OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Esma Agolli

Esma Agolli (Tirana, 1r de juliol de 1928 - Tirana, 5 de juny de 2010) va ser una actriu albanesa.

## Biografia

Esma Agolli va debutar el 1948 com a actriu de teatre al Teatre Nacional de Tirana (Teatri Kombëtar). Al llarg de la seva carrera, Agolli va interpretar més de 60 papers al teatre, cinema i televisió. Agolli va interpretar els papers clàssics del repertori teatral, incloent Olga a Les tres germanes, Lena a Leonce i Lena, i el 1960, junt amb Mihal Popi, el paper principal a La locandiera en la primera representació albanesa de l'obra, dirigida per Selman Vaqarit. El 1980, es va retirar oficialment dels escenaris, però va continuar tornant esporàdicament en alguna representació. Entre d'altres, va interpretar el 2005 al Teatre Nacional Tirana amb l'obra Streha e të harruarve de Ruzhdi Pulahës.
Va debutar al cinema el 1957 com a núvia al curtmetratge Fëmijët e saj (Els vostres fills) de Hysen Hakani. En total, va rodar cinc pel·lícules més, però es va dedicar principalment al teatre.
Per als seus èxits artístics, Agolli va rebre el títol d'Artista Honrada (Artiste e Merituar).
Va morir per aturada cardiorespiratòria a la seva llar de Tirana el matí del 5 de juny de 2010, segons la seva família. Va ser enterrada el 7 de juny de 2010 segons els seus desitjos en un funeral familiar privat.

## Filmografia

* 1957: Fëmijët e saj
* 1958: Tana
* 1979: Në shtepinë tonë
* 1979: Përtej mureve të gurta
* 1979: Mysafiri
* 1990: Flete de bardha

## Referències

* ↑ «I jepet lamtumira aktores ikonë, Esma Agolli» (en albanès). Gazeta Albania, 07-06-2010. Arxivat de l'original el 2010-06-12. [Consulta: 20 octubre 2019].

## Vegeu també

* Dones a Albània
# Gran Premi d'Europa del 2002

El Gran Premi d'Europa de la temporada 2002 va ser disputat el 23 de juny del 2002, al circuit de Nürburgring.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 60 | 1h 35' 07. 426 | 4 | 10 |
| 2 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 60 | + 0.294 s | 3 | 6 |
| 3 | 4 | Kimi Räikkönen | McLaren - Mercedes | 60 | + 46.435 s | 6 | 4 |
| 4 | 5 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 60 | + 1' 06.963 min. | 2 | 3 |
| 5 | 15 | Jenson Button | Renault | 60 | + 1' 16.944 min. | 8 | 2 |
| 6 | 8 | Felipe Massa | Sauber - Petronas | 59 | + 1 Volta | 11 | 1 |
| 7 | 7 | Nick Heidfeld | Sauber - Petronas | 59 | + 1 Volta | 9 | |
| 8 | 14 | Jarno Trulli | Renault | 59 | + 1 Volta | 7 | |
| 9 | 12 | Olivier Panis | BAR - Honda | 59 | + 1 Volta | 12 | |
| 10 | 17 | Pedro de la Rosa | Jaguar - Cosworth | 59 | + 1 Volta | 16 | |
| 11 | 21 | Enrique Bernoldi | Arrows - Cosworth | 59 | + 1 Volta | 21 | |
| 12 | 11 | Jacques Villeneuve | BAR - Honda | 59 | + 1 Volta | 19 | |
| 13 | 20 | Heinz-Harald Frentzen | Arrows - Cosworth | 59 | + 1 Volta | 15 | |
| 14 | 25 | Allan McNish | Toyota | 59 | + 1 Volta | 13 | |
| 15 | 23 | Mark Webber | Minardi - Asiatech | 58 | + 2 Voltes | 20 | |
| 16 | 10 | Takuma Sato | Jordan - Honda | 58 | + 2 Voltes | 14 | |
| Ret | 24 | Mika Salo | Toyota | 51 | Caixa Canvi | 10 | |
| Ret | 22 | Alex Yoong | Minardi - Asiatech | 48 | Hidràulics | 22 | |
| Ret | 16 | Eddie Irvine | Jaguar - Cosworth | 41 | Hidràulics | 17 | |
| Ret | 6 | Juan Pablo Montoya | Williams - BMW | 27 | Col·lisió | 1 | |
| Ret | 3 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 27 | Col·lisió | 5 | |
| Ret | 9 | Giancarlo Fisichella | Jordan - Honda | 26 | Col·lisió | 18 | |

## Altres

* Pole: Juan Pablo Montoya 1' 29. 906
* Volta ràpida: Michael Schumacher 1' 32. 226 (a la volta 26)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-13. [Consulta: 23 abril 2010].
# Acumulació per despossessió

L'acumulació per despossessió és un concepte encunyat pel geògraf i teòric marxista anglès David Harvey que consisteix en mètodes d'acumulació originària per a mantenir el sistema capitalista, mercantilitzant àmbits fins aleshores exclosos del mercat. Mentre que l'acumulació originària va suposar la implantació d'un nou sistema, segons la teoria marxista, en desplaçar el feudalisme, l'acumulació per despossessió té per objectiu mantenir el sistema actual, repercutint la crisi de sobreacumulació del capital en els sectors empobrits.
El terme, segons David Harvey, defineix els canvis neoliberals produïts en els països occidentals des de la dècada de 1970 fins a l'actualitat i que estarien guiats per quatre pràctiques, principalment: la privatització, la financiarització, la gestió i manipulació de les crisis i les redistribucions estatals de la renta. Els canvis es manifesten, entre d'altres, en la privatització d'empreses i serveis públics, que tenen en la seva arrel la privatització de la propietat comunal.

## Referències

* ↑ «Bienes naturales y sobiranía» (en castellà). Frente Darío Santillán, 10-09-2007. Arxivat de l'original el 2008-02-13. [Consulta: 16 octubre 2013].
* ↑ Noda, Martín. «Paises Imperialistas e imperialismo capitalista. A propósito de la publicación del libro de David Harvey, El nuevo imperialismo» (en castellà). Arxivat de l'original el 2009-09-29. [Consulta: 16 octubre 2013].
* ↑ Pastor, Jaime. «"Globalización", "nuevo imperialismo", y "choque de civilizaciones". Un balance de los principales análisis y discursos sobre el actual (des)orden mundial» (en castellà). Joseluisredon.files.wordpress.com. [Consulta: 16 octubre 2013]. Ponència presentada al VIII Congrés Espanyol de Ciència Política i de l'Administració (setembre de 2007), pàg. 11.
* ↑ Varela Sánchez, Araceli; Mariño Beiras, Marcos. «Los Nuevos Rostros del Imperialismo (entrevista a David Harvey)» (en castellà). Tempos Novos, 18-01-2004. [Consulta: 16 octubre 2013].

## Vegeu també

* Acumulació del capital
* Acumulació per exacció financera
* Bé comú
* Colonialisme
* Explotació social
* Estats financers
* Finances
* Pobresa
* Sobreacumulació

## Bibliografia

* Harvey, David. The New Imperialism (en anglès). Oxford University Press, 2003. ISBN 0-19-927808-3.
* Ortega, Javier. Deuda Externa y La Restauración del Estado de Derecho (en castellà). Buenos Aires: Ed. Dunken, 2007. ISBN 978-987-02-2912-4.

## Enllaços externs

* Busqueta, Josep Manel. «La despossessió: la raó de ser del capitalisme». Seminari d'Economia Crítica Taifa, 27-06-2014. [Consulta: 3 agost 2014].
* Harvey, David. «El neoliberalismo como destrucción creativa» (en espanyol). Instituto Argentino para el Desarrollo Económico, 16-08-2008. [Consulta: 3 agost 2014].
# Hel·ladi de Tars

Hel·ladi de Tars (Helladius, Ἑλλάδιος) fou bisbe de Tars.
Era un monjo que es va distingir pel seu suport al patriarca Nestori que el va fer bisbe vers el 431. Més tard va tornar a l'ortodòxia i va haver de signar l'anatema contra Nestori. Va deixar escrites algunes cartes de les quals sis es conserven. Va ser condemnat al Concili d'Efes el 431.

## Referències

* ↑ Torsten Krannich, «Von Leporius bis zu Leo dem Grossen: Studien zur lateinischsprachigen Christologie im fünften Jahrhundert nach Christus» (alemany), a Mohr Siebeck (red.) Studien und Texte zu Antike und Christentum, volum 32, 2005, pàgines 145-146, ISBN 9783161487958
* ↑ Tarsus», Catholic Encyclopædia
# Caroline Heycock

Caroline Heycock és una sintactista escocesa i professora de lingüística a la Universitat d'Edimburg.
El 1991 es va doctorar a la Universitat de Pennsilvània amb una tesi titulada Layers of predication: The non-lexical syntax of clauses.
És coneguda per la seva feina en l'àmbit de la sintaxi teòrica, amb especial referència a l'anglès, el feroès i les altres llengües germàniques, i al japonès. Els temes sobre els quals ha realitzat investigacions notables inclouen fenòmens de reconstrucció, equatives i altres construccions copulars, en particular oracions pseudoclivellades, la sintaxi i la semàntica de la conjunció nominal i el desgast sintàctic en la llengua materna dels aprenents avançats d'una segona llengua. El 2019 va ser coautora d'un treball que examinava la possible posició de les contraccions en l'anglès escocès (no confondre amb l'scots), centrant-se en l'ús d'unes "expressions de descoberta locativa" ("locative discovery expressions") en què els parlants poden pronunciar tant "there it's there" com "there its".
Ha estat editora en cap del Journal of Linguistics, publicat per la Cambridge University Press per a l'Associació Lingüística de Gran Bretanya i actualment forma part del seu consell editorial. És membre de l'equip del projecte Scots Syntax Atlas.
El juliol de 2019, Heycock va ser escollida membre (fellow) de l'Acadèmia Britànica.

## Publicacions seleccionades

* Caroline Heycock. 1995. "Asymmetries in reconstruction," Linguistic inquiry. 547–570.
* Caroline Heycock, Anthony Kroch. 1999. "Pseudocleft connectedness: Implications for the LF interface level,"
* Linguistic inquiry, 30(3), 365–397.
* Ianthi Tsimpli, Antonella Sorace, Caroline Heycock, Francesca Filiaci. 2004. "First language attrition and syntactic subjects: A study of Greek and Italian near-native speakers of English,"
* International Journal of Bilingualism 8 (3), 257–277.
* Caroline Heycock. 2006. "Embedded root phenomena," 2006. The Blackwell companion to syntax.
* Gary Thoms, David Adger, Caroline Heycock, Jennifer Smith. 2019. "Syntactic variation and auxiliary contraction: The surprising case of Scots," Language. 95 (3), 421–455.

## Referències

* ↑ «Caroline Heycock». The University of Edinburgh. [Consulta: 27 febrer 2017].
* ↑ Heycock, Caroline Dissertations Available from ProQuest, 01-01-1991, pàg. 1–304.
* ↑ «Caroline Heycock – Google Scholar Citations». scholar.google.com. [Consulta: 9 juny 2019].
* ↑ Eureka Alert, the American Association for the Advancement of Science 8-Aug-2019. Posted by the Linguistic Society of America "Great Scots! 'It's' a unique linguistic phenomenon" https://www.eurekalert.org/pub_releases/2019-08/lsoa-gs080819.php
* ↑ «Journal of Linguistics». Cambridge University Press. [Consulta: 27 febrer 2017].
* ↑ «Project team» (en anglès americà). Scots Syntax Atlas, 20-04-2016. [Consulta: 9 juny 2019].
* ↑ «New Fellows 2019». The British Academy. Arxivat de l'original el 2019-07-27. [Consulta: 8 novembre 2019].

## Enllaços externs

* YouTube: Generative Syntax with Prof Caroline Heycock
# Eva Gouel

Eva Gouel (nascuda Marcelle Humbert; 1885 - 14 de desembre de 1915) va ser la segona companya i musa de Pablo Picasso durant l'època cubista, entre 1911 i 1915.

## Biografia

Picasso va conèixer Eva Gouel a la tardor de 1911, després de separar-se de Fernande Olivier, i va iniciar una relació amb ella el 1912, fins llavors parella de Louis Marcoussis. En algun dels seus quadres cubistes l'anomena "ma jolie", pres d'una cançó popular francesa. El 10 de març de 1913 va ser amb Eva Gouel a Ceret. El 2 de maig, en va morir-se-li el pare, Picasso va viatjar fins a Barcelona, Eva el va anar a buscar i després van tornar a Ceret. Aquell mateix any, Picasso es va veure afligit de febre tifoidal o disenteria, la qual va estar a punt de costar-li la vida i el va obligar a guardar llit durant un mes.
Al desembre de 1915, Eva Gouel va morir de tuberculosi o càncer de gola, en una clínica d'Auteuil. Picasso va fer referència a aquest fet en una de les seves pintures titulant-la L'Enfer. La mort Gouel va comportar un gran dolor per a l'artista, el qual va arribar a afirmar en una carta a Gertrude Stein que "la seva vida és un infern". Encara que a la tardor de 1915 comencés un idil·li amb Gabrielle Lapeyre, que després es convertiria en la senyora de Lespinasse, amb la qual es veia a Saint-Tropez; amb Irène Lagut, veïna i confident; amb Elvira Paladini, coneguda com a You-Youi, i amb una tal Émilienne Pâquerette, la model més coneguda del moment; van ser relacions que Picasso va mantenir simultàniament entre 1916 i 1917.

## Notes

* ↑ bcn.cat
* 1 2 elmundo.es
* ↑ Picasso: Ma Jolie, 1911/12 Óleo sobre lienzo, 100 x 64,5 cm. Museo de Arte Moderno de Nueva York
* 1 2 moma.org
* 1 2 «fundación.telefónica.com». Arxivat de l'original el 2010-04-13. [Consulta: 4 setembre 2023].
* ↑ juntadeandalucia.es
* ↑ elcultural

## Bibliografia

* John Richardson (historiador del arte). Picasso, una biografía: 1907-1917. Alianza Editorial Madrid, 1997. ISBN 978-84-206-9491-7.

## Enllaços externs

* Cronologia de Picasso amb una imatge d'Eva Gouel
# Stade Montois

L′Stade montois és un club de rugbi a 15 de la ciutat occitana de Lo Mont de Marsan. Campió de França de rugbi a 15 l'any 1963, participa actualment al Top 14.

## Palmarès

* Campionat de França (Bouclier de Brennus):
** Campió: 1963
** Finalista: 1949, 1953 i 1959
* Challenge Yves du Manoir:
** Campió: 1960, 1961 i 1962
** Finalista: 1958 i 1966
* Campionat de França de Pro D2:
** Campió: 2002
* Copa d'Europa dels Clubs FIRA:
** Finalista: 1964 (enfront del Grivita Rosie a Romania)

## Les finals de l'Stade montois
### Campionat de França

| Data de la final | Vencedorr | Finalista | Resultat | Lloc de la final | Espectadors |
| 22 de maig de 1949 | Castres olympique | Stade montois | 14-3 | Stade des Ponts Jumeaux, Tolosa | 23.000 |
| 17 de maig de 1953 | FC Lourdes | Stade montois | 21-16 | Stadium Municipal, Tolosa | 32.500 |
| 24 de maig de 1959 | Racing club de France | Stade montois | 8-3 | Parc Lescure, Bordeus | 31.098 |
| 2 de juny de 1963 | Stade montois | US Dax | 9-6 | Parc Lescure, Bordeus | 39.000 |

## Jugadors emblemàtics

| Jean-Baptiste Amestoy Didier Argueil Denis Argueil Jean Pierre Dulaurans Robert Baulon Louis Blanc André Boniface Guy Boniface Jean-Roger Bourdeu | Romain Cabannes André Caillau Manuel Carpentier Stéphane Castaignède Fernand Cazenave Marc Dal Maso Jean Darrieussecq Christian Darrouy Benoît Dauga | Pierre Lacroix Patrick Nadal Bruno Lom Pierre Pascalin Laurent Rodriguez Waisale Serevi Paul Tignol |

## Notes i referències

* ↑ Una primera final havia estat jugada el 15 de maig de 1949 a l'Stade des Ponts Jumeaux de Tolosa que havia acabat amb el resultat de 3-3 AP

## Enllaços externs

* Lloc oficial de l'Stade montois Rugby (francès)
* Informe Final de 1949 Arxivat 2008-06-12 a Wayback Machine. (francès)
# Gran Premi d'Hongria del 1993

Resultats del Gran Premi d'Hongria de la temporada 1993 disputat al circuit d'Hungaroring el 15 d'agost del 1993.

## Classificació

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 0 | Damon Hill | Williams - Renault | 77 | 1h 47' 39. 0 | 2 | 10 |
| 2 | 6 | Riccardo Patrese | Benetton - Ford | 77 | + 1' 11.915 min. | 5 | 6 |
| 3 | 28 | Gerhard Berger | Ferrari | 77 | + 1' 18.042 min. | 6 | 4 |
| 4 | 9 | Derek Warwick | Footwork - Mugen - Honda | 76 | + 1 Volta | 9 | 3 |
| 5 | 25 | Martin Brundle | Ligier - Renault | 76 | + 1 Volta | 13 | 2 |
| 6 | 29 | Karl Wendlinger | Sauber | 76 | + 1 Volta | 17 | 1 |
| 7 | 26 | Mark Blundell | Ligier - Renault | 76 | + 1 Volta | 12 | |
| 8 | 19 | Philippe Alliot | Larrousse - Lamborghini | 75 | + 2 Voltes | 19 | |
| 9 | 15 | Thierry Boutsen | Jordan - Hart | 75 | + 2 Voltes | 24 | |
| 10 | 3 | Ukyo Katayama | Tyrrell - Yamaha | 73 | + 4 Voltes | 23 | |
| 11 | 4 | Andrea de Cesaris | Tyrrell - Yamaha | 72 | + 5 Voltes | 22 | |
| 12 | 2 | Alain Prost | Williams - Renault | 70 | + 7 Voltes | 1 | |
| Ret | 24 | Pierluigi Martini | Minardi - Ford | 59 | Accident | 7 | |
| Ret | 20 | Érik Comas | Larrousse - Lamborghini | 54 | Motor | 18 | |
| Ret | 11 | Alessandro Zanardi | Lotus - Ford | 45 | Caixa canvi | 21 | |
| Ret | 10 | Aguri Suzuki | Footwork - Mugen - Honda | 41 | Virolla | 10 | |
| Ret | 21 | Michele Alboreto | Lola - Ferrari | 39 | Sobre escalfament | 25 | |
| Ret | 12 | Johnny Herbert | Lotus - Ford | 38 | Virolla | 20 | |
| Ret | 22 | Luca Badoer | Lola - Ferrari | 37 | Virolla | 26 | |
| Ret | 5 | Michael Schumacher | Benetton - Ford | 26 | Prob. combustible | 3 | |
| Ret | 23 | Christian Fittipaldi | Minardi - Ford | 22 | Suspensions | 14 | |
| Ret | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 22 | Virolla | 8 | |
| Ret | 30 | Jyrki Järvilehto | Sauber | 18 | Motor | 15 | |
| Ret | 8 | Ayrton Senna | McLaren - Ford | 17 | Accelerador | 4 | |
| Ret | 7 | Michael Andretti | McLaren - Ford | 15 | Accelerador | 11 | |
| Ret | 14 | Rubens Barrichello | Jordan - Hart | 0 | Accident | 16 | |

## Altres

* Pole: Alain Prost 1' 14. 631
* Volta ràpida: Alain Prost 1' 19. 633 (a la volta 52)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-02. [Consulta: 20 maig 2010].
# Hemisferi oriental

L'hemisferi oriental és un terme geogràfic que designa la meitat de la Terra que es troba a l'est del meridià de Greenwich (el qual creua Greenwich, Anglaterra, Regne Unit) i a l'oest del meridià de la línia internacional de canvi de data (meridià 180). S'usa habitualment per referir-se a Europa, Àsia, Àfrica, i Austràlia, en contraposició a l'hemisferi occidental que inclou Amèrica. En certs contexts culturals i geopolítics pot considerar-se un sinònim de 'Vell Món.
La línia que separa els hemisferis oriental i occidental és una convenció arbitrària, a diferència de l'equador (una línia imaginària que envolta la Terra i que és equidistant dels pols) que divideix la terra en els hemisferis nord i sud. El meridià primari es troba a la longitud 0° i l'antimeridià a 180°, tot dos són convencions establertes el 1884 en la conferència internacional del meridià que tingué lloc a Washington, D.C. on s'adoptaren els conceptes de temps estàndard de l'enginyer de ferrocarril canandenc Sandford Fleming. En usar aquest demarcació, se situen parts de l'Europa Occidental, Àfrica i Rússia oriental en l'hemisferi occidental i, per tant, diluint la seva utilitat en geografia, així com en la construcció geopolítica, ja que tota Euràsia i Àfrica s'inclouen normalment en l'hemisferi oriental. Així doncs, sovint s'usen els meridians 20° oest i el diametralment oposat 160º, els quals inclouen totes les terres d'Europa i Àfrica, encara que també una petita porció del nord-est de Groenlàndia (normalment reconeguda com a part d'Amèrica del Nord) i exclou la major part de la Rússia oriental i Oceania (ex, Nova Zelanda). Abans de l'adopció generalitzada del temps estàndard, s'havien decretat diversos meridians primaris per diferents països on el temps es definia pel migdia local (per tant, meridià local).
La massa de terra de l'hemisferi occidental és més gran que la de l'hemisferi oriental i té una major varitat d'hàbitats, no obstant, quant a població, l'hemisferi oriental està més densament poblat que no l'occidental.

## Referències

* ↑ Latitude and Longitude enciclopèdia britannica.com, data d'accés 24-05-2008
* ↑ Olson, Judy M. "Projecting the hemisphere", ch. 4 from Matching the map projection to the need; Robinson, Arthur H. & Snyder, John P., eds. 1997. Bethesda, MD: Cartography and Geographic Information Society, American Congress on Surveying and Mapping.
* ↑ "Eastern Hemisphere". Merriam-Webster's Geographical Dictionary, 3rd ed. 2001. Springfield, MA: Merriam-Webster, Inc., p. 340.
# Teatre-Auditori Sant Cugat

El Teatre-Auditori de Sant Cugat és un equipament cultural situat a Sant Cugat del Vallès inaugurat el 1993. Compta amb una programació estable que inclou teatre, dansa, música, òpera, circ i espectacles familiars.

## Història

El projecte del Teatre-Auditori va sorgir a finals dels anys vuitanta amb l'objectiu de dotar Sant Cugat d'un espai escènic de referència. La seva construcció va ser impulsada per l'Ajuntament de Sant Cugat i va comptar amb el suport de la Generalitat de Catalunya. L’edifici, dissenyat pels arquitectes Ramon Artigues i Ramon Sanabria, es va inaugurar el 1993 i des d’aleshores s'ha consolidat com un dels equipaments culturals més importants del país.

## Característiques de l’edifici

El Teatre-Auditori té una superfície de 5.615 m² i una capacitat per a 788 espectadors. Disposa d'una sala principal amb escenari de 250 m², una fossa d'orquestra modulable i tecnologia avançada en il·luminació i so. A més, l’edifici disposa d'espais polivalents per a assajos, exposicions i activitats complementàries.

## Reconeixement

Amb més de 30 anys d’història, el Teatre-Auditori ha esdevingut un referent cultural a Catalunya, amb més de 150 espectacles per temporada i una assistència mitjana de 80.000 espectadors anuals. Ha estat guardonat amb diversos premis pel seu compromís amb la cultura i la innovació escènica.

## Referències

* 1 2 «Teatre-Auditori Sant Cugat». [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ «Ajuntament de Sant Cugat - Equipaments culturals». [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ «Teatre-Auditori Sant Cugat». [Consulta: 29 gener 2025].
* ↑ «30 anys d’història del Teatre-Auditori». [Consulta: 29 gener 2025].

## Enllaços externs

* Teatre-Auditori Sant Cugat - Lloc web oficial
# Gran Premi d'Itàlia del 1955

Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 1955 disputat al circuit de Monza l'11 de setembre de 1955.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 18 | Juan Manuel Fangio | Mercedes | 50 | 1h 25' 04. 4 | 1 | 8 |
| 2 | 14 | Piero Taruffi | Mercedes | 50 | + 0.7 s | 9 | 6 |
| 3 | 4 | Eugenio Castellotti | Ferrari | 50 | + 46.2 s | 4 | 4 |
| 4 | 36 | Jean Behra | Maserati | 50 | + 3' 57.5 min. | 6 | 3 |
| 5 | 34 | Carlos Menditéguy | Maserati | 49 | + 1 Volta | 16 | 2 |
| 6 | 12 | Umberto Maglioli | Ferrari | 49 | + 1 Volta | 12 | |
| 7 | 28 | Roberto Mieres | Maserati | 48 | + 2 Voltes | 7 | |
| 8 | 8 | Maurice Trintignant | Ferrari | 47 | + 3 Voltes | 15 | |
| 9 | 40 | John Fitch | Maserati | 46 | + 4 Voltes | 20 | |
| 10 | 6 | Mike Hawthorn | Ferrari | 38 | Caixa canvi | 14 | |
| Ret | 20 | Karl Kling | Mercedes | 32 | Caixa canvi | 3 | |
| Ret | 30 | Luigi Musso | Maserati | 31 | Caixa canvi | 10 | |
| Ret | 38 | Horace Gould | Maserati | 31 | Suspensions | 21 | |
| Ret | 16 | Stirling Moss | Mercedes | 27 | Motor | 2 | 1 |
| Ret | 26 | Jacques Pollet | Gordini | 26 | Motor | 19 | |
| Ret | 22 | Hernando da Silva Ramos | Gordini | 23 | Prob. amb el combustible | 18 | |
| Ret | 32 | Peter Collins | Maserati | 22 | Suspensions | 11 | |
| Ret | 42 | Harry Schell | Vanwall | 7 | Suspensions | 13 | |
| Ret | 24 | Jean Lucas | Gordini | 7 | Motor | 22 | |
| Ret | 44 | Ken Wharton | Vanwall | 0 | Injecció | 17 | |
| NVS | 2 | Nino Farina | Ferrari | | Rodes | 5 | |
| NVS | 10 | Luigi Villoresi | Ferrari | | Rodes | 8 | |
| NVS | | Luigi Piotti | Arzani-Volpini - Maserati | | Motor | | |

## Altres

* Pole: Juan Manuel Fangio 2' 46. 5
* Volta ràpida: Stirling Moss 2' 46. 9 (a la volta 21)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-02-17. [Consulta: 27 maig 2010].