OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Enrique Dupuy de Lome y Paulín

Enrique Dupuy de Lome y Paulín (València, 1851 - París, 1904) era un empresari, diplomàtic i polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.

## Biografia

Era fill de Santiago Lluís Dupuy de Lôme i germà de Federico Dupuy de Lome y Paulín. Estudià dret a la Universitat de Madrid i el 1872 ingressà al cos diplomàtic. El 1873 fou enviat a l'ambaixada espanyola al Japó, i després fou destinat a Brussel·les, Montevideo, Buenos Aires, París i Washington DC.
Membre del Partit Conservador, mercè la seva amistat amb Francisco Silvela fou cap de llista per Albaida a les eleccions generals espanyoles de 1891, i fou elegit diputat. Fou ambaixador d'Espanya als Estats Units d'Amèrica poc abans de la Guerra Hispano-estatunidenca, i es va veure obligat a dimitir a causa d'una carta (coneguda com a carta De Lome) que va enviar a José Canalejas y Méndez, interceptada per un espia cubà i publicada al New York Journal el febrer de 1898, on desqualificava greument el president William McKinley, i que el magnat William Randolph Hearst presentà com una greu insult al poble nord-americà.
Després de guerra Silvela el nomenà subsecretari del Ministeri d'Estat i fou escollit novament diputat per Albaida a les eleccions generals espanyoles de 1899, tot i que no arribà a ocupar l'escó perquè fou nomenat ambaixador a Itàlia. Va rebre les grans creus de l'Orde d'Isabel la Catòlica, de l'Orde de Carles III, l'Orde del Toisó d'Or, l'Orde de l'Àguila Vermella i la Legió d'Honor.

## Referències

* ↑ De fet el seu títol oficial era encarregat de negocis (chargé d'affaires)
* ↑ Reasoner, Harry (Narrator). (1991). The World's Political Hot Spots: The Philippines. (The Audio Classics Series) [Audio Recording]. Nashville, TN: Knowledge Products. Carmichael and Carmichael Inc.
* ↑ Juan Manuel López de Azcona, Ignacio González Casasnovas, Esther Ruiz de Castañeda Minería iberoamericana: Biografías mineras, 1492-1892, S. 145, Juan Felipe Leal, Carlos Arturo Flores Villela, Eduardo Barraza, Anales del cine en México, 1895-1911: 1898: Primera parte. Una guerra

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.184. ISBN 9788495484802.
* Mario G. Losano, Viaggiatori spagnoli nel Giappone occidentalizzato. Spanish travelers in Japan westernized, “Revista de Historiografía” (Madrid), 2012, n. 2, pp. 150–168.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
# Vicent Cantos Figuerola

Vicent Cantos Figuerola (Borriana, Plana Baixa, 10 de desembre de 1868 - Madrid, 26 de desembre de 1943) fou un advocat i polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica i durant la Segona República Espanyola. També fou ministre durant la Segona República.
Llicenciat en Ciències i Dret a la Universitat de València, després d'obtenir el títol de registrador de la propietat exercirà aquesta professió a Cuba on es traslladarà fins a la seva tornada a la Península el 1898. El 1903 ingressa al Partit Liberal Demòcrata de la mà de José Canalejas y Méndez i a les eleccions generals espanyoles de 1905 fou elegit diputat a Corts per la circumscripció de Castelló (districte de Llucena, l'Alcalatén), escó que continuarà guanyant en les successives eleccions celebrades fins a la de 1923.
Després de la proclamació de la II República obté novament un escó per Castelló en les eleccions de 1931 a les quals es va presentar com radical independent en el si de la Conjunció republicana-socialista per a després incorporar-se al Partit Republicà Radical. Posteriorment fou elegit diputat a les eleccions de 1933. Va ser ministre de Justícia entre el 28 d'abril i el 4 d'octubre de 1934 en el govern que va presidir Ricardo Samper e Ibáñez, cartera que tornaria a ocupar entre el 3 d'abril i el 6 de maig de 1935 en el govern format per Alejandro Lerroux. Després de la derrota del seu partit a les eleccions generals espanyoles de 1936 va dimitir dels seus càrrecs. En acabar la guerra civil espanyola no fou processat per la Llei de Responsabilitats Polítiques. La seva filla era casada amb el futur ministre franquista Rafael Cavestany de Anduaga.

## Referències

* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* ↑ «El Partido Republicano de Castellón (1868-1936). 4º LOS HOMBRES DEL PR-CS - VICENTE CANTOS FIGUEROLA». Arxivat de l'original el 2015-02-15. [Consulta: 15 febrer 2015].

## Bibliografia

* "Diccionari biografic politics valencians, 1812-2003". Arxivat 2013-06-18 a Wayback Machine. Institució Alfons el Magnànim, Diputació de València ISBN 847822386X
# Ramon Manent i Rodon

Ramon Manent i Rodon (Mataró, 1948), és un fotògraf especialitzat en fotografia d'art: pintura, escultura i arquitectura; però també en temàtiques socials. Autor d'una setantena de publicacions, com Ceràmica Catalana (1977), El Paisatgisme a Catalunya (1979), Argenters i Joiers a Catalunya (1985), El Palau Güell (1990), Barcelona vint segles (1991), Catalonia (1995), El Romànic Català (2007) i Balcons de Barcelona (2007)', entre moltes d'altres publicacions.
Destaca la seva especial dedicació a l'obra de Gaudí, de qui ha esdevingut un gran coneixedor, com es pot comprovar al llibre Mirar Gaudí (2002).

## Referències

* ↑ «Espais de Culte a Catalunya, exposició fotogràfica de la diversitat religiosa a tot Catalunya». Gencat, 30-09-2014 [Consulta: 17 febrer 2017]. Arxivat 18 de febrer 2017 a Wayback Machine.
# Gilman School

La Gilman School és una escola privada i independent per a nois situada al barri de Roland Park a Baltimore, fundada el 1897 com la primera escola diària per a nois als Estats Units. Ofereix tres nivells educatius: Lower School (de P3 a 5è), Middle School (6è a 8è) i Upper School (9è a 12è). Amb uns 1.400 estudiants i 146 professors, és membre de l'Association of Independent Maryland Schools i de la Maryland Interscholastic Athletic Association.
Entre els seus antics alumnes hi ha figures destacades com l'escriptor Walter Lord, el periodista esportiu Frank Deford i l'assassí acusat Luigi Mangione.

## Referències

* ↑ Handbook of American Private Schools (en anglès). P.E. Sargent, 1918.
* ↑ Smithwick, Patrick, ed. (1997). "History". Gilman Voices. Baltimore: Gilman School: 20. ISBN 978-0-9657449-0-4.
* ↑ «Gilman School Sports - Baltimore, MD», 23-04-2009. Arxivat de l'original el 2009-04-23. [Consulta: 21 desembre 2024].
# Jean-Pierre Raffarin

Jean-Pierre Raffarin (Poitiers, 3 d'agost de 1948) és un polític francès, Primer Ministre de França (2002-2005) i diputat per Viena.
La seva política econòmica fou liberal. Reformà el mercat laboral i els sistemes de pensions i de salut. Endemés, el seu govern lluità, amb un èxit reconegut per la major part dels especialistes, contra la inseguretat, que fou un gran tema a les eleccions de 2002. Hagué d'abandonar el càrrec a causa del "no francès" i fou substituït per Dominique de Villepin, qui segueix la seva política econòmica.
Es va posicionar en contra de la participació francesa a la Guerra de l'Iraq. El govern va dimitir després de la victòria del "no" al Referèndum sobre la Constitució Europea a França.

## Referències

* ↑ «De Villepin appointed French PM» (en anglès). BBC, 31-05-2005. [Consulta: 20 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Biografia de Jean Pierre Raffarin a Biosstars Arxivat 2006-11-08 a Wayback Machine..
* Jean Pierre Raffarin en México. Jean Pierre Raffarin i Iliana Troncoso a Mèxic Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine..
# Jonathan Nuevo i Puig

Jonathan Nuevo i Puig (1981) és un empresari, gurmet i gastrònom català conegut per la seva tasca de divulgació per mitjà de les xarxes socials a internet dels esmorzars de forquilla i dels establiments que els dispensen. Al seu perfil d'Instagram s'hi poden apreciar, entre d'altres, plats de callos, peus de porc, guisats, truites i carn a la brasa, o darreries típiques com les postres de músic, tot acompanyat d'un porró de vi, per tal d'acabar-ho dient la mítica frase de: «Salut i al lío!».

## Referències

* ↑ Pujol, Abel. «Els esmorzars de forquilla no passen mai de moda! | Entrevistes». Som Garrigues, 15-10-2020. [Consulta: 14 juny 2024].
* ↑ Llobet, Àlvar. «11.000 quilòmetres i 43 esmorzars». Nació Digital, 18-06-2023. [Consulta: 14 juny 2024].
* ↑ «Jonathan Nuevo, el Restaurant El Vinyet i Oriol Pérez de Tudela, Porronaires Firagost 2023», 24-07-2023. [Consulta: 14 juny 2024].
* ↑ «El lleidatà Jonathan Nuevo, premiat amb el porró d'or de la Firagost de Valls». Segre, 03-08-2023. [Consulta: 14 juny 2024].
* ↑ Cerón, Marc. «Salut i al 'lío'!». Segre, 01-10-2022. [Consulta: 14 juny 2024].

## Enllaços externs

* «Esmorzars de forquilla» a El Nacional
# Manuela Garín Pinillos

Manuela Garín Pinillos (Astúries, Espanya, 1 de gener de 1914 - Ciutat de Mèxic, 30 d'abril de 2019) va ser una matemàtica d'origen espanyol. Exiliada a Mèxic després de l'ascens de Gerardo Machado al poder a Cuba, va destacar com una de les dones pioneres en l'estudi de les matemàtiques en aquest país.

## Biografia

Manuela Garín va néixer a Astúries, Espanya, filla d'una dona dedicada al treball domèstic i un pare que era enginyer de mines. Aquest va ser contractat per una companyia dels Estats Units per a treballar a Cuba, lloc on es va mudar la família. Davant l'ascens de la dictadura de Gerardo Machado a l'illa, la família va emigrar a Mèxic buscant exili i pensant que tornarien a Cuba un cop enderrocat el govern de Machado.

## Trajectòria acadèmica

A Mèxic Garín va ingressar a l'Escola Nacional Preparatòria de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic on va triar el batxillerat en ciències químiques. L'any 1937 va aconseguir entrar a l'Escola de Ciències Físiques i Matemàtiques de la mateixa institució sent una de les primeres dones a Mèxic a fer-ho; aquí va estudiar la llicenciatura en matemàtiques rebent classes de professors com Carlos Graef Fernández, Alfonso Nàpols Gándara, Enriqueta González Baz i Felix Recillas, entre d'altres. L'any 1943, acabats els estudis es va mudar al nord de Mèxic pel seu matrimoni amb Raúl Álvarez, enginyer amb qui havia compartit classes de física.
Com a professora Garín Pinillos va impartir classes en el Tecnològic de Monterrey i en les facultats de Ciències a partir de 1951 i Enginyeria de la UNAM en 1952. D'aquesta última va ser nomenada com a professora emèrita l'any 1989. Va col·laborar en l'obertura de la llicenciatura en matemàtiques en la Universitat Autònoma de Yucatán i l'Escola d'Alts Estudis de la Universitat de Sonora.
Va formar part de la directiva de la Societat Matemàtica Mexicana en diferents períodes entre els anys 50 i 60, va ser organitzadora de diversos congressos científics i va ser pionera a presentar-se en congressos nacionals de física.

## Premis i reconeixements

* El Reconeixement Manuela Garín Pinillos atorgat pel Govern de la Ciutat de Mèxic per la promoció de les nenes i les dones en les ciències.

## Referències

* ↑ Graf, Norma Blazquez; Flores. Ciencia, tecnología y género en Iberoamérica (en castellà). UNAM, 2005. ISBN 978-970-32-3004-4.
* 1 2 «Manuela Garín Pinillos». matematicos.matem.unam.mx. Arxivat de l'original el 18 de febrero de 2020. [Consulta: 14 febrer 2020].
* ↑ «Conociendo a...». revistahypatia.org. [Consulta: 14 febrer 2020].
* ↑ Nuestros maestros (en castellà). UNAM, 1992. ISBN 978-968-36-2298-3.
* ↑ CDMX. «Anuncia Gobierno capitalino reconocimiento "Manuela Garín Pinillo" para promover la ciencia en niñas adolescentes» (en castellà). CDMX. [Consulta: 14 febrer 2020].
# Carner (bolet)

S'anomenen carners aquells bolets que creixen a partir d’una massa fúngica carnosa i soterrada. Acostumen a constituir una flota densa (flota carnera), però n'hi ha que neixen isolats.
Els bolets carners són espècies del gènere Lyophyllum (família de les liofil·làcies). Tot i que no totes les espècies del gènere formen una massa carnosa soterrada, un carnús, per similitud totes les espècies del gènere s'anomenen carners. També per semblança, s'anomena carner bord (Entoloma sinuatum)', un fong tòxic que ha provocat greus intoxicacions gastrointestinals.
Les espècies de carners són:
* Lyophyllum decastes, carner de bruc, flota de bruc
* Lyophyllum fumosum, carner cendrós, flota de bruc cendrosa
* Lyophyllum loricatum, carner de pell gruixuda
* Lyophyllum rhopalopodium, carner de peu gros
* Lyophyllum infumatum, Carner afumat
* Lyophyllum semitale, carner dels camins
* Lyophyllum transforme, carner ennegridor
* Lyophyllum shimeji, honshimeji, carner de pi japonès
Altres bolets anomenats carners però pertanyents a un gènere diferent:
* Hypsizygus marmoreus, bunashimeji, carner de faig japonès
* Hypsizygus marmoreus, bunapishimeji, carner blanc de faig japonès
* Leucocybe connata, carner blanc
* Entoloma sinuatum, carner bord
Totes les espècies del gènere Lyophyllum indicades més amunt es consideren comestibles.

## Referències

* ↑ Aguiló i Fuster, Marià «Carner (5)». Diccionari Aguiló: materials lexicogràfics / aplegats per Marià Aguiló i Fuster; revisats i publicats sota la cura de Pompeu Fabra i Manuel de Montoliu. Institut d'Estudis Catalans [Barcelona], III (ca-címbal), 1916, pàg. 1-341; 108.
* ↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «Carner». Diccionari català-valencià-balear. Moll [Palma de Mallorca], 1963-1968.
* ↑ Griera, Antoni. Tresor de la llengua, de les tradicions i de la cultura popular de Catalunya. 2. Barcelona: Edicions Polígrafa, 1935.
* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* 1 2 3 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
# Carlos González Cepeda

Carlos González Cepeda (Alcázar de San Juan, Castella - la Manxa, 1949) és un empresari i polític valencià d'origen castellà.

## Biografia

Diputat a les Corts Valencianes entre 1991 i 1996 pel Partit Popular. Ocupà diversos càrrecs a l'administració valenciana com el de president del Consell Assessor de Radiotelevisió Valenciana, delegat del Govern a la Comunitat Valenciana entre el maig de 1996 fins a l'any 2000, quan és designat Conseller de Justícia i Administracions Públiques pel president de la Generalitat Valenciana, Eduardo Zaplana.
Quan abandona el càrrec de conseller, el juliol de 2003, s'incorpora a l'activitat empresarial ocupant importants càrrecs de responsabilitat a diferents empreses com AUMAR (Autopista de la Mediterrània), Pobla Marina - Explotaciones Marítimas de Levante (empresa concecionaria del port esportiu de la Pobla de Farnals (l'Horta Nord); també serà conseller delegat de Programación de Inversiones Urbanísticas SA, empresa immobiliària. Recentment, una empresa de la qual González Cepeda era administrador, Grupo Erre Ingeniería, relacionada amb el món de la construcció estraba en un procés de suspensió de pagaments.
Carlos González Cepeda és llicenciat en Ciències Econòmiques i Empresarials per la Universitat Complutense de Madrid i treballà com a funcionari de l'Estat en rang d'Auditor Censor de Comptes i també com a assessor fiscal.

## Referències

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.258. ISBN 9788495484802.
* Notícia relacionada al Levante-EMV (21 de novembre de 2007) (Consulta:28-02-2009)
# Puig del Castell (Cassà de la Selva)

El Puig del Castell és un turó al veïnat de Verneda de Cassà de la Selva a la serralada del Gatellar a cinc quilòmetres de la vila cassanenca, al vessant oriental de les Gavarres.
Aquest puig recull les restes d'un poblat ibèric tipus oppidum, on després de diferents excavacions, s'hi han trobat restes d'una torre i d'una muralla. Aquest poblat va ser descobert el 1964, i ja s'hin han fet vàries campanyes d'excavacions arqueològiques. Aquest assentament ibèric disposava d'una magnífica vista sobre la plana circumdant, de gran riquesa agrícola i ocupada des de la prehistòria.

## Referències

* ↑ Sabater, Dani; Vicens, Jordi. Les Gavarres. 50 indrets amb encant.. ISBN 978-84-92811-89-2.
# Salvador Hormeu i Gardella

Salvador Hormeu i Gardella (Girona, 18 de setembre de 1894 - Barcelona, 28 d'agost de 1992) fou un futbolista català de la dècada de 1910.

## Trajectòria

Fou un dels pioners del futbol gironí, un dels fundadors de l'Strong FC. Jugava d'interior esquerre. Arribà al FC Barcelona el 1914 i hi romangué fins a 1918, jugant 46 partits i marcant 23 gols. Formà l'ala esquerra al costat de Paulí Alcàntara. Un cop retirat esdevingué metge analista.

## Referències

* ↑ «Dr. Salvador Hormeu i Gardella». La Vanguardia, 04-10-1992.
* ↑ «En Gerona». Mundo Deportivo, 07-09-1911.
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «Más homenajes que futbol». Mundo Deportivo, 03-06-1991.
* ↑ Ángel, Iturriaga. Diccionario de Jugadores del F. C. Barcelona. Editorial Base, 2010. ISBN 978-84-92437-74-0.
# Aixecament de Nanchang

L'Aixecament de Nanchang (xinès tradicional: 南昌起義, xinès simplificat: 南昌起义, pinyin: Nánchāng Qǐyì), fou el primer enfrontament armat entre el Kuomintang (KMT) i el Partit Comunista de la Xina a Nanchang (província de Jiangxi) en el marc de la repressió que el partit nacionalista sotmetia als militants comunistes, a l'inici de la Guerra Civil Xinesa.
L'inspirador de la rebel·lió fou Zhou Enlai i el cap militar més destacat fou Zhu De. Va iniciar-se el dia 1 d'agost de 1927, i els revolucionaris es van escapar del contraatac del KMT i van refugiar-se a les muntanyes Jinggang, tot i que el pla iniciar era arribar a Guangzhou, on hi havia una altra rebel·lió. El paper que posteriorment se li va atorgar a Mao Zedong ha estat qüestionat per diferents autors. Per al Partit Comunista aquest aixecament va ser el germen de l'Exèrcit Popular d'Alliberament (Exèrcit Roig).

## Referències

* 1 2 3 4 Carter, James. «The Nanchang Uprising and the birth of the PLA». The China Project, 04-08-2021. [Consulta: 7 novembre 2022].
* ↑ Jung Chang i Jon Halliday. Pàg.79-82

## Bibliografia

* Las luchas campesinas del siglo XX d' Eric R. Wolf. Siglo XXI editores. ISBN 968-23-0402-4- Pàg.213
* Mao. La història desconocida de Jung Chang i Jon Halliday. Editorial Taurus.2006. Pàgs. 79-82

## Enllaços externs

* http://www.chinadaily.com.cn/china/cpc2011/2010-09/26/content_12474260.htm
* http://history.cultural-china.com/en/34H7319H12466.html Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* http://spanish.peopledaily.com.cn/32001/102422/102438/7416524.html Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* https://www.marxists.org/espanol/zhu/06-1962.htm
# Rafael Gomar i Lloret

Rafael Gomar i Lloret (Gandia, 1955), més conegut com a Rafa Gomar, és un escriptor valencià.

## Biografia

Va cursar estudis de Magisteri a l'Escola del Professorat d'EGB de València i els de llicenciat en Ciències de l'Educació (Pedagogia) a la Facultat de Filosofia i Ciències de l'Educació de València. Va exercir de mestre a l'escola pública durant sis anys. Des del 1987 fins al 2018 va treballar a la Sindicatura de Comptes de la Comunitat Valenciana com a traductor corrector.
La seua trajectòria literària se centra en el gènere narratiu, tot i que també ha conreat la poesia amb la publicació d'obres com ara Les quotidianies d'Arístides (1981), I nosaltres com la pols dormíem dins d'un calaix (1984) i Saxo (1987).
Pel que fa a la narrativa, ha publicat el diari Donato, 2,27 (1988); Hipòtesi (1991), premi de narrativa breu Vila de Mislata; Legítima defensa (1991), Premi Víctor Català i Premi de la Crítica dels Escriptors Valencians (1992); En blanc i negre (1995) i Viure al ras (2000). L'any 2003 va guanyar el XXXIX Premi Recull de Narrativa Joaquim Ruyra amb l'obra Batecs, que va ser publicada l'any 2004; i aquest mateix any va publicar també la novel·la curta Rin. El 2009 guanyà el Premi Andròmina dels Octubre amb la novel·la Andròmina. Rafa Gomar ha participat en els volums col·lectius A la fi de l'atzucac (1982) i Històries circulars i altres relats (2003). L'any 2019 va publicar la novel·la Vidres en la moqueta i el 2020 Dissabte, jazz, obra guanyadora del Premi Soler i Estruch. Arxivat 2024-07-13 a Wayback Machine.
Rafa Gomar també ha col·laborat en revistes com ara Papers de Cultura, Boom, Saó, El Temps, Caràcters o L'Aiguadolç, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Enllaç a la pàgina del llibre». www.bullent.net. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ «Ressenya de Josep A. Ysern». www.nosaltreslaveu.com. Arxivat de l'original el 2020-08-11. [Consulta: 27 agost 2020].

## Enllaços externs

* «Rafael Gomar i Lloret». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
# Maria Fullana i Montoro

Maria Fullana i Montoro (València, 16 de juny de 1958) és una poeta, narradora, traductora i professora jubilada valenciana.
Llicenciada en filologia hispànica per la Universitat de Sevilla el 1980, ha exercit professionalment com a mestra de secundària de català. Entre les seues publicacions en el camp de la poesia destaquen els poemaris Cants mimètics (1986), I escadussers (1987), Blues (1989) i Ícara (1990); també ha estat antologada en Paisatge emergent. Trenta poetes catalanes del segle XX (1999) i en Contemporànies. Antologia de poetes dels Països Catalans (1999), entre d'altres. Des de la seua faceta de narradora és autora d'obres narratives com Contes feiners (1990) i Joc de dames (1992), així com de l'obra de literatura infantil Bon viatge fa la cadernera (1995). També ha participat en algunes obres col·lectives com Premis de poesia Senyoriu d'Ausiàs Marc (1997) i Microsexe (1998).
El 1986 va rebre el premi "Manuel Rodríguez Martínez de poesia d'Alcoi", per Cants mimètics, i el 1988 el premi Senyoriu d'Ausiàs March, per Blues.
En el camp de l'assaig, publicà Pensades, un recull d'aforismes, el 2019 (editorial Neopàtria).

## Referències

* 1 2 3 «Maria Fullana i Montoro». Diccionari Enciclopèdic de la Literatura Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 «Fullana, Maria». Institució de les Lletres Catalanes (ILC) [Consulta: 11 febrer 2018].
# Llista de Creus de Sant Jordi/2023/Persones
#### Persones

Informació actualitzada per un bot. Els canvis manuals es perdran quan s'actualitzi!
| Persona | Wikidata | Descripció | Ocupació |
| Julieta Serrano i Romero | Q435308 | actriu catalana | actor actor de teatre actor de cinema |
| Francesc Buscató i Durlan | Q2319582 | Jugador de bàsquet català | entrenador de bàsquet entrenador jugador de bàsquet |
| Agustí Villaronga i Riutort | Q2624598 | cineasta mallorquí | actor de cinema director de cinema guionista |
| Jaume Sisa i Mestres | Q3110913 | Músic català | cantautor músic |
| Joan-Pere Viladecans | Q5692084 | pintor català | pintor dissenyador |
| Antoni Miró | Q11905895 | pintor valencià | pintor escultor |
| Dolors Bramon i Planes | Q11917592 | filòloga catalana | filòleg professor d'universitat escriptor assagista historiador |
| Zoraida Burgos i Matheu | Q20102300 | artista i bibliotecària catalana | bibliotecari escriptor poeta |
| Jordi Cuixart i Navarro | Q21530373 | empresari i activista català, ex-president d'Òmnium Cultural | empresari activista |
| Xavier Nieto Prieto | Q55995362 | arqueòleg | arqueòleg |
| Custodia Moreno Rivero | Q61360526 | infermera, activista i líder veïnal barcelonina | activista social infermer |
| Antoni Gelonch Viladegut | Q93415662 | Advocat i escriptor | mecenes escriptor divulgador cultural |
| Miquel Morera i Darbra | Q93416084 | excombatent i escultor català | combatent escultor |
| Ignasi Garcia Clavel | Q114736600 | polític català | educador filòleg polític |
| Vicki Bernadet i Rius | Q117404910 | activista catalana contra el maltractament infantil | activista |
| Joana Costa Benaiges | Q117844204 | armadora i remendadora catalana | armador pescador |
| Edelmira Domènech i Llaberia | Q117845991 | metgessa i psiquiatre | metge psicòleg |
| Bombo Ndir Fall | Q117846004 | integradora social | professor activista cultural |
| Maria del Carme Valls i Farrà | Q117846014 | cantant, directora de cant coral i professora de música | cantant |
| Josefina Vilajosana Carné | Q117846017 | ceramista catalana | ceramista |