OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Uramarsita

La uramarsita és un mineral de la classe dels arsenats, que pertany al grup de la meta-autunita. El seu nom reflecteix la seva composició: urani (Ur), amoni (am) i ions arsenat (ars), d'acord amb la denominació prèvia sent anàleg amb fosfat de la uramfita.

## Característiques

La uramarsita és un arsenat de fórmula química (NH₄)(UO₂)(AsO₄)·3H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2005. Cristal·litza en el sistema tetragonal.
Segons la classificació de Nickel-Strunz pertany a «08.EB: Uranil fosfats i arsenats, amb ràtio UO₂:RO₄ = 1:1» juntament amb els següents minerals: autunita, heinrichita, kahlerita, novačekita-I, saleeïta, torbernita, uranocircita, uranospinita, xiangjiangita, zeunerita, metarauchita, rauchita, bassetita, lehnerita, metaautunita, metasaleeïta, metauranocircita, metauranospinita, metaheinrichita, metakahlerita, metakirchheimerita, metanovačekita, metatorbernita, metazeunerita, przhevalskita, metalodevita, abernathyita, chernikovita, meta-ankoleïta, natrouranospinita, trögerita, uramfita, threadgoldita, chistyakovaïta, arsenuranospatita, uranospatita, vochtenita, coconinoïta, ranunculita, triangulita, furongita i sabugalita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al dipòsit d'urani de Bota-Burum, al llac Alakol, a la província d'Almati (Kazakhstan). També ha estat descrita al dipòsit d'or de Darasun, a Vershino-Darasunskiy (Transbaikal, Rússia).

## Referències

* ↑ «Uramarsite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Galeria d'imatges
# Acacia erioloba

Acacia erioloba és una acàcia espinosa nativa de les zones àrides del sud d'Àfrica - el Transvaal, oest de l'Estat Lliure, nord de la Província del Cap, Botsuana, Namibia.

## Descripció

Creix fins a 17 m d'alçada. Va ser descrita per William J. Burchell, tot i que ja Jacobus Coetse l'havia nomenat el 1760, 50 anys abans.
Un dels seus nom és una referència al fet que la girafa sol alimentar-se de les seves suculentes fulles difícils d'agafar, les quals normalment estan fora de l'abast d'animals més baixos. Tot i això, les girafes fan el mateix amb totes les acàcies; posseeixen una llengua i llavis especialment adaptats per a alimentar-se d'aquesta espècie espinosa.
Aquesta acàcia té fruits allargats, llegums, que al caure a terra són menjats per moltes espècies d'herbívors, incloent-hi bovins.

## Usos

La fusta és de color vermell marronós molt fosca i extremadament densa i forta. Desafortunadament, combustiona massa bé, fent que quan es produeix un foc a la sabana, aquest s'expandeixi massa i aconsegueixi matar moltes plantes sanes. Té un lent creixement, resisteix a la sequera i és pobre resistint a les gelades.
D'acord amb una superstició, cauen més llampecs sobre A. erioloba que sobre altres espècies. És possible torrar les llavors com a substitut del cafè.

## Taxonomia

Acacia erioloba va ser descrita per Ernst Heinrich Friedrich Meyer i publicada a Commentariorum de Plantis Africae Australioris 1: 171. 1836.

### Etimologia

* Acacia: nom genèric derivat del grec ακακία (akakia), que va ser atorgat pel botànic grec Pedanius Dioscorides (A.C. 90-40) per l'arbre medicinal A. nilotica al seu llibre De Materia Medica. El nom deriva de la paraula grega ακις (akis, "espines").
* erioloba: epítet llatí que significa "amb lòbuls llanosos".

#### Sinonímia

* Vachellia erioloba (E.Mey.) P.J.H.Hurter
* Acacia giraffae sensu auct.
* Acacia giraffae Willd.

## Referències

* ↑ «Acacia erioloba». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 28 abril 2013].
* ↑ Acacia erioloba a PlantList
* ↑ «Acacia nilotica (acacia)». Plants & Fungi. Royal Botanic Gardens, Kew. Arxivat de l'original el 2010-01-12. [Consulta: 28 gener 2010].
* ↑ Quattrocchi, Umberto. CRC World Dictionary of Plant Names. 1 A-C. CRC Press, 2000, p. 6. ISBN 978-0-8493-2675-2.
* ↑ «Acacia erioloba» a EOL. Data consulta: 07 de gener de 2014.

## Bibliografia

* Ross, J.H. (1979) Mem. Bot. Surv. S. Afr. 44: 1-150. A conspectus of African Acacia.
* Ross, J.H. (1975) Bothalia 11: 443-7. Notes on African Acacia species
* Lock, J.M. (1985) Specimen in Herb. Kew
* Ross, J.H. (1971) Bothalia 10: 359-362... the A. giraffae x A. haematoxylon hyb.
# 1764
## Esdeveniments

* Els austríacs fan una matança a Hongria per sotmetre una revolta

## Naixements

* 8 d'abril, Meulan-en-Yvelinesː Sophie de Grouchy, filòsofa, escriptora, salonnière, traductora francesa del segle xviii (m .1822).
* 14 d'abril, París: Firmin Didot, tipògraf i editor (m. 1836)
* 3 de maig, Versallesː Elisabet de França, membre de la família reial executada en el marc de la Revolució Francesa (m. 1794).
* 9 de juliol, Londres, Anglaterra: Ann Radcliffe, novel·lista britànica (m. 1823).
* 5 de setembre, Berlín: Henriette Herz, amfitriona d'un saló literari, primera salonnière jueva de Berlín (m. 1847).
* 24 d'octubre, Berlín: Dorothea Veit, intel·lectual alemanya del romanticisme, escriptora, editora, traductora (m. 1839).
* 1 de novembre: Josepa Domènica Català de Valeriola, aristòcrata valenciana.
* Praga: František Jan Štiasný, violoncel·lista i compositor del Classicisme.

## Necrològiques

* 30 de març: Pietro Antonio Locatelli, compositor i violinista italià (n. 1695)
* 15 d'abril - Versalles, Regne de França: Madame de Pompadour, la més cèlebre de les amants del Lluís XV rei de França (n. 1721).
* 12 de setembre: Jean-Philippe Rameau, compositor i teòric musical francès (n. 1683)
* 22 d'octubre Jean-Marie Leclair, violinista i compositor francès (n. 1697)
* 26 d'octubre - Londres (Anglaterra): William Hogarth, artista britànic, il·lustrador i pintor satíric (n. 1697).
* 30 de novembre, Anvers: Dieudonné Raick, sacerdot, organista i compositor liejés.

## Referències

* ↑ Hope Spencer, Erika. «Women in the French Revolution: A Resource Guide, Sophie de Condorcet» (en anglès). Library of Congressː Research Guides. [Consulta: 10 juliol 2022].
* ↑ Larousse, Éditions. «Encyclopédie Larousse en ligne - Didot» (en francès). [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ Hope Spencer, Erika. «France: Women in the Revolution: Élisabeth of France» (en anglès). Biblioteca del Congrés. Research Guides. [Consulta: 7 abril 2024].
* ↑ «Ann Radcliffe | enciclopèdia.cat». [Consulta: 14 maig 2020].
* ↑ Hahn, Barbara. «Henriette Herz» (en anglès). Jewish Women's Archive. The Shalvi/Hyman Encyclopedia of Jewish Women, 23-06-2021. [Consulta: 13 octubre 2022].
* ↑ Hertz, Deborah. «Dorothea Mendelssohn Schlegel» (en anglès). Jewish Women's Archive. [Consulta: 17 agost 2024].
* ↑ Úbeda, Pepa. «Josepa Domènica Català de Valeriola, una aristòcrata peculiar» (en catalan). Tornaveu, 13-07-2014. Arxivat de l'original el 2022-01-24. [Consulta: 24 febrer 2021].
* ↑ «Pietro Locatelli» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ Queralt, María Pilar. Reinas en la sombra : amantes y cortesanas que cambiaron la historia (en castellà). Madrid: EDAF, 2014, p. 102. ISBN 9788441434400.
* ↑ «William Hogarth | Biography, Art, & Facts» (en anglès). [Consulta: 26 octubre 2021].
# Dolços de fruites a la cuina turca

Els dolços de fruites a la cuina turca són variats i diferents a les postres de fruites com les postres de codonyat. Aquests dolços tant es poden consumir com a postres en els àpats com també a l'hora del te o sols, fins i tot al carrer. A Turquia els dolços de fruites (turc: Meyve şekerlemeleri) pot ser amb nous fresques (verda enter), carbasses, figues, codonyats, cireres, mandariner, albergínies, taronges amargues, taronges i les peles de taronges, entre d'altres.
Aquests dolços semblen, mes que la fruita en almívar, a la fruita cristal·litzada de Mèxic, ja que es fa servir calç viva en l'elaboració de tots, amb l'excepció de dolç de castanyes.
Els dolços de fruites turcs es fan especialment a la província de Hatay, al sud del país. D'altra banda, els dolços de castanyes són especialitats de la ciutat i província de Bursa a Turquia.

## Vegeu també

* Cevizli sucuk
* Cezerye
* Kabak tatlısı
* Macun
* Pestil

## Referències

* ↑ http://lezzetler.com/tarif-62901
* ↑ http://www.anadolujet.com/aj-tr/anadolujet-magazin/2009/aralik/makaleler/antakya-mutfagi.aspx
# Creu de la Magòria

La Creu de la Magòria era una creu de terme medieval, que estava situada a l'antiga riera de la Magòria, al barri de les Corts de Barcelona.
La creu va donar nom al Camp de la Creu, un dels barris de les Corts, que tenia com a centre la plaça del Carme.
A la plaça existent a la cruïlla de l'Avinguda de Sarrià i del carrer de Déu i Mata, el 1991 l'Ajuntament de Barcelona l'anomenà Placeta de la Creu de Magòria, en al·lusió a aquesta creu de terme.

## Referències

* ↑ «El camp de la Creu». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «El Camp de la Creu». Ara, 23-06-2022.
* ↑ «Nomenclàtor de carrers». Ajuntament de Barcelona.
# Barcode

Barcode va ser un grup danès de hardcore d'Aarhus. Era la banda del guitarrista Jacob Bredahl, que també va ser el cantant principal de Hatesphere des del 1997 fins al 2007.

## Història

La banda es va formar el 1995 i va publicar la seva primera maqueta un any després. L'àlbum de debut, Hard Jet Super Flash, es va publicar el 1997 i després de l'enregistrament del segon treball, Beerserk (1999), Barcode va fer una gira europea amb Madball.
Ell segell discogràfic Nuclear Blast va publicar-ne el quart àlbum, Showdown, el 2005. El darrer àlbum, Ahead of the Game, va ser publicat el desembre de 2006 amb el segell italià Scarlet Records i compta amb Lou Koller de Sick of It All com a cantant convidat.

## Discografia

* 1996: Demo
* 1997: Hard Jet Super Flash (Diehard Music Worldwide, RRS)
* 1999: Beerserk (Hardboiled)
* 2002: Hardcore (Hardboiled)
* 2002: Ciaff Vs Barcode (EP compartit amb Ciaff, Nocturnal Music)
* 2005: Showdown (Nuclear Blast)
* 2006: Ahead of the Game (Scarlet)

## Referències

* ↑ https://powermetal.de/content/artikel/show-BARCODE__Interview_mit_Jay,5117-1.html
* ↑ «Barcode - Ahead Of The Game Review • metal.de». [Consulta: 11 febrer 2023].
* ↑ «Review» (en alemany). Ox Fanzine. [Consulta: 11 febrer 2023].
* ↑ «Review: Barcode - Ahead of the game (8.5/10)», 15-11-2016. Arxivat de l'original el 2016-11-15. [Consulta: 11 febrer 2023].
* ↑ «Review» (en alemany). Ox Fanzine. [Consulta: 11 febrer 2023].
# Joana Garcia Grenzner

Joana Garcia Grenzner (Madrid, 1977) és una activista feminista, investigadora, periodista i professora universitària espanyola especialitzada en comunicació amb perspectiva de gènere, classe social i ètnia. Exerceix com a docent del Màster de Gènere i Comunicació de la Universitat Autònoma de Barcelona i és membre d'ORIGEN (Observatori Regular de la Igualtat de Gènere en Noticiaris). És coautora de les recerques Fils feministes: seguint el fil del moviment feminista a Catalunya i Sabers i Pràctiques Feministes: una aproximació al moviment feminista català, entre d'altres. També és cofundadora de La independent-Agència de Notícies amb Visió de Gènere i de l'Agència 8M, creada per cobrir la vaga feminista. Escriu habitualment a Pikara Magazine, revista feminista online, i ha col·laborat amb Crític, TV3, Catalunya Ràdio, La Directa, El Periódico, Gara, El Salto-Diagonal i a altres mitjans.

## Referències

* ↑ «Joana G. Grenzner». Revista Idees. Centre d'Estudis de Temes Contemporanis de la Generalitat de Catalunya, Núm. 47, 2019 [Consulta: 27 juliol 2020].

## Enllaços externs

* Entrevista a Joana Garcia Grenzner, lluitadora feminista: “Les dones hem d'escriure la nostra història per assegurar-nos que no l'esborrin”
# Llista de revistes de l'Associació Catalana de la Premsa Comarcal

Aquesta és una llista de revistes de l'Associació Catalana de la Premsa Comarcal.
* 777 Comunica
* Alella
* Àncora
* Avenç del Palau d'Anglesola
* Barret Picat
* Butlletí l'Aldea
* Caliu
* Cappont
* Carrilet
* Celsona Informació
* Cultura
* Delta del Llobregat
* Des dels Quatre Cantons
* Diari del Manlleu
* Diari de Sant Cugat
* Diari de Vilanova
* Diari del Baix Penedès
* Diari del Priorat / Diari de la Ribera
* Dovella
* El 3 de Vuit
* El 855
* El 9 Nou Osona i Ripollès
* El 9 Vallès Oriental
* El Baluard
* El Breny
* El Brogit
* El Butlletí de Llagostera
* El Codony
* El Fonoll
* El Foradot
* El Francolí
* El Llaç
* El Martinet
* El Pont de Fusta
* El Portal de Centelles
* El Pou de la Gallina
* El Pregoner d'Urgell
* El Punt Barcelona
* El Punt Girona
* El Punt Tarragona
* El Replà
* El Ripollès
* El Salí
* El Setmanari de Súria
* El Ter
* El Tots per a Tots
* El Vallenc
* El Xic Torrellenc
* El Cérvol
* Els Porxos
* L'Erol
* Església d'Urgell
* Estela
* Estímul
* Fet a Sant Feliu
* Forja
* Girasol Solivellenc
* Hora Nova
* L'Erol
* L'Artesenc
* L'Eco de Sitges
* L'Escalenc
* L'Esparver
* L'Espiga
* L'Esquerda de la Bastida
* L'Informador de Martorell
* La Comarca d'Olot
* La Farga
* La Foig
* La Fulla
* La Palanca
* La Pinya
* La Portada
* La Segarra
* La Tosca
* La Vall
* La Vall de Verç
* La Veu de Flix
* La Veu de l'Alt Congost
* La Veu de l'Anoia
* La Veu de la Segarra
* La Veu de l'Ebre
* La Veu de Torreflor
* La Vila
* Llobregós Informatiu
* Llumiguia
* Lo Collet
* Lo Floc
* Lo Senienc
* L'Om
* Montònec
* Montpeità
* Nas de Barraca
* Nova Badia
* Nova Conca
* Nova Tàrrega
* Osona Comarca
* Papers de Vi
* Portal Nou
* Portaveu del Segre Mitjà
* Recull
* Regió 7
* Ressò
* Ressò de Ponent
* Ressò Mont-rogenc
* Revista Cambrils
* Revista de Badalona
* Revista de Banyoles
* Revista de Palafrugell
* Revista del Baix Empordà
* Revista del Vallès
* Rubricata
* Sarment
* Segarra
* Segre
* Setmanari de l'Alt Empordà
* Setmanari Montbui
* Sió
* Som-hi!
* SomGarrigues
* Taradell
* Temps de Franja
* Terrall
* Torelló
* Vacarisses, Balcó de Montserrat
* Viladomenio
* 30º

## Vegeu també

* Llista de revistes de l'Associació de Publicacions Periòdiques en Català

## Referències

* ↑ «Lloc web de l'Associació Catalana de la Premsa Comarcal». [Consulta: 27 gener 2012].
# Joaquim Manich i Comerma

Joaquim Manich i Comerma (1882 - 1976) va ser un arquitecte català.
Va estudiar a l'Escola Superior d'Arquitectura de Barcelona, on es va llicenciar el 1911. Va exercir la seva carrera a Sabadell, on va ser professor de l'Escola Industrial d'Arts i Oficis. Va construir el monument franquista als caiguts de Sabadell (actual Racó del Campanar), com també és autor de diverses obres al Cementiri de Sabadell i del rengle de cases d'en Josep Mañona, entre d'altres. Va exercir d'arquitecte municipal de Sabadell.

## Referències

* ↑ «Joaquim Manich i Comerma». MyHeritage. [Consulta: 3 juliol 2017].
* ↑ «Joaquim Manich i Comerma». Barcelona Modernista. [Consulta: 3 juliol 2017].
* ↑ «Obra funerària. Cementiri de Sant Nicolau de Sabadell (Vallès Occidental)». PatrimoniFunerari.cat. [Consulta: 3 juliol 2017].
* ↑ «Rengle d'en Josep Mañosa». Ajuntament de Sabadell. Arxivat de l'original el 31 de març 2010. [Consulta: 3 juliol 2017].
* ↑ «Miquel Carreras Costajussà (1905-1938): passió i compromís» p. 172. Publicacions de l'Abadia de Montserrat. [Consulta: 10 desembre 2017].
# 1785
## Esdeveniments
### Països Catalans

* 6 d'abril - El bisbe d'Urgell confirma els privilegis d'Andorra i és reconegut com a copríncep.

### Resta del món

* 22 de març: el comte de Floridablanca sol·licita, de tots els intendents, una relació puntual de totes les jurisdiccions inferiors i llocs de la seva intendència per fer el cens de Floridablanca, el primer cens modern espanyol.
* S'adopta el dòlar com a moneda nacional dels Estats Units.
* Publicació de la Grundlegung zur Metaphysik der Sitten (Fonamentació metafísica dels costums), obra moral de Kant.
* El Marquès de Sade conclou Les 120 jornades de Sodoma mentre és presoner a La Bastilla.

## Naixements
### Països Catalans

* 26 de setembre, Borredà (Berguedà: Josep Manso i Solà, capità general de l'exèrcit reial en els regnats de Ferran VII i Isabel II.

### Resta del món

* 4 de gener, Hanau: Jacob Grimm, lexicògraf i historiador de la mitologia alemanya (m. 1863).
* 26 de febrer, Kymlinge, Estocolm: Anna Sundström, química sueca. coneguda com la primera dona química de Suècia.
* 4 d'abril, Frankfurt del Main: Bettina von Arnim, escriptora alemanya del romanticisme (m. 1859)
* 9 d'abril, Tuña, Tinéu, Astúries: Rafael del Riego, general espanyol i polític liberal.
* 20 de juny, San Carlos (Uruguai): Manuel Basilio Bustamante, president de l'Uruguai (m. 1863).
* 6 de juliol, Norwich (Anglaterra): Sir William Jackson Hooker, botànic i il·lustrador botànic anglès (m. 1865).
* 13 de novembre, Dorset, Anglaterra: Caroline Lamb, aristòcrata i novel·lista britànica (m. 1828).
* Lviv: Wenceslau Severin Rzewuski, orientalista polonès.
* Viena: Stephan Franz, compositor austríac del Romanticisme.

## Necrològiques

* 3 de gener: Baldassare Galuppi, compositor venecià (78 anys).
* 15 de desembre, Estocolm: Lars Lalin, poeta i compositor suec.
* Venècia, República de Venècia: Leopoldo de Gregorio, conegut com el Marquès d'Esquilache, polític espanyol d'origen italià destacat en el regnat de Carles III d'Espanya (n. 1700).

## Referències

* ↑ «El gobierno de Francia quiere adquirir el manuscrito de "Los 120 días de Sodoma"» (en espanyol). Infobae, 23-01-2013. [Consulta: 6 març 2013].
* ↑ Trofast, Jan. «Anna Sundström – Berzelii hushållerska och hjälpreda» (en suec). Svenska Kemisamfundet (Societat Química Sueca). [Consulta: 24 desembre 2024].
* ↑ «Bettina von Armin. German writer» (en anglès). Encyclopaedia Britannica, 31-03-2020. [Consulta: abril 2020].
* ↑ «Sir William Jackson Hooker | Biography & Facts» (en anglès). [Consulta: 6 juliol 2020].
* ↑ Knowles, Rachel. «Lady Caroline Lamb (1785-1828)». Regency History, 28-11-2012. [Consulta: 26 setembre 2020].
# Fordhaus Ben Tsissy

Fordhouse Ben-Zisi (Natan) (Khodorkov (prop de Kíev, Ucraïna), 23 d'octubre, 1896 - 1979 ) va ser un compositor i director d'orquestra durant el període Yishuv i els primers temps de l'estat israelià.

## Biografia

Natan, era fill de Shalom Fried, un escriptor i cabalista satram, i Pua Tsissy, de soltera Nusinov, a la ciutat de Khodorkov, prop de Kíev, Ucraïna. Va estudiar inicialment en una yeshiva, però més tard va adquirir una educació musical al Conservatori Estatal de Sant. Com a director de l'Òpera de Palestina i després de la "Orquestra Simfònica de Palestina", Ben-Tsissy va ser el fundador de l'oratori de Palestina, que va aparèixer en oratoris (obres musicals dramàtiques, interpretades per un cor i una orquestra sense actuació i sense escenografia, la majoria dels texts es cantaven en hebreu i es posava l'accent bíblic). En preparació del primer Maccabiah de 1932, es va celebrar un gran ball artístic, en el qual es va interpretar l'oratori "Eretz Yisrael", dirigit per Ben-Zisi, amb una sèrie de cançons heroiques jueves, inclosa la cançó de la victòria de "Judas Maccabees" de Händel.
Des de 1929, Ben-Zisi va ser el director de l'orquestra que acompanyava les representacions del Teatre Habima i va compondre música per a desenes d'obres d'escenari.
Des de la dècada de 1930 fins a la de 1960, Ben-Zisi va exercir com a director musical i director en cap de l'Habima. Es va casar amb Esther, filla de Shmuel a Barbada. La parella va tenir dues filles: Pua i Shulamit. La seva filla, Shulamit Alkalai, era violinista de l'Orquestra Filharmònica d'Israel.
Fordhouse Ben-Zisi va morir el 1979.
El cognom Fordhouse, amb el qual des d'un moment de la seva vida es va identificar com a primer nom, és molt singular en el paisatge israelià. La font fa referència al període en què era habitual cobrar quotes de mecenatge per pagar els serveis. El nom de la família està format per la paraula "casa" (casa) i "Ford", que és una corrupció de "fiord": abans de tallar un túnel, els conductors havien d'escollir entre una carretera sinuosa a les muntanyes i un ferri que travessa un fiord, i per fer-ho havien de passar pel peatge, d'on prové el nom "Fordhouse".

## Bibliografia

* Moshe Gorli, El director Fordhouse Ben-Zisi i l'Oratori de Palestina, Tzllil 7, 13 (1973).
# Chaudhúrids

Els chaudhúrids (Chaudhuriidae) són una família de peixos teleostis de l'ordre dels simbranquifomes. Són petits d'aigua dolça. Les deu espècies més conegudes són de la mateixa mida que els cucs de terra, d'aquí el nom de la família. Mentre una espècie, Chaudhuria caudata, va ser documentada de Inle Lake per Nelson Annandale el 1908, les altres han estat només documentats des de 1970, tots entre Índia i Corea.
Ni les aletes dorsal ni anal tenen espines, i en Nagaichthys i en Pillaia s'han fusionat amb l'aleta caudal; en els altres gèneres l'aleta cabal és petita però separada. Els cossos no tenen escates. Els pocs exemplars trobats fins ara no són de més de 8 cm, i Nagaichthys filipes és conegut per arribar als 3,1 cm. L'ull és petit cobert d'una pell gruixuda.
Gairebé no se sap res dels hàbitats i biologia de Chaudhuriidae.
El nom de la família Chaudhuriidae ve del nom local del peix en birmà.

## Classificació

La família inclou deu espècies dins de sis gèneres:
* Gènere Bihunichthys Kottelat i Lim, 1994
** Bihunichthys monopteroides Kottelat i Lim, 1994
* Gènere Chaudhuria Annandale, 1918
** Chaudhuria caudata, Annandale, 1918
** Chaudhuria fusipinnis Kottelat i Britz, 2000
** Chaudhuria ritvae Britz, 2010
* Gènere Chendol Kottelat i Lim, 1994
** Chendol keelini Kottelat i Lim, 1994
** Chendol lubricus Kottelat i Lim, 1994
* Gènere Garo Yazdani & Talwar, 1981
** Garo khajuriai (Talwar, Yazdani & Kundu, 1977)
* Gènere Nagaichthys Kottelat i Lim, 1991
** Nagaichthys filipes Kottelat i Lim, 1991
* Gènere Pillaia Yazdani, 1972
** Pillaia indica, Yazdani, 1972
** Pillaia kachinica Kullander, Britz & Fang, 2000

## Referències

* ↑ Catalogueoflife.org
* Detalls de la família a Fish Base. Consulta: 7 de setembre de 2012
* Ferraris, Carl J. Sven O. Kullander, Fang Fang. «Earthworm eels (Chaudhuriidae) in Myanmar», 10-01-2004. Arxivat de l'original el 2004-10-23. [Consulta: 14 agost 2006].
* Annandale, N. 1918. Fish and fisheries of the Inlé Lake. Records of the Indian Museum, 14: 33–64
* Kullander, S.O., R. Britz & F. Fang. 2000. Pillaia kachinica, a new chaudhuriid fish from Myanmar, with observations on the genus Garo (Teleostei: Chaudhuriidae). Ichthyological Exploration of Freshwaters, 11: 327–334.
* Kerle, R., R. Britz & K.L. Ng 2000. Habitat preference, reproduction and diet of the earthworm eel, Chendol keelini (Teleostei: Chaudhuriidae). Env. Biol. Fishes 57(4): 413–422.