OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marshall (empresa)

Marshall és una empresa anglesa que dissenya i fabrica amplificadors electrònics i auriculars. La companyia també posseeix un segell discogràfic anomenat Marshall Records des del 2017. Va ser fundada a Londres pel músic i propietari d'una botiga de bateries, Jim Marshall, i ara té la seu a Bletchley, Milton Keynes.
Els amplificadors de guitarra de tub termoiònic de Marshall es troben entre els més populars del món. La seva sonoritat, caracteritzada per una distorsió càlida i crunch, va ser ideada després que guitarristes com Pete Townshend, Eric Clapton o Ritchie Blackmore visitessin la botiga de Marshall queixant-se que els amplificadors de guitarra que hi havia al mercat no tenien el so adequat ni el volum suficient.
El 2007, un grup d'empleats de Marshall es va separar per iniciar Blackstar Amplification. El 2010 Marshall va iniciar una associació amb Zound Industries per a fabricar auriculars i altaveus Bluetooth. L'agost de 2018, Marshall va anunciar dos altaveus intel·ligents que funcionen amb Amazon Alexa.
Marshall va ser un dels primers patrocinadors del Milton Keynes Dons Football Club. El setembre de 2018 Marshall va anunciar un acord comercial per a utilitzar l'Stadium MK per a esdeveniments musicals. El primer concert va ser amb The Black Eyed Peas.

## Referències

* ↑ «Marshall Headphones review, are they still the best?». Arxivat de l'original el 19 June 2015. [Consulta: 18 juny 2015].
* ↑ «Why have legendary amp makers Marshall started a record label?». Louder Sound, 21-02-2017. [Consulta: 16 desembre 2020].
* ↑ Lewrypublished, Fraser. «Why have legendary amp makers Marshall started a record label?» (en anglès), 21-02-2017. [Consulta: 19 setembre 2023].
* ↑ «Marshall Amplification». Premier Guitar. Arxivat de l'original el 13 December 2010.
* ↑ «Jim Marshall, creator of the Marshall amp, dies aged 88». , 05-04-2012.
* ↑ «Jim Marshall, Maker of Famed Fuzzy Amplifiers, Dies at 88». , 06-04-2012.
* ↑ «Marshall | Zound Industries». Marshall | Zound Industries. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «Zound Industries | Urbanears | Marshall | adidas». Zound Industries | Urbanears | Marshall | adidas. [Consulta: 28 octubre 2020].
* ↑ «Marshall taps Alexa for its first smart speakers». Oath Inc., 30-08-2018.
* ↑ MK Dons to have minute's applause for Jim Marshall Arxivat 29 December 2012 a Wayback Machine. MK Dons.
* ↑ «Marshall backing Lions all the way – Milton Keynes Today». Arxivat de l'original el 25 March 2007. [Consulta: 17 febrer 2007].
* ↑ Welcome to the Marshall Arena in Milton Keynes, Milton Keynes Citizen, 29 September 2018
# Pancrates d'Alexandria

Pancrates o Pancraci (grec antic: Παγκρατης, Pankrates o Παγκράτιος, Pankratios) va ser un poeta d'Alexandria que va viure en temps de l'emperador Hadrià, i que per la seva amistat amb Antínous va rebre de l'emperador l'ofici d'encarregat del Museu d'Alexandria. L'esmenta Ateneu de Naucratis.
Uns papirs grecs mencionen un Pancrates o Parates, o Patxates, profeta egipci d'Heliòpolis que va mostrar a l'emperador Hadrià la força de la seva màgia, quan va fer emmalaltir a un personatge en dues hores, i el va matar en set, i enviant somnis a l'emperador, però segurament és un altre personatge. Llucià de Samòsata parla d'aquest profeta a l'obra Φιλοψευδής ('Filopseudes') i diu que s'afaitava el crani i anava vestit amb roba de lli, com els sacerdots egipcis. Tenia els llavis grossos i les cames primes. No parlava gaire bé el grec, i Llucià el qualifica d'«home diví». Es va estar 23 anys vivint en semi clausura als santuaris subterranis dels egipcis, on Isis li va transmetre els secrets de la màgia. Diu Llucià que quan arribava a un lloc per hostatjar-se agafava una escombra o un pal, el vestia i recitava una fórmula màgica de tres síl·labes, i el pal caminava i semblava un home. Aquest servidor li portava aigua, li feia el menjar i el cuidava. Quan ja no el necessitava, recitava una altra oració i recobrava la seva prma primitiva.

## Referències

* ↑ Athenaeus. XV p. 677, d. e.
* 1 2 Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 234. ISBN 8481641618.
# Blanquilla

Blanquilla és una varietat de pera europea (Pyrus communis). Aquesta pera és originària d'Aranjuez, des d'on gràcies a les seves propietats organolèptiques s'ha expandit el seu cultiu comercial a La Rioja, Catalunya i Aragó.
Sota la DOP Pera de Lleida, des del 2003 es conreen i distribueixen peres pertanyents a les varietats blanquilla, conference, i llimonera. La zona de producció de la pera de Lleida té un microclima característic favorable per al cultiu de la pera i comprèn tota la comarca del Pla d'Urgell i alguns municipis de les comarques de les Garrigues, la Noguera, el Segrià i l'Urgell.

## Referències

* ↑ D. Potter, T. Eriksson, R. C. Evans, S. Oh, J. E. E. Smedmark, D. R. Morgan, M. Kerr, K. R. Robertson, M. Arsenault, T. A. Dickinson & C. S. Campbell «Phylogeny and classification of Rosaceae» (PDF) (en inglés). Plant Systematics and Evolution, 266, 1–2, 2007, pàg. 5–43. 10.1007/s00606-007-0539-9.
* ↑ «Digital.csic.es/Descripción de variedades tradicionales del banco de germoplasma nacional del peral Aula Dei de Zaragoza, 'Agua de Aranjuez' 1964/Selección clonal». digital.csic [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ «Cita-aragon.es/ Labor de prospección y recogida de recursos fitogenéticos autóctonos en la comarca de Daroca.». Recuperación de especies frutícolas y hortícolas antiguas [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ «digital.csic.es Herrero, J. (1964). Cartografía de frutales de hueso y pepita. Zaragoza: Estación Experimental de Aula Dei (EEAD-CSIC), 5, 'Agua de Aranjuez' - Página 11». csic [Consulta: 11 febrer 2021].
* ↑ Foix, Oriol. «L'única fruita catalana amb DOP que pots menjar a les terres de Lleida». El Nacional, 03-12-2024. [Consulta: 10 febrer 2025].
# Vaporetto

El vaporetto és un tipus d'embarcació usada a Venècia com a mitjà de transport públic, degut a la particular conformació de la ciutat, que disposa de canals navegables en comptes de carrers.

## Història

El transport públic a la ciutat de Venècia neix l'any 1881 amb la construcció del Regina Margherita, per l'empresa Azienda del Consorzio Trasporti Veneziano (ACTV). Avui dia, gairebé tots els vaporettos de Venècia pertanyen a ACTV, que gestiona el transport públic de la ciutat per a la part terrestre i per a la de navegació.

## Característiques

Encara que en l'actualitat tots són impulsats per motors dièsel, originàriament funcionaven amb vapor (d'aqui el seu nom). Introduïts al segle xx, la seva característica principal era ser embarcacions d'un sol pis, obertes a proa i amb el pont situat al centre, en una posició lleugeramente arquejada. Només circulen als canals amples; als canals estrets s'utilitzen petites embarcacions motoritzades o per als turistes les góndoles.
Últimament s'han implantat nous models, coneguts com la sèrie 90, que generen un menor moviment de l'aigua. Aquest canvi va ser necessari per a limitar l'onatge, que desestabilitzava les fonaments dels edificis al marge dels canals. S'està desenvolupant un vaporetto a l'hidrogen, menys pol·luint i més silenciós. El primer prototip l'Accadue s'ha presentat el 2013, i s'espera començar el servei regular el 2015.

## Referències

* ↑ Giancarlo. «Mobilità sostenibile: il vaporetto a idrogeno di Venezia» (en italià). BlogoNews, 30 desembre 2008 (2008-12-30). Arxivat de l'original el 2010-07-15. [Consulta: 7 gener 2015].
* ↑ Sgarbossa, Allessandra. «Stop alle barche a motore: a Venezia la prima domenica ecologica» (en italià). GreenNews.info, 12 abril 2013 (2013-04-12). [Consulta: 7 gener 2015]. «Intanto in questi giorni al Salone Nautico di Venezia, è stata presentata da Hydrogen Park e Veneto Innovazione Accadue, prototipo di vaporetto a celle a combustibile a idrogeno realizzato da Venezia Tecnologie spa.»
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Vaporetto
# Dipnous

Els dipnous (Dipnoi, gr. ‘dues respiracions’) són una subclasse de peixos sarcopterigis proveïts d'un principi de pulmó derivat de la bufeta natatòria, per la qual cosa es coneixen com a peixos pulmonats. Estan emparentats amb el ancestres devonians dels amfibis. Els seus orígens evolutius rauen en l'antic supercontinent de Gondwana.
Alguns utilitzen els pulmons per a respirar, d'altres només en cas d'emergència quan s'asseca el seu medi. En aquest cas poden estivar enterrant-se en els fons lacustres i envoltant el cos d'una coberta mucosa fins que el medi torni a tenir aigua suficient.
Actualment els dipnous estan reduïts a només tres gèneres: Lepidosiren, d'Amèrica del Sud, Neoceradotus, d'Austràlia, i Protopterus, un dels peixos d'aigua dolça més grossos de l'Àfrica. Neoceratodus pot arribar a fer fins a 1,8 m. S'han trobat fòssils dels seus parents del gènere extint Ceratodus, datats al Mesozoic i escampats globalment.

## Taxonomia

La taxonomia d'aquests peixos presenta algunes dificultats a causa de la seva semblança tant amb peixos com amb amfibis, i han estat classificats en una gran varietat de formes, des de la classe Dipnoi, passant per la infraclasse Dipnomorpha, fins a l'ordre Dipteriformes. Tot i això, i ha una acceptació general que hi ha dues principals categories, aquí donades com a ordres:
* Ceratodontiformes: caracteritzat per tenir aletes amples i un pulmó imparell.
** Família Ceratodontidae,
*** Gènere Neoceratodus
**** Neoceratodus forsteri - Peix pulmonat de Queensland
* Lepidosireniformes: caracteritzats per tenir aletes primes i pulmons parells.
** Família Lepidosirenidae
*** Gènere Lepidosiren
**** Lepidosiren paradoxa - Peix pulmonat sud-americà.
** Família Protopteridae
*** Gènere Protopterus
**** Protopterus aethiopicus - Peix pulmonat ratllat
**** Protopterus amphibius - Peix pulmonat est-africà
**** Protopterus annectens - Peix pulmonat africà
**** Protopterus dolloi - Peix pulmonat prim

## Referències

* ↑ Steyer, S. La Terre avant les dinosaures (en francès). Alain Bénéteau (il·lustracions). París: Belin, 2009, p. 16. ISBN 978-2-7011-4206-7.
* ↑ Díaz i Santos, 1998, p. 46.

## Bibliografia

* Díaz, J.; Santos, T. Zoología: Aproximación evolutiva a la diversidad y organización de los animales (en castellà). Editorial Síntesis, 1998. ISBN 84-7738-591-2.
# Estació de Calataiud

LAV Madrid-Saragossa-Barcelona-França :
Calataiud és una estació ferroviària situada a l'est de Calataiud, a la comarca de la Comunitat de Calataiud a l'Aragó.

## Línia

* Línia 050 (LAV Madrid - Saragossa - Barcelona)
* Línia 200 (Madrid - Saragossa - Barcelona)

## Servicios ferroviarios
### Mitjana Distància Renfe

Per Calataiud circulen els regionals de la línia Saragossa - Arcos de Jalón - Madrid, dels que només 1 tren diari té com a capçalera l'estació de Chamartín. A més també és capçalera de 3 trens Avant que circulen per la LAV Madrid - Saragossa - Barcelona.
Línies de Mitjana Distància :
| Procedència/Destinació | < | Línia | > | Procedència/Destinació |
| Arcos de Jalón Madrid-Chamartín | Terrer Ariza | R4 | Embid de Jalón Paracuellos / Saviñán Saragossa-Delicias | Saragossa-Delicias |
| terminal | terminal | Avant | Saragossa-Delicias | Saragossa-Delicias |

### Renfe Llarga Distància

Gairebé tots els serveis de llarga distància que circulen per Calataiud són d'ample internacional i circulen per la LAV Madrid - Saragossa - Barcelona, aquests la uneixen amb Saragossa, Madrid, Barcelona, Logronyo, Pamplona i Sant Sebastià entre d'altres.
| Línia | << | >> | Parades intermèdies | Observacions |
| Trens d'ample Internacional que utilitzen la LAV Madrid - Saragossa - Barcelona |||||
| AVE | Barcelona-Sants | Madrid-Puerta de Atocha | Camp de Tarragona · Lleida-Pirineus · Saragossa-Delicias · Guadalajara-Yebes | |
| AVE | Osca | Madrid-Puerta de Atocha | Tardienta · Saragossa-Delicias · Guadalajara-Yebes | 1 tren diari |
| Alvia | Madrid-Puerta de Atocha | Hendaia | Guadalajara-Yebes · Tudela · Castejón · Tafalla · Pamplona · Zumárraga · Sant Sebastià · Irun | 1 tren diari |
| Alvia | Madrid-Puerta de Atocha | Pamplona | Guadalajara-Yebes · Tudela · Tafalla | 3 trens diaris |
| Alvia | Madrid-Puerta de Atocha | Logronyo | Guadalajara-Yebes · Tudela · Alfaro · Calahorra | 1 tren diari |
| Trens d'ample Ibèric |||||
| Estrella Costa Brava | Portbou / Cervera de la Marenda | Madrid-Chamartín | Llançà · Figueres · Flaçà · Girona · Caldes de Malavella · Granollers Centre · Barcelona-Sants · Sant Vicenç de Calders · Tarragona · Reus · Saragossa-Delicias · Arcos de Jalón · Sigüenza · Guadalajara · Alcalá de Henares | Té com a origen Portbou i com destinació Cervera |

## Enllaços externs

* Plana oficial
# Excursions daguerrianes

Les Excursions daguerrianes (Excursions daguerriennes: vues et monuments les plus remarquables du Globe, en francès) és el títol d'un àlbum de litografies constituït per 114 làmines en dos volums que va ser publicat a París per l'òptic francès Nöel Lerebours. Els daguerrotips originals van començar a reunir-se a partir de novembre de 1839 per H. Vernet i Frédéric Goupil Fesquet, completant-se entre els anys 1840 i 1844.
Els volums van ser venuts per subscripció i en diversos lliuraments successius, aconseguint un gran èxit comercial. Si bé la idea original suposava la contractació de diversos fotògrafs per ser enviats pels quatre continents a fi de captar les vistes i monuments més significatius del món, la publicació definitiva, més modesta, estava composta per cent catorze vistes captades a Europa, nord d'Àfrica i l'est mitjà de Nord-amèrica per l'equip de fotògrafs enviats a aquest efecte. Els temes recollits eren completats pel gravador amb núvols, personatges, vaixells, carruatges i animals. Entre elles hi ha dues vistes de la Alhambra i una de Sevilla.
En la presa de les imatges van participar els fotògrafs Frédéric Goupil Fesquet, Pierre Gustave Joly de Lotbiniére, Hugh Lee Pattinson, entre d'altres. Com a il·lustrador de les làmines destaca la figura de Charles François Daubigny.
Havent donat compte de les limitacions tècniques del moment que impedien treure còpies de les fotografies, el gravador copiava la fotografia de forma molt detallada i del gravat al aguatinta obtingut es feien les còpies. No obstant això, hi ha tres imatges que sí varen ser reproduïdes de forma fotomecánica, empleant un procediment molt rudimentari ideat per Hippolyte Fizeau que no va arribar a imposar-se per les seves dificultats i limitacions.
La idea que precedeix les Excursions daguerrianas es troba així mateix en la pintura romàntica de l'època que venia recorrent a la representació d'aquests paisatges en semblants termes estètics.

## Referències

* ↑ Excursions daguerriennes: vues et monuments les plus remarquables du globe de Noël Paymal Lerebours (1840-1843) disponible a Gallica
* 1 2 Sougez, M.L.; Pérez Gallardo, H.. Diccionario de historia de la fotografía. Madrid: Ediciones Cátedra, 2003, p. 162-163. ISBN 84-376-2038-4.
# Hemocultiu

Un hemocultiu és un cultiu microbiològic de la sang. És un mètode de diagnòstic en medicina emprat per detectar infeccions que es transmeten a través de torrent sanguini bacterièmia o septicèmia.

## Història

Va començar a inicis del segle xx. Gustav Mahler, el compositor, va ser diagnosticat amb endocarditis bacteriana prop de la fi de la seva vida, però això va ser abans que es comencessin a fer servir antibiòtics, això va contribuir a la seva primerenca mort.

## Indicacions

Generalment, els hemocultius estan indicats quan hi ha sospita de sepsis. Per exemple, en casos de pielonefritis, infecció abdominal, infeccions respiratòries, febre d'origen desconegut...entre altres.
La clínica de sepsis pot incloure signes de símptomes com: febre >38, calfreds, leucocitosis, malestar general, desorientació, taquicàrdia, entre d'altres.

## Material

Per dur a terme aquesta tècnica cal tota una sèrie de material:
* Alcohol 70º,
* Clorhexidina alcohòlica 2%
* Guants estèrils
* Tala estèril
* Gasses estèrils
* Xeringa de 20cc o palometa
* Agulla càrrega
* 4 pots hemocultius (2 anaerobis i 2 aerobis)
* Esperadrap
* Smart
* Petició dels hemocultius

## Tècnica

Per dur a terme aquest procediment cal tenir en compte tota una sèrie de coses. Ha de ser una tècnica estèril per afavorir la fiabilitat dels resultats. Tot seguit es mostren els passos a seguir:
* Comprovar la petició i el nom de la persona
* Explicar el procediment i demanar col·laboració
* Higiene de mans
* Col·locar compressor i localitzar la vena. Si fos molt difícil la punció venosa també es pot recollir la mostra amb sang arterial
* Desinfectar la zona de punció amb clorhexidina alcohòlica 2% i esperar 30 segons
* Preparar camp estèril amb tot el material
* Repetir higiene de mans
* Posar-se guants estèrils
* Fer l'extracció de sang entre 10 i 20cc. A cada pot d'hemocultiu n'hi va entre 5 i 10 cc. Si fem extracció amb palometa pimer omplir l'aerobi i després anaerobi. Si es fa amb agulla i xeringa primer anaerobi i després aerobi.
* Treure goma compressora i fer compressió punt de punció i posar gassa amb esperadrap.
* Rebutjar el material segons categoria.
* Etiquetar la mostra i enviar-la al laboratori.

## Referències

* ↑ Sánchez Bermejo,, R.; Rincón Fraile, B «[http://scielo.isciii.es/scielo.php?script=sci_arttext&pid=S1695-61412012000200010 Hemocultivos... ¿Qué te han contado y qué haces? Blood cultures ... What they tell you and what you do]». Enfermería glob. Vol 11, 4-2012.
* ↑ «Sepsis» (en anglès). MedlinePlus. [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ García C., Dra. Patricia; Pérez C., Carlos «Hemocultivos». Pontificia Universidad Católica de Chile. Arxivat de l'original el 2017-09-19 [Consulta: 12 abril 2018]. Arxivat 2017-09-19 a Wayback Machine.
* 1 2 «Protocol extracció hemocultius». , 4-2016, p. 4.
* ↑ Loza Fernández de Bobadilla, Elena; Planes Reig, Ana; Rodríguez Creixems, Marta «Procedimientos en Microbiología Clínica». , p. 23.
# Henry Kolm

Henry Kolm (9 de setembre de 1924 - Concord, 29 de juliol de 2010) era un físic americà associat amb la Massachusetts Institute of Technology (MIT) durant molts anys, amb àmplia experiència en imants d'alta potència i camps magnètics forts.

## Científic sènior a la MIT

Henry Kolm era un soci durant molt de temps de Francis Bitter National Magnet Laboratory. Com a tal, el seu objectiu era la creació i aplicació de camps magnètics elevats. També ha treballat en la levitació magnètica per a aplicacions de transport i en diversos conceptes de llançament espacial electromagnètics, inclòs la Mass Driver 1 de la MIT (1976–77), continuant en la dècada de 1980.
Amb els anys, va treballar amb Francis Bitter, Gerard K. O'Neill, i Eric Drexler, entre d'altres.

## Comentari pel que fa als mètodes d'interrogació

En una columna d'opinió, Frank Rich cita a Kolm on diu, "Tenim més informació d'un general alemany amb una partida d'escacs o tennis de taula que en l'actualitat, amb la seva tortura", en relatar la seva experiència interrogant coronel Rudolf Hess, conseller militar personal de Hitler (no confondre amb Rudolf Hess, lloctinent de Hitler) sobre un tauler d'escacs.

## Referències

* ↑ «Henry H. Kolm» (en anglès). Legacy.com. [Consulta: 4 juliol 2022].
* ↑ Frank Rich. The 'Good Germans' Among Us. New York Times, 14 d'octubre de 2007.
* ↑ Personal communication, to WWheaton from H. Kolm.

## Bibliografia

* Henry H. Kolm; Richard D. Thornton (Octubre 1973). Henry H. Kolm; Richard D. Thornton «Electromagnetic Flight». Scientific American. Springer Nature, 229, 4, 10-1973, pàg. 17–25.
* (Henry H. Kolm; Richard D. Thornton «Electromagnetic Flight». Scientific American. Springer Nature, 229, 4, 10-1973, pàg. 17–25.)

## Vegeu també

* Canó electromagnètic
* Canó de Gauss
* Mass Driver 1
* Canó de rail helicoidal
* Tren Maglev
* Piezoelectricitat

## Enllaços externs

* Pàgina web personal Arxivat 2010-07-17 a Wayback Machine.
* Magplane Tecnologia Arxivat 2006-04-24 a Wayback Machine., Inc., una de les seves aventures més tardanes.
* Pàgina web Francis Bitter National Magnet Laboratory
# Hervé Le Corre

Hervé Le Corre (Bordeus, 1955) és professor i escriptor. Les seues obres, de temàtica policíaca, han obtingut nombrosos premis.

## Biografia

Va estudiar literatura a la Universitat de Bordeus Montaigne i treballa com a professor de literatura en un col·legi de Bègles.
Va començar a escriure als 30 anys. En 1990 va publicar la seua primera novel·la, La douleur des morts. En 2005 va rebre el Prix Mystère de la critique i el Grand prix du roman noir de la ville de Paris per L'homme aux lèvres de saphir. També ha estat distingit amb premis com el Grand prix de littérature policière o el Prix du Polar Européen, entre d'altres.

## Obra

* La douleur des morts (Gallimard, 1990)
* Du sable dans la bouche (Rivages, 1993)
* Les Effarés (Points, 1996)
* Copyright (Gallimard, 2001)
* L'Homme aux lèvres de saphir (Rivages, 2004)
* Tango parano (Éditions Atelier, 2006)
* Trois de chute (Pleine Page, 2007)
* Les Cœurs déchiquetés (Rivages, 2009)
* Derniers retranchements (Rivages, 2011)
* Aprés la guerre (Rivages, 2014)
* Prendre les loups pour des chiens (Rivages, 2017), versió catalana d'Albert Pejó: Gossos i llops (Bromera, 2018)
* Dans l'ombre du brasier (Rivages, 2019), versió catalana d'Albert Pejó: Sota les flames (Bromera, 2019)

## Premis i reconeixements

* Prix Mystère de la critique 2005 per L'homme aux lèvres de saphir.
* Grand prix du roman noir de la ville de Paris 2005 per L'homme aux lèvres de saphir.
* Grand prix de littérature policière 2009 per Les coeurs déchiquetés.
* Prix Mystère de la critique 2010 per Les coeurs déchiquetés.
* Prix Landernau 2014 per Après la guerre.
* Prix Michel-Lebrun 2014 per Après la guerre.
* Prix du Polar Européen 2014 per Après la guerre.
* Prix Rivages des Libraires 2018 per Prendre les loups pour des chiens.

## Referències

* ↑ messeul#utilisateurs. «Nuit de la Lecture autour des "plumes de Montaigne"» (en francès), 20-01-2020. [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «Hervé Le Corre - Fnac França». [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «- Megustaleer». [Consulta: 8 maig 2020].
* 1 2 Llort, Lluís. «"Si estigués segur de mi, deixaria d'escriure" - 01 febrer 2020». [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ Claude Combet. «Hervé Le Corre, prix "Le Point" du Polar européen 2014». Livres Hebdo, 03-04-2014. [Consulta: 4 abril 2014].
* ↑ «Todos los libros del autor Le Corre Herve» (en castellà). [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ Abella, Anna. «Pulsión sexual y violencia en un venenoso y asfixiante 'noir' rural» (en castellà), 24-05-2018. [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ lecturalia.com. «Hervé Le Corre: libros y biografía autor» (en castellà). [Consulta: 8 maig 2020].
# Hexàgon cognitiu

El 1970 la Fundació Alfred P. Sloan promogué recerques orientades a definir quines ciències estaven incloses en les ciències cognitives. Així, el 1978 es proposà l'hexàgon cognitiu: les ciències cognitives serien sis; s'hi descriu les interrelacions dels sis camps científics convergents cap a l'emergent nucli teòric de la nova ciència de la ment o ciència cognitiva. Aquest és el polígon representatiu de la ciència cognitiva com a camp interdisciplinari emergent, presentat al 1985 en l'obra La nova ciència de la ment: història de la revolució cognitiva, del psicòleg i investigador Howard Gardner.
Els nous programes acadèmics han continuat fent referència a l'esquema de Gardner, amb alguns canvis que amplien les possibles ciències incloses en el projecte:
* La filosofia, especialment en subàrees com la lògica, la gnoseologia o epistemologia i l'ontologia de la ment.
* La psicologia, o psicologia cognitiva, que s'encarrega de l'estudi teòric i experimental de la cognició, i inclou facultats com la percepció, la memòria, la imaginació, l'emissió de judicis i l'estudi de les formes de raonament.
* La lingüística, descriptiva i teòrica, especialment a partir dels estudis de la gramàtica i fonologia generativa.
* La computació electrònica, en particular a partir del sorgiment de la intel·ligència artificial i la robòtica intel·ligent.
* La neurociència, que integra diverses subàrees, com la neuroanatomia, la neurofisiologia, la neuroquímica, la neurobiologia evolutiva, entre d'altres.
* L'antropologia, que incorpora la dimensió social i cultural, incloent-hi els processos cognitius filogenètics.

## Bibliografia

* Gardner, H. (1987) The Mind's New Science: A History of the Cognitive Revolution.