OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Farigola reptant

La Farigola reptant (Thymus praecox) és una espècie del gènere de la farigola que és una planta reptant. Creix a l'alta muntanya fins a uns 1.850 m) i en zones subàrtiques com Groenlàndia i Islàndia en aquest cas també a la recent emergida illa de Surtsey. Es pot usar de la mateixa manera que la farigola comuna.
T. praecox ha escapat del cultiu i s'ha estès per Amèrica del Nord.

## Classificació

T. praecox pertany al gènere Thymus dins la família lamiàcia. pertany a la secció Serpyllum. De vegades es reclassifica com T. polytrichus.

### Subespècies i cultivars

* Thymus praecox subsp. praecox
** Thymus praecox 'Doone Valley' (recentlment reclassificat com a híbrid sota el nom de Thymus 'Doone Valley')
** Thymus praecox 'Minus'
** Thymus praecox 'Pseudolanuginosus'
* Thymus praecox subsp. arcticus (de vegades classificat com Thymus polytrichus subsp. britannicus)
** Thymus praecox subsp. arcticus 'Albus' (white moss thyme)
** Thymus praecox subsp. arcticus 'Languinosus' (woolly thyme)
** Thymus praecox subsp. arcticus 'Hall's Woolly'
** Thymus praecox subsp. arcticus 'Pink Chintz' (recentment reclassificat com Thymus serpyllum 'Pink Chintz')
* Thymus praecox subsp. polytrichus (A. Kern. Ex Borbàs) Jalas. Es troba silvestre a Bòsnia.
* Thymus praecox subsp. skorpilii (Velen.) Jalas. silvestre a Bòsnia.
Com les altres espècies del gènere de la farigola, T. praecox està caracteritzat per diferències substancials en la composició del seu oli essencial segons les localitats on es culli. D'això se'n diu quimiotips.

## Referències

* ↑ Thymus praecox Opiz, USDA PLANTS
* 1 2 3 4 Brickell, C. & Zuk, J., Editors-in-Chief. The American Horticultural Society A-Z Encyclopedia of Garden Plants, First American Edition. (Nova York: DK Publishing, Inc., 1997; ISBN 0-7894-1943-2).
* ↑ Thymus polytrichus A. Kern. ex Borbás subsp. britannicus (Ronniger) Kerguélen Arxivat 2012-10-07 a Wayback Machine. and Thymus praecox Opiz subsp. arcticus (Durand) Jalas Arxivat 2011-12-15 a Wayback Machine., GRIN Taxonomy for Plants
* 1 2 Vidic, D; Cavar, S; Solić, ME; Maksimović, M «Volatile constituents of two rare subspecies of Thymus praecox». Natural product communications, 5, 7, 2010, p. 1123–6.
* ↑ Stahl-Biskup, E «The Essential Oil from Norwegian Thymus Species. I. Thymus praecox ssp. Arcticus». Planta medica, 52, 1, 1986, p. 36–8. DOI: 10.1055/s-2007-969062. ISSN: 0032-0943.
* ↑ Stahl, Elisabeth «Chemical polymorphism of essential oil in Thymus praecox ssp. Arcticus (Lamiaceae) from Greenland». Nordic Journal of Botany, 4, 5, 1984, p. 597. DOI: 10.1111/j.1756-1051.1984.tb01985.x.
# Anchoiada

L'anchoiada (en occità) és una mena de salsa o pasta d'anxoves aixafades. Se sol servir sobre llesques de pa torrat a l'estil del català pa amb tomàquet. Existeix una salsa semblant a Cotlliure anomenada l'anxovada però aquesta es fa amb tomata.

## Ingredients

* 200 g d'anxoves salades
* 2 cabeces d'all
* 1 cullerada de vinagre
* 15 cl d'oli d'oliva
* pebre

## Preparació

Cal netejar les anxoves, picolar-les i batre amb l'oli, l'all el vinagre i el pebre a gust. Es conserva fàcilment cobrint-la amb oli.

## Referències

* ↑ Jaume Fàbrega, «Amanida d'anxoves (anchoiada)», La cuina del país dels càtars: cultura i plats d'Occitània, de Gascunya a Provença tom 24 Col·lecció El cullerot, Barcelona, Cossetània Edicions, 2003, pàgines 115-116, ISBN 9788496035805

## Vegeu també

* Anxovada
* Anxoves de Cotlliure
* Cuina occitana
* Tapenada
# Medina de Fes

La Medina de Fes el Bali (àrab: فاس البالي, Fās al-Bālī) és la part més vella i emmurallada de la ciutat de Fes, Marroc. Va ser fundada per l'idrisida Idris II l'any 809. El terme Bali contrasta amb el de l'àrea anomenada Fes Jdid, la qual va ser construïda pels benimerines el 1276.

## Referències

* ↑ Centre, UNESCO World Heritage. «Medina of Fez» (en anglès). [Consulta: 22 febrer 2021].
# Android Things

Android Things (coses android en anglès) és un sistema operatiu basat en Android i per a plataformes incrustades. Anteriorment s'anomenava Brillo. Brillo fou anunciat al Google I/O el 2015. Està dirigit per a dispositius de baix cost amb baix consum d'energia i memòria limitada. Inclou comunicacions Bluetooth de baixa energia i Wi-Fi. Juntament amb Brillo, Google també anuncià el protocol Weave que permet a tots aquests dispositius amb sistema operatiu Android Things de comunicar-se entre ells i amb tota mena de serveis amb la informàtica en el núvol. Aquest protocol pot ésser emprat en la Internet de les coses.

## Arquitectura

Android Things s'incrusta en la biblioteca de funcions de l'arquitectura
Funcionalitats :
* API de perifèrics d'E/S: GPIO, PWM, I²C, SPI, UART.
* API per a controladors d'usuari.

## Maquinari i SDK

Maquinari són els circuits que admeten el sistema operatiu Android Things
SDK són els equips i programaris associats.
* El mòdul Intel® Edison.
* El mòdul Pico i.MX6UL de NXP.
* El mòdul Raspberry Pi 3.
* El mòdul Intel® Joule570x.
* El mòdul Argon i.MX6UL de NXP.

## Vegeu també

* Weave (protocol de xarxa).

## Referències

* ↑ «Android Things | Android Things». developer.android.com. Arxivat de l'original el 2017-03-10. [Consulta: 14 desembre 2016].
* ↑ «Weave | Google Developers» (en anglès). Google Developers. [Consulta: 14 desembre 2016].
* ↑ Kastrenakes, Jacob. «Android Things is Google’s new OS for smart devices». The Verge, 13-12-2016. [Consulta: 14 desembre 2016].
* ↑ «Overview | Android Things». developer.android.com. Arxivat de l'original el 2018-04-23. [Consulta: 14 desembre 2016].
* ↑ «Developer Kits | Android Things». developer.android.com. Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 14 desembre 2016].
# Passeig de la Boca de la Mina (Reus)

El Passeig de la Boca de la Mina, antigament anomenat Passeig de Briansó, és un passeig del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un espai arbrat comprès entre l'avinguda del Comerç i la Boca de la Mina. Té una amplada variable i 1.240 m de llarg. Els límits del camí estant definits per tanques de gran magnitud i qualitat formal. L'accés per l'avinguda del Comerç està tancat per onze pilars de pedra, en mal estat en el costat dret. Al costat esquerre hi ha una tanca massissa moderna. Al llarg del Passeig hi ha diversos masos (el Mas de Navàs, el Mas de Gassull, el Mas del Creus, el Mas del Llopis) i el Molí i també edificis d'habitatges. Cal destacar en les tanques del Mas de López i dels altres dos, un mur paredat, un portal amb pedra arenisca, tanques de ferro forjat i ornamentació de ceràmiques. Les pilastres per a fixar-hi les reixes de ferro, bastant ben conservades, tenen senzilla ornamentació geomètrica. Escuts amb inicials en els muntants de les portalades.

## Història

El passeig ha estat sempre conegut de forma popular com a passeig de la Boca de la Mina, que és el nom que porta actualment de forma oficial, i també com a Passeig del Manicomi, tot i que antigament havia portat el nom de Passeig Briansó, com a homenatge al doctor Emili Briansó Planes, metge psiquiatre, que va ser un dels impulsors de l'Institut Pere Mata o Manicomi de Reus. El Passeig del Molí, que inicialment només arribava al molí de Monterols, es va allargar fins a la Boca de la Mina el 1905, quan es va construir un pont sobre el Barranc de la Mina. Al capdamunt, hi ha la Mina del Molí. L'indret és endreçat de finals de 1864 ençà, però l'embelliment no es devia donar per acabat fins al 1871, segons és esculpit a una pedra frontal. Segons Fort, el 1860 l'arbrat només arribava fins al camí de la Bassa Nova, i es projectà prolongar-lo amb un parc, fonts, cascades i jardins. La Bassa Nova fou construïda per l'"Empresa Hidrofòrica" fundada el 1842. El 1862, havia construït una tanca al voltant de la Bassa. El 1900 s'excavaren els terrenys per als dipòsits municipals d'aigua de la ciutat. El 1930, l'arquitecte Sardà construeix els murs de contenció del Barranc de la Mina.

## Referències

* 1 2 «Passeig Briansó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 113. ISBN 8486387655.

## Enllaços externs

* Passeig de la Boca de la Mina. Ajuntament de Reus
# James Carr

James Carr (Coahoma (Estats Units) el 13 de juny del 1942- Memphis, 2001) fou un cantant de soul.
Nascut d'una família de religió baptista procedent de Mississipi, va començar cantant gospel a la seva ciutat natal, Memphis. A mitjans dels anys 60 va començar a gravar temes en la discogràfica local Goldmax. Un dels seus primers temes que van aconseguir entrar en les llistes d'èxits d'una forma moderada va ser "You've Got My Mind Messed Up" (1966), a la qual va seguir el major hit de la seva carrera "Dark End Of The Street". Va Continuar gravant en la mateixa discogràfica fins a 1969. Al llarg de la seva vida sofria un desordre bipolar, el que va afectar en molts moments de la seva carrera. Mai va assolir estar a l'altura de la popularitat de contemporanis seus com Otis Redding o Solomon Burke, però molts dels seus enregistraments són encara avui considerats com únics. Va morir en la seva casa de Memphis a causa del càncer que arrossegava el 2001.
# Bady Minck

Bady Minck (Ettelbruck, 21 de desembre de 1956) és una productora i directora de cinema luxemburguesa.

## Biografia

Va estudiar escultura a l'Acadèmia de Belles Arts i cinema experimental de la Universitat d'Arts Aplicades de Viena. El seu treball ha estat exhibit en festivals de cinema internacionals -per exemple, Cannes, Berlín, Toronto, Sundance, Rotterdam, Locarno- i exposat en museus com el Centre Pompidou a París. És membre fundador de les empreses de producció cinematogràfica Amour Fou Vienna (Viena) i Amour Fou Luxembourg (Luxemburg). Viu i treballa a Viena i Luxemburg.
El 2009, va ser membre jurat del Festival Internacional de Cinema de Venècia.

## Filmografia

* 2017 MappaMundi, 45 min. Premiere: Sundance 2017
* 2008 Schein Sein, 8 min. Premiere: Berlinale 2008
* 2007 Free Radicals, 90 min. with Bernhard Zachhuber, Premiere: Biennal de Venècia 2007
* 2007 Das Sein und das Nichts, 10 min. Premiere: Rotterdam IFF 2007
* 2006 Roll over Mozart, 1 min. Premiere: Rotterdam IFF 2006
* 2005 La Belle est la Bête, 3 min. Premiere: Rotterdam IFF 2005
* 2003 Im Anfang war der Blick., 45 min. Premiere: Festival de Canes 2003
* 1996 Mécanomagie, 16 min. Premiere: Rotterdam IFF 1997
* 1995 Attwengers Luft, 3 min, Premiere: Locarno IFF 1996
* 1988 Der Mensch mit den modernen Nerven, 8 min. with Stefan Stratil, Premiere: Festival de Canes 1989

## Referències

* 1 2 3 4 5 «International Juries:Bady Minck(Luxemburg)». labiennale.org, 2-12 setembre 2009. [Consulta: 4 novembre 2015].
* ↑ «Bady Minck» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 4 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Bady Minck - Lloc web oficial (anglès) (alemany) (francès)
# Federació de Futbol de l'Índia

La Federació de Futbol de l'Índia, també coneguda per les sigles AIFF (en anglès: All India Football Federation, en hindi: अखिल भारतीय फुटबॉल संघ), és l'òrgan de govern del futbol a la república de l'Índia. Va ser fundada l'any 1937 i està afiliada a la Federació Internacional de Futbol Associació (FIFA) i a la Confederació Asiàtica de Futbol (AFC) des de 1948 i 1954 respectivament.
Des de 1997 és membre de la Federació de Futbol de l'Àsia del Sud (SAFF).
L'AIFF és la responsable d'organitzar el futbol de totes les categories, incloses les de futbol femení, futbol sala, futbol platja i les respectives seleccions nacionals. La federació també gestiona indirectament les competicions locals de futbol a través de les 38 associacions estatals de futbol afiliades a l'AIFF.
Els antecedents de l'AIFF es remunten al 1893 amb la fundació de la Indian Football Association (IFA) a la regió de Bengala. L'any 1937, l'IFA i set associacions regionals més reunides a Shimla van fundar l'AIFF, però no va ser fins a l'any 1947, just després de la independència de l'índia, quan l'AIFF va afiliar-se a la FIFA i va crear la selecció nacional de futbol.
El 1941, l'AIFF va crear el Trofeu Santosh, que és una competició eliminatòria disputada per les associacions estatals regionals i les institucions governamentals de la Federació.
El 1977, l'AIFF va iniciar la Copa Federació, que va ser el primer torneig nacional basat en clubs del país.
El 1996, l'AIFF va començar la primera Lliga Nacional de Futbol (en anglès: National Football League). El 2007, la Lliga Nacional de Futbol es va reformar com a I-League, la primera lliga de futbol professional del país.
El 2013, l'AIFF va crear la Súper Lliga Índia (en anglès: Indian Super League), que és la segona lliga més important de l'Índia i, el 2016, la Lliga Femenina Índia (en anglès: Indian Women's League).

## Referències

* ↑ «All India Football Federation» (en anglès). FIFA. Arxivat de l'original el 17 de febrer 2019. [Consulta: 12 novembre 2019].
* ↑ «All india Football Federation» (en anglès). AFC. [Consulta: 12 novembre 2019].
* ↑ «All India Football Federation» (en anglès). SAFF. Arxivat de l'original el 22 de març 2019. [Consulta: 12 novembre 2019].
* ↑ «All India Football Federation» (en anglès). AIFF. Arxivat de l'original el 1 de juliol 2014. [Consulta: 12 novembre 2019].
* ↑ «State Associations» (en anglès). AIFF. [Consulta: 12 novembre 2019].
* 1 2 Kapadia, Novy. «A History of the All India Football Federation (AIFF)» (en anglès). sportskeeda, 23-06-2012. [Consulta: 12 novembre 2019].
* ↑ «Santosh Trophy» (en anglès). Kolkata Football. Arxivat de l'original el 18 de gener 2021. [Consulta: 12 novembre 2019].
* ↑ «Federation Cup» (en anglès). AIFF, 07-04-2006. Arxivat de l'original el 20 gener 2008. [Consulta: 12 novembre 2019].
* ↑ «AIFF's I-League to have 10 teams» (en anglès). Rediff, 21-11-2007. [Consulta: 12 novembre 2019].
* ↑ Puri, Rohan. «Women's football league from October» (en anglès). The Times of India, 21-04-2016. [Consulta: 12 novembre 2019].
# André Bizette-Lindet

André Bizette-Lindet (Savenay, 28 de febrer de 1906 - Sèvres, 28 de desembre de 1998) fou un escultor i medallista francès. Guanyador del Premi de Roma d'escultura amb l'obra Li lanceur de javelot, sent alumne de l'Escola Nacional Superior de Belles Arts de París. El 1937 Andre Bizette rep l'encàrrec de l'Estat francès per produir les portes de bronze del Museu d'Art Modern de París. El 1938 va participar en la decoració de l'Ambaixada de França a Ottawa. Representant oficial de França al Pavelló francès a la Fira Internacional de Nova York, 1939 - 1940. En la segona part de la seva carrera, s'unirà al grup de recerca que busca l'articulació de l'escultura a l'arquitectura contemporània.

## Obres

La seva obra, tallada en una gran varietat de materials (pedra arenisca, granit, bronze, ceràmica ..., és en gran part monumental. També ha realitzat pintures, l'oli i artnet.com. Entre les millors i més conegudes obres de Wikström s'inclouen les següents:
* Li lanceur de javelot - llançador de javelina,, escultura exempta, guix, en dipòsit de l'Escola Nacional Superior de Belles Arts de París.
* L'INSPIRATION Romane - La inspiració romana
* Quatre bases de pedra tallada: Dos personatges alats (incloent l'àguila de Sant Joan), dos Pegasos, preparats per a la Catedral de Rouen.
* Tomba del Cardenal Georges Grente (1872 - 1959), Bisbe de Mans (1918), a la Catedral de Mans. Cap 1965.
* Bust en marbre duna dona.
* Sirène - sirena, bronze amb pàtina, signat, foneria Susse Frères, París.

### Encàrrecs oficials

Aquests són alguns dels treballs: Llista d'obres de 'André Bizette-Lindet', detallades en Lloc de l'ambaixada a Ottawa Arxivat 2012-01-12 a Wayback Machine.
* El baix relleu que cobreix gran part de la salle des séances al Palais de l'Europe a Estrasburg.
* Va col·laborar en la reconstrucció de Saint-Malo.
* Estàtua del rei a la Catedral de Reims.
* Monument als australians que van morir per França.
* Monument als màrtirs de la Resistència a Lilla, Chauny.
* L'altar principal de la catedral.
* L'homenatge a Jean Bart a Dunkerque.
* Decoració d'un saló al Palais de l'Élysée.

## Referències

* ↑ Schwartz, Emmanuel. Les sculptures de l'École des beaux-arts de Paris: histoire, doctrines, catalogue (en francès). Emmanuel Schwartz, 2003, p. 205. ISBN Emmanuel Schwartz.

## Bibliografia

* Sobre l'Ambaixada de França a Ottawa: Jean Paul Ledeur, The Thirties on the bank of the Ottawa River: the French Embassy in Canada, Trandek Printing Ltd, 1993
* AAVV (André Bizette-Lindet, Galerie Paul Petrides), Bizette-Lindet, ed. Galerie Paul Petrides, París 1954
# Jean Eudes

Jean Eudes (Ri, Orne, 14 de novembre de 1601 - Caen, 19 d'agost de 1680) va ser un sacerdot francès, propagador de la devoció al Sagrats Cors de Jesús i Maria, fundador de la Congregació de Jesús i Maria (Eudistes) i de l'Orde de la Mare de Déu de la Caritat del Refugi. El 1925 va ser proclamat sant per Pius XI, essent conegut com a sant Joan Eudes.

## Biografia

D'origen camperol, va estudiar al col·legi jesuïta de Caen. El 25 de març de 1623, va ingressar a l'Oratori de França i fou ordenat sacerdot el 20 de desembre de 1625. Era deixeble del cardenal Pierre de Bérulle, i va començar la seva activitat pastoral amb la cura d'apestats i en missions populars, guanyant fama de gran predicador.
Va fundar el 1641 la Congregació de la Mare de Déu de la Caritat del Refugi, institut religiós femení adreçat a la rehabilitació de les prostitutes que volien deixar l'ofici: l'orde va ser aprovada per Alexandre VII el 2 de gener de 1666.
Amb l'aprovació del cardenal Richelieu, en 1643 Joan Eudes va abandonar l'Oratori i va començar a dedicar-se a la formació del clergat segons les directrius del Concili de Trent. Amb aquesta intenció, va fundar a Caen, el 25 de març de 1643, la Congregació de Jesús i Maria, una societat de vida apostòlica destinada especialment a la direcció dels seminaris i a les missions parroquialsl, i el Seminari de Caen. El 1674, la congregació va ser aprovat per Climent X.
Va promoure la devoció als Sagrats Cors. Va fundar la Societat del Cor de la Mare Més Admirable, a l'estil dels tercers ordes de Sant Francesc o Sant Domènec. En el seu honor, va escriure, el 1637, l'opuscle La vida i el regne de Jesús) i compongué l'ofici litúrgic de la missa de la festa del Sagrat Cor de Maria (dita per primer cop el 1648) i del Sagrat Cor de Jesús (1672).
Va morir a Caen, el 19 d'agost de 1680. Va ser un dels grans mestres de l'Escola francesa d'espiritualitat del segle xvii, amb diverses obres de gran acceptació i amb nombroses edicions; entre elles: Le royaume de Jésus, Le contrat de l'homme avec Dieu par le Saint Baptême, Le mémorial de la vie ecclésiastique, Le bon confesseur, Le prédicateur apostolique, Le cœur admirable de la Très-Sainte Mère de Dieu (que va ser la primera obra escrita sobre la devoció als Sagrats Cors).
* Retrat contemporani
* Estàtua de Silvio Silva, 1932, a Sant Pere del Vaticà
* Fundació de la congregació eudista, pintura anònima de 1909

## Veneració

Va ser sebollit a l'església del Très-Saints-Cœurs-de-Jésus-et-Marie del seminari dels Eudistes de Caen. El 1810, les seves restes van ser traslladades a Notre-Dame-de-la-Gloriette. Des del 6 de març de 1884, es troben a la cripta, sota el transsepte sud d'aquesta església jesuïta.
Proclamat venerable el 1903, per Lleó XIII, va ser beatificat per Pius X el 25 d'abril de 1909: Pius XI el va canonitzar el 31 de maig de 1925.
* Seminari dels eudistes, postal del primer terç del s. XX
* Notre-Dame-de-la-Gloriette, a Caen, on és enterrat el sant
* Església de Saint-Jean-Eudes, a Caen, 1933-44

## Enllaços externs

* San Giovanni Eudes, a www.santiebeati.it
* Lloc web dels eudistes
# Tifus

El tifus és un grup de malalties infeccioses causades per diverses rickèttsies. El nom prové del grec tifos (τῦφος), 'emboirat', que descriu l'estat mental dels afectats per tifus. Els símptomes comuns de les diferents varietats de tifus són la febre alta, el malestar general, la cefalàlgia i erupcions maculars o papulomaculars.
L'agent que provoca el tifus, les rickèttsies, són uns paràsits obligats que no sobreviuen durant gaire temps fora de les cèl·lules vives. Cal no confondre el tifus amb la febre tifoide, causada pel bacteri Salmonella typhi i altres espècies del gènere Salmonella, ja que les dues malalties no estan relacionades. A diferència de la febre tifoide la ruta predominant d'infecció del tifus és fruit de la transmissió vectorial del bacteri per artròpodes, en especial per les picades i les deposicions dels polls del cos (Pediculus humanus humanus) en el cas del tifus epidèmic i per les picades de la puça Xenopsylla cheopis pel que fa al tifus murí, encara que pot adquirir-se a través de la ingesta d'aigua o aliments contaminats. El període d'incubació és, de mitjana, d'una a dues setmanes a partir de l'adquisició del patogen.

## Referències

* ↑ «tifus». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 25 juny 2022].
* ↑ «Typhus Fevers» (en anglès), 07-03-2017. Arxivat de l'original el 26 de març de 2017. [Consulta: 26 març 2017].
* ↑ «Typhus | Definition, Causes, Symptoms, Treatment, & Facts | Britannica» (en anglès), 17-01-2025. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ García-Acosta J, Aguilar-García CR, Aguilar-Arce IE «Tifus» (en castellà). Med Int Méx, 2017 Maig; 33 (3), pàg. 351-362. ISSN: 0186-4866 [Consulta: 6 juny 2017].

## Bibliografia

* Sistach, Xavier. 2012-2014. Insectos y hecatombes (vol. I-II). RBA Libros. ISBN 978-84-9006-322-4 / 978-84-9056-297-0

## Vegeu també

* Globalització i malaltia
* Llista d'epidèmies
* Rudolf Weigl
Viccionari
# Baix Arieja

El Baix Arieja (en occità Bassa Arièja) és un Parçan o comarca d'Occitània situada al Llenguadoc. La seva vila principal és Pàmies.
Segons la proposta del diari Jornalet de divisió administrativa d'Occitània, basada en l'obra de Frederic Zégierman Le Guide des pays de France, el Baix Arieja estaria ubicat a la regió del Llenguadoc, subregió del Comtat de Foix.
El Baix Arieja es situa al nord de la sub-regió del Comtat de Foix. Sorgeix de la integració de dos comarques històriques: el Pedaguès (Pedagués, antigament Podagués) i l'Agarnaguès (Agarnagués). El Pedaguès es situa al nord-oest del comtat de Foix, entre les valls dels rius Lesa, Arisa i Arieja, al marge esquerre d'aquest darrere, mentre que l'Agarnaguès es situa al marge dret (nord-est del comtat de Foix). El Pedagués és dominat per tèrrafòrts (terrasses accidentades de sòls argilo-calcaris, pesats però fèrtils) i consta de poca població: la seva vila principal es Lo Mas d'Asilh, amb 1.236 habitants, el 2022. Ja l'Agarnaguès s'hi contraposa com un pla força poblat al voltant de Pàmies, vila amb 16.502 habitants, el 2022.
Oficialment, les comunes del Baix Arieja estan ubicats al nord del departament francès de l'Arieja.

## Referències

* ↑ «Las encontradas d’Occitània» (en occità). Jornalet, 12-06-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Lo trabalh de recuperacion de las encontradas d’Occitània contunha» (en occità). Jornalet, 30-10-2016. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «Atlas des paysages d'Ariège-Pyrénées» (en francès). Conseil Général de l'Ariège, Union régionale des CAUE d'Occitanie, 2005. [Consulta: 7 gener 2025].