OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Illa Morell

Joan Illa Morell, conegut popularment per JIM (Granollers, Vallès Oriental, Catalunya, 10 de Gener de 1946 - 21 de Desembre de 2021) fou un artista i dinamitzador cultural granollerí amb propostes atrevides i eclèctiques, proper al surrealisme. Freqüentà Salvador Dalí amb qui va organitzar el happening Viatge a l’Alta Mongòlia el 19 d'agost del 1974 a Granollers. Va organitzar el Congrés Internacional de Happenings de l'any 1976.

## Biografia

L’any 1971 va ser director del Centro de Iniciativas y Turismo (CIT) a Granollers, entitat a través de la qual va organitzar la primera Mostra Internacional d'Art Homenatge a Joan Miró (15 de Maig - 15 de Setembre 1971). Hi van participar Joan Ponç, Antoni Tàpies, Josep Guinovart, Albert Ràfols-Casamada, Antonio Saura, Manolo Millares, entre d'altres. Paral·lelament es va organitzar la Mostra d'Art Jove amb la participació, entre d'altres, d'un jove Jordi Benito, Ferran García Sevilla i Carlos Pazos–, així com el Festival de Música Progressiva de Granollers al camp de futbol de Palou, els dies 22 i 23 de Maig en el context de les Fires i Festes de l’Ascensió. Fou el primer festival de rock a l’aire lliure mai dut a terme a l'Estat espanyol. Vint hores ininterrompudes de música en directe amb la presència de bandes tan llegendàries com Smash, Màquina!, Fusioon, Tapiman, Sisa, Pan & Regaliz o els Family de Roger Chapman.
L’any 1973 va promoure dos concerts que King Crimson van oferir el mes de novembre a l’antic Palau Municipal d’Esports de Granollers, amb implicació d’un jove Gay Mercader. L’any 1974 els anglesos Soft Machine, màxims representants de l’escena de Canterbury, també van actuar a l’antic pavelló municipal d’esports.
A partir de l'any 1974 Joan Illa Morell es va autodenominar El Quixot del Happening, amb propostes artístiques centrades en la participació del públic. Des del Centre d'Iniciatives Turístiques (CIT) va organitzar l'esdeveniment Granollers Happening d'Eduard Arranz-Bravo i Rafael Bartolozzi (23 de maig de 1974). Aquest mateix any arriba el punt àlgid: Granollers Happening Alta Mongòlia (19 d'agost de 1974) amb Salvador Dalí com a mestre de cerimònia, coincidint amb l'enregistrament d'un programa de televisió alemanya amb el mateix títol.
Dos anys després organitza el Congrés Internacional de Happenings de Granollers (Casa de Cultura, 26, 27 i 28 de març de 1976). El congrés, pioner a tot l’estat espanyol, va ser organitzat pel Centre d'Iniciatives i Turisme (CIT), i va incloure 5 conferències sobre la Història del happening a França per Jean Clarence Lambert, Anglaterra per Julie Lawson, Espanya per Daniel Giralt-Miracle, Itàlia per Gillo Dorfles i Alemanya per Dietrich Mahlow.

## Referències

* ↑ Museu de Granollers. «meridià granollers anys 70 - art de concepte i acció».
* ↑ Illa Morell, Joan «Happening de happenings y todo es happening». JIM -C.I.T. "Comarca del Vallés"., 1979, pàg. 103. ISSN: 9788430005482 843000548X, 9788430005482.
* ↑ Rock Culture. «Los conciertos de nuestra vida: Festival Internacional de Música Progresiva de Granollers (1971)».
* ↑ Salvador Dalí. «Impressions de la Haute Mongolie - Hommage à Raymond Roussel».
# La imatge permanent

La imatge permanent és una pel·lícula de 2023 dirigida per Laura Ferrés i protagonitzada per María Luengo i Rosario Ortega. Va ser rodada principalment al Prat de Llobregat.
Va guanyar l'Espiga d’Or a la millor pel·lícula a la Seminci. És la primera pel·lícula en català a rebre aquesta distinció.

## Referències

* ↑ CCMA. «Laura Ferrés inicia el rodatge del seu primer llargmetratge, "La imatge permanent", amb la participació de TV3», 27-09-2022. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ A.S. «‘La imatge permanent' de Laura Ferrés guanya l'Espiga d'Or a la millor pel·lícula a la Seminci». El Punt Avui+, 29-10-2023. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ Franco, Roger. «'La imatge permanent' de Laura Ferrés guanya l'Espiga d'Or». RTVE, 28-10-2023. [Consulta: 29 octubre 2023].
* ↑ «‘La imatge permanent’ de Laura Ferrés guanya l’Espiga d’Or a la millor pel·lícula a la Seminci». La Vanguardia, 28-10-2023. Arxivat de l'original el 2023-10-29. [Consulta: 29 octubre 2023].
# Kambutsue

El Kambutsue (灌仏会) també anomenat Hana-Matsuri és una celebració budista que es realitza al Japó cada 8 d'abril i marca el natalici de Buda. A diferència dels altres països de l'Est d'Àsia, que celebren el natalici segons el calendari lunar, al Japó s'observa amb el calendari gregorià.
En aquest dia es realitza el festival d'Hanamatsuri o «festival de les flors» (no s'ha de confondre amb el Hinamatsuri o «festival de les xiquetes»). Els temples budistes són adornats amb flors (hanamido), i addicionalment es decoren amb flors una estàtua del Buda naixent. Amb aquesta estàtua els fidels ho banyen amb un te anomenat amacha fet de hortènsiess. La llegenda indica que quan Buda va nàixer plogué amacha. També l'amacha es beu, per a allunyar els esperits dolents (Oni).
Addicionalment en aquest dia, les persones es vesteixen amb quimonos colorits i es realitzen actes de purificació.

## Referències

* ↑ «Hana-Matsuri oder Kambutsue: Bhudda's Geburtstag» (en alemany), 02-03-2011. Arxivat de l'original el 2019-10-06. [Consulta: 6 octubre 2019].
* ↑ Trawicky, Bernard. Anniversaries and Holidays (en anglès). American Library Association, 2009-04-30, p.59. ISBN 9780838910047.
* ↑ The Buddhist (en anglès). Columbo Young Men's Buddhist Association., 1983, p: 16.
* ↑ Nakajima, Bun. Japanese Etiquette (en anglès). Tòquio: Japanese Travel Bureau, 1955, p: 131.
# Madame Butterfly (pel·lícula)

Madame Butterfly és una pel·lícula musical de 1995 escrita i dirigida per Frédéric Mitterrand i produïda per Daniel Toscan du Plantier i Pierre-Olivier Bardet. Està basat en l'òpera Madama Butterfly amb música de Giacomo Puccini i libretto de Luigi Illica i Giuseppe Giacosa. El soprano Ying Huang, el tenor Richard Troxell, la mezzosoprano Ning Liang i el baix-baríton Richard Cowan protagonitzen la pel·lícula , a més de cantar els seus papers. La partitura va ser adaptada, organitzada i dirigida per James Conlon.
La pel·lícula va ser una coproducció internacional, amb la participació de France 3, Canal+, la British Broadcasting Corporation, Zweites Deutsches Fernsehen, Sianel Pedwar Cymru, France Telecom i Centre national du cinéma et de l'image animée.
La pel·lícula va ser estrenada per Les Films du Losange a França el 22 de novembre de 1995 i per Sony Pictures Classics als Estats Units el 23 de maig de 1996. Va rebre crítiques positives, i va guanyar el César al millor decorat.

## Argument

Transcorre a Nagasaki, a la fi del segle xix principis del segle xx Mentre està destinat a bord del navili USS Abraham Lincoln, F. B. Pinkerton, oficial de l'marina estatunidenca per mitjà del casamenter Goro aconsegueix en matrimoni Cio-Cio-San de quinze anys. Per a Cio-Cio-San (o Madama Butterfly) és un casament per a tota la vida, però per a Pinkerton només una aventura fora del seu país. Durant el casament l'oncle bonze de Butterfly apareix i la maleeix per trair els costums nipons...

## Repartiment

| Paper | Registre vocal | Actor |
| Cio-Cio-san | soprano | Ying Huang |
| Lt. Benjamin F. Pinkerton | tenor | Richard Troxell |
| Suzuki | mezzo-soprano | Ning Liang |
| Sharpless | baríton | Richard Cowan |
| Goro | tenor | Jingma Fan |
| Príncep Yamadori | tenor | Christopheren Nòmura |
| Kate Pinkerton | mezzo-soprano | Constance Hauman |
| Oncle Bonze | baix | Yo Kusakabe (doblat per Edmund-Zelotes Tolliver) |
| Uncle Yakuside | bass | Kamel Touati (doblat per Richard Tronc) |
| Pare de Cio-Cio | mut | Yoshi Oida |
| Mare de Cio-Cio | mezzo-soprano | Thérèse Nguyen Ba Hau (doblat per Laurence Monteyrol) |
| Dolore, filla de Cio-Cio | mut | Miki-Lou Pinard |
| Comissionat imperial | baix | Qing Wu |
| Registrador oficial | baix | Nabil Agoun |
| La tia | soprano | Midori Mornet (doblat per Asaya Otsuka) |
| La cosina | soprano | Wen-Juan Zhao (doblat per Catherine Napoli) |

## Referències

* ↑ «Madame Butterfly (1995)» (en anglès). BFI. Arxivat de l'original el April 6, 2017. [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ Ebert, Roger. «Madame Butterfly movie review (1996)». www.rogerebert.com. [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ «Pamina's Opera House » DVD Review: Madame Butterfly (1995, Mitterrand film)». [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ O'Shea, Stephen. «Madame Butterfly». Variety, 08-01-1996. [Consulta: 4 desembre 2019].
* ↑ Holden, Stephen «Film Review;Love Is Blind as Ever, But the Music Is Nice». The New York Times, 03-05-1996.
* ↑ Madame Butterfly, <https://www.euroarts.com/tv-license/7338-madame-butterfly>. Consulta: 4 desembre 2019
# Mag Maginet

El Mag Maginet és un personatge de ficció i de la cultura popular catalana que actua com a patge, mag, químic i emissari oficial dels Reis Mags d'Orient a Cornellà de Llobregat. Va ser creat l'any 1981 per un grup de monitors, teatrers i persones vinculades a la cultura local que van ajuntar l'antiga figura d'un mag que es disfressava per als infants del poble i d'un vell conegut de la cultura de la ciutat que s'havia anomenat Maginet.
La figura del Maginet agafa el testimoni de l'Arnau de Mercader, qui va fer construir la Torre de la Miranda i es dedicava a l’observació astronòmica.

## El Mag Maginet a Cornellà

El Campament Oriental del Mag Maginet reuneix cada any prop de 10.000 visitants. Principalment són nens i nenes que visiten el Mag Maginet, l'amic dels Reis que recull les seves cartes i els explica en secret com arribaran els màgics d'Orient aquest any a Cornellà. Es tracta d'una de les celebracions tradicionals més originals i estimades a Cornellà. El Mag Maginet viu des de fa 300 anys a Cornellà, a la Torre de la Miranda, i en fa vint-i-cinc que participa cada any en l'arribada dels Reis.
Es pot trobar cada any al Campament Oriental del Mag Maginet situat a la Plaça Europa o al Parc de Can Mercader de la ciutat. L'acompanyen altres personatges que són la Fada Ondina i els seus ajudants Melquíades i Bernadet.

## Referències

* 1 2 El Mag Maginet rep les cartes dels infants de Cornellà, El Periódico, 2 de gener de 2017
* ↑ Palmer i Juan, Laureà «La Nit de Reis a Cornellà de Llobregat». Perspectiva Escolar. Rosa Sensat, número 132, 2-1989, pàg. 31-39.
* ↑ «Torre de la Miranda - Territori - Àrea Metropolitana de Barcelona». [Consulta: 20 juliol 2024].
* ↑ El laboratori del Mag Maginet i la Fira Infantil, activitats destacades del Nadal a Cornellà, elbaix.cat, 27 de desembre de 2016
* ↑ El campament del Mag Maginet obre les portes a Cornellà de Llobregat, ccma.cat, 2 de gener de 2011
* ↑ «El Mag Maginet envia un missatge als infants de Cornellà». Línia Cornellà, 16-04-2020. [Consulta: 15 febrer 2022].

## Enllaços externs

* Espai dedicat a festes catalanes
* Breu Història del Mag Maginet en imatges
# Malson Atmosfèric

Malson Atmosfèric és un grup de música format per Manel Vizcaino l'any 2016 a Sant Julià de Ramis. En les seves lletres reivindica la joventut, el pensament crític i l'inconformisme social. En nom del grup és en record d'una cançó de Senyor Oca.
El grup aborda des del punk, el pop, el reggae, el reggaeton i el rap combinat amb l'auto-tune dalt de l'escenari. Van fer el seu primer concert al juny de 2019 a l'Associació Cultural Apaga La Tele de Sarrià de Ter.
Després de publicar diversos treballs autoproduïts, el 2022 van presentar «La Ciutat», el primer videoclip del seu flamant treball Papallones, mesclat per Oriol de Ramon de The Tyets, «el qual fusiona el trap amb el rock per abordar la creixent fatiga pandèmica que pateixen milers de joves».
Aquest disc debut compta amb les col·laboracions de Buhos, Cesk Freixas, Gerard Aledo (Animal), Geri, Cloe i Gemm Sol.
La revista Enderrock ha considerat el grup una de "Les sis noves veus de la música urbana que cal escoltar"

## Discografia
### Treballs

* Mengar-se el coco (2021)
* Papallones (2023)

## Referències

* ↑ Castillón, Xavier. «Malson Atmosfèric inicia nova etapa amb ‘La ciutat'». [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ «Aquest dissabte els joves de l’Esplai del poble organitzen una festa per recollir fons pel seu viatge de final de curs». [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Castillón, Xavier. «Malson Atmostèric deixa anar les seves ‘Papallones' crítiques - 20 oct 2023», 21-12-2023. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ Enderrock.cat. «Malson Atmosfèric es rebel·la a «La ciutat» | Enderrock.cat». [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Cornellà, Albert. «Malson Atmosfèric posa música al crit d’una generació que vol viure», 09-01-2022. [Consulta: 4 febrer 2022].
* ↑ Puig, Eudald. «El debut de Malson Atmosfèric es diu 'Papallones'», 24-10-2023. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ LOS40. «Malson Atmosfèric i Buhos uneixen forces a 'Papallones' | ELS40» (en espanyol europeu), 04-10-2023. [Consulta: 21 desembre 2023].
* ↑ Enderrock.cat. «Les sis noves veus de la música urbana que cal escoltar | Enderrock.cat». [Consulta: 21 desembre 2023].
# Manuel Ibáñez Ubach

Manuel Ibáñez Ubach (Copons?, Anoia, cap a 1800 - Berga?, 1839?), més conegut com el Llarg de Copons, va ser un dels principals caps militars dels carlins de Catalunya durant la Primera Guerra Carlina (1833-40).
Participà en l'alçament dels malcontents (1826-1827), cosa que li suposà ser tancat a presidi a Ceuta pel comte d'Espanya, més tard company d'armes a la Primera Guerra Carlina.
Amnistiat el 1832, el 1838 fou nomenat comandant del corregiment amb Maties de Vall i Josep Masgoret i Marcó. Poc després va liderar els carlins a la batalla de Morell i Vilallonga del Camp, durant la qual 133 persones van perdre la vida, la majoria, de la milícia nacional de Reus.

## Referències

* ↑ Arxivat 2015-09-27 a Wayback Machine. Notícia sobre el Llarg de Copons
* ↑ «Cultura». Vilallonga.altanet.org. Arxivat de l'original el 2011-05-09. [Consulta: 5 maig 2011].
# Sacsejador (instrument musical)

Un sacsejador, idiòfon sacsejat o idiòfon de sacsejament, és un tipus d'instrument musical de la família dels idiòfons que descriu un gran nombre d'instruments de percussió utilitzats per crear ritmes musicals. Són anomenats d'aquesta manera perquè el mètode més utilitzat per crear el so és moure'ls o agitar-los cap al davant i cap enrere en comptes de colpejar-los. De tota manera, alguns poden colpejar-se de vegades per crear accents en els ritmes.
Un sacsejador es compon d'un contenidor, parcialment ple de petits objectes com poden ser grans o llavors que creen sons quan xoquen entre ells, amb l'interior del contenidor o amb altres objectes fixes dins d'aquest - per exemple en un pal de pluja o en un cashishi (caxixi). També poden contenir parts mòbils que xoquen unes amb unes altres quan s'agiten; per exemple una pandereta o un shekere.

## Referències

* ↑ «sacsejador». Cercaterm. TERMCAT. [Consulta: 20 agost 2022].
* ↑ Spinney, Ann Morrison. Passamaquoddy Ceremonial Songs: Aesthetics and Survival (en anglès). University of Massachusetts Press, 2010. ISBN 978-1-55849-718-4.
* ↑ Njoku, Raphael Chijioke. Idioms of Religion, Music, Dance, and African Art Forms. NED - New edition. Boydell & Brewer, 2020, p. 160–184. ISBN 978-1-58046-984-5.

## Vegeu també

* Cabassa (instrument), instrument rítmic de fusta agitada
# David Estal Herrero

David Estal Herrero (Sant Marcel·lí, València, 1979) és un arquitecte valencià. És el cofundador de l'estudi multidisciplinari l'Ambaixada i impulsor d'iniciatives com Desayuno con Viandantes.
En 2008 impulsa Desayuno con viandantes. A principis de la dècada de 2010 forma part de Estal-Klouman. És un dels fundadors de l'Ambaixada, espai multidisciplinari al Barri del Carme. En 2016 realitza un estudi per a la reurbanització del Barri de Sant Marcel·lí. L'agost de 2019 és nomenat assessor en matèries urbanístiques de l'alcalde de València.
En 2014 participà en el llibre col·lectiu La ciutat construïda, publicat per Fundació Nexe i en 2017 Urbanisme contradit, ciutat compartida (Pruna Llibres).

## Referències

* ↑ «El mejor secreto peor guardado». Verlanga.
* ↑ Molins, Vicent «Valencia: desayunos masivos en peligro de expansión» (en castellà). Valencia Plaza.
* 1 2 Molins, Vicent «Marrades y Estal, el dúo tras la ‘movida (urbanística) valenciana'». Valencia Plaza, 12-10-2013.
* ↑ «Diez propuestas para reurbanizar el barrio de San Marcelino». Valencia Extra, 07-11-2016.
* ↑ Levante-EMV. «El arquitecto David Estal, nuevo asesor de urbanismo de Ribó» (en castellà). [Consulta: 8 agost 2019].
* ↑ «La Fundació Nexe edita un llibre per a millorar les ciutats amb la participació». eldiario.es, 18-07-2014.

## Bibliografia

* La ciutat construïda : del pla urbanístic al procés ciutadà. Fundació Nexe, 2014. ISBN 9788494087776.
* Urbanisme contradit, ciutat compartida
# Sant Iscle i Santa Victòria de Sanavastre

Sant Iscle i Santa Victòria de Sanavastre és una església romànica del poble de Sanavastre, al municipi de Das, a la Cerdanya. Està protegida com a bé cultural d'interès local. És d'una sola nau, amb arc de canó i dues capelles laterals de mig punt. No forma absis. Al costat dret de l'altar hi ha la sagristia. El cor és de fusta i dona accés al campanar, que està situat a la façana oest i és en forma d'espadanya, amb dues obertures de mig punt. A mitjana alçada s'obre, tanmateix, un ull on hi ha esculpides boletes. L'interior està enguixat, excepte un tros que està repicat. La porta s'obre al costat sud.

## Història

Consta com a parròquia en l'acta de consagració de la Seu d'Urgell del 839. Va ser part de les possessions de diversos nobles, com el bisbe de La Seu d'Urgell Guillem Guifré (1042), Arnau Mir de Tost (any 1048), Guillem Ramon, entre d'altres. Va ser una de les esglésies més batudes el 1198 per les forces càtares sota comanament del comte Ramon Roger de Foix i d'Arnau, bescompte de Castellbò, que se'n van endur i saquejar els béns més preuats.
L'absis original romànic va ser substituït per una capçalera de línies rectes en escaire. De l'estil romànic original en queden pocs senyals, a part de la façana on es pot destacar un òcul que és un precedent de les rosasses de l'estil gòtic.

## Referències

* 1 2 «Sant Iscle i Santa Victòria de Sanavastre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 maig 2012].
* ↑ Diversos autors. Catalunya Romànica. La Cerdanya – El Conflent. VII. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1995, p. 120. ISBN 84-7739-951-4.
* ↑ Ventosa i Serra, Enric. Les esglèsies romàniques de la Cerdanya. VI. Sant Vicenç de Castellet: Farell, 2004, p. 170 (Nostra història). ISBN 84-95695-39-1.
# Lydia West

Lydia Dorothy West (Islington, Gran Londres, 1993) és una actriu anglesa. És coneguda pels seus papers a la sèrie de televisió de la BBC One Years and Years i a la de Channel 4 It's a Sin.

## Filmografia

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2019 | Years and Years | Bethany Bisme-Lyons | 6 episodis |
| 2020 | Dracula | Lucy Westenra | Episodi: "The Dark Compass" |
| 2020 | Higher Grounds | Bridget | |
| 2021 | It's a Sin | Jill Baxter | Paper principal |
| Per anunciar | Text for You | Per anunciar | |
| Per anunciar | Suspicion | Monique | |

## Àudio

| Any | Títol | Paper | Notes |
| 2020 | Doctor Who: The Sorcerer of Albion | Vivien | Big Finish: Donna Noble: Kidnapped! |
| 2020 | The Wizard of Oz | Dorothy Gale | |

## Referències

* ↑ «Meet The Exuberant Young Stars Of Russell T Davies's New ’80s-Set Drama, ‘It’s A Sin’» (en anglès britànic).
* 1 2 «Olly Alexander on ‘It’s A Sin’: “There’s not been a British Aids drama on this scale ever”» (en anglès britànic), 21-01-2021.
* ↑ «Lydia West - Contributions». [Consulta: 24 gener 2021].
# Margarida Bedós i Casals

Margarida Bedós i Casals (Sabadell, 1922 - gener de 1981) va ser una assistenta social catalana. Va fundar la primera ludoteca dels Països Catalans i també la primera de l'Estat espanyol.

## Biografia

Era filla de Francesc Bedós Garcia-Ciaño i de Margarida Casals Garcia, els quals van tenir dos fills més: Francesc i Gabriel. Era també neboda de la pintora Maria Teresa Bedós i Garcia-Ciaño.
Margarida Bedós va formar part de la primera promoció de l’Escola de Formació Social Sabadell-Terrassa, va treballar d'assistenta social a l’empresa VISASA i era una de les integrants de l’Associació d’Assistents Socials de Sabadell. Mentrestant, organitzava activitats lúdiques per als infants a casa seva i a la plaça de les Termes de Sabadell. A França, on va fer diversos viatges, va descobrir les ludoteques, una fórmula nascuda als Estats Units d'Amèrica cap als anys 1930 i que tenien per objectiu la formació dels més menuts a partir del joc, tot afavorint la relació amb els companys. Bedós va importar aquell concepte de recurs educatiu per als infants i, amb l'ajuda d'altres companys, l'any 1980 va fundar la primera ludoteca de Catalunya i de l'Estat espanyol al barri de les Termes. Un any més tard ella va morir i l'espai es va batejar com a Ludoteca Margarida Bedós. En aquell moment es finançava amb aportacions públiques i privades, provinents de la Fundació Probitas, l'Obra Social “la Caixa” i l'Ajuntament de Sabadell, a més de les de diferents col·laboradors.
Margarida Bedós també va participar en el Congrés de Cultura Catalana, a l'Assemblea de Catalunya.

## Referències

* 1 2 3 «Margarida Bedós i Casals». Història de Sabadell, s. XIX-XX. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ «RIP». Diari de Sabadell, 09-01-1981.
* ↑ Silva, Diana. «La nova vida de la primera ludoteca de Catalunya (i de l'Estat)», 15-07-2023. [Consulta: 6 gener 2025].
# Thad Jones

Thaddeus Joseph "Thad" Jones (Pontiac, 28 de març de 1923 - Copenhaguen, 20 d'agost de 1986) fou un trompetista, cornetista i compositor/arranjador estatunidenc de jazz. La seva trajectòria s'ajusta estilísticament als períodes del bop i del hardbop, encara que es va mantenir sempre proper al mainstream.

## Biografia

Thad Jones (germà dels altres músics de jazz Hank Jones i Elvin Jones) va tenir una carrera molt productiva. Autodidacte en l'aprenentatge de la trompeta, va començar a tocar professionalment quan tenia 16 anys amb Hank Jones i Sonny Stitt. Després del servei militar (1943-46), Jones va treballar en bandes regionals en el Midwest. Durant els anys 1950-1953 va actuar regularment amb el quintet de Billy Mitchell a Detroit i va fer alguns enregistraments amb Charles Mingus (1954-1955). Jones es va fer conegut durant la seva llarga etapa amb l'orquestra de Count Basie (1954-1963). Mentre hi va estar, Jones va tenir l'oportunitat d'escriure alguns arranjaments i després de 1963 va exercir com a arranjador de forma individual.
Es va unir al grup directiu de la CBS, va coliderar un quintet amb Pepper Adams i cap a finals de 1963 va organitzar una big band amb el bateria Mel Lewis que des de febrer de 1966 va tocar tots els dilluns a la nit en el Village Vanguard. Durant la dècada següent, l'orquestra es va fer famosa i va permetre a Jones seguir escrivint. Va compondre un estàndard («A Child Is Born») a més de diversos temes com «Fingers», «Little Pixie» i «Tiptoe». El 1978, Jones va sorprendre Lewis abandonant el grup i anant-se'n a Dinamarca, fet que mai va explicar. Va escriure per a orquestres de ràdio i va liderar el seu propi grup anomenat Eclipse. A finals de 1984, Jones va liderar l'orquestra de Count Basie però en un any la malaltia el retirà.

## Enllaços externs

* Thad Jones a Find-A-Grave