pagament als proveïdors i creditors, els imports rebuts en préstec dels bancs, els imports pendents de pagament a organismes públics (seguretat social i hisenda). Aquest apartat al mateix temps se separa en dos grups: a llarg termini, que compren tots els deutes de venciment superior a un any; i a curt termini, que engloba la resta de deutes.

## Vegeu també

* Actius
* Fons de maniobra