OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pau Griera i Cruz

'Pau Griera i Cruz (Sabadell, 1874 - Sabadell, 1950) va ser un novel·lista i dramaturg català. Era assidu al Centre Català de Sabadell, on va aprendre a escriure, prop de Manuel Folguera i Duran. Va publicar articles a Lo Catalanista, setmanari editat en el si del Centre Català. Va escriure les novel·les: Els riells (1914), Desferres: novel·les (1919), Fins a l’abim (1924), L’estàtua viva i altres narracions (1928), Montcada i Reixac (1928) i la comèdia teatral L’agència de Cal Trabuc (1920).

## Referències

* 1 2 «Pau Griera i Cruz | enciclopedia.cat». [Consulta: 3 maig 2024].
* ↑ Comadran Orpi, Marc. «El procés d'expansió del noucentisme cap a les "segones ciutats"ː el cas de Sabadell (1910-1923)». Tesi doctoral, 2014. [Consulta: 3 maig 2024].
# La Gàbia Teatre

Grup teatral fundat a Vic i dirigit durant la seva primera etapa (1961-1979) per Lluís Solà i Sala. Va iniciar la seva activitat el 1961, amb l'escenificació de Poemes civils de Joan Brossa.
Durant la seva existència, sota la direcció de Lluís Solà, Joan Anguera i Jordi Mesalles, entre d'altres, va estrenar més d'una quarantena d'obres d'autors diversos.
La Gàbia va formar part de tot un moviment de teatre independent que volia crear una alternativa al teatre comercial que es feia a Catalunya. Les obres escollides per La Gàbia es poden organitzar en dos blocs diferenciats: d'una banda, la representació d'obres de grans autors estrangers, que moltes vegades no s'havien interpretat encara en català. D'altra, muntatges d'obres poètiques, en especial d'autors catalans contemporanis, juntament amb les d'alguns integrants del grup.
Així mateix, La Gàbia va representar obres d'autors clàssics, grecs principalment, per la capacitat que tenen de reflectir els conflictes de l'ésser humà d'una forma intemporal.
Diversos del seus muntatges van tenir molta cura de l'escenificació, que s'encarregava a artistes reconeguts, com Joan Furriols o Josep Vernis
El darrer muntatge del grup va ser al 1994, amb l'obra El bagul, coproduïda amb Sitges Teatre Internacional,

## Referències

* 1 2 «La Gàbia Teatre». Gran Enciclopèdia Catalana (GEC).
* ↑ «Joan Anguera i Picanyol». Gran Enciclopèdia Catalana (GEC).
* 1 2 Rubio Larramona, Carme «L'activitat teatral a Vic a partir de la postguerra». Revista Ausa, Patronat d'Estudis Ausonencs, 2002, pàg. 221-243.
* ↑ Sadurní i Viñas, Toni. Diccionari d'artistes vigatans (1750-1950). Vic, 2008: Col·lecció Recerca. Publicacións Col·legi Sant Miquels dels Sants, Vic., 2008, p. 172.
# Carlota Pereda

Carlota Pereda (Madrid, 12 de gener de 1975), és una directora, realitzadora i guionista espanyola. El seu curtmetratge Cerdita ha guanyat el Premi Goya a millor curtmetratge en 2019.

## Formació

Va estudiar cinema a l'Escuela de Cinematografía y del Audiovisual de la Comunidad de Madrid (ECAM).

## Carrera

Carlota Pereda ha desenvolupat la seva carrera audiovisual en treballs de ficció per a televisió. Ha treballat com a guionista en la sèrie Periodistas, com a realitzadora a les sèries Los hombres de Paco, Águila Roja, Luna, el misterio de Calenda i com a directora a El secreto de Puente Viejo, Lex, Lalola i Acacias 38.
El seu primer curtmetratge, Las Rubias, va ser seleccionat en 140 festivals nacionals i internacionals. Va ser premiat a la Semana de Cine de Medina del Campo, al Certamen Internacional de Cortos Ciudad de Soria i als Premis Fugaz, entre d'altres.
El seu segon curtmetratge com a directora, Cerdita li va valer el Premio Goya a millor curtmetratge de ficció en 2019. És protagonitzat per Laura Galán, i va comptar amb diverses seleccions en festivals de guió com Oaxaca FilmFest, Austin Film Festival, Lusca Fantastic Film Fest, Shriekfest, Genre Blast, Austin Revolution Film Festival o WeScreenplay, entre d'altres. Gràcies a la quantitat de premis, Cerdita es convertirà en llargmetratge amb suport del projecte Pop Up Film Residency.

## Filmografia

* Las Rubias (curtmetratge) (2016)
* Cerdita (curtmetratge) (2018)
* Cerdita (2022)
* La ermita (2023)

## Referències

* ↑ «Premio Goya al mejor cortometraje de 2019». [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ Martínez, Sergio. «El fin de rodaje de 'Cerdita', de la #alumniECAM Carlota Pereda, nos deja con la boca abierta con sus primeras imágenes» (en castellà), 29-07-2021. [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ «CERDITA» (en castellà), 04-08-2018. [Consulta: 10 desembre 2019].
* ↑ Avuelapluma. «La grandiosa ‘Cerdita’ de Carlota Pereda» (en castellà), 11-02-2019. [Consulta: 10 desembre 2019].
* ↑ «LAS RUBIAS» (en castellà), 05-04-2016. [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ «Carlota Pereda: «Lo más importante son los personajes, no la peripecia»» (en castellà), 01-11-2019. [Consulta: 10 desembre 2019].
* ↑ , <https://www.youtube.com/watch?v=jJVHpeAUt6s>
* ↑ decine21.com. «La "Cerdita" se convertirá en cerda, de corto a largo» (en espanyol europeu). [Consulta: 10 desembre 2019].

## Enllaços externs

* Entrevista a Carlota Pereda a Woman
* Entrevista a Carlota Pereda al Festival de Sitges 2022
* Entrevista a Carlota Pereda a Blog del cine español
* El cortometraje como expresión. Hablamos cine y series. Entrevista en vídeo a Carlota Pereda
# Casa Fàbregas (Reus)

Casa Fàbregas (o Cal Fàbregas) és un edifici del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, situat al raval de santa Anna cantonada amb la plaça de Catalunya.

## Descripció

Edifici d'habitatge de planta baixa, entresòl i tres pisos, amb una gran tribuna a la planta principal, en tota la corba que forma l'edifici, per solucionar la cantonada xamfrà. Aquesta cantonada es remata, a més a més, amb un cos àtic que sobresurt per damunt de la cornisa superior fent la corba i destacant-la encara més.
Composició classicista i decoració barroca amb gran profusió d'esgrafiats, encoixinat, frontons, balustres i pinacles, que junt a la gran riquesa de timpans, mènsules i arcs motllurats, que ornen finestres i balcons, formen un conjunt academicista "Beaux Arts" molt d'acord amb la formació francesa del projectista. Elements destacats són les dues grans tribunes, sobretot la de la cantonada que ofereix la successió d'un seguit de finestres d'estructura serliana. Els interiors de la planta principal, que té un accés independent des del carrer, conserven en part la decoració original, sobretot en l'escala monumental i els enteixinats de diverses habitacions.

## Història

Construïda per Evarist Fàbregas, ric comerciant i banquer, mecenes de moltes activitats de cultura i beneficència, que l'encarregà a l'arquitecte Josep Simó i Bofarull. La construcció es dugué a terme entre 1922 i 1923 i consistí en un projecte de reforma i reconstrucció d'una edificació anterior. Fàbregas sufragà les obres del Centre de Lectura, fetes pel mateix arquitecte, entre d'altres. L'abatiment de la seva banca, Fàbregas i Recasens, que arruïnà el Banc de Reus, en la dècada dels trenta, va tenir profunda repercussió en la ciutat. A la planta baixa hi ha una farmàcia, la farmàcia Ornosa, nom amb què també es coneix la casa, farmàcia que va heretar Pau Ornosa, farmacèutic militar i alcalde de Reus el 1950-51, del seu oncle Antoni Serra i Pàmies.
Poc abans de l'inici de les obres, hi havia nascut l'escriptor Gabriel Ferrater.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Fàbregas». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ March Barberà, Jordi. "Catàleg de l'arquitectura noucentista de Reus" A: Arquitectura noucentista a Reus. Reus: Pragma, 2003. Pàg. 96. ISBN 8493315176
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 614.
* 1 2 «La casa dels plutòcrates». Diari de Tarragona, 22-05-2022.
# Clement Mboro

Clement Kutiya Mboro, conegut com a oncle Clement (Mboro, prop de Wau, 1919 - 7 de juliol, hospital de Nairobi) fou un polític sudanès del sud.
Va estudiar a l'escola Bussere i va esdevenir funcionari. Va treballar com a funcionari civil durant el condomini al Sudan Anglo-egipci, treballant per l'administració colonial a Amadi, Juba i Tonj entre d'altres. El 1947 va participar en la Conferència de Juba on va recomanar el federalisme. El 1951 va participar en la fundació, junt amb Stanislaus Paysama, Abdel Rahman Sule i Buth Diu, del Partit Liberal Sudista, que fou el primer partit del sud. Després de la caiguda d'Ibrahim Abbud, fou nomenat ministre de l'Interior en el govern de transició de Sirr al-Khatim al-Khalifa en representació del Front Nacional del Sud, que representava als partits sudistes i del que fou president. El 6 de desembre va córrer el rumor del seu assassinat a mans d'un nordista i a Khartum àrabs i sudistes es van enfrontar pels carrers morint 14 persones i amb 400 ferits (el rumor lògicament va resultar ser fals). En el segon gabinet del 1965 va passar a la cartera de Industria. En els dos ministeris fou considerat com just, eloqüent i generós. Després els sudistes no van participar en el govern que el 25 de maig de 1969 fou enderrocat per Gaafar al-Numeiry amb el que es va posar fi a la guerra per l'acord d'Addis Abeba de 1972. A les eleccions regionals del 1973 fou elegit membre per la circumscripció de Wau i va repetir per la mateix en les eleccions regionals del 1978; llavors fou elegit president de l'Assemblea regional a Juba; a més fou president de la Comissió de Repatriació, Assistència i Reallotjament que va funcionar a Juba del 1972 a 1973 i que va permetre el retorn dels refugiats després de la guerra. El 1975 el president regional Abel Alier el va fer detenir breument polaritzant la política regional a Juba.
Quan Numeiry va trencar l'acord d'Addis Abeba i va dividir el sud en tres regions basades en les antigues províncies d'Equatoria, Nil Superior i Bahr al-Ghazal, va renunciar i va marxar a l'exili. El 5 d'octubre de 1981 el president Nimeyri va dissoldre l'Assemblea Nacional Popular i l'Assemblea Popular de la Regió del Sud només 18 mesos després de les darreres eleccions de 28 d'abril i 10 de maig de 1980; el motiu al·legat era que s'havien d'establir cinc noves regions i que el nombre de membres de l'Assemblea Popular s'havia de reduir de 366 a 151. A l'exili va ingressar al EPAS/MPAS com a principal assessor.

## Notes

* ↑ A history of modern Sudan, per Robert O. Collins

## Referències

* Sudan Vision
# Columbia Broadcasting System

Columbia Broadcasting System o CBS és una emissora nord-americana de ràdio i televisió. La seu es troba al CBS Building a Nova York.
Està constituïda per diverses divisions: televisió, ràdio, noticiaris, esports i entreteniments, entre d'altres. La xarxa de televisió de la CBS subministra programes a més de 200 estacions independents i cinc pròpies als Estats Units, així com a altres afiliades a l'estranger.
La companyia va fundar-se el 27 de gener de 1927 com United Independent Broadcasters, Inc., operada per l'agent de talents Arthur Judson i establerta a Nova York. L'abril de 1927 es va passar a dir Columbia Phonographic Broadcasting System Inc., ja que Columbia Phonographic Manufacturing Company (companyia que manejava Columbia Records) va passar a ser el seu principal inversor. El 18 de setembre de 1927 la companyia va iniciar les seves emissions amb setze estacions afiliades. El 25 de setembre de 1927, Columbia va vendre la companyia per 500.000 dòlars a William S. Paley, que la va rebatejar com Columbia Broadcasting System.
El 1938 CBS va emetre l'adaptació per ràdio de la novel·la La guerra dels mons d'Orson Welles, que va fer creure al públic que els marcians envaïen Nova York. Durant les dècades del 1930 i 1940, CBS va emetre els majors èxits de programes per ràdio de l'època. Pels anys 1950, la televisió va començar a generar beneficis majors. A principis dels anys 1960 CBS va deixar d'emetre programes estel·lars i drames per a ràdio, encara que continua fins al dia d'avui amb programes esportius i telenotícies, sota el nom de CBS Radio Network.
El 1974 va prendre el seu actual nom, CBS. La seva primera diversificació va produir-se el 1938 amb l'adquisició de Columbia Records. Després, els seus interessos es van ampliar cap als sectors de la premsa, el cinema i les edicions musicals. No obstant això, a la fi dels anys 1980, la CBS es va centrar en el negoci televisiu i radiofònic amb la venda de la divisió de publicacions musicals, el 1986, la de les revistes, el 1987, i la discogràfica, el 1988. El 1995 CBS Americas va rebre un Premi Ondas en la categoria Hispanoamericans de ràdio i televisió per la retransmissió de la Super Bowl XXIX.
La CIA sabotejà el projecte de la CBS de fer una sèrie sobre l'entitat predecessora de la CIA, la OSS.

## Produccions pròpies

* Jericho
* Shark
* CSI
* The Big Bang Theory

## Referències

* ↑ «Columbia Broadcasting System». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Los Ondas de 1995 apuestan por la creatividad en los programas de radio y televisión». El País [Barcelona], 03-11-1995.
* ↑ Secker, Tom; Alford, Matthew «EXCLUSIVE: Documents expose how Hollywood promotes war on behalf of the Pentagon, CIA and NSA». Insurgence Intelligence, 04-07-2017 [Consulta: 7 juliol 2017]. Arxivat 6 de juliol 2017 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2017-07-06. [Consulta: 7 juliol 2017].

## Enllaços externs

             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Columbia Broadcasting System
* Columbia Broadcasting System - Lloc web oficial
# Conca Indo-Pacífica

La conca Indo-Pacífica és una vasta regió biogeogràfica de la terra. És una àrea marítima de grans dimensions. Inclou les parts tropicals de l'oceà Índic, la part occidental i central del Pacífic i els mars que connecten aquestes dues parts a la zona d'Indonèsia. Molts hàbitats marítims formen un contínuum des del sud del Japó fins a Madagascar i Oceania, però no es troben, per exemple a l'Atlàntic.
El terme "Conca Indo-Pacífica" és especialment útil en els camps de l'ecologia, algunes branques de la biologia, com la ictiologia i també l'oceanografia, entre d'altres. A part d'això el terme "Indo-Pacífic" també s'utilitza en el context de la lingüística.
El Fons Mundial per la Natura i The Nature Conservancy divideixen la Conca Indo-Pacífica en tres parts:
* Occidental. La Conca Indo-Pacífica Occidental comprèn les zones occidental i central de l'Oceà Índic, incloent la costa oriental d'Àfrica, el Mar Roig, el Golf d'Aden, el Golf Pèrsic, la mar d'Aràbia, el Golf de Bengala, i la mar d'Andaman.
* Central. La Conca Indo-Pacífica Central és potser la més diversa i de més gran complexitat. La integren els nombrosos mars i estrets que connecten els oceans Índic i Pacífic, així com la part occidental del Pacífic. Cal destacar la mar de la Xina Meridional, la mar de Sulu, la mar de Cèlebes, la mar de les Moluques, la mar de Flores, la mar de Banda, la mar de Visayas, la mar de Bohol, la mar de Java, la mar de Salomó, la mar de Bismarck, la mar de les Filipines, la mar del Corall, el Golf de Carpentària, la mar de Timor i la mar d'Arafura.
* Oriental. La Conca Indo-Pacífica Oriental es troba lluny dels continents i envolta les illes volcàniques i coral·lines de la part central de l'oceà Pacífic fins a Hawaii i l'illa de Pasqua.

## Referències

* ↑ The Nature Conservancy

## Bibliografia

* Spalding, Mark D., Helen E. Fox, Gerald R. Allen, Nick Davidson et al. «Marine Ecoregions of the World: A Bioregionalization of Coastal and Shelf Areas». Bioscience Vol. 57 No. 7, July/August 2007, pp. 573-583.
# Corredor aeri

Un corredor aeri és una ruta aèria, definida per radiobalises, obligatòria per a les aeronaus. Dits corredors s'estableixen per raons de densitat de trànsit, de jurisdicció de l'espai aeri entre d'altres.
Els corredors aeris són normalment imposats per necessitats militars o diplomàtiques. Durant el bloqueig de Berlín, per exemple, les aeronaus que volaven a través de l'espai aeri alemany controlat pels soviètics restaven obligades a mantenir una posició molt específica dins dels corredors aeris definits pel comandant a càrrec del transport aeri. Vols posteriors, tant militars com civils, entre Alemanya Occidental i Berlín durant la Guerra Freda estaven obligats a romandre dins del seu corredor designat, sota el risc de ser abatuts si no seguien la ruta.

## Referències

* ↑ «Corredor aeri». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Coves de Campanet

Les Coves de Campanet estan situades al vessant sud del puig de Sant Miquel, a la Serra de Tramuntana, al nord de Mallorca. Tenen una superfície aproximada de 3.200 m² i un recorregut proper als 400 m. Es desenvolupen a una mitjana de 50 m sota la superfície del terreny i creen un buit d'uns 16.000 m³. La seva visita, d'uns 40 minuts de durada, transcorre per diverses galeries i sales, algunes de les quals presenten embassaments d'aigua. Aquestes sales tenen noms tan suggerents com: sala romàntica, sala del llac, castell encantat, sala de la palmera, cascada sonora, entre d'altres.
Les coves destaquen per la delicadesa i exuberància dels seus dipòsits calcaris en forma d'estalactites i estalagmites, també denominades espeleotemes pels geòlegs. A més de la rica ornamentació natural, diversos aspectes han atret també l'atenció de científics i naturalistes. Per exemple, durant les obres de condicionament de les coves es trobaren restes fòssils de Myotragus balearicus, una espècie de bòvid endèmic de Mallorca i Menorca, extingit fa uns 4.000 anys amb l'arribada de l'home a les nostres illes.

## Referències

* ↑ Mallorca, Consorci de Transports de. «TIB - Excursió: Les coves de Campanet i les Fonts Ufanes - CTM». [Consulta: 12 maig 2017].

## Vegeu també

* Coves de les Illes Balears
# Cueva de la Mora

Cueva de la Mora és un poblament miner situat al terme municipal d'Almonaster la Real, a la Província de Huelva, Andalusia, Espanya. Es troba al sud del nucli principal, a uns 30 km de distància.
La distribució dels habitatges segueix la típica disposició utilitzada antigament en les colònies mineres. Al seu voltant s'hi troben importants restes arqueològiques com Becerros i Monte Romero entre d'altres. Això ens dona una idea de l'antiguitat de la zona i la seva vinculació des de fa temps amb l'extracció de minerals.

## Referències

* 1 2 http://www.almonasterlareal.es/pagina.php?item=53
# Diverticulosi

La diverticulosi o malaltia diverticular, en medicina, fa referència a la presència de diverticles a la paret del còlon. Aquest concepte s'ha de diferenciar de la diverticulitis que és la inflamació i infecció dels diverticles.
Aquesta patologia consisteix en la formació de petits sacs, majoritàriament al còlon, que es troben a tot el tracte digestiu. Un sac individual té el nom de diverticle.
La diverticulosi forma part del grup de malalties diverticulars que abraça: diverticulosi, diverticulitis i sagnat diverticular.

## Epidemiologia

Aquesta patologia és més freqüent i prevalent en persones majors de 40 anys. Els casos diagnosticats en persones més joves solen estar associats al gènere masculí. A mesura que incrementa l'edat, la diverticulosi, és més prevalent en les dones.
La prevalença aproximada als 40 anys és d'un 5%, aquesta incrementa amb l'edat amb un 30% a 60 anys i amb un 65% a 80 anys. Aquesta és menys comú en zones del món com Àfrica i Àsia.

## Tipus de malalties diverticulars

Segons la gravetat i la simptomatologia que presenta la persona hi ha diferents graus de malaltia diverticular: simple i complicada. La simple representa, aproximadament, el 75% dels casos totals diagnosticats. Així doncs, la complicada representa el 25% restant dels casos.

## Localització de la malaltia diverticular

Com s'ha esmentat anteriorment, la malaltia diverticular, es pot desencadenar a qualsevol part del còlon. Tot i així, hi ha zones del còlon que són més freqüents que altres.
| Zona | % |
| Compromis sigmoide | 95% |
| Sigmoide | 65% |
| Tot el còlon | 7% |
| Pròxim al sigmoide | 4% |

## Simptomatologia

Generalment, la diverticulosi és asimptomàtica. Les persones que tenen aquesta patologia no tenen simptomatologia. Tot i així, hi ha persones que si poden presentar signes i símptomes. Per exemplificar, distensió abdominal, dolor tipus còlic, restrenyiment, entre altres menys freqüents.

## Complicacions

Algunes de les complicacions que pot presentar la diverticulosi són: diverticulitis, febre, pèrdua de gana, diarrea, restrenyiment, entre d'altres. Un bon tractament pot millorar la simptomatologia i evitar complicacions. Sempre s'ha de consultar al metge i demanar tota la informació necessària.

## Referències

* 1 2 «Diverticulosis and diverticulitis» (en anglès). MedlinePlus. [Consulta: 11 novembre 2015].
* ↑ «Diverticulosi». Enciclopèdia.cat. [Consulta: 11 novembre 2015].
* 1 2 Murphy, T; Hunt, RH «Enfermedad diverticular». World Gastroenterology Organisation Practice Guidelines:, pàg. 2.
* 1 2 «Como comprender la diverticulosi» (en castellà). American Society for gastrointestinal endoscopy. Arxivat de l'original el 2016-07-06. [Consulta: 11 novembre 2015].
* ↑ «Diverticulosi del còlon» (en castellà). American College of Gastroenterology. Arxivat de l'original el 2019-04-05. [Consulta: 11 novembre 2015].
# Easy Catalan

Easy Catalan és un projecte i una entitat sense ànim de lucre, nascut el 2018, que forma part del projecte internacional Easy Languages, una iniciativa que es dedica a la creació de material audiovisual en línia per donar suport a l'aprenentatge de llengües com anglès, francès, alemany, espanyol, rus, portuguès, àrab, polonès, mandarí, entre d'altres. Als vídeos s'hi poden veure entrevistes al carrer amb parlants reals perquè el seu lema en anglès és “learning languages from the streets”. Tots els episodis es produeixen en idiomes locals i contenen subtítols tant en l'idioma original com en anglès.
Actualment publiquen un vídeo al mes. El primer dilluns de cada mes. Intercalen vídeos d'entrevistes per ensenyar el català parlat al carrer i vídeos més didàctics (Super Easy) per a tots aquells que comencen a aprendre català des de zero. En tots els vídeos hi ha els subtítols en català i la traducció a l'anglès. Aquest és el format que presenten tots els vídeos d'Easy Languages. A més a més, a la caixa de descripció del vídeo sempre hi ha una explicació del tema que tracten, així com la correcció de petits errors que apareixen entre parèntesis o claudàtors als subtítols. Actualment, Easy Catalan és present a tres xarxes socials: Instagram, Facebook i Twitter.

## Canal nou i Patreon

Des de l'abril de 2020, Easy Catalan té canal de YouTube propi. Fins llavors, es van publicar els primers vint vídeos al canal de YouTube d'Easy Languages i a partir de l'abril es comencen a publicar al seu canal.
A dins del canal hi ha diferents llistes de reproducció. Tots els vídeos fets fins al moment, els Super Easy, els d'entrevistes, col·laboracions fetes amb altres equips i youtubers, així com una llista amb cançons. Aquesta última s'actualitza cada mes amb tres cançons.
A més a més, a l'abril, també van començar una campanya de mecenatge a través de Patreon.

## Referències

* ↑ «El projecte Easy Catalan, per aprendre el català que es parla al carrer, publica el primer vídeo en línia». Generalitat de Catalunya, 26-09-2018. [Consulta: 22 octubre 2020].
* 1 2 «Canal Easy Catalan». Consorci per a la Normalització Lingüística (CPNL), 29-06-2020. Arxivat de l'original el 26 d’octubre 2020. [Consulta: 22 octubre 2020].

## Enllaços externs

* Easy Languages