OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cerca de tendències

La recerca de tendències, també anomenada investigació de tendències (en anglès: coolhunting) consisteix a detectar i predir futures tendències del mercat per anticipar-se i adaptar marques, publicitat i productes. La professió es diu cercatendències o, segons la tendència endèmica al món del màrqueting de trobar l'anglès més cool, s'utilitza sovint coolhunter.
És un camp del màrqueting que serveix a orientar les companyies productores per a adaptar el seu assortiment al gust del dia. Destaca sobretot la seva aplicació a la moda. És un tema que figura al programa de moltes escoles superiors de disseny o de moda. Els cercatendències usen l'observació al carrer, a festes i trobades, fan enquestes de mercat, es mouen per les xarxes socials i fòrums i estan al dia de les diferents publicacions especialitzades per tal de diagnosticar l'estat del dia dels seus clients. Internet és el mitjà de difusió bàsic de les seves troballes, a través de blocs i pàgines especialitzades. Aquests blocs, als seu torn, incideixen en el procés de disseny, producció i comercialització de la indumentària i els complements, i esdevenen una alternativa a l'observació al carrer.
També existeixen cercadors virtuals a internet, que de manera automatitzada, assagen pronosticar els termes que es faran servir més al futur immediat. És una eina pensada per ajudar els anunciants.

## Vegeu també

* Bellwether

## Enllaços externs

* The merchants of cool (anglès) (Els venedors de tendències)

## Referències

* ↑ «cerca de tendències». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 8 agost 2014].
* ↑ TERMCAT «Sessió de normalització de màrqueting digital». Bloc del TERMCAT, 6 juny 2014 (2014-06-06) [Consulta: 8 agost 2014]. «El màrqueting digital és un camp en expansió, en què l'anglès té una presència dominant.»
* ↑ Vegeu-ne un exemple entre molts: IED. «Ser un coolhunter? Jo vull!». Barcelona: Escola Superior de Disseny. Arxivat de l'original el 2014-08-08. [Consulta: 8 agost 2014].
* ↑ Ruiz Molina, Encarna «Els blogs de moda i l'’street style’: del ‘coolhunter’ al ‘nethunter’» (pdf). Quadern, 10-2012, pàg. 43-45 [Consulta: 8 agost 2014].
* ↑ Ara «Gema Requena, 'coolhunter'». Ara, 2 setembre 2012 (2012-09-02) [Consulta: !d'agost 2014].
* ↑ «Google llança en castellà el seu cercador de tendències virtuals». El Períodico, 18 agost 2009 (2009-08-18). Arxivat de l'original el 2014-08-09 [Consulta: d'agost 2014]. Arxivat 2014-08-09 a Wayback Machine.
# Clariana (Argençola)

Clariana és un petit nucli de població del terme d'Argençola a la comarca natural de la Segarra, encara que administrativament forma part de l'Anoia.
Està situat a l'est del terme municipal i el 2023 tenia 38 habitants. Una carretera local comunica el poble amb la N-II. La base de la seva economia és la ramaderia i l'agricultura de secà.

## Llocs d'interès

* Ruïnes de l'antic Castell de Clariana.

## Referències

* ↑ «Nomenclátor: Población del Padrón Continuo por Unidad Poblacional» (en castellà). INE. [Consulta: 15 febrer 2025].
* ↑ «Un canvi de normativa deixa Clariana fora d'algunes subvencions europees». Regió7, 13-06-2018. [Consulta: 15 febrer 2025].
# Crims irlandesos. La lluna damunt Galway

Crims irlandesos. La lluna damunt Galway (títol original en alemany, Der Irland-Krimi: Mond über Galway) és un telefilm alemany de temàtica policíaca del 2023 dirigit per Matthias Tiefenbacher. És la vuitena entrega de la sèrie de pel·lícules de ficció criminal d'ARD Crims irlandesos. La primera emissió va tenir lloc el 19 d'octubre de 2023 en horari de màxima audiència al canal Das Erste. S'ha doblat al català per a TV3, que va estrenar-lo el 27 d'octubre de 2024.
El rodatge del telefilm', sota el títol provisional de Galway Girl, va durar del 17 d'octubre al 9 de desembre de 2022, al mateix temps que l'episodi anterior Llacuna mental, i va tenir lloc al comtat de Wicklow i l'entorn Dublín.

## Sinopsi

Una mare desesperada truca a la psicòloga Cathrin Blake de nit. La seva filla, Moon, amenaça de llançar-se des d'un terrat. La noia, que pateix un greu trastorn psíquic, va ser atesa a la consulta de la Cathrin quatre anys enrere, però va interrompre la teràpia. La Cathrin evita el suïcidi de la Moon, però no arriba a temps per salvar el seu xicot, en Collin. Es tracta realment d'un suïcidi? La policia sospita que la Moon amaga alguna cosa.

## Repartiment

* Désirée Nosbusch: Cathrin Blake
* Rafael Gareisen: Paul Blake
* Declan Conlon: Sean Kelly
* Róisín O'Donovan: Sarah Kelly
* Serena Kennedy: Moon Flynn

## Referències

* ↑ «Crims irlandesos - T1xC8 - La lluna damunt Galway». 3Cat. [Consulta: 8 novembre 2024].
* ↑ «Der Irland Krimi - Mond über Galway» (en alemany). Crew united.
# Dècada del 1410
## Esdeveniments

* 1412: Compromís de Casp
* 1413: Revolta del comte d'Urgell

## Personatges destacats

* Martí I l'Humà, darrer rei de la Corona Catalano-Aragonesa del Casal de Barcelona
* Ferran d'Antequera de Trastàmara, successor castellà de la dinastia Trastàmara a la Corona Catalano-Aragonesa
* Jaume II d'Urgell, candidat català al tron de la Corona Catalano-Aragonesa
* Jan Hus, predicador reformista i pensador religiós txec que originà el moviment hussita.
# Hunter

«Hunter» té aquests significats:
* Geografia:
** Hunter (Dakota del Nord)
** Hunter (Kansas)
** Hunter (Nova York)
** Hunter (Ohio)
** Hunter (Oklahoma)
** Hunter (Tennessee)
* Biografies:
** Amy Hunter (Boston, 1966), actriu i model dels Estats Units.
** David Hunter Hubel (Windsor, 1926), neurobiòleg canadenc.
** Holly Hunter (Conyers, Geòrgia, 1958), actriu estatunidenca.
** James Montgomery "Hunter"
** Jaume Serra i Húnter (Manresa, 1878 - Cuernavaca, Mèxic, 1943), filòsof i polític català
** Kim Hunter (1922, Detroit, Michigan), actriu estatunidenca.
** Robert Hunter (Johannesburg, 1977), ciclista sud-africà.
** Siobhan Hunter (1964), actriu de cinema pornogràfic.
** Tony Hunter (Kent, 1943), oncòleg britànic.
** William Wilson Hunter (Glasgow, 1840 – Oaken Holt, 1900), historiador britànic.
* Còmics:
** Hunter × Hunter, sèrie de shōnen manga escrita i il·lustrada per Yoshihiro Togashi.
** Monster Hunter Orage, manga shōnen d'Hiro Mashima.
* Pel·lícules:
** Alien Hunter, pel·lícula estatunidenca dirigida per Ron Krauss estrenada el 2003.
** The Bounty Hunter, pel·lícula western del 1954 dirigida per André De Toth.
** The Bounty Hunter, pel·lícula d'acció i comèdia romàntica del 2010 dirigida per Andy Tennant.
** The Deer Hunter, pel·lícula estatunidenca-britànica dirigida per Michael Cimino estrenada el 1978.
** The Night of the Hunter, film dirigit per Charles Laughton.
* Videojocs:
** Monster Hunter Tri, videojoc de la saga Monster Hunter.
** Spy Hunter, saga de videojocs creada per la companyia Midway.
** Turok: Dinosaur Hunter, videojoc d'acció en primera persona publicat per a Nintendo 64 i Microsoft Windows.
** In-Fisherman Bass Hunter 64, videojoc de simulació de pesca desenvolupat per Gear Head Studios.
* Miscel·lània:
** Swan Hunter, companyia naviliera del Regne Unit.
** Damalisc de Hunter (Beatragus hunteri, Damaliscus hunteri), espècie d'antílop.
# Jean-Patrick Manchette

Jean-Patrick Manchette (19 de desembre de 1942, Marsella - 3 de juny de 1995, París) va ser un escriptor francès a qui s'atribueix la reinvenció i revitalització del gènere negre. Va escriure deu novel·les breus durant els anys setanta i fins als primers vuitanta. Les seves històries són violentes, exploracions existencialistes de la condició humana i de la societat francesa. Manchette era políticament d'esquerres com queda palès a la seva obra on es reflecteix la seva anàlisi de les classes socials i la cultura. Els seus llibres són una reminiscència de la nouvelle vague, de les pel·lícules negres de Jean-Pierre Melville, amb la utilització d'un estil similar, fresc i existencial, en un gènere típicament americà (cinema negre de Melville i novel·les barates de Manchette).
Tres de les seves novel·les van ser traduïdes a l'anglès. Dues d'elles van ser publicades per l'editorial City Lights Books de San Francisco. Una tercera novel·la, Fatale, va ser publicada el 2011 a la col·lecció de clàssics de New York Review Books. I també L'afer N'Gustro, traduïda per Albert Jané i publicada dins la col·lecció "La cua de palla" el 1984.
El 2009, Fantagraphics Books va publicar una versió en anglès de l'adaptació del dibuixant francès Jacques Tardi de Le petit bleu, sota el nou títol en anglès, West Coast blues.

## Enllaços externs

* «jean-patrick-manchette.fr» (en francès). [Consulta: 10 gener 2014].
# Ado Kyrou

Ado Kyrou, nom artístic d'Adonis A. Kyrou, és un escriptor i director de cinema francès d'origen grec, nascut el 18 d'octubre de 1923 a Atenes (Grècia) i mort el 4 de novembre de 1985 a París. És nét d'Adonis Kyrou, propietari del diari nacional grec Estía.

## Biografia

Ado Kyrou va estudiar dret a Atenes, abans d'implicar-se activament en la Resistència grega. Durant la guerra civil, va ser ferit i va marxar de Grècia per establir-se a París el 1946 com a refugiat polític i per estudiar literatura a la Sorbona. Va conèixer André Breton, va freqüentar el grup surrealista i va col·laborar a la revista Le Surréalisme même. El 1950, va crear amb Robert Benayoun, Gérard Legrand i Georges Goldfayn, la revista L'Âge du cinéma, després va escriure, a partir de 1952, a la revista de cinema Positif.
Escriptor de cinema, va escriure Le Surréalisme au cinéma (1953) i Amour-érotisme et cinéma (1958), Ado Kyrou va fer diversos curtmetratges a partir de 1957, abans de rodar dos llargmetratges, Bloko el 1965 i Le Moine el 1972.

## Publicacions

* Le Surréalisme au cinéma, Arcanes, Paris, 1953 (reedició Ramsay, 1985/2005 amb un prefaci del seu fill Ariel Kyrou).
* Amour-érotisme et cinéma, Éric Losfeld, Paris, 1958
* Manuel du parfait petit spectateur, dessins de Siné, Le Terrain Vague, Paris, 1959
* Luis Buñuel, Seghers, Paris, 1962
* Un honnête homme, Le Terrain Vague, Paris, 1964
* Revue Positif N° 61-62-63, juin-août 1964: Numéro spécial érotisme. Contributions : Ado Kyrou, Nelly Kaplan, G. Legrand, R. Borde
* L'Âge d'or de la carte postale, Balland, Paris, 1966
* Immalie et l'homme en noir, Éric Losfeld, Paris, 1971

## Filmografia
### Curtmetratge

* 1957 : La Déroute
* 1958 : Porte océane
* 1958 : Le Palais idéal, sur le Palais idéal de Ferdinand Cheval
* 1959 : Le Havre
* 1959 : Parfois le dimanche (coréalisateur : Raoul Sangla)
* 1960 : La Chevelure
* 1962 : Combat de coqs, de Louis Seguin (supervisor de direcció)
* 1962 : Une mauvaise nuit, de Louis Seguin (supervisor de direcció)
* 1962 : Le Temps des assassins
* 1962 : La Paix et la Vie
* 1963 : Les Immortelles
* 1964 : Un honnête homme

### Llargmetratges

* 1965 : Bloko
* 1972 : Le Moine

### Sèries de televisió

* 1969 : Allô police, episodi Au diable la malice
* 1969 : Sial IV, sèrie suïssa de ciència-ficció, amb Henri Gilabert, Marcel Dalio, Claude Cerval
* 1971 : Face aux Lancaster, sèrie de televisió

## Notes i referències

* ↑ Acte de décès (avec date et lieu de naissance) à Paris 13e, n° 2604, vue 2/31.
* ↑ Ioanna Papaspyridou, « Ado Kyrou, l'éternel révolté », Mélusine, « Le cinéma des surréalistes », études réunies par Henri Béhar, numéro XXIV, 2004, p. 70
* ↑ «Ado Kyrou».
* ↑ Fiches Séries Télé

## Bibliografia

* 157 cinéastes français, Cahiers du cinéma n° 187, février 1967
* Ioanna Papaspyridou. «Ado Kyrou, l’éternel révolté». A: Le cinéma des surréalistes. L'Age d'homme, p. 69-78 (Mélusine). ISBN 978-2-8251-1861-0.

## Enllaços externs

* Ado Kyrou a Cinémathèque.fr
* 16 films liés à Ado Kyrou a Ciné-Ressources.net
# Resolució 2212 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2212 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 26 de març de 2015. El Consell va augmentar el nombre d'efectius de la MINUSCA a la República Centreafricana.

## Antecedents

En la seva carta preliminar al Consell de Seguretat, el Secretari General de l'ONU va declarar que la seguretat a la República Centreafricana havia millorat considerablement, ja que la MINUSCA estava present al país juntament amb les tropes franceses i de la Unió Europea, sobretot a Bangui. No obstant això, la situació continuava tibant, i els anti-Balaka i els antics combatents séléka continuaven lluitant entre si mentre el crim continuava augmentant. Diverses comunitats musulmanes vivien sota una amenaça constant en condicions espantoses.
Com a conseqüència de la violència a la capital l'octubre de 2014, s'hi van concentrar més cascos blaus, incloses les tropes de reserva, de manera que hi havia massa pocs en altres llocs; entre d'altres, al nord-est dominat per séléka. A més, calia més forces policials per formar funcionaris governamentals, de manera que també eren pocs. A més, a causa de les mesures adoptades i la reobertura de les presons, hi havia pocs guàrdies. Per això, el secretari general va demanar 750 soldats extra, 280 policies addicionals i 20 guardians extra per a MINUSCA.

## Contingut

El nombre màxim d'efectius de MINUSCA es va incrementar en 750 soldats, 280 policies i 20 guàrdies. Com a resultat, els nous màxims van ser 10.750 soldats, 2120 policies i 40 guàrdies. A la pràctica, hi havia 7.973 militars i 1.196 policies presents el 28 de febrer de 2015.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC increases uniformed personnel of mission in CAR», 26-01-2015.
* 1 2 ReliefWeb. «Letter dated 29 jan 2015 from the Secretary-General addressed to the President of the SC», 03-02-2015.
* ↑ Nacions Unides. «MINUSCA Facts and Figures», 30-03-2015.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2201 a la 2300 (2015 - 2016)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Miosi

La miosi, en medicina, fa referència a la contracció de la pupil·la. Aquesta contracció es produeix gràcies al múscul esfínter de la pupil·la. Per altra banda, el múscul dilatador de la pupil·la fa l'acció antagònica, la midriasi.

## Etiologia

Aquesta contracció de la pupil·la pot desencadenar-se per diferents motius. Alguns fàrmacs i malalties en són la causa.

### Fàrmacs

Els opioides, els antipsicòtics, els agents colinèrgics i alguns fàrmacs utilitzats en el tractament de la quimioteràpia poden provocar la miosi.
| Antipsicòtics | Opioides | Agents colinèrgics |
| Haloperidol | Codeïna | Acetilcolina |
| | Morfina | Carbacol i Betanecol |
| | Tramadol | Muscarina |

### Malalties

Hi ha diferents malalties que poden provocar la miosi, algunes d'elles són: hemorràgia intracranial, tumor de pancoast, miosi espasmòdica, miosi espinal, síndrome de Horner, entre d'altres.
La miosi espinal es produeix per una lesió a la medul·la espinal i l'espasmòdica per irritació del nervi motor ocular comú.

## Referències

* ↑ «Miosi». Diccionari Enciclopèdic de Medicina. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 16 gener 2019].
* ↑ KHOSRAVI SHAHI, P «[http://scielo.isciii.es/scielo.php?pid=s0212-71992005000400010&script=sci_arttext Síndrome de Pancoast (tumor de sulcus pulmonar superior): revisión de la literatura]». Servicio de Oncología Médica. Hospital General Universitario Gregorio Marañón. Madrid, 2005.
* ↑ «Horner Syndrome» (en anglès). MedlinePlus, 20-05-2014. [Consulta: 16 gener 2019].
# Miquel Cabal Guarro

Miquel Cabal Guarro (Barcelona, 1977), és un professor i traductor literari de rus. Doctor en lingüística, ha traduït al català obres de Dostoievski, Gógol, Txékhov, Maiakovski, Txékhov Tsvetàieva, Dovlàtov, Vladímir Arséniev, Daniïl Kharms i Andrei Platónov, entre d'altres.

## Premis i reconeixements

* Premi de traducció Vidal Alcover (2014), per la traducció de Petersburg, d'Andrei Beli.
* Premi Ciutat de Barcelona de traducció (2022), per la traducció de Crim i càstig de Fiódor Dostoievski.

## Referències

* ↑ «Miquel Cabal Guarro». Visat. PEN Català. [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ «Miquel Cabal s’endú el premi de traducció Vidal Alcover». Centre de Recerca en Sociolingüística i Comunicació, 19-05-2014. [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ «Irene Pujadas, Miquel Cabal, Edgardo Dobry i Joana Masó, Premis Ciutat de Barcelona 2021 de literatura catalana, traducció, literatura castellana i assaig». Servei de Premsa -www.barcelona.cat. Ajuntament de Barcelona, 01-02-2022. [Consulta: 12 octubre 2024].
# Artur Heras i Sanz

Artur Heras i Sanz és un pintor i dissenyador valencià nascut a Xàtiva el 1945, resideix a Godella. Va estudiar en la Facultat de Belles Arts de San Carles de València. Entre 1980 i 1995 va dirigir la Sala Parpalló.

## Exposicions

* El 1962 exposa a la Sala Mateu de València juntament amb Manolo Boix i Rafael Armengol per quarta vegada.
* 1965 participa a València al VI Salón de Marzo, organitzat per l'assemblea permanent d'artistas del mediterráneo
* 1969 A la Galeria Val i 30 de València va exposar amb el títol Les transformacions : aspectes anatòmics de la nostra època. Del 4 de febrer al 20 de febrer de 1969.
* 1980- Espai 13 (Fundació Joan Miró) Bandera bandera.
* Des del 10 de maig fins al 15 de juny de 2013 exposa a l'espai Alfaro Hofmann de Godella amb el títol Trade mark registered-Pintat i expandit.
* 2014- Museu d'Art de Sabadell

## Imatges

* Artur Heras al Museu d'Art de Sabadell
* Meló Soleil a la Ruta dels rellotges de sol d'Otos

## Referències

* ↑ Revista de l'Ajuntament de Godella, estiu 2010
* ↑ «Artur Heras i Sanz». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Heras, Artur. 100 carteles de Artur Heras. València ed. IVEI, 1994 # ISBN 84-7822-127-1
* ↑ «Laveudelaribera.com». Arxivat de l'original el 2008-09-30. [Consulta: 12 agost 2008].
* ↑ Fullet inauguració. Biblioteca del MUVIM, signatura: A.R. C-001/073
* ↑ Fullet inauguració. Biblioteca del MUVIM, signatura: A.R. C.001/134
* ↑ Fullet inauguració. Biblioteca del MUVIM, signatura: A.R. C-001/181
* ↑ Ressenya diari El País 14/05/2013 (accés data 31 de maig de 2013)«Artur Heras muestra su últimas obras pintadas y expandidas | Comunidad Valenciana | EL PAÍS».

## Enllaços externs

* Plana personal Arxivat 2013-05-02 a Wayback Machine.
* CONVERSES. De la terra al cel: Artur Heras. Al·legoria (Muixeranga)
# Ai Tsunoda Roustant

Ai Tsunoda Roustant (Lleida, 19 d'abril de 2002) és una esportista catalana que competeix en judo. És filla de pare japonès, Go Tsunoda, i mare francesa, Céline Roustant, ambdós judokes retirats i actualment entrenadors del mateix esport.
Va guanyar dues medalles d'or al Campionat del Món Júnior el 2021 i 2022, i després una medalla de bronze als Campionats Europeus de Judo de 2024 en la categoria de –70 kg.
Als Jocs Olímpics de París guanya un diploma olímpic en caure en la lluita pel bronze en la categoria de -70kg.
Al Grand Slam de París de febrer del 2025 guanya l'or en la categoria de -70kg.

## Referències

* ↑ «La lleidatana Ai Tsunoda es penja l'or al Grand Slam de París». Esport3, 06-02-2023. [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «Ai Tsunoda Roustant (Judo): Prize list and results». [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ Veitía, Ronaldo. «Ecos del Europeo Sub-21 con…Ai Tsunoda» (en castellà), 17-09-2019. [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «Jocs Olímpics de París 2024 - Ai Tsunoda / Judo - 3Cat». CCMA. [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «El camino de Ai Tsunoda». As, 03-05-2023. [Consulta: 26 abril 2024].
* ↑ «JudoInside - Ai Tsunoda Judoka». [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «Ai TSUNODA ROUSTANT / IJF.org». [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ Sancho, Albert. «Ai Tsunoda es un ciclón: bronce fugaz en los Europeos» (en castellà). As, 26-04-2024. [Consulta: 15 juliol 2024].
* ↑ «Ai Tsunoda en judo -70kg - 31/07/2024 | JJOO París 2024» (en castellà), 18-08-2024. [Consulta: 4 febrer 2025].
* ↑ «Ai Tsunoda se cuelga el oro en el Grand Slam de París» (en castellà), 02-02-2025. [Consulta: 4 febrer 2025].
# Heinrich Biber

Heinrich Ignaz Franz von Biber (Wartenberg, ara Stráž pod Ralskem, República Txeca, 12 d'agost de 1644 - Salzburg, Arxiducat d'Àustria, 3 de maig de 1704) fou un compositor i violinista austríac. Fou mestre de capella de Salzburg des del 1684 i fins a la seva mort.
Fou mestre de capella i escuder encarregat de partir les viandes que se servien a la taula del prelat (feina equivalent al modern maître d'hôtel). Els prínceps de Ducat de Baviera i l'emperador Leopold I del Sacre Imperi Romanogermànic li atorgaren protecció, omplint-lo de regals i concedint-li per fi l'executòria de noblesa.
En aquella època estava de moda a Alemanya i Anglaterra executar composicions per a violí a dues i tres cordes, genere en el que Biber era molt hàbil, no tan sols com a concertista, sinó també com a compositor, com en donen fe algunes de les seves peces escrites per a dos violins i viola a quatre i cinc parts. Amb l'objecte de facilitar l'execució d'aquesta mena de passatges, afinava el violí per a quartes, o bé per a una sexta, una quinta i una tercera.
Deixà nombroses composicions, entre les quals destaquen: Fidicinium sacro-profanum, 12 sonates per a violí, amb baix continu, (Salzburg, 1681), sis sonates, per a violí, amb baix continu, (Salzburg, 1681), Harmonica artificioso in septem partes vel partitas distributa, (Nuremberg), Sonatae duae tam aris quam aulis servientis partit. 9, (Salzburg, 1687), Vesperae longiores ac Breviores una cum litaniis Lauretanis a quatour vocibus, duobus violin et duabus violis in oncerto: Additis quatour vocibus in capella atque tribus trombonis ex ripiens desumendis ad libitum, (Salzburg, 1693). Se li atribueixen les obres Missa Bruxelensis i la magnífica Missa Salisburgensis, considerada l'obra sacra més extensa del període barroc.

## Discografia

* Missa Salisburgensis a 53 Voci, Escolania de Montserrat, Tölzer Knabenchor, Collegium Aureum, Ireneu Segarra, Harmonia Mundi, 1974
* Requiem à 15 Vesperae à 32, Els Bongers, Anne Grimm, Kai Wessel, Peter de Groot, Marcel Reyans, Simon Davies, René Steur, Kees-Jan de Koning, Amsterdam Baroque Orchestra & Choir, Ton Koopman OCLC 31626490
* Missa Bruxellensis – Jordi Savall, Le Concert des Nations, La Capella Reial de Catalunya – Alia Vox 9808
* Requiem / Battalia – Jordi Savall, La Capella Reial de Catalunya, Le Concert des Nations – Alia Vox 9825
* Biber: Passacaglia for Solo Viola, Arranged by Marco Misciagna (Live) - MM08 - Marco Misciagna, viola