OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# RAM-CMOS

RAM-CMOS és un tipus de memòria que conté informació sobre la configuració del sistema, com per exemple l'elecció de velocitat de busos, l'overclock del processador i l'activació de dispositius, entre d'altres. Aquesta informació es modifica mitjançant una utilitat del BIOS que és activada per l'usuari durant l'arrencada del sistema. A causa d'això se sol confondre amb el mateix BIOS, però és una entitat de memòria diferent.
Aquesta memòria és una RAM de 64 bytes de capacitat, que està vinculada al rellotge de temps real del sistema: la tecnologia CMOS de baix consum d'aquesta memòria permet que sigui alimentada per la mateixa pila del rellotge de temps real de la placa base. En els primers PC es feia servir una bateria recarregable, en l'actualitat es fan servir bateries de liti d'un sol ús tipus botó.
La informació continguda en aquesta RAM-CMOS és utilitzada pel BIOS per establir la configuració del sistema durant l'arrencada de l'ordinador. En aquest moment, es comprova la integritat del contingut de la CMOS i si aquestes dades són incorrectes, es genera un error i el sistema sol·licita una resposta a l'usuari sobre l'acció a seguir: continuar o entrar a la utilitat de configuració.
En alguns casos la informació continguda a la RAM-CMOS condueix a una configuració que no permet l'arrencada normal de la placa base. En aquesta situació cal esborrar la informació que conté tallant l'alimentació de la pila perquè el sistema es configuri amb els valors de fàbrica, que sol ser una configuració segura. Aquest fenomen sol passar durant el canvi de velocitats de busos o del mateix processador, quan el sistema queda configurat amb una velocitat que no arriba a gestionar algun dels integrats.

## Referències

* ↑ Facebook; Twitter; LinkedIn. «What Is BIOS (Basic Input Output System)?» (en anglès). [Consulta: 21 juliol 2021].
* ↑ «CMOS Battery on the Intel® NUC» (en anglès). [Consulta: 21 juliol 2021].
* ↑ «Replacing the Battery of Your Motherboard (CMOS Battery)» (en anglès). [Consulta: 21 juliol 2021].

## Vegeu també

* Emmagatzematge informàtic
* Accés aleatori
* Accés seqüencial
# Ramon Llopis Agulló

Ramon Llopis Agulló (Alcoi, 1894 - Avellaneda, 1961), va ser un polític i militant anarquista valencià, president de la Diputació d'Alacant i del Front Popular alacantí el 1937.

## Biografia

Obrer metal·lúrgic totalment implicat en les Lluites socials del seu Alcoi natal, una de les ciutats industrials per antonomàsia del País Valencià -a més de quarterera-, a la qual s'estenen les revoltes populars originades en Barcelona en la Setmana Tràgica de 1909. Es va afiliar al Sindicat Únic de Metal·lúrgics d'Alcoi i es va integrar a la nova Confederació Nacional del Treball (CNT), on va defendre la jornada de vuit hores. Prompte va conèixer el significat de la paraula exili quan va marxar a França un any després (1925) del començament de la dictadura de Primo de Rivera i encara que va seguir la situació política, no va tornar a Espanya fins a la instauració de la Segona República Espanyola el 1931.
Fou alt cárrec de la CNT i va pertànyer al comitè provincial del Front Popular, i després de les eleccions generals espanyoles de 1936, fou designat diputat provincial i es va integrar en el consell d'Economia i Treball. Al començament de la Guerra Civil Espanyola va presidir la Comissió de Justícia i Orde Públic del comitè provincial del Front Popular alacantí que llavors ho presidia Rafael Millá Santos i formaven part: el jutge Miguel Villalta Gisbert, José Castaños Lajarín (UGT), Santiago Martí Hernández, Antonio Cañizares Penalva (PSOE), Eliseu Gómez i Serrano i José Cañizares Domene (FNTT) entre d'altres. Més tard va ser vicepresident de la Diputació (aleshores Consell) i successivament va presidir-la fins 1937, així com el comité provincial del Front Popular; encara tornaria a presidir el Consell provincial (Diputació) de 1938 a 1939.
Finalitzada la Guerra Civil es va exiliar de nou a França i va acabar en el camp d'Argelers, i després enrolat en una de les "Companyies de Treballadors Espanyols" de la qual es va escapolir. Posteriorment va fugir a l'Argentina, on va viure la resta de la seua vida, exiliat a Avellaneda (Buenos Aires) on va morir el 1961.

## Vegeu també

* Moviment obrer
* Exili republicà espanyol

## Bibliografia

* "Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810-2003" per VVAA: directors Dr Javier Paniagua Fuentes i Dr J.A. Piqueras, 2003. Institució Alfons el Magnànim - Centre Valencià d'Estudis i d'Investigació UNED-Alzira ISBN 978-84-7822-386-2
* "Anarquía, dinamita y revolución social. Violencia y represión en la España de entresiglos (1868-1909)" pel Dr Angel Herrerín López, 2011. Editorial Los libros de la Catarata (Madrid) ISBN 978-84-8319-582-6
* Arxiu Diputació d'Alacant

## Referències

* ↑ "La Guerra Civil als Països Catalans (1936-39)" per VVAA, dir Pelai Pagès i Blanch Dr en Història UB, 2007. Publicat per la Universitat de València ISBN 978-84-370-8743-6
* ↑ Exiliats espanyols a Argelers (Publico)
# Reflux faringolaringi

El reflux faringolaringi (RFL) es refereix al flux retrògrad del contingut gàstric al tracte aerodigestiu, el que provoca una varietat de símptomes, com tos, ronquera, i sibilacions, entre d'altres.
Malgrat que la cremor gàstrica és el símptoma primari en persones en la malaltia per reflux gastroesofàgic (MRGE), l'acidesa és present en menys del 50% dels pacients amb LPR. Altres termes utilitzats per descriure aquest trastorn inclouen reflux atípic, i reflux supraesofàgic.

## Signes i símptomes

Els símptomes són el resultat de l'exposició del tracte aerodigestiu superior al suc gàstric. Això pot causar una varietat de símptomes, com ronquera, degoteig posterior del nas, mal de coll, dificultat per empassar, sibilacions, tos crònica, faringitis. Algunes persones amb RFL té cremor d'estómac, mentre que d'altres no en tenen o en tenen poc.

## Tractament

És generalment el mateix que per la MRGE.

## Referències

* ↑ Laryngopharyngeal Reflux, New York-Presbyterian Hospital, Weill Cornell Medical Center
* 1 2 Laryngopharyngeal Reflux (LPR) Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., About.com
* ↑ «MARCI-Kids Midwest Acid Reflux Children's Institute». Arxivat de l'original el 28 de març 2018. [Consulta: 29 abril 2010].
* ↑ Fennerty, M. Brian. «Supraesophageal Reflux: Approach to Diagnosis and Management?». Medscape Gastroenterology. MedScape, 25-03-2004. [Consulta: 29 abril 2010].
* ↑ Zerbib F, Stoll D «Management of laryngopharyngeal reflux: an unmet medical need.». Neurogastroenterol Motil, 22, 2, 2010, pàg. 109–12. DOI: 10.1111/j.1365-2982.2009.01437.x. PMID: 20067549.
# 1119
## Esdeveniments

* Alfons I d'Aragó i Pamplona reconquereix Saragossa
* Comença el pontificat del Papa Calixte II
* Lluís VI es proclama rei de França

## Necrològiques

* 31 de gener, Lieja, Principat de Lieja: Otbert de Lieja, príncep-bisbe del principat de Lieja.
* Pietro Moriconi, arquebisbe de Pisa.
# À Punt (desambiguació)

«À Punt o A punt» té aquests significats:
* À Punt Mèdia, grup de mitjans de comunicació públics del País Valencià, la qual dirigeix la Corporació Valenciana de Mitjans de Comunicació
* À Punt, canal de televisió públic generalista valencià
* À Punt FM, emissora de ràdio pública generalista valenciana
* A punt (manifestació), manifestació política catalana de 2016
# Rietveldita

La rietveldita és un mineral de la classe dels sulfats que pertany i dona nom al subgrup de la rietveldita. Rep el nom en honor del cristal·lògraf holandès Hugo M. Rietveld (La Haia, Països Baixos, 7 de març de 1932 - 16 de juliol de 2016).

## Característiques

La rietveldita és un sulfat de fórmula química Fe(UO₂)(SO₄)₂(H₂O)₅. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2016, i la primera publicació data del 2017. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2. Es troba relacionada estructuralment amb la svornostita-(K). Químicament està relacionada amb la deliensita i la leydetita.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural del Comtat de Los Angeles, a Los Angeles (Califòrnia) amb els números de catàleg: 66291 i 66292.

## Formació i jaciments

Aquesta espècie va ser descrita a partir de mostres obtingudes en tres indrets diferents: el districte miner de Jáchymov, a la regió de Karlovy Vary (República Txeca), la mina Willi Agatz, a Dresden (Saxònia, Alemanya), i la mina Giveway-Simplot, a Red Canyon (Utah, Estats Units). Aquests tres indrets són, a més, els únics a tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Rietveldite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 1r desembre 2019].
# Pere de Cardona (arquebisbe)

Pere (Folc) de Cardona (Tarragona, ? — Alcover, 11 d'abril de 1530) fou Bisbe d'Urgell (1472-1515); President de la Generalitat de Catalunya (1482-1485), arquebisbe de Tarragona (1515-1530) i lloctinent de Catalunya (1521-1523).
Era fill bastard de Joan Ramon Folc III de Cardona, comte de Cardona i germà del futur comte Joan Ramon Folc IV qui s'implicà a favor del rei a la guerra civil catalana i resistí al setge de Girona amb la reina i l'infant Ferran el Catòlic.
Pere estudià a l'orde benedictí i exercí d'abat a Santa Maria de Lavaix i Sant Benet de Bages. En morir el seu oncle i bisbe d'Urgell, Jaume de Cardona i de Gandia, Pere ocupà el seu lloc al bisbat.
Essent bisbe d'Urgell és elegit diputat pel braç eclesiàstic l'1 d'agost de 1482. En la seva condició de bisbe, participà en la conquesta, per ordre reial, del comtat de Pallars Sobirà contra el seu cosí Hug Roger III de Pallars Sobirà qui havia estat contrari al rei durant la guerra civil catalana. En aquesta campanya anava acompanyant al seu pare qui afegiria les possessions del comtat de Pallars Sobirà a les de Cardona.
Durant el seu període de president destaquen els nous enfrontaments entre la Diputació i el Consell de Cent barcelonès.
Persona culta i influent, hostatjà al seu palau de Barcelona a personalitats polítiques com Carles I d'Espanya o Francesc I de França. Va ser protector de la cultura donant suport a artistes i a l'edició de llibres, entre ells una versió dels Usatges de 1505.
El 23 de maig de 1515 és nomenat arquebisbe de Tarragona, màxima autoritat eclesiàstica de la península.
Amb la mort de Ferran II el 1516 i l'absència del territori del seu successor Carles I, es produeix un buit de poder que és aprofitat pel nobles per millorar el seu poder. S'incrementa el clima de violència, no funciona la reial audiència. Finalment el rei torna i després d'una estada a Barcelona, nomena a Pere Folc de Cardona com lloctinent de Catalunya el 10 d'abril de 1521. Des de la responsabilitat de lloctinent ha de protegir la frontera francesa, per on va patir una invasió frustrada el 1521.
Els saquejos pirates que atemorien la població des del nord d'Àfrica es reproduïen amb freqüència: A Salou el 1515 i 1522, i a Tortosa el 1521. Comptava per lluitar contra els pirates amb el suport del seu nebot i President de la Generalitat, Lluís de Cardona i Enríquez, qui anys més tard el succeirà com a arquebisbe. L'any 1527, després de detectar-se la presència de Khair ed-Din Barba-rossa va ordenar construir a Salou la torre de Barenys i el 1530 la Torre Vella per defensar la vila, però no va dissuadir els pirates, que van atacar de nou Salou el 1543, 1547, 1549, 1550, 1552, 1558, 1562, 1563, 1582, 1584 i 1587.
Va morir a Alcover, on s'havia refugiat de la pesta, l'11 d'abril de 1530. Està enterrat a la catedral de Tarragona.

## Referències

* 1 2 Insa Montava, Josep. La Costa Daurada arran de mar. Cossetània Edicions, 2006, p.90. ISBN 8497911733.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Colobins

Els colobins (Colobinae) són una subfamília de primats catarrins de la família Cercopithecidae que inclou 58 espècies distribuïdes en nou gèneres diferents.
La majoria de colobins són micos arborícoles de mida mitjana i viuen en zones intertropicals molt diverses. Són herbívors i tenen un període de gestació de sis o set mesos. El deslletament es produeix a l'edat d'un any i arriben a viure 3–6 anys en llibertat i fins a 20 en captivitat.
Amb alguna excepció, la majoria són arborícoles i tenen la cua llarga i els polzes atrofiats. A diferència dels cercopitecins (l'altra subfamília de la família Cercopithecidae), tenen les potes posteriors més llargues que les anteriors. Són essencialment folívors i una de les seves característiques més destacables és la presència d'un llarg estómac de diverses cambres, que serveix per processar les fulles amb bacteris simbiòtics.

## Referències

* ↑ Entrada «Colobinae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Lluís Desplà i d'Oms

Lluís Desplà i d'Oms (Barcelona, 1444 $^{(Gregorià)}$ - 6 de febrer de 1524 $^{(Gregorià)}$) fou Ardiaca major de la seu de Barcelona i President de la Generalitat de Catalunya (1506-1509).

## Biografia

Era fill de Francí de Canomines, àlies Desplà, i d'Elionor d'Oms i de Sagarriga. Conegut popularment per fer reconstruir la Casa de l'Ardiaca a Barcelona, entre 1490 i 1510.
El 1470 fou nomenat ardiaca major de la seu de Barcelona pel papa Pau II, i es va estar a Roma fins al 1474. Va ser un personatge amb molta influència dins el clergat. Va oposar-se a la implantació del Sant Ofici a Barcelona, si bé no ho va poder evitar.
Va ser nomenat President de la Generalitat de Catalunya el 22 de juliol de 1506. Entre 1508 i 1524 va ser rector de diverses parròquies, com Badalona. A Alella va adquirir una casa annexa a la rectoria on hi figuren els seus escuts, i hi va encarregar un retaule el 1512 a Pere Torrent. A Argentona inicià la reconstrucció i ampliació de la parròquia el 1514. A Sant Just i Pastor (Barcelona) encarregà tres vitralls a Segarra Jaume, en els que també apareixen els seus escuts.
Va estar a punt de ser nomenat bisbe de Barcelona com a successor de Pere Garcia, però la influència del rei Ferran II d'Aragó, va decantar l'elecció en Enric de Cardona i Enríquez.
La seva lauda sepulcral, encarregada l'any 1539 pel seu nebot canonge Guillem Ramon Desplà i de Corbera a l'artista Girolano Cristoforo, es troba a la sala capitular de la catedral de Barcelona i n'hi ha una còpia a la Casa de l'Ardiaca. A la mateixa sala capitular s'exposa l'anomenada Pietat Desplà, obra mestra del pintor Bartolomé Bermejo datada el 1490, on ell mateix hi apareix representat com a donant, agenollat al costat del grup de la Pietat i fent parella amb sant Jeroni. Més enllà de les seves qualitats pictòriques, la Pietat Desplà és l'exponent més sobresortint de la important tasca de mecenatge artístic duta a terme per Lluís Desplà.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0
* Ruiz Quesada, Francesc «Lluís Desplà a la Pietat de Bartolomé Bermejo». Retrotabulum, 2012. ISSN: 2014-5616 [Consulta: 25 febrer 2014].
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Renata Tarragó Fàbregas

Renata Tarragó Fàbregas (Barcelona, 23 d'octubre de 1927 - Badalona, 2 d'agost de 2005) fou una guitarrista i professora de música catalana.

## Biografia

Renata Tarragó es va formar al Conservatori del Liceu i al Conservatori Municipal de Música de Barcelona. El seu pare, Gracià Tarragó i Pons, va ser el seu millor mestre.
La primera aparició pública la feu als 15 anys en un concert a la Penya Guitarrística Tàrrega al qual acompanyà al seu pare.
Va formar part de l'Associació de Música de Cambra Ibèrica. La seva guitarra se sentí arreu de l'Estat espanyol gràcies als recitals que donà i a la difusió radiofònica. La seva tasca ha estat clau per a la recuperació del repertori per a viola de mà i guitarra barroca, música que ha estat molt oblidada durant decennis i que tot just a mitjans del segle xx començà a ser recuperada per alguns músics. Va ser intèrpret també de llaüt i de viola de mà. Va acompanyar Victòria dels Àngels i Conxita Badia, amb qui va gravar cançons dels Renaixement espanyol, i també va col·laborar amb els concerts de música antiga d'«Ars Musicae». El seu repertori incloïa des de Milà, Mudarra i Narváez (autors representatius de la màxima esplendor de la música per a corda polsada castellana i catalana del Renaixement i Barroc) fins a Sor i Moreno Torroba, entre d'altres. Fora, però, d'encasellar-se en un únic estil musical, Renata Tarragó va ser, per exemple, una fabulosa intèrpret de la música de Falla: el 1948 va enregistrar, a Londres, per a la BBC, La vida breve. Gràcies als seus mèrits i a la defensa de la música pròpia, el 1962 va representar Espanya a l'International Guitar Congress de Tòquio. Va ser, així mateix, professora del Conservatori de Música des del 1944, alhora que desenvolupà una carrera concertística, també a l'estranger.
Es va casar amb el metge José Antonio Osorio Gullón.

## Referències

* 1 2 «Renata Tarragó Fàbregas». Diccionari Biogràfic de Dones. Barcelona: Associació Institut Joan Lluís Vives Web (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ «Renata Tarragó i Fàbrega | enciclopèdia.cat». [Consulta: 1r juny 2020].
* ↑ «Penya Guitarrística Tàrrega». La Vanguardia, 29-01-1943, pàg. 7.
* ↑ «Esquela de defunció». La Vanguardia, 04-08-2005, pàg. 22.
# 1167
## Esdeveniments

* Fundació de la primera lliga llombarda per defensar l'autonomia de les ciutats de la Llombardia enfront Federic Barbarroja

## Necrològiques

* 6 d'agost, Roma: Alexandre de Lieja, príncep-bisbe del Lieja
* 10 de setembre, Rouen: Matilde d'Anglaterra, hereva legítima i reclamant al tron anglès.
* Hugues de Poitiers, monjo benedictí conegut per haver escrit la Historia Vizeliacensis monasterii sobre l'Abadia de Vézelay.

## Referències

* ↑ «Matilda | daughter of Henry I» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 12 gener 2021].
# Antonello Riva

Antonello Riva (Rovagnate, 28 de febrer de 1962) és un exjugador de bàsquet professional italià. Amb 1,96 m, va jugar a les posicions d'escorta i d'aler. Durant la seva carrera de jugador, va ser sobrenomenat "Nembo Kid" (versió italiana de Superman). Riva va ser nomenat un dels 50 millors jugadors de la FIBA el 1991. El 2004, va rebre un premi per marcar el seu estat de màxim golejador de tots els temps a les dues primeres competicions de la lliga italiana de clubs. També és el màxim golejador de tots els temps de la història de la selecció italiana sènior masculina. Va ser nomenat per a l' equip FIBA All-Time EuroStars el 2007. El 2008, va ser nomenat un dels 50 millors col·laboradors de l'Eurolliga.

## Carrera esportiva

Va començar a jugar bàsquet el 1977-78 al Pallacanestro Cantú, on romangué 12 temporades. Posteriorment jugà a l'Olimpia Milano, Scavolini Pesaro i Pallacanestro Gorizia, retornant el 1998 al Cantù. L'estiu de 2002 fitxà pel Nuova Sebastiani Basket Rieti de la sèrie B. El 21 de novembre de 2004 es retirà esdevenint director general del mateix NSB Rieti. Té el rècord de punts de la Sèrie A italiana amb 14399. Va guanyar una medalla d'or a l'EuroBasket de 1983 i una medalla de plata a l'EuroBasket de 1991.
Amb la selecció azzurra és el cinquè jugador amb més partits (213) i el màxim anotador (3.785 punts).

### Equips

* 1976-1977: Pallacanestro Cantù (categories inferiors)
* 1977-1989: Pallacanestro Cantù
* 1989-1994: Olimpia Milano
* 1994-1996: Scavolini Pesaro
* 1996-1998: Pallacanestro Gorizia
* 1998-2002: Pallacanestro Cantù
* 2002-2005: Nuova Sebastiani Basket Rieti

## Referències

* ↑ - RECALCATI BACK TO COACHING; RIVA AT CASERTA.
* ↑ Antonello RIVA (ITA).
* ↑ ITA - Scoring machine legend Riva at Caserta.
# Alisa Ozhogina Ozhogin

Alisa Ozhogina Ozhogin (Moscou, 31 d'octubre de 2000) és una nedadora espanyola, russa de naixement, en la disciplina de natació sincronitzada.
Filla de pares russos, és nascuda a Moscou, però es va criar a Sevilla, on és membre del Club Sincro. Va participar al Campionat d'Europa de Natació de 2020, celebrat a Budapest, on va classificar-se pels Jocs Olímpics de Tòquio obtenint la medalla de plata en rutina lliure i la de bronze en tècnic. Durant la competició va formar duet amb Iris Tió, amb qui va assolir la sisena posició a la final. Durant el preolímpic de Barcelona el duet va quedar segona. Com a membre de l'equip olímpic espanyol de natació artística va participar en la prova de duet de nou amb Tió. A les preliminars ambdues van quedar onzenes i van classificar-se per a les finals, on van quedar en desena posició. També participà en la competició per equips, en la qual va quedar setena.

## Referències

* 1 2 3 «Alisa Ozhogina Ozhogin» (en castellà). Comitè Organitzador de Tòquio 2020 dels Jocs Olímpics i Paralímpics. Arxivat de l'original el 7 d’agost 2021. [Consulta: 7 agost 2021].
* ↑ Redacció «El Instagram de Alisa Ozhogina, la nadadora sincronizada que ha llegado a la final de dúos en los Juegos Olímpicos». 20 Minutos, 04-08-2021.
* 1 2 Ávila, Sergio A. «Alisa Ozhogina, la sirena sevillana que aprende de Ona Carbonell». ABC, 02-08-2021.
* ↑ Ávila, Sergio A. «Alisa Ozhogina hace historia clasificándose para Tokio con el equipo de natación artística». ABC, 11-06-2021. Arxivat de l'original el 13 de juny 2021 [Consulta: 7 d’agost 2021].
* ↑ Redacció «Alisa Ozhogina e Iris Tió disputarán la final olímpica de dúos». Sport, 03-08-2021.
* ↑ EFE «Décimo lugar para Alisa Ozhogina e Iris Tió en la final de dúo». Diario de Sevilla, 04-08-2021.
# Forgés

Faurges (occità) o Forgès (francès) és un municipi francès al departament de la Corresa (regió de Nova Aquitània).

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2007 |
| 403 | 461 | 375 | 356 | 344 | 319 | 316 |
| Des de 1962: població sense dobles comptes |||||||

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2001-2008 | Fernand Crumeyrolle | |
| 2008- | Christiane Cure | app. PCF |

## Referències

* ↑ Toponímia occitana a lemosin.net i toponímia de la Corresa.
# Caso 63: Enigma

Caso 63: Enigma és la quarta temporada en forma d'spin-off de l'audiosèrie xilena Caso 63. Va estar produïda per Emisor Podcasting i distribuïda per Spotify com una sèrie original en format pòdcast, continuant amb el format de la sèrie principal.
El tràiler, que ens situa a l'any 2039 en una nova línia de temps, es va estrenar el 10 d'octubre de 2023. Una setmana després, el 17 d'octubre, es van estrenar els deu episodis de l'última temporada.
Ens explica la història d'allò que Pedro Roiter (Néstor Cantillana) va explicar en Caso 63: un cub misteriós trobat a Mart en la dècada dels 2030 i que serviria per trobar la manera de viatjar en el temps. Aquest spin-off explica més profundament el tema dels viatges temporals en l'univers de l'audiosèrie.

## Sinopsi

Isabel Frezan, interpretada per l'Ana Valeria Becerril, és una noia especial, amb gran coneixement per resoldre enigmes, mots encreuats i reptes lògics. Les capacitats d'aquesta jove mexicana li permeten guanyar un estrany concurs ofert per una companyia encara més estranya (i indesxifrable). Potser per això no se sorprèn quan descobreix que aquell premi sembla ser l'excusa per a un repte major: el de resoldre l'origen i funcionament d'un arcaic artefacte anomenat Enigma 55. La Isabel no ho sap, però en acceptar aquesta missió, haurà de submergir-se en misteris clau, com l'origen de Pegasus, o dels viatges en el temps. I com molts cops succeeix, l'èxit d'aquella missió estarà vinculat a la seva pròpia existència. Perquè ràpidament la Isabel descobrirà que, en aquesta línia de temps, algú va estar xifrant el seu destí.

## Curiositats

* El personatge de la Isabel està inspirat en Ellie Arraway (Jodie Foster, Contact), Louise Banks (Amy Adams, Arrival) i Dana Scully (Gillian Anderson, Expedient X).

## Referències

* ↑ «Trailer - Caso 63: Enigma», 10-10-2023. [Consulta: 6 juliol 2024].
* ↑ Alvarez, Ari. «Enigma ya está en Spotify, el spin off del exitoso podcast Caso 63» (en castellà), 18-10-2023. [Consulta: 6 juliol 2024].
* ↑ Morales Fredes, Felipe. «Enigma, la pieza final del Caso 63» (en castellà), 06-11-2023. [Consulta: 6 juliol 2024].