# Batalla de Beaupréau (1794)

La batalla de Beaupréau va tenir lloc el 14 de febrer de 1794 durant la revolta de la Vendée. Acabà amb la victòria dels republicans.

## Preludi

Després de la seva derrota a Cholet el 8 de febrer de 1794, el general de la Vendée Jean-Nicolas Stofflet es va retirar a Chemillé, que després va abandonar per arribar a Beaupréau. El general republicà Cordellier es posa aleshores a la seva persecució. El 10 de febrer va recórrer la carretera de Cholet a Vihiers, sense trobar cap rastre de l'exèrcit de la Vendée. El dia 13 va envestir Chemillé, que va incendiar, després va arribar a Beaupréau al vespre. L'endemà, l'exèrcit de Stofflet va llançar l'atac contra Cordellier des dels pobles de Montrevault i La Poitevinière, al nord i nord-est de Beaupréau.

## Forces presents

El general Cordellier i el seu segon, el general Crouzat, estaven llavors al capdavant d'una columna de 2.000 a 3.000 homes. En les seves memòries, l'oficial de Vendée Louis Monnier estimava els republicans en 3.000 homes durant aquesta batalla.

## Procés

En el seu informe al general en cap Turreau, Cordellier indica que els Vendéens van començar el combat el 14 de febrer, a les 9 del matí, atacant els llocs avançats republicans prop de Montrevault i La Poitevinière, al nord. El 74è regiment, situat a l'avantguarda amb quinze caçadors a cavall, va oposar una forta resistència i va aconseguir contenir l'atac. Cordellier venç llavors el general i abandona la ciutat per trobar-se amb els Vendéans. No obstant això, una columna de la Vendée va saltar les posicions republicanes i va entrar a la ciutat de Beaupréau per la carretera de Gesté, a l'oest. Sorpresos, els batallons patriotes no van tenir temps de marxar en el seu ordre de batalla i Cordellier va ordenar als seus homes que es despleguessin com a escaramuzadors. Els Vendans van acabar cedint i es van retirar, perseguits pels republicans. El gruix de les seves forces va fugir per La Chaussaire, a l'oest de Beaupréau. La retirada va acabar a les quatre de la tarda. Cordellier va aturar la persecució a la nit i després va fer bivac a les seves tropes a La Regrippière.
L'oficial reialista Louis Monnier esmenta breument la lluita a les seves memòries. {nota , 2}. Segons ell, l'atac va ser «mal dirigit», els Vendéans «no tenien quatre trets per disparar» i van ser «completament colpejats i perseguits molt de prop».

## Pèrdues

En el seu informe a Turreau, Cordellier afirmava que les seves pèrdues van ser de tot just 50 homes, mentre que estimava les dels Vendéans en 600 homes, entre els quals més de 150 ofegats a l'Èvre i la Sanguèze, prop de La Chaussaire. L'ajudant de camp de Cordellier va donar un nombre de morts de 700 als insurgents en una carta enviada el mateix dia al general Huché. {note, 3}.
A les seves memòries, {nota, 4}, l'oficial reialista Bertrand Poirier de Beauvais, però, dona un peatge més baix i escriu que les pèrdues de l'exèrcit d'Anjou van ser d'uns 200 homes.
La jove comtessa Marie Danguy de Bruc, que segons Bertrand Poirier de Beauvais s'havia distingit pel seu «heroisme» durant la batalla de Cholet, va morir durant el combat de Beaupréau. El general Cordellier indica en el seu informe que "una dona, entre d'altres, va romandre al camp de batalla. Vam trobar sobre ella una considerable suma d'or, plata, assignats i joies." En les seves memòries, els oficials Louis Monnier i Bertrand Poirier de Beauvais informen que va morir durant la derrota, per culpa del seu cunyat, el cavaller de Bruc, que, trobant impropi que estava darrere d'un genet, va forçar que desmuntés abans d'abandonar-la quan arribessin els hússars republicans. {nota, 5}. La comtessa de Bruc fou llavors "tallada i destrossada" pels hússars.

## Notes

* ↑ En el moment en què us vaig escriure a Beaupreau per informar-vos que hi havia arribat ahir al vespre, després d'haver sortit de Chemillé al matí que vaig cremar, i amb la intenció d'anar a perseguir els bandolers que em van dir que eren En direcció a Beaupreau, vaig sentir crits d'armes i pallisses del general, mentre els bandolers atacaven els meus llocs avançats cap a Poitevinière i Montrevault. De seguida deixo el corral i pujo al meu cavall per organitzar la meva tropa. Amb prou feines arribant a la sortida de Beaupreau pel costat on vaig ser atacat i on es movia la meva valenta tropa, l'enemic ja entrava a la ciutat pel costat de Geste. Els meus batallons, sorpresos, no van tenir temps de marxar en el seu ordre de batalla. Els vaig ordenar que formessin escaramuzas, i ben aviat tot el camp es va cobrir de soldats republicans que disparaven contínuament contra els bandolers que de seguida fugien, tirant a terra les armes per poder retirar-se millor. ""No us podeu imaginar fins a quin punt ha augmentat el valor dels meus soldats. El valent setanta-quatre regiment, al qual jo havia donat l'ordre d'anar a explorar amb quinze caçadors a cavall mitja hora abans de l'atac a la carretera de Montrevault, estava format només per herois. El tiroteig va començar a les nou del matí i va continuar, per part nostra, fins a les quatre del vespre, perseguint l'enemic la pèrdua del qual podia arribar a ser de sis-cents homes, sense que el meu costat n'hagués perdut cinquanta. Més de cent cinquanta d'ells es van ofegar al riu Evre, així com al riu Sanguèze, que van passar al Chaussaire; finalment, si no hagués arribat la nit, encara els perseguiria. La meva tropa viu ara a les altures que voregen la carretera de Geste a Nantes i les muralles del convent de Regripière. Acabo d'enviar ordres perquè un terç de la meva columna, que havia anat cap a Poitevinière i que crec que és a Beaupreau, s'incorporés a la columna. Penso anar-los darrere demà per acabar la meva feina; però la necessitat de cartutxos, i encara més de sabates, m'obligarà a quedar-me al primer lloc que em trobo, que crec que serà TifFauge. No sé on són Duquesnoy ni els altres caps de columna; Tindré l'obligació real de dir-me unes paraules al respecte. Els bandolers han perdut avui molts dels seus líders; una dona, entre d'altres, es va quedar al camp de batalla. Se li va trobar una considerable suma d'or, plata, assignats i joies. En el relat que donareu d'aquest afer a la Convenció Nacional, no us oblideu de lloar totes les meves tropes i particularment el setanta-quatrè regiment al qual devem la nostra salvació per la resistència que va mostrar al començament de l'atac, i sense que només podríem haver deixat Beaupreau en desordre. Compteu amb mi, com els soldats que mando. Informe del general Étienne Jean-François Cordellier-Delanoüe al general en cap Louis Marie Turreau, 14 de febrer de 1794 a La Regrippière.
* [nota, 2]
   Un temps després no estàvem tan contents: els republicans havien tornat a Beaupréau; estaven acampats a Saint-Martin de Beaupréau. M. de Bruc, amb la seva divisió, no abandonà l'exèrcit. La seva dama era més valenta que un home; el seu cunyat era el segon de la divisió; tots estaven reunits a Fief-Sauvin. El senyor de Bruc va decidir atacar aquest cos que estava acampat a Saint-Martin i que estava format per 3.000 homes. L'atac estava mal dirigit. Els nostres soldats no tenien quatre trets per disparar, de manera que vam ser completament colpejats i perseguits molt de prop cap a La Chaussaire i Fief-Sauvin, on s'havia llançat tot el gruix del nostre exèrcit, i on podíem escapar de la persecució.
- Memòries de Louis Monnier.
* [nota, 3]
   Vam eliminar l'enemic que va tenir la descarada d'atacar-nos a les nou del matí: la seva pèrdua ha de ser almenys set-cents homes. Va ser carregat vigorosament per les nostres dues columnes, una de les quals, que els generals Cordellier i Crouzat no han deixat, es troba actualment a La Regripière prop de Geste; i l'altre, que anava fins al caseriu de Villeneuve, més enllà del bastió de Sauvin, tornava per tal de Beaupreau on hi havia el punt de concentració. No crec que aquests senyors encara estiguin d'humor per atacar la nostra petita divisió de l'Exèrcit del Nord.
— Informe de l'ajudant de camp del general Cordellier, 14 de febrer a Beaupréau al general Huché.
* [nota, 4]
   Acomplerta la meva missió amb Charette, vist l'exèrcit del Centre que m'havia informat de les seves disposicions i de la seva marxa, vaig marxar per tornar a l'exèrcit d'Anjou. Quan estava a la vora de la Sèvre, vaig saber que el 14 de febrer hi havia hagut una aventura a Beaupréau en desavantatge nostre; no em van poder donar cap altre detall, llevat que l'exèrcit reialista s'havia retirat cap a Clisson per arribar a l'exèrcit del Centre en un lloc anomenat, crec: Quatre-Vents.
   Em porten a l'Exèrcit del Centre, i unes hores més tard veiem aparèixer l'Exèrcit d'Anjou.
   Vaig informar del que havia fet, però les circumstàncies actuals no ens van permetre dur a terme el que havia acordat amb Charette.
   No érem nombrosos, havent estat escampats per la golejada; s'havia de fer una nova trobada. La nostra pèrdua, sense ser considerable, havia estat d'uns dos-cents homes; era la columna de Cordellier.
— Memòries de Bertrand Poirier de Beauvais.
* [nota, 5]
   Va ser en aquesta batalla de Beaupréau que la comtessa de Bruc, trobant-se amb pressa en la seva fugida, amb un cavall dolent i a punt de ser presa, va rebre les ofertes d'un dels nostres genets més valents, que li va proposar pujar. darrere seu, segur, va dir, de salvar-la. Ja era baixa o millor dit darrere d'aquest home, que estava disposat a marxar, quan arriba el cavaller de Bruc, que li fa mal que la seva cunyada estigui darrere d'un genet, i l'obliga a pujar de nou al seu cavall. La pobra comtessa encara no era a la cadira quan van arribar els hússars enemics... i en el cos a cos que es va produir, aquesta desgraciada dona va ser piratejada amb un sabre... La senyora de Bruc va ser lamentada universalment a l'exèrcit.
— Memòries de Bertrand Poirier de Beauvais.
   La senyora de Bruc anava a cavall que no podia seguir perseguint els hússars blaus. M. le Comte, el seu marit, era a l'altra banda; el seu germà, el cavaller, era al front derrotat, sense pensar en la seva cunyada que hi havia darrere. Vaig tenir un genet que es deia Trilliot, el genet més valent de l'exèrcit, que estava molt ben muntat; observant la ràpida marxa dels blaus, va veure darrere seu la senyora de Bruc, que en qualsevol moment estava a punt de ser presa. Trilliot va dir a la senyora de Bruc: "Fugi, està atrapada." La senyora de Bruc va voler fer saltar el seu cavall per una bardissa, el cavall va caure i la senyora de Bruc va caure a la séquia. La cavalleria enemiga es trobava amb prou feines a la meitat del rang de mosquet. Trilliot va dir a la senyora de Bruc: "Puja ràpidament darrere meu o se't prendran." Aquesta amable dama, extremadament àgil, s'enfila darrere seu, i tots dos caminen a pas ràpid per unir-se als altres. El senyor cavaller de Bruc, que sabia bé que la seva cunyada era darrere, i que no hi havia perill de tornar a veure què havia fet d'ella, perquè hi havia cavalleria de la nostra, que era una mica contraria a la ràpida persecució del blues, la va veure cavalcar darrere del genet que l'havia salvat. Indignat de veure la senyora de Bruc muntada a l'esquena, li va dir: "Senyora, baixa i puja darrere meu". Trilliot va deixar el senyor de Bruc amb la seva cunyada al camí, no la va poder portar darrere seu. L'exèrcit republicà va arribar a tot galop; El senyor de Bruc va abandonar la seva cunyada que va ser tallada i feta a trossos. Aquest és el fruit de la glòria mal fundada de M. le Chevalier de Bruc. En un moment tan perillós, Trilliot salva la seva cunyada, i ell, per orgull, sacrifica la dona més estimada. Tal era el seu valor.
- Memòries de Louis Monnier.
   D'allà vam anar a Beaupréau, on vam patir una derrota completa, havent estat perseguits durant tres llegües. Prenent el camí de Montaigu, el nostre exèrcit encara dividit, vam lluitar en retirada amb gran valentia, i vam aconseguir reunir el nostre món. Allà, malauradament, vam perdre la dona del senyor Debruc; lluitant amb ganivets per salvar-la, la van matar a cinquanta passos de mi.
— Memòries de Renée Bordereau.

## Referències

* 1 2 3 4 Nicolas Delahaye et Pierre-Marie Gaborit, Les 12 Colonnes infernales de Turreau, Éditions Pays et Terroirs, 1995, 51 p. (ISBN 978-2908048209).
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 Jean Julien Michel Savary, Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République française, t. III, Baudoin frères, Libraires-éditeurs, 1825, 588 p
* ↑ Louis-Marie Clénet, Les colonnes infernales, Éditions Perrin, coll. « Vérités et Légendes », 1993, 189 p. (ISBN 978-2262009274
* ↑ Nicolas Delahaye et Pierre-Marie Gaborit, Les 12 Colonnes infernales de Turreau, Éditions Pays et Terroirs, 1995, 49 p. (ISBN 978-2908048209).
* 1 2 3 4 5 Louis Monnier, Mémoires sur la guerre de Vendée, Germain et G. Grassin, Imprimeurs-libraires, 1894, 71 - 73 p.
* ↑ Jean-Julien Savary, 1825, p. 195-197.
* 1 2 3 4 Émile Gabory, Les Guerres de Vendée, Éditions Robert Laffont, coll. « Bouquins », 2009, 388 p. (ISBN 978-2221113097).
* 1 2 3 4 Bertrand Poirier de Beauvais, Mémoires inédits de Bertrand Poirier de Beauvais, Plon, 1893, 264 - 265 p
* ↑ Bertrand Poirier de Beauvais, Mémoires inédits de Bertrand Poirier de Beauvais, Plon, 1893, 257 p.
* ↑ Charles-Louis Chassin, La Vendée Patriote 1793-1795, t. IV, Paris, Paul Dupont, éditeur, 1895, 290 p
* ↑ Renée Bordereau, Mémoires de Renée Bordereau, dite Langevin, touchant sa vie militaire dans la Vendée rédigés par elle-même, Paris, L. G. Michaud, imprimeur, 1814, 43 p

## Bibliografia

* Renée Bordereau, Mémoires de Renée Bordereau, dite Langevin, touchant sa vie militaire dans la Vendée rédigés par elle-même, Paris, L. G. Michaud, imprimeur, 1814, 64 p.
* Charles-Louis Chassin, La Vendée Patriote 1793-1795, t. IV, Paris, Paul Dupont, éditeur, 1895, 699 p.
* Louis-Marie Clénet, Les colonnes infernales, Éditions Perrin, coll. « Vérités et Légendes », 1993, 327 p. (ISBN 978-2262009274,
* Nicolas Delahaye i Pierre-Marie Gaborit, Les 12 Colonnes infernales de Turreau, Éditions Pays et Terroirs, 1995, 159 p. (ISBN 978-2908048209).
* Émile Gabory, Les Guerres de Vendée, Éditions Robert Laffont, coll. «Bouquins», 2009, 1504 p. (ISBN 978-2221113097).
* Louis Monnier, Mémoires sur la guerre de Vendée, Germain et G. Grassin, Imprimeurs-libraires, 1894, 124 p.
* Bertrand Poirier de Beauvais, Mémoires inédits de Bertrand Poirier de Beauvais, Plon, 1893, 420 p.
* Jean-Julien Savary, Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République française, t. III, Baudoin frères, Libraires-éditeurs, 1825, 588 p