OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bàsquet amb cadira de rodes

El bàsquet amb cadira de rodes o basquetbol adaptat és la modalitat de basquetbol practicada amb cadira de rodes per persones amb discapacitat física. S'han adaptat les regles del basquetbol a les particularitats de les cadires de rodes.
És un esport que compta amb un intens calendari tant a nivell nacional com internacional. L'esport es representat als Jocs Paralímpics. La Federació Internacional de Basquetbol en cadira de rodes (IWBF) és l'organisme internacional que regula aquest esport.

## Reglamentació

Les regles són bàsicament les mateixes que el basquetbol. Els jugadors reben una puntuació entre 1 (més grau de discapacitat) i 4,5 (menys grau de discapacitat) i el límit és de 14,5 per equip sumant els cinc jugadors en pista.

## Història

Quan es va acabar la Segona Guerra Mundial, el doctor Ludwig Guttmann (1899-1980) va proposar la pràctica de l'esport a les persones que tenien lesions medul·lars que eren a l'Hospital de Stoke Mandeville, a la Gran Bretanya, per tal de recuperar-se. D'entre els diversos esports proposats, el bàsquet era el més idoni.

## El bàsquet amb cadira de rodes als Països Catalans

Es va començar a practicar per primera vegada a Catalunya a la Residència de la Vall d'Hebron i a l'Institut Guttmann. Des d'aleshores és la Federació Catalana d'Esports de Persones amb Discapacitat Física qui organitza aquesta pràctica esportiva a Catalunya, amb la Lliga catalana com a competició pròpia més destacada. Al País Valencià ho fa la Federació d'Esports adaptats del País Valencià i a les Illes Balears, la Federació Balear d'Esports per persones amb Discapacitat.

### Clubs catalans

* FC Barcelona-Institut Guttmann
* GAM Joventut de Badalona
* CEM L'Hospitalet
* Unió Esportiva Sant Feliu
* Costa Daurada Club Esportiu
* CB MIFAS

### Clubs del País Valencià

* Rangers de València
* CDM Elx

### Clubs de les Illes Balears

* Aspaym Balears d'Inca

### Club de Sardenya

* Basket Disabili Sardegna (BADS)

## Referències

* ↑ Suárez, Sara. «basquetbol adaptat». A: Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia.
* 1 2 3 «bàsquet amb cadira de rodes». A: Diccionari general de l'esport. Barcelona: TERMCAT, 2024 (Diccionaris en Línia).
* ↑ «Eurocup 2025» (en anglès). IWBF Europe. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Orme, Jenni; Gwyn, Katherine. «Dr Guttmann and the origins of the Paralympic Games» (en anglès). The National Archives, 01-09-2021. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Bàsquet». Siidon Institut Guttmann. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «La nostra storia» (en italià). Basket Disabili Sardegna. [Consulta: 9 febrer 2025].

## Enllaços externs

* «Federació Internacional de Basquetbol en cadira de rodes» (en anglès).
* «Federació d'Esports adaptats del País Valencià».
* Vilella, Jaume. «Bàsquet Català en Cadira de Rodes» (Bloc). (no actualitzat des de 2009)
# Cavitat toràcica humana

La cavitat toràcica humana (o genèricament cavitat toràcica) és la cambra del cos dels vertebrats que està protegida per la paret toràcica (és a dir, la gàbia toràcica amb la pell, el músculs i la fàscia associats). El compartiment central de la cavitat toràcica és el mediastí. Hi ha dues obertures de la cavitat toràcica, una obertura toràcica superior coneguda com a entrada toràcica i una obertura toràcica inferior inferior coneguda com a sortida toràcica.
La cavitat toràcica inclou els tendons així com el sistema cardiovascular que es podria danyar per lesions a l'esquena, la columna vertebral o el coll.

## Estructura

Les estructures dins de la cavitat toràcica inclouen:
* estructures del sistema cardiovascular, incloent el cor i els grans vasos, que inclouen l'aorta toràcica, l'artèria pulmonar i totes les seves branques, la superior i la vena cava inferior, les venes pulmonars i la vena azygos
* estructures del sistema respiratori, incloent el diafragma, tràquea, bronquis i pulmons
* estructures de l'sistema digestiu, inclòs l'esòfag,
* glàndules endocrines, incloent la glàndula timus,
* estructures del sistema nerviós incloent els nervis vagues aparellats i les cadenes simpàtiques aparellades,
* sistema limfàtic inclòs al conducte toràcic.
Conté tres espais potencials revestits de mesoteli: la cavitat pleural aparellada i la cavitat pericàrdica. El mediastí comprèn aquells òrgans que es troben al centre del pit entre els pulmons. La cavitat també conté dues obertures una a la part superior, l'obertura toràcica superior també anomenada entrada toràcica, i una obertura toràcica inferior inferior que és molt més gran que l'entrada.

## Importància clínica

Si la cavitat pleural es trenca des de l'exterior, com per una ferida de bala o una ferida de ganivet, es pot produir un pneumotòrax, és a dir, entrada d'aire a la cavitat. Si el volum d'aire és important, un o tots dos pulmons poden col·lapsar, la qual cosa requereix atenció mèdica immediata.

## Imatges addicionals

* TC del tòrax (finestra mediastínica axial)
* TC del tòrax (finestra del pulmó coronal)
* TC del tòrax (finestra coronal mediastínica)
* Il·lustració del cor a la cavitat toràcica
* Il·lustració de la posició del cor respecte a la caixa toràcica

## Bibliografia

* Wolfgang Dauber, Heinz Feneis: Feneis' Bild-Lexikon der Anatomie. 9. Auflage. Thieme, Stuttgart 2005, ISBN 3-13-330109-8.
* Salomon, Geyer, Gille (Hrsg.): Anatomie für die Tiermedizin. 2., erw. Auflage. Enke, Stuttgart 2008, ISBN 978-3-8304-1075-1.

## Referències

* ↑ cavitat toràcica a Optimot
* ↑ «Necrosi de la paret toràcica i empiema derivats d'un intent de suïcidi per injecció de petroli a la cavitat pleural». . DOI: 10.1136/emj.2009.073486. PMID: 20558490.

## Enllaços externs

* «Pleura». Homepage for the Anatomy Lesson. [Consulta: 5 juny 2022].
# Ramón Cáceres

Ramón Arturo Cáceres Vásquez (Moca, República Dominicana, 15 de desembre de 1866 - Santo Domingo, República Dominicana, 19 de novembre de 1911) "Món Càceres" va ser un polític dominicà, president i Ministre de Guerra i Marina de la República Dominicana. Els seus pares van ser Manuel Altagracia Cáceres; i la senyora Remigia Vásquez. Va contreure matrimoni amb Narcisa Ureña València.
Des de la seva joventut es va oposar a les activitats polítiques del país, fins que el seu cosí Horacio Vásquez li va participar els plans de Lilís de donar-li mort a aquest. Cáceres es va anteposar i va convèncer a Vásquez de planejar i executar la mort de Lilís, malgrat que el dictador Heureaux (Lilís) li havia donat mort a Cesáreo Guillermo, qui havia ordenat matar el seu pare Manuel Cáceres (Memé Cáceres) quan va ser candidat a la presidència. A causa d'aquest esdeveniment, Cáceres va decidir formar part del grup que va executar al dictador Ulisses Heureaux (Lilís) el 26 de juliol de 1899 en la carretera de Moca.
Després de la mort d'aquest tirà, Vásquez va establir un govern dictatorial a la ciutat de Santiago de los Caballeros, del qual Cáceres va passar a ser Ministre de Guerra i Marina. Després de la renúncia del Vicepresident de Lilís, Vásquez va convocar l'Assemblea Plenària, posant com a president de la república a Juan Isidro Jiménez. Cáceres va renunciar del seu càrrec, i després va ser nomenat en Santiago com a Delegat en el Cibao. Amb el triomf de Jiménez, Cáceres va passar a ser Governador de Santiago.
Durant el govern de Carlos Felipe Morales Languasco de 1903 a 1910, Cáceres va ser Vicepresident. El 12 de gener de 1905 després de la renúncia de Carlos F. Morales Languasco, Cáceres queda com a president del poble, i el 1905 guanya la presidència de la república. Durant el seu mandat se signa el modus vivendi de 1905 i la Convenció de 1907 amb els Estats Units. A causa que va haver-hi molts sectors que no van donar suport al seu govern, es van formar diversos complots en contra seva, i el 19 de novembre de 1911, Càceres va ser assassinat a tirs. Ell va rebre diversos trets que li van arrabassar la vida. El general Luís Tejera va ser conduït a la Fortalesa Ozama i afusellat.

## Referències

* ↑ http://www.buscabiografias.com/bios/biografia/verDetalle/5548/Ramon%20Caceres
# Can Cabassa

«Can Cabassa» té aquests significats:
* Can Cabassa (Sant Cugat del Vallès), edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental)
* Can Cabassa (Ullastrell), nucli al terme d'Ullastrell (Vallès Occidental)
* Can Cabassa (Viladecavalls), masia del municipi de Viladecavalls (Vallès Occidental)
# José Vallejo Iturrizarra

José Vallejo Iturrizarra (Lima, 1675 - Palma, 26 de juliol de 1743) comte de Brihuega, fou un militar al servei de Felip V durant la Guerra de Successió Espanyola. Cavaller de l'orde de Santiago, comanador de Bademar, gentilhome de la cort, capità general interí d'Aragó (1738-1739) i capità general de les Balears, Vallejo cobrà un especial protagonisme durant la Guerra dels catalans (1713-1714), la darrera campanya militar de la Guerra de Successió Espanyola a Catalunya.
Nascut al Perú, era fill del corregidor de Huamanga i de Cuzco Pedro Vallejo i de Manuela Iturrizarra y Mansilla. Feu carrera militar a Espanya essent nomenat coronel d'un regiment de dragons. El 1710 lluità a la batalla de Saragossa on les tropes borbòniques foren derrotades pels exèrcits austriacistes. A finals d'aquell any el coronel Vallejo i el seu regiment tingueren un paper destacat en el setge de Brihuega durant el qual tot el cos expedicionari britànic es rendí; aquest fet li valgué que Felip V li concedís el títol de comte de Brihuega i el nomenés brigadier, tal com publicà la Gaceta de Madrid el 6 de gener de 1711: «Su Majestad ha conferido el empleo de Brigadier de sus Reales Exercitos al Coronel Don Joseph Vallejo, en atención a sus señalados méritos y servicios».
Estant destinat a l'exèrcit d'Extremadura, en esclatar la Guerra dels Catalans (1713-1714) —la darrera campanya militar de la Guerra de Successió Espanyola a Catalunya—, el seu regiment fou traslladat a Catalunya per lluitar al Front exterior. Conjuntament amb el comte de Montemar i Diego González, el brigadier Vallejo formà el Campo volante de Cataluña, el cos d'exèrcit que combaté a l'interior del territori català contra les tropes del marquès del Poal i executà diferents accions de repressió. La seva primera actuació destacada tingué lloc a les acaballes de gener de 1714, quan esclatà la revolta de les quinzenades a l'interior del territori català contra el pagament de les quinzenades —un impost de guerra decretat pels borbònics. Vallejo i el seu regiment recorregueren el Solsonès i l'Urgell, on reprimiren violentament les viles sollevades. L'11 de febrer de 1714 es presentà a la Seu d'Urgell amb 400 cavalls i 600 infants per tal de fer front a les tropes del general Moragues durant el Setge de Castellciutat (1714) quan aquest intentava reconquerir les fortalesa a les tropes borbòniques. El regiment del brigadier Vallejo també lluità a la batalla de Talamanca l'agost del 1714, on les tropes borbòniques foren derrotades per les forces catalanes comandades pel marquès del Poal.

## Referències

* ↑ «El brigadier José Vallejo». Arxivat de l'original el 2014-03-02. [Consulta: 2 març 2014].
# La glòria del doctor Larén

La glòria del doctor Larén és una novel·la de Pere Calders i Rossinyol, publicada el desembre de 1936.
Aquesta esdevé la seva segona obra i la seva primera novel·la. Aquell mateix any, s'havia estrenat i havia publicat una antologia de contes anomenada El primer arlequí.
La primera edició s'edità dins la col·lecció Quaderns Literaris, de l'editor Josep Janés. El moment de llançament d’aquest escrit (desembre del 1936, en plena Guerra Civil) no resultà gens propici per a la seva propagació. A això s'hi afegí la decisió de l’autor de no tornar a editar-lo fins al 1994, any en què en va fer petites correccions de llenguatge.
S'emmarca dins les renovacions literàries impulsades per figures com Francesc Trabal, oscil·lant entre l'experimentació creativa i la sàtira, tot prenent com a referència la novel·la psicològica.

## Referències

* ↑ Gregori Soldevila, Carme «Els fonaments de la ironia caldersiana: «La Glòria del doctor Larén»». Caplletra. Revista Internacional de Filologia, 0, 60, 25-05-2016. DOI: 10.7203/caplletra.60.7939. ISSN: 2386-7159.
* 1 2 3 «La Glòria del doctor Larén». Diccionari de la Literatura Catalana. [Consulta: 15 abril 2020].
* ↑ «Imatge i paraules de Pere Calders: Una invasió subtil - 3.Arts i Oficis - Dos llibres». UAB. IEC. Arxivat de l'original el 9 de desembre 2012. [Consulta: 1r novembre 2012].
# 767
## Esdeveniments

* Luitfrid II d'Alsàcia esdevé duc d'Alsàcia.

## Naixements

* Rey: Ishaq ibn Ibrahim al-Mawsilí, cantant persa esmentat a “Les mil i una nits”.

## Necrològiques

* 28 de juny, Pau I, Papa de l'Església catòlica (757 - 767).
* Bagdad: Abu-Hanifa an-Numan, teòleg i legislador religiós persa, fundador epònim de l'escola hanafita.
* Luitfrid I d'Alsàcia, duc d'Alsàcia (690 - 722).
* Damasc: Ibn Aidh, historiador àrab.
* Kufa: Ibn al-Arabi, lingüista àrab.
# Can Quintana (desambiguació)

«Can Quintana» té aquests significats:
* Can Quintana, seu del Museu de la Mediterrània de Torroella de Montgrí
* Can Quintana (Barcelona), antiga masia de Barcelona
* Can Quintana (Cànoves), masia del terme de Cànoves i Samalús, situada al Montseny
* Can Quintana (Colomers), edifici al municipi de Colomers (Baix Empordà)
* Rajoleria Can Quintana, forn a Llambilles (Gironès)
# Cenotafi de Pere de Queralt i Francesca de Castellnou

El cenotafi de Pere de Queralt d'Anglesola i Francesca de Castellnou és una obra dels escultors Esteban de Buegos, Pere Aguilar i Pere Ciroll, encomanada per Dalmau de Queralt i de Rocabertí, per ser ubicada al santuari de Santa Maria de Bell-lloc de Santa Coloma de Queralt. Es tracta d’una obra funerària esculpida per les quatre cares, seguint el model dels sepulcres reials de Santes Creus.
El cavaller va vestit amb una armadura completa. Reposa el cap en un coixí, bellament treballat i amb l'escut dels Queralt als extrems. Va cobert amb la malla i el casc. Amb les mans agafa l'espasa, que té una decoració solar al puny i és enfundada en una rica beina. Portal al coll un medalló en forma de creu, del qual se’n desconeix el significat. Els seus peus descansen sobre el cos d’un lleó que devora un senglar.
La dama reposa també el cap en un coixí, igualment decorat amb motius vegetals i heràldics i en actitud de dormir. Portar els cabells molt ben pentinats i recollits per una còfia o diadema, com correspon a una persona noble. La còfia és decorada amb pinyes i perles. El vestit és molt senzill: una túnica que es completa amb un mantell. Tots dos reprodueixen motius geomètrics que corresponen a brodats del vestit. Porta un llarg rosari que li cau sobre el pit i un collaret decorat com la diadema. Els peus reposen sobre el cos d’un gos, símbol de la fidelitat, que porta un collar als cascavells.

## Els relleus de la part baixa

Als peus de la dama, hi ha quatre escenes:
* Una dona cobreix la seva cara en senyal de dol. És assistida per dos personatges masculins, amb actitud també adolorida.
* Tres dones amb cara de dol cobreixen el seu rostre amb llargs vels.
* Una dona acompanyada per dos homes, tots en actituds d’aflicció.
* Escena de desesperació: quatre dones, una de les quals gairebé ajaguda a terra, potser en desmai, és assistida per una altra que intentar ajudar-la a aixecar-se. Al darrere, una noia jove, sense vel, s'estira els cabells en senyal de desolació.
Als peus del cavall, també hi ha quatre escenes:
* Tres homes vestits de dol
* Altres tres homes en actitud de dol. Un d’ells s'estira els cabells en senyal de gran dolor
* Dos homes adults acompanyen un jove sense barba.
* També tres homes en actitud afligida. Un d’ells acosta la seva mà a la cara, en una acció molt pròpia per expressar el seu dolor.
Al relleu dels peus, un cavaller amb armadura completa munta un cavall engalanat per a les grans solemnitats. Porta l'escut invertit en senyal de dol i arrossega per terra l'estendard amb l'emblema dels Queralt.
Al relleu del cap, l'escena mostra un cavaller que cau del seu cavall, mentre un altre intenta evitar-ho subjectant-li un peu. Un tercer personatge observa l'escena, i esgarrifat, s'estira la barba.

## Referències

* ↑ Carreras, Josep Maria. Guia monumental i històrica. Santa Coloma de Queralt: Ajuntament de Santa Coloma de Queralt i Associació Cultural Baixa Segarra, 1997, p. 80-84.
# Aylo

MindGeek (abans Manwin) és una empresa canadenca privada que se centra principalment en la pornografia a Internet. Tot i que està legalment registrada a Luxemburg, opera principalment des del Canadà amb seu a Mont-real i oficines addicionals a Bucarest, Londres, Los Angeles i Nicòsia.
Opera nombroses pàgines web pronogràfiques com Pornhub, RedTube i YouPorn i productores de contingut pornogràfic com Brazzers, Digital Playground i Reality Kings entre d'altres.

## Referències

* ↑ «The Explosion of Free Porn Online -- New York Magazine», 10-10-2014. Arxivat de l'original el 2014-10-10. [Consulta: 5 octubre 2019].
* ↑ «UK online pornography age block triggers privacy fears». The Guardian, 16-03-2019 [Consulta: 16 març 2019].
* ↑ «Vampire Porn», 23-10-2014. Arxivat de l'original el 19 desembre 2014. [Consulta: 19 desembre 2014].
# Daniel Massey

Daniel Massey (Londres, 10 d'octubre de 1933 − Londres, 25 de març de 1998) va ser un actor britànic.

## Biografia

Fill dels actors Raymond Massey i Adrianne Allen, germà d'Anna Massey i nebot de Vincent Massey (primer Governador General del Canadà), després dels estudis a l'Eton College i al King's College de Cambridge, va començar la seva carrera com a actor.
El debut al cinema li arriba fent de nen a la pel·lícula de Noel Coward Herois del Mar. Anys després actua a la pel·lícula de Coward Un dia d'hora al matí … , per a aquesta actuació va guanyar un Globus d'Or i va rebre una nominació a l'Oscar. Apareix en moltes pel·lícules britàniques en els anys 50.
A més de la carrera cinematogràfica, també va tenir èxit com a actor de teatre, com en l'obra de Ronald Harwood Taking Sides, interpretant el compositor i director d'orquestra Wilhelm Furtwängler, per la qual va guanyar un Premi Laurence Olivier . També va protagonitzar diversos musicals, entre ells Follies .

## Filmografia

Les seves pel·lícules més destacades són
* 1942: In Which We Serve: Bobby
* 1958: Girls at Sea: Flag. Tinent Courtney
* 1959: Operation Bullshine: Bombarder Peter Palmer
* 1959: Es busca minyona (Upstairs and Downstairs): Wesley Cotes
* 1960: The Entertainer: Graham
* 1961: The Queen's Guards: John Fellowes
* 1962: Go to Blazes: Harry
* 1965: The Amorous Adventures of Moll Flanders: Elder Brother
* 1967: The Jokers: Riggs
* 1968: Star!: Noel Coward
* 1970: Fragment of Fear: Maj. Ricketts
* 1971: Mary, Queen of Scots: Robert Dudley
* 1973: The Vault of Horror: Rogers (segment "1: Midnight Mass")
* 1976: La increïble Sarah (The Incredible Sarah): Victorien Sardou
* 1977: Des Teufels Advokat
* 1978: Warlordsof Atlantis: Atraxon
* 1978: El gat i el canari (The Cat and the Canary): Harry Blythe
* 1980: Bad Timing: Foppish Man
* 1981: Victory: Coronel Waldron - L'anglès
* 1989: Scandal: Mervyn Griffith-Jones
* 1993: En el nom del pare (In the Name of the Father): Prosecutor
* 2000: The Miracle Maker: Cleopas (veu)

## Premis i nominacions
### Premis

* 1969: Globus d'Or al millor actor secundari per Star!

### Nominacions

* 1969: Oscar al millor actor secundari per Star!

## Referències

* ↑ «biografia de Daniel Massey». The New York Times.
* ↑ «filmografia de Daniel Massey». The New York Times.
# Perkele (grup de música)

Perkele és un grup de música Oi! de Göteborg (Suècia), on va començar el 1993. Les seves cançons tracten temes com l'exaltació de la classe obrera, la cervesa i la lluita contra el sistema. Els països on més popularitat té aquesta formació són Suècia i Alemanya, tot i que últimament està aconseguint força popularitat també entre skinheads d'altres països com Rússia, Polònia, Catalunya, França i fins i tot a Colòmbia, Costa Rica o als Estats Units.
A Alemanya, la formació és sovint categoritzada com a dretana. Perkele ha desmentit en diverses entrevistes tenir simpaties amb els racistes o els feixistes prenent aquestes legacions per absurdes, atès que hi ha un membre hindú en la formació de la banda. Cançons com "Yellow & Blue" van ser compostes com a reacció a aquestes acusacions, demostrant que poden ser patriotes sense haver de ser de dretes.

## Història

Perkele va néixer a 1993 en un soterrani a la ciutat sueca de Göteborg format per Ron (guitarra, veu), Chris (baix) i Jonsson (bateria). El primer àlbum es va anomenar "Från flykt till kamp" i va sortir a la venda el 1998 amb 540 còpies i totes les cançons en suec. Es van donar a conèixer a tot Europa amb l'àlbum "Voice of anger", que va sortir a la venda el 2001 i on van començar a cantar en anglès.

## Actuacions a Catalunya

Les últimes actuacions de la formació al país han estat:
* 2006 - Sala Apolo a Barcelona a l'Oktoberfest
* 2008 - Sala Razzmatazz a Barcelona
* 2010 - Sala Razzmatazz a Barcelona
* 2012 - Sala Apolo a Barcelona a l'Oktoberfest

## Discografia

* Från flykt till kamp (1998; Bootboy Records)
* Voice Of Anger (2001; Bronco Bullfrog Records)
* No Shame (2002; Blind Beggar Records)
* Stories from the Past (2004; Blind Beggar Records)
* Göteborg EP (2003; Blind Beggar Records)
* Confront (2005; Bandworm Records)
* Längtan (2008; Bandworm Records)
* Songs for you “live in Magdeburg” (2008; Bandworm Records)
* Perkele Forever (2010; Bandworm Records)
* A way out (2013; Bandworm Records)
* Best from the past (2016)
* Leaders of tomorrow (2019)

## Participació a recopilatoris

* Sonidos de la Calle (2000; Bronco Bullfrog Records), 2 cançons
* Brewed in Sweden (2001; Blind Beggar Records), 2 cançons

## Referències

* ↑ «Web oficial del grup». Arxivat de l'original el 2015-02-22. [Consulta: 26 març 2014].
* ↑ Fòrum ManerasDeVivir
* ↑ «Pàgina oficial de Perkele-Live». Arxivat de l'original el 2014-02-28. [Consulta: 26 març 2014].
* ↑ «Oktoberfest 2012-Sala Apolo». Arxivat de l'original el 2007-10-11. [Consulta: 11 octubre 2007].
* ↑ «Pàgina oficial de Perkele-Releases». Arxivat de l'original el 2014-02-28. [Consulta: 26 març 2014].
* ↑ Discografia a www.spirit-of-rock.com
# Ramon Gener

Ramon Gener (o Janer), president de la Generalitat de Catalunya en els períodes 1364-1365, en substitució temporal de Romeu Sescomes i 1379-1380. Era canonge de la Seu d'Urgell i rector de Sant Andreu de Palomar, a Barcelona. S'estima que va morir en 1388.
D'àmplia experiència en càrrecs de la Diputació, anteriorment havia estat diputat en 1358. Nomenat conseller a les Corts de Barcelona (1365) i oïdor de comptes en 1367, en el període que la Diputació del General va ser governada per un regent. Torna a ser elegit diputat en 1375, durant el segon mandat de Romeu Sescomes.
El 7 de gener de 1379 és escollit per a un segon mandat per la comissió reorganitzadora de la Diputació que havia estat formada per resoldre la crisi institucional creada després de les Corts de Barcelona (1377). La comissió, només un any més tard, va destituir als diputats nomenats per aquestes Corts (Galceran de Besora) i nomenà una nova terna de diputats amb Ramon Gener al front. Aquest segon mandat de Ramon Gener només va durar fins als nous nomenaments de les Corts de Barcelona 1379-1380.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-0884-0
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Philip Sidney

Philip Sidney (1554-1586) fou un poeta anglès del Renaixement. Nascut a una família noble protestant, viatjà per tot Europa i entrà en contacte amb els principals intel·lectuals de l'època. Participà en diverses accions militars, especialment contra tropes espanyoles a terres holandeses, i també formà part de comissions diplomàtiques del seu país.
Les seves obres més cèlebres són The Defence of Poetry, The Countess of Pembroke's Arcadia i sobretot Astrophel and Stella, un poema amorós en on compara els amants frustrats amb estrelles. Amb aquesta obra introduí el sonet en les lletres anglosaxones.