OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Vaclav Huml

Václav Huml (Beroun (Bohèmia Central), 18 de setembre, 1880, - Zagreb (Croàcia), 6 de gener, 1953), va ser un violinista i professor de música txec i croat, fundador de la "Escola de violí de Zagreb".

## Biografia

Václav Huml va estudiar violí a Praga amb el professor de música Otakar Ševčík. Des de 1903 va treballar a Zagreb a l'escola de música de l'Institut de Música de Croat (en croat: Hrvatski zemaljski glazbeni zavod, avui Hrvatski glazbeni zavod). Els seus famosos alumnes inclouen Ljerko Spiller i Zlatko Baloković.
El 1919, va ser un dels membres fundadors del "Quartet de Zagreb" (Zagrebački kvartet). Des de 1921 fins a la seva mort el 1953, va treballar com a professor a l'Acadèmia de Música de Zagreb (MUZA). Va morir el 1953 i va ser enterrat al cementiri central de Zagreb Mirogoj.
Per continuar les tradicions de la música de cambra i el treball de Václav Huml, els seus alumnes i estudiants de l'Acadèmia de Música de Zagreb van fundar la "Zagreb Youth Chamber Orchestra" (Zagrebački omladinski komorni orkestar, ZOKOR) el 1957.

## Honors

* Des de 1977, el Concurs Internacional de Violí Václav Huml se celebra a Zagreb cada quatre anys en el seu honor

## Referències

* ↑ Matriční záznam o narození a křtu farnost Beroun
* ↑ Aniversaris de DK. 50 anys de ZOKOR, Hrvatsko slovo, 21 de desembre de 2007, p. 19
# Moltó de Panurge

L'expressió " Moltó de Panurge " denota un seguidor o persona que imita sense fer preguntes, que segueix instintivament el que fa el major nombre i s'integra en un moviment col·lectiu sense exercir el seu esperit crític o ni tan sols mostrar la intel·ligència que es pot esperar del raonament d'un ésser humà.
En la vida corrent, l'expressió "moltons de Panurge" s'invoca per a condemnar l'esperit gregari de certes comunitats que segueixen cegament el seu líder sense raonar-ne els motius.

## Origen

L'expressió pren el seu origen a partir d'un episodi del quart llibre de François Rabelais, sense ser-hi exactament en aquests termes .
Mentre Pantagruel i els seus companys, inclòs Panurge, viatgen pel mar per anar a consultar "l'Oracle, s'embarquen en un vaixell comercial i es familiaritzen amb els passatgers. Esclata un altercat entre el mercader Dindenault i Panurge, el primer s'ha burlat de la vestimenta ridícula del segon. Després de la tornada a la calma, Panurge decideix comprar-li un moltó. La transacció s'arrossega perquè el ramat pertany a la raça dels Crisomallos, el moltó amb el velló d'or, fet que explica el seu alt cost.
| « | Panurge, després d'intentar prescindir de la discussió sobre les meravelloses propietats d'aquestes bèsties, finalment en compra un i el llença a l'aigua. La resta del ramat s'unirà al seu congènere, portant Dindenault i els altres pastors que intenten contenir-los aferrant-se a ells. Extret de Quart Llibre, capítol VIII | » |
Per a aquest episodi, Rabelais s'inspira en Les Macaronées de Folengo, on Cingar, per venjar Balde i el seu seguici d'una disputa amb pagesos, practica la mateixa estratagema.

## Usos de la locució

* Le Mouton de Panurge, títol d'una cançó de Georges Brassens.
* Les Moutons, títol d'una cançó de Richard Gotainer.

## Referències

* 1 2 (Rabelais 1994)
* ↑ Vidéo-clip de la chanson "Les Moutons".

### Bibliografia

* Rabelais, François. Quart livre. Gallimard, 1994, p. 116-141 (Folio classiques). ISBN 2-07-038959-6.

### Enllaços externs

* Una autèntica notícia
# Queens of the Stone Age

Queens of the Stone Age (literalment en català "Reines de l'Edat de Pedra"), col·loquialment abreujat com QOTSA o QotSA, és una formació de rock estatunidenca de Palm Desert (Califòrnia). Formada l'any 1996, actualment compta amb el membre fundador Josh Homme (veu, guitarra, piano), els membres veterans Troy Van Leeuwen (guitarra, lap steel, teclats, percussió, segones veus), Michael Shuman (baix, teclats, segones veus) i Dean Fertita (teclats, guitarra, percussió, segones veus), i el recentment incorporat Jon Theodore (bateria, percussió).
La banda nasqué després de la separació de Kyuss, l'anterior banda de Homme, i adoptà un estil musical dur i orientat als riffs. Des de llavors, el seu so ha evolucionat fins a incorporar un seguit d'estils i influències diferents, incloent col·laboracions amb el membre de ZZ Top Billy Gibbons i amb Mark Lanegan. L'estil del grup sovint es classifica dins del gènere de stoner rock, encara que el mateix conjunt ho refusa.
Fins avui, Queens of the Stone Age ha publicat vuit àlbums d'estudi i tres extended play. Ha estat nominada a sis Grammys: cinc pels temes «No One Knows», «Go with the Flow», «Little Sister», «Sick, Sick, Sick» i «My God is the Sun», i un per l'àlbum ...Like Clockwork.

## Membres
### Membres actuals

* Josh Homme – veu, guitarres, baix elèctric, piano, teclats, bateria, percussió (1996–actualitat)
* Troy Van Leeuwen – guitarres, segones veus, teclats, baix elèctric, percussió (2002–actualitat)
* Dean Fertita – teclats, guitarres, segones veus, piano (2007–actualitat)
* Michael Shuman – baix elèctric, segones veus, guitarres, teclats, percussió (2007–actualitat)
* Jon Theodore – bateria, percussió, sampler (2013–actualitat)
* Josh Homme
* Troy Van Leeuwen
* Dean Fertita
* Michael Shuman
* Jon Theodore

### Membres anteriors

* Joey Castillo – bateria, percussió (2002–2012)
* Alain Johannes – baix, guitarra elèctrica, piano, orgue, diversos instruments (2005–2007)
* Natasha Shneider – teclats (2005)
* Mark Lanegan – veu, segones veus, teclats (2001–2005)
* Nick Oliveri – baix, veu, segones veus, guitarra (1998–2004)
* Dave Grohl – bateria, percussió, segones veus (2002, 2012–2013)

### Cronologia
## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Queens of the Stone Age (1998)
* Rated R (2000)
* Songs for the Deaf (2002)
* Lullabies to Paralyze (2005)
* Era Vulgaris (2007)
* ...Like Clockwork (2013)
* Villains (2017)
* In Times New Roman... (2023)

## Reconeixements
### Premis Grammy

| Any | Premi | Categoria | Nominat |
| 2003 | «No One Knows» | Millor Execució de Rock Dur | Nominat |
| 2004 | «Go with the Flow» | Millor Execució de Rock Dur | Nominat |
| 2006 | «Little Sister» | Millor Execució de Rock Dur | Nominat |
| 2008 | «Sick, Sick, Sick» | Millor Execució de Rock Dur | Nominat |
| 2014 | «My God Is the Sun» | Millor Execució de Rock | Nominat |
| 2014 | ...Like Clockwork | Millor Àlbum de Rock | Nominat |

## Referències

* ↑ Matsumoto, Jon. «Guitar.com: Homme on the Range». TheFade.net, 2000. [Consulta: 8 setembre 2014].
# Dolmen de Dofines

El Dolmen de Dofines és un dolmen situat al terme de Rabós d'Empordà, a la comarca de l'Alt Empordà. Està situat al coll del mateix nom, a certa distància del nucli urbà. Per arribar-hi, cal prendre la carretera que mena a Sant Quirze de Colera i a l'alçada del Mas Mallol, dirigir-se a la dreta, enfilant per la carretera que mena a dalt la carena.

## Referències

* ↑ Badia i Homs, Joan; Carreras i Gallofré, Benjamí Bofarull i; Vigorós, Enric; Piñero i Costa, Miquel-Dídac «El dolmen de Dofines, fita del territori del Monestir de Sant Quirze de Colera». Annals de l'Institut d'Estudis Empordanesos, 16, 11-01-1983, pàg. 369–390. ISSN: 2014-8291.
# Raset (Cervià de Ter)

Raset és un poble del terme de Cervià de Ter, a la comarca del Gironès, al nord-est del cap del municipi. Està situat a poc més de dos kilòmetres de Cervià de Ter. Té al voltant de 120 habitants, separats en tres veïnats: Les Sorreres, Veïnat de Dalt i Veïnat de Baix. És un conjunt que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Raset situat al Nord-oest del poble de Cervià de Ter, del qual n'és agregat. És un petit indret de caràcter rural on destaca l'església de Sant Cristòfol i algunes masies notables, com la de Can Santamaria. No compta amb carrers pròpiament dits sinó amb alguns camins de sorra. L'economia és eminentment rural.
El lloc ja és esmentat al segle xi. El nom de Raset prové d'arrasat, i és que abans per allà hi passava un riu anomenat el Cinyana (el qual encara hi passa però en forma de riera, i el nom del poble abans), i aquest riu va quedar arrasat per la terra. Els llocs d'interès d'aquest veïnat són l'església de Sant Cristòfor i el Museu Raset.
Raset ja fou poblat a l'època romana, ja que s'han trobat les restes d'una gran vil·la romana del segle iii. A l'època medieval hi havia hagut una fortalesa que hostatjava el llinatge dels Raset. Els senyors feudals del lloc. D'aquesta família hi ha dos sepultures a la Catedral de Girona.

## Referències

* ↑ «Raset (Cervià de Ter)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 «Raset». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 novembre 2016].
* ↑ AADD. Museus i Centres de Patrimoni Cultural a Catalunya. Barcelona: Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, 2010, p. 53. ISBN 84-393-5437-1.
# Fabio Ochoa Vásquez

Fabio Ochoa Vásquez (Medellín, 2 de maig de 1957) és un antic membre influent del Càrtel de Medellín, amb els seus germans grans Juan David i Jorge Luis. El seu paper en va fer breument un multimilionari. Després d'haver purgat una curta pena de presó a Colòmbia, va ser detingut i extradit als Estats Units l'any 1999 i on se li imposà una pena de 30 anys en una presó federal americana. Finalment, el desembre de 2024 quedà en llibertat i tornà a la seva Colòmbia natal.

## Començament de carrera

El més jove dels tres germans Ochoa Vásquez va viure a Miami, a Florida, als anys 1970 i al començament dels anys 1980, i hauria manipulat desenes de tones de cocaïna. Va ser processat pel govern americà per primera vegada l'any 1984 i hauria estat implicat en l'homicidi de Barry Seal, un informant de la Drug Enforcement Administration (DEA), comès el 19 de febrer de 1986. L'any 1987, els seus germans i ell van ser inclosos a la llista de multimilionaris mundials de la revista Forbes i van ser en aquesta llista fins a l'any 1992. The New York Times va informar que durant aquest període, era considerat com el « director general » de l'empresa familiar.

## Empresonament

L'any 1991, Ochoa Vásquez i els seus germans és van lliurar a les autoritats colombianes amb l'esperança d'evitar una "guerra oberta" amb el govern per mitjà d'un acord polític. Van complir una pena a Colòmbia i van set alliberats l'any 1996. A l'època, Colòmbia i els Estats Units no tenien tractat d'extradició i els dos germans havien obtingut la promesa de no ser extradits en un futur en el marc de l'acord de l'advocacia.
Després del seu alliberament, de nou es arrestat l'any 1999 i acusat de rebre pagaments per a enviaments de cocaïna. Malgrat una campanya de lobbying i de premsa va ser extradit als Estats Units el setembre de 2001 i condemnat l'any 2003 per a tràfic, conspiració i distribució de cocaïna als Estats Units. Va ser condemnat a 30 anys de presó i estigué a la presó federal de Jesup, a Geòrgia.
Després del seu empresonament, el govern colombià li va confiscar béns per valor de diversos milions de dòlars, entre els quals diverses granges i empreses.

## Referències

* ↑ Carlyle, Erin. «Billionaire Druglords: El Chapo Guzman, Pablo Escobar, The Ochoa Brothers» (en anglès). [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ «Tuit de Migración Colombia». Twitter, 23-12-2024. [Consulta: 30 desembre 2024].
* ↑ Brooke, James «At Home (That's Prison) With Medellin's Ochoas» (en anglès). The New York Times, 28-02-1995. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «Porqué se entregó Fabio Ochoa Vásquez».
* ↑ «Sarasota Herald-Tribune - Cerca d'arxius de Google Notícies». [Consulta: 15 juny 2020].
* ↑ «Colombian Drug Boss Fabio Ochoa Extradited to U.S.» (en anglès), 25-03-2015. [Consulta: 15 juny 2020].
# Salt d'en Peió

El Salt d'en Peió és un monument megalític situat a Sant Climent Sescebes, a l'Alt Empordà, al costat de l'antic camí de muntanya avui en desús, amb tres tombes. Fou descobert el 1985 i excavat l'any següent i es va permetre identificar aquest tipus de construcció que és una cambra simple a la qual s'accedeix per un pou. Es van trobar diversos objectes que foren duts al Museu Arqueològic de Sant Pere de Galligants de Girona.

## Referències

* ↑ «Ruta megalítica. Sant Climent Sescebes».
* ↑ Roig, Gabriel Martín. 1001 Curiositats de l'Empordà: Descobriu la història i la cultura d'un dels racons més bells de Catalunya (en castellà). L’Arca, 2017-04-25. ISBN 978-84-9917-460-0.
* ↑ Chinchilla i Sánchez, Júlia Tarrús Galter, Josep. «Memòria del dolmen del Salt d'en Peió». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «Salt d'en Peió». portalgironi.cat. [Consulta: 3 setembre 2022].
# Moviment democràtic de la renovació malgaixa

El Moviment democràtic de la renovació malgaixa (MDRM, en francès: Mouvement démocratique de la rénovation malgache, en malgaix: Hetsika demokratikan'ny fanavaozana malagasy) va ser el primer partit polític format a Madagascar, després de la Conferència de Brazzaville de 1944, durant la qual el General Charles de Gaulle va anunciar que totes les colònies es convertirien en territoris francesos d'ultramar amb dret a representació en l'Assemblea Nacional Francesa.
En la primera Assemblea Constituent de la postguerra convocada a París al novembre de 1945 per a redactar la Constitució de la Quarta República francesa, Madagascar va estar representada per Joseph Raseta i Joseph Ravoahangy que van formar al costat de Jacques Rabemananjara el MDRM juntament amb a principis de 1946. Els tres eren descendents de Hovas que havien exercit càrrecs polítics en el Regne d'Imerina. Era un moviment pacifista l'objectiu del qual era la independència de França. El partit va obtenir un suport massiu que transcendeixo les divisions geogràfiques, ètniques i de classe. Però les elits de Merina Hova van fundar el MDRM no sols amb l'interès d'alliberar a tots els malgaixos del domini francès, sinó també de recuperar el domini polític de Merina després de la independència.
El novembre de 1946, els tres fundadors van ser elegits diputats en l'Assemblea Nacional francesa com a representants de Madagascar. En contraposició a la fundació del MDRM, en 1946 es va formar el PADESM (Parti des déshérités de Madagascar), que va atreure als pobles costaners i els descendents dels esclaus de Merina, però eventualment van excloure per complet a aquests últims.

## Referències

* ↑ Masson i O'Connor, 2007, p. 64.
* ↑ (en francès) , 22-07-2005. Arxivat 18 de desembre 2013 a Wayback Machine.
* ↑ , 3-1997.

## Bibliografia

* Masson, Antoine. Representations of Justice. Brussels: Peter Lang, 2007. ISBN 978-90-5201-349-7.
* Quemeneur, Tramor. 100 fiches d'histoire du XXe siècle (en francès). París: Editions Bréal, 2004. ISBN 978-2-7495-0341-7.
# Znamenskyita

La znamenskyita és un mineral de la classe dels sulfurs.

## Característiques

La znamenskyita és un sulfur de fórmula química Pb₄In₂Bi₄S₁₃. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2014. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat al Museu Mineralògic Fersman de l'Acadèmia Russa de les Ciències, a Moscou, amb el número de registre 4558/1.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta al volcà Kudriavy, situat a l'Illa d'Iturup, l'illa més gran de l'arxipèlag de les Kurils, a l'óblast de Sakhalín, Rússia. El volcà, on també han estat descoberts altres minerals, és l'únic indret on ha estat trobada aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Znamenskyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 novembre 2017].
* ↑ «Kudriavy volcano (Kudryavyi), Iturup Island, Kuril Islands (Kurile Islands), Sakhalinskaya Oblast', Far-Eastern Region, Russia» (en anglès). Mindat. [Consulta: 26 novembre 2017].
# Ungulats

Els ungulats (en referència a les seves peülles) són diversos grups de mamífers la majoria dels quals utilitza la punta dels dits (normalment amb peülles) per sostenir la totalitat del seu pes corporal quan es mouen. Inclouen diversos ordres, dels quals en sobreviuen entre sis i vuit. Hi ha una certa polèmica sobre si els ungulats són un grup cladístic (amb un trajecte evolutiu comú) o simplement un grup fenètic (similars, però no necessàriament relacionats), perquè sembla que els ungulats no estan tan estretament relacionats com abans es creia.
Alguns exemples coneguts d'ungulats actuals són el cavall, la zebra, l'ase, la vaca, el rinoceront, l'hipopòtam, la cabra, el porc, el xai, la girafa, el cérvol, el tapir, l'antílop i la gasela.
# La Segona Perifèria

La Segona Perifèria és una editorial independent catalana fundada el 2022 per l'editor i escriptor Miquel Adam. L'editorial publica al voltant de deu llibres l'any de narrativa i no-ficció en llengua catalana de títols actuals i contemporanis, tant d'autories catalanes com estrangeres, poc o gens conegudes i traduïdes.
El dos primers títols que presentà foren les novel·les Tot demana salvació, de Daniele Mencarelli i traduïda per Pau Vidal, i Divorci i aventura, de Leticia Asenjo. D'ençà d'aleshores, ha publicat autors catalans com Antoni Veciana (Nicolau, 2022), Miquel Bonet (Periodisme de contacte, 2022 i El dia de l'escórpora, 2024), Anna Pazos (Matar el nervi, 2023) o Damià Bardera (S'obre el teló, 2023). En l'àmbit de la narrativa estrangera ha publicat autors com Etgar Keret, Bernardine Evaristo, Magda Szabó i Hal Bennett. Pel que fa a la no-ficció, ha publicat autors com Carlo Maria Cipolla i Stefan Zweig, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «L'irradiador - La Segona Perifèria, la millor literatura centrífuga». Catalunya Ràdio, 11-01-2022. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ Serra, Montserrat. «Miquel Adam, l'aventura d'un editor en temps de crisi». Vilaweb, 22-03-2021. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ «Avançament editorial: 'Divorci i aventura', de Leticia Asenjo». Vilaweb, 29-01-2022. [Consulta: 25 febrer 2022].
* ↑ Dameson, Montserrat. «Miquel Bonet té set de venjança». Núvol, 18-04-2024. [Consulta: 20 juny 2024].
* ↑ Saranga, Sergi. «Els pecats d’un animal salvatge». Núvol, 21-03-2024. [Consulta: 20 juny 2024].
# Laly Soldevila

Laly Soldevila és el nom artístic de l'actriu catalana Eulàlia Soldevila i Vall (Barcelona, 25 de juliol de 1933 - Madrid, 12 de setembre de 1979).

## Biografia

Estudià a l'Institut del Teatre i continuà la formació al TEU (Teatro Español Universitario) i a la Universitat de les Nacions a París. Marxà a viure a Madrid el 1957 i, sent molt jove, va començar la carrera al teatre, on va obtenir grans triomfs en obres com ara La Celestina, La carroza de plomo candente (Premi Fotogramas de Plata), El realquilado, la revista Te espero en el Eslava, Las criadas, on actuà amb una esgarrifosa duresa, i Sabor a miel.
Amb una veu molt característica, es va fer popular pels seus papers cinematogràfics, on va mostrar la seua vis còmica, encara que va interpretar igualment molts papers dramàtics. Entre la vuitantena de pel·lícules on va treballar es poden destacar La gran familia, ¡Vivan los novios! (un dels seus papers més recordats), El espíritu de la colmena i L'escopeta nacional. En la majoria de les seves interpretacions cinematogràfiques representà el paper d'una dona apocada, però plena d'humanitat. En televisió, treballà juntament amb Julia Martínez a la sèrie La casa de los Martínez (1967-1971) i aparegué en un anunci molt famós de detergents en el paper de la "Tia Felisa".
Va morir de càncer el 12 de setembre de 1979, als 46 anys, i està soterrada al Cementiri Sur de Madrid.

## Teatre

* 1948, juny. Música en la noche, de John P. Priestley.
* 1950, gener. El zoo de cristal, de Tennessee Williams, pel Teatre de Cambra de Barcelona.
* 1950, 13 febrer. Los mal amados, de François Mauriac. Estrenada al Teatre Romea de Barcelona, pel Teatre de Cambra de Barcelona, amb direcció d'Antonio de Cabo i Rafael Richart.
* 1950, novembre. Les vinyes del Priorat, de Josep Maria de Sagarra, al teatre Romea.
* 1953. El caballero de Olmedo, pel Teatre de Cambra de Barcelona. Estrenada al teatre Romea.
* 1954. Los padres terribles, de Jean Cocteau, pel Teatre de Cambra de Barcelona.

## Pel·lícules

* Tres de la Cruz Roja (1961), de Fernando Palacios
* La Gran Familia (1962), de Fernando Palacios
* Los felices 60 (1963), de Jaime Camino
* La Tía Tula (1963), de Manuel Picazo
* El arte de casarse i El arte de no casarse (1966) de J. Font i Espina i J.Feliu
* La Revoltosa (1964), de José Díaz Morales
* No somos de piedra (1968), de Manuel Summers
* L'advocat, el batlle i el notari (1969), de J. Font i Espina
* ¡Vivan los Novios! (1969), de Luis G. Berlanga
* El Espíritu de la Colmena (1973), de Víctor Erice
* Los viajes escolares (1974), de Jaime Chávarri
* Las marginadas (1974), d'Ignasi F. Iquino
* Tocata y fuga de Lolita (1974), d'Antonio Drove
* L'escopeta nacional (1977), de Luis G. Berlanga
* Sonámbulos (1977), de Manuel Gutiérrez Aragón

## Referències

* ↑ «Eulàlia Soldevila i Vall | enciclopedia.cat». [Consulta: 29 maig 2023].
* ↑ «Laly Soldevila (1933-1979) - Find a Grave...» (en anglès). [Consulta: 29 maig 2023].

## Enllaços externs

* Filmografia (anglès)
* Filmografia (xinès)
# Lee Krasner

Lee Krasner (28 d'octubre de 1908 - 19 de juny de 1984) va ser una influent artista de l'expressionisme abstracte a la segona meitat del segle xx.
Va néixer en Brooklyn, Nova York. El seu veritable nom era Lena Krasner, i era la sisena filla d'un matrimoni d'immigrants jueus procedents d'Ucraïna, a l'imperi Rus.
Estudià a la Woman's Art School de la Cooper Union. Després d'un breu pas per l'Art Students League, continuà estudis a la National Academy of Design. A partir de 1937 va estudiar a l'escola de Belles Arts de Hans Hofmann, on va conèixer l'obra de Picasso, Matisse i altres pintors abstractes europeus, la qual cosa va exercir una gran influència sobre ella.
Al 1940 exposa la seva obra per primer cop amb l'associació American Abstract Artists dins la mostra American Abstract Artists Fourth Annual Exhibition, a Nova York. Amb un grup de pintors nord-americans, estableix l'expressionisme abstracte.
El 1945, Krasner va contreure matrimoni amb l'artista Jackson Pollock, també influenciat pel mateix moviment artístic.
Va morir a l'edat de 75 anys el 1984. A la pel·lícula biogràfica Pollock, de l'any 2000, que relata la vida del seu espòs, Krasner és representada per l'actriu nord-americana Marcia Gay Harden, que va guanyar l'Òscar a la millor actriu secundària per la seva interpretació.

## Referències

* ↑ Brenson, Michael. "Lee Krasner Pollock is Dead - Painter of New York School" (anglès), The New York Times, 21-06-1984. [Consulta: 8 novembre 2014].
* ↑ Lee Krasner biography excerpt (anglès). [Consulta: 1-3-2016].
* ↑ «National Gallery of Art - Abstract expressionist painter Lee Krasner (1908-1984), daughter of Orthodox Jewish refugees from Ukraine, consistently fought for recognition in a male-dominated art world. | Facebook» (en anglès). [Consulta: 23 març 2023].
* ↑ Dossier de premsa Lee Krasner: Living Colour PDF (anglès), Guggenheim Bilbao, 2020. [Consulta: 23-03-2023].
* ↑ «Biografía y obras: Krasner, Lee» (en castellà). Guggenheim Bilbao Museoa. Arxivat de l'original el 2022-10-05. [Consulta: 6 setembre 2023].