OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Centre Excursionista d'Alcoi

El Centre Excursionista d'Alcoi és una entitat de caràcter esportiu ubicada a la capital de la comarca valenciana de l'Alcoià, dedicada a la pràctica i la promoció d'esports de muntanya. Compta amb seccions dedicades a l'excursionisme, el muntanyisme, escalada, espeleologia, BTT i orientació esportiva entre d'altres.
Va ser fundat al mes de desembre de l'any 1949, i es va legalitzar al febrer de l'any següent. Entre les seues fites històriques, el Centre va explorar per primer cop l'avenc de Baldó, al maig de 1955. Posteriorment, al maig de 1968, sis membres de l'entitat van ser els primers a explorar el barranc de l'Infern, a la Vall de Laguar. El 15 de juny de 1963 la secció d'activitats culturals organitza un concert de Raimon que fou la primera del cantautor a Alcoi. L'any 1991, l'entitat alcoiana va organitzar el XV Aplec Excursionista dels Països Catalans. El desembre del 2022, organitzà el XLIV Aplec Excursionista dels Països Catalans. Originalment s'havia de fer al desembre de 2020, però la pandèmia de COVID-19 va paralitzar l'activitat fins al 2022.
D'ençà la seua formació, el club ha alternat la seua vessant esportiva amb una d'altra cultural, sovint relacionada amb el valencianisme i el valencià. Així, cal destacar la creació d'una Secció de Cultura Valenciana el 1961, dirigida per Salvador Tomàs, Francesc Vilaplana o Vicent Gras, la qual va impartir classes de llengua a la dècada dels 60 i va organitzar conferències de personatges com Manuel Sanchis Guarner, Joan Fuster o Alfons Cucó, entre d'altres. En aquest sentit, l'any 2011 el Centre va ser guardonat amb el premi Joan Valls pel seu ús i promoció de la llengua.

## Referències

* ↑ «Pàgina del Centre Excursionista d'Alcoi». Arxivat de l'original el 2013-05-30. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ "En las entrañas de un infierno que atrapa"
* ↑ «1963. Maig. Juny. Agost.». Fundació Raimon i Annalisa.
* ↑ Pitarch i Almela, Vicent. Traces d'excursionistes (CEC). Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998. 978-8478269921. pàg. 67
* ↑ «Més de mig miler d'excursionistes es troben a l'Aplec dels Països Catalans a Alcoi». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya, 13-12-2022.
* ↑ «Pàgina del Centre Excursionista d'Alcoi». Arxivat de l'original el 2013-08-29. [Consulta: 7 abril 2013].
* ↑ "El castellonense Josep Joan Conill gana el premio de poesía Manuel Rodríguez"

## Bibliografia

* Diversos autors. El Centro Excursionista de Alcoy, una batalla constante (1949-1999). ISBN 978-84-60578-15-4

## Enllaços externs

* "Los caminos del comercio de la nieve". Article a Levante-EMV (17/12/2008)
* "Los excursionistas protestan por el cierre de los túneles de la vía verde". Article a Diario Información (03/05/2010).
# Casa Eulàlia Tarragó

La Casa Eulàlia Tarragó és una obra modernista de Barcelona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

La Casa Eulàlia Tarragó es troba al carrer Poeta Cabanyes, al Poble Sec. És un edifici entre mitgeres que consta de planta baixa, cinc pisos i terrat. S'obren tres obertures per planta seguint els mateixos eixos longitudinals. Els de la planta baixa tenen forma mixtilínia i es corresponen amb la porta de veïns, al centre, i dos locals comercials; el parament en aquest nivell combina el maó amb carreus de pedra llisos i altres d'acabat rugós. Les del primer pis també són mixtilinies i donen a balcons individuals amb barana de ferro forjat i llosana de pedra motllurada; les obertures estan emmarcades amb maó igual que un sòcol que recorre aquesta planta. Al segon pis les obertures són allindades i donen a balcons individuals amb barana de ferro forjat, llosana de pedra i, la part inferior, decorada amb uns tirants de ferro forjat amb motius florals. Les llindes estan decorades amb relleus vegetals i a l'espai entre els balcons s'han encastat uns plafons ceràmics. Al tercer pis hi ha n balcó corregut de característiques similars als altres però recolzat sobre dos grans mènsules de maó esglaonades. Les llindes tenen un espai buit al centre flanquejat per dos relleus vegetals. El parament del segon i tercer pis està decorat amb petits motius esgrafiats i un fris, també esgrafiat, a la part superior. Al quart pis torna a haver un balcó corregut però aquest sense mènsules. Les obertures tenen la llinda decorada amb relleus vegetals. El parament està decorat amb un sòcol de maó on es recolza un motiu ceràmic de dents de serra; la resta del parament és llis. Al darrer pis s'obren tres balcons individuals amb la llosana decorada amb ceràmica vidriada i les llindes estan decorades amb motius esgrafiats. Per sobre hi ha ulls de bou amb decoració de pedra calada als laterals, i de ceràmica al centre.
El coronament està format per tres arcs cecs de maó, rebaixats els laterals i peraltat el central, que reposen sobre mènsules de maó i relleus vegetals. Per sobre dels arcs laterals hi ha la barana de tancament del terrat i sobre l'arc central es recolza una coberta a quatre aigües. En el mur que queda dins de l'arc central hi ha un element de forja que recorda un ocell.

## Història

Malgrat el projecte és del 1911, l'edifici no es va construir fins al 1915-1916.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Eulàlia Tarragó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 desembre 2017].

## Enllaços externs

* «Casa Eulàlia Tarragó». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Jan de Vries

Jan de Vries (Amsterdam, 1 de març de 1858 - Utrecht, 3 de maig de 1940) va ser un matemàtic neerlandès.

## Vida i Obra

De Vries era fill d'un llibreter i antiquari. Va assistir a l'escola elemental de la seva ciutat natal i a l'escola secundària de Düsseldorf a partir del 1871. Va començar a estudiar matemàtiques a la universitat d'Amsterdam el 1876. El 1881, es va doctorar amb una tesi sobre sistemes booleans, Bolsystemen, dirigida per Adrianus Jacobus van Pesch.
El 1880 era professor a l'escola secundària de Kampen i el 1892 a l'escola secundària de Haarlem. El 1894 va ser nomenat professor de la universitat Tècnica de Delft. El 1897 va passar a ser professor de geometria a la universitat d'Utrecht en la qual va ensenyar geometria analítica, projectiva, descriptiva i diferencial. Al llarg de la seva carrera professional, va escriure al voltant de 200 articles a les revistes científiques del seu temps.
També va ser membre de diverses institucions matemàtiques internacionals, com el Circolo Matematico di Palermo o l'Acadèmia Imperial de les Ciències de Viena. El 1894 va ser escollit membre de la Reial Acadèmia Holandesa de les Ciències. També va participar en les tasques d'organització de la Universitat d'Utrecht i va ser rector de la universitat el curs acadèmic 1908/09. Després de retirar-se el juliol de 1928, va treballar com a examinador per a l'examen d'habilitació i va treballar com a conservador de l'escola municipal d'Utrecht.

## Referències

* ↑ Albers, Atzema i van Maanen, 1999, p. 391.

## Bibliografia

* Albers, Gerard; Atzema, Eisso; van Maanen, Jan. «Mathematics in the Netherlands». A: Klaas Van Berkel, Albert Van Helden, Lodewijk Palm (eds.). The History of Science in the Netherlands: Survey, Themes and Reference (en anglès). Brill, 1999, p. 367-400. ISBN 90-04-10006-7.
# Duiquer del Ruwenzori

El duiquer del Ruwenzori (Cephalophus rubidus) és un duiquer robust però petit que només es troba a les muntanyes Ruwenzori entre Uganda i, probablement, la República Democràtica del Congo. Podria ser una subespècie del duiquer de front negre o el duiquer de flancs vermells.
El duiquer de Ruwenzori pesa uns 15 quilograms i té una alçada a l'espatlla d'uns 45 centímetres. Tenen un pelatge vermellós, més clar al ventre i més fosc a l'esquena. Les seves petites banyes mesuren uns 8 centímetres de llargada.
Viuen en zones subalpines per sobre els 3.000 metres, on s'alimenten d'herbes. Són animals diürns.
El seu nom específic, rubidus, significa ‘vermell’ en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Cephalophus rubidus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Entrada «Cephalophus» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# GroES

GroES és una proteïna xaperona molecular Hsp10 d'E. coli de 10 kDa que serveix de tapa en els dos extrems del complex cilíndric GroEL. GroES i GroEL plegats formen el complex molecular anomenat GroEL/GroES.
El GroES existeix com un oligòmer en forma d’anell d’entre sis i vuit subunitats idèntiques, mentre que la xaperonina de 60 kDa (cpn60 - o groEL en bacteris) forma una estructura que comprèn 2 anells apilats, cada anell conté 7 subunitats idèntiques. Aquestes estructures anulars es munten per autoestimulació en presència de Mg$^{2+}$ -ATP. La cavitat central del tetradecàmer cilíndric cpn60 proporciona un entorn aïllat per al plegament de proteïnes mentre cpn-10 s'uneix a cpn-60 i sincronitza l’alliberament de la proteïna plegada de manera dependent de Mg2 + -ATP. La unió de cpn10 a cpn60 inhibeix la feble activitat ATPasa de cpn60.

## Homologia funcional

En humans, la proteïna Hsp10 també coneguda per cpn10 o EPF fa una funció similar a GroES. És codificada pel gen HSPE1. Aquesta homologia també ha estat detectada en altres mamífers, bacteris i virus (fags) (figura1).

## Referències

* 1 2 3 GRCh38: Ensembl release 89: ENSG00000115541 - Ensembl, May 2017
* 1 2 3 GRCm38: Ensembl release 89: ENSMUSG00000073676 – Ensembl, May 2017
* ↑ «Human PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ «Mouse PubMed Reference:». National Center for Biotechnology Information, U.S. National Library of Medicine.
* ↑ Lee KH, Kim HS, Jeong HS, Lee YS (October 2002). "Chaperonin GroESL mediates the protein folding of human liver mitochondrial aldehyde dehydrogenase in Escherichia coli". Biochem. Biophys. Res. Commun. 298 (2): 216–24. doi:10.1016/S0006-291X(02)02423-3. PMID: 12387818
* ↑ «Homologous plant and bacterial proteins chaperone oligomeric protein assembly». Nature, 333, 6171, 5-1988, pàg. 330–4. DOI: 10.1038/333330a0. PMID: 2897629.
* ↑ «Cloning, sequencing, mapping, and transcriptional analysis of the groESL operon from Bacillus subtilis». J. Bacteriol., 174, 12, 6-1992, pàg. 3993–9. DOI: 10.1128/jb.174.12.3993-3999.1992. PMC: 206108. PMID: 1350777.
# Caid

Caid (de l'àrab qàïd, plural quwwad) és un terme àrab poc precís que designa un cap militar que pot anar de capità a general. Seria l'equivalent del llatí dux en el seu primer sentit d'aquest terme.
A l'Àndalus el caid era el general o el comandant en cap de l'exèrcit de terra. A la marina el qàïd al-ustul era equivalent a almirall, però Ibn Khaldun fa notar que el nom es va perdre i substituir per al-miland, agafat del català almirall; el qàïd al-asafil era el gran almirall.
Al Marroc el caid era el general; després fou el títol dels caps de tribu (també baixà) amb algun qàïd raha dependent, un oficial que manava 500 homes, i algun qàïd mia, oficial que manava 100 homes. Les grans ciutats tenien un qàïd al-madina o qàïd al-qassaba (o hàkim, de vegades) com a governador militar. Sota els alauites els caids (qàïd al-màixwar) s'ocupaven dels afers exteriors del palau.

## Referències

* Encyclopaedia of Islam, Brill Publishers, Leiden, s.v. "Ḳāʿid".
# San Pietro in Cerro

San Pietro in Cerro ( Piacentino : San Pédar ) és un comune (mfxgx
# Morfasso

Morfasso ( Piacentino : Murfàss ; localment sgrdf
# Cyornis ruficrissa

Cyornis ruficrissa és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) endèmic del nord de Borneo. Habita els boscos tropicals i subtropicals de frondoses humits de l'estatge montà. Es reconeixen dos subespècies:
* C. ruficrissa ruficrissa de la Muntanya Kilabalu
* C. ruficrissa isola, ara C. ruficrissa isola, de la resta de muntanyes del Nord de Borneo.

## Taxonomia

Anteriorment es considerava que les dos subespècies de C. ruficrissa pertanyien al papamosques cuabrú, però el 2021 el Congrés Ornitològic Internacional va decidir segmentar aquest tàxon original en tres espècies diferents:
* Cyornis ruficauda (stricto sensu) - Filipines.
* Cyornis ocularis - Arxipèlag Sulu.
* Cyornis ruficrissa - Nord de Borneo
Tanmateix, altres obres taxonòmiques, com el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), encara no han adoptat aquesta segmentació.

## Referències

* 1 2 3 «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ «Species Updates – IOC World Bird List» (en anglès). [Consulta: 27 maig 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 698. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Cerignale

Cerignale ( Ligurian: Serignâ , localment Sergnâ ; Piacentino: Cerignäl ) és un comune (mundgsg
# José Luis Martín Rodríguez

José Luis Martín Rodríguez (Monleras, 22 de desembre de 1936 – Salamanca, 17 d'octubre de 2004) va ser un historiador i catedràtic espanyol.

## Biografia

En 1962 es va llicenciar en Història a la Universitat de Barcelona i posteriorment també es va doctorar en Història a la mateixa universitat (1965), on va exercir de professor fins que en 1966 va guanyar la Càtedra d'Història Medieval de la Universitat de Salamanca, de la qual va ser degà (1976-1977). Fou catedràtic també a la Universitat Complutense, i a la Universitat Nacional d'Educació a Distància (UNED). Membre corresponent de la Reial Acadèmia de la Història, des de 1990 presidia el Centre d'Estudis de Salamanca, vinculat al Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC).
A més de la càtedra de la Universitat de Salamanca també va ser catedràtic d'Història Medieval de la Universitat Complutense i de la Universitat Espanyola a Distància.
Cofundador i primer secretari de l'Anuari d'Estudis Medievals (Barcelona), formava part del consell de redacció d'aquesta i altres revistes. Va dirigir, entre d'altres, la col·lecció «Documents i Estudis per a la Història de l'Occident Peninsular», de la qual va ser fundador.
Va militar en moviments antifranquistes.

## Obra

Entre les seves publicacions, tenen especial interès els manuals i les obres de divulgació, com La Península en l'edat mitjana.
* Las Cortes medievales. (1989) Historia 16.ISBN 84-7679-143-7
* Documentos del Archivo Catedralicio de Zamora. (1982). Universidad de Salamanca. Ediciones Universidad Salamanca ISBN 84-7481-190-2
* Enrique IV de Castilla : rey de Navarra, príncipe de Cataluña (2002) Editorial Nerea. ISBN 84-89569-82-7
* La afirmación de los reinos : (siglos XI-XIII). (1985) Tomo 4 Historia de Castilla y León Ámbito Ediciones. ISBN 84-86047-51-X
* La península en la edad media. (1993) Editorial Teide. ISBN 84-307-7346-0

## Referències

* 1 2 Francia, Ignacio «NECROLÓGICA: José Luis Martín, catedrático de Historia Medieval». El País, 18-10-2004.
* ↑ «In Memoriam José Luis Martín Rodríguez (1936-2004)». Índice Histórico Español, 41, 117, 2003. Arxivat de l'original el 2014-11-05. ISSN: 0537-3522 [Consulta: 23 maig 2016].
* ↑ Sánchez Martínez, 2006, p. 489.

## Bibliografia

* «In Memoriam José Luis Martín Rodríguez (1936-2004)». Índice Histórico Español, 41, 117, 2003. Arxivat de l'original el 2014-11-05. ISSN: 0537-3522 [Consulta: 23 maig 2016].ISSN 0537-3522.
* Sánchez Martínez, Manuel «José Luis Martín, investigador de la Historia de Cataluña». Anuario de Estudios Medievales, 36, 2006, pàg. 489-505. Arxivat de l'original el 2014-11-05 [Consulta: 23 maig 2016]. (pdf). Anuario de Estudios Medievales (36): 489-505. ISSN 0066-5061.
# Gasela comuna

La gasela comuna (Gazella dorcas) és una gasela petita i comuna. La gasela comuna fa aproximadament 53–65 cm d'alçada. Té una longitud de cap i co de 80–110 cm i pesa entre 12 i 25 kg. Les nombroses subespècies de gasela comuna sobreviuen a base de vegetació a praderies, estepes, uadis i nombrosos climes desèrtics i semidesèrtics d'Àfrica, Aràbia, l'Iran i el nord de l'Índia.
El seu nom específic, dorcas, significa ‘antílop’ en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Gazella dorcas» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Entrada «Gazella» d'Animalia (en anglès).
Espècies vivents d'artiodàctils (sense comptar els cetacis) :
Regne: Animalia  · Embrancament: Chordata  · Classe: Mammalia  · Infraclasse: Eutheria  · Superordre: Laurasiatheria :
Subordre Ruminantia :
Família Cervidae :
Família Bovidae :
Família Bovidae (subfamília Caprinae) :
Família Bovidae (subfamília Bovinae) :
Família Bovidae (subfamília Antilopinae) :
Subordre Suina :
Subordre Tylopoda :
Clade Whippomorpha :
# Grup de treball de la Unió Astronòmica internacional per als noms d’estrelles

El Grup de treball de la Unió Astronòmica Internacional per al nom d'estrelles (IAU Working Group on Star Names, WGSN) es va crear el maig de 2016, per la Unió Astronòmica Internacional, per catalogar i estandarditzar els noms propis de les estrelles per a la comunitat astronòmica internacional. És un grup d'astrònoms experts en astronomia estel·lar, història de l'astronomia i cultura astronòmica que té la responsabilitat de catalogar i normalitzar el nom propi dels nous estels i asteroides per a la UAI.
La UAI afirma que vol fer una distinció entre els termes nom i designació. Per a la UAI, el nom fa referència al terme (generalment col·loquial) que s'utilitza per a una estrella en la conversa quotidiana, mentre que la designació és únicament alfanumèrica i s'utilitza quasi exclusivament en catàlegs oficials i en astronomia professional. (El WGSN assenyala que les designacions transliterades de Bayer (per exemple, Tau Ceti) es consideren un cas històric especial i es tracten com a designacions.)

## Enllaços externs

* «IAU Working Group on Star Names (WGSN)» (en anglés). [Consulta: 31 desembre 2020].
* «Page du groupe de travail sur le site de l'UAI.» (en francés).

## Referències

* ↑ «Division C – WG Star Names» (en anglés). [Consulta: 31 desembre 2020].
* ↑ «Naming Stars». IAU.org.
* ↑ «WG Triennial Report (2015-2018) - Star Names».
# Dilluns Net

Dilluns Net (grec: Καθαρά Δευτέρα, 'Katharà Devtera') és el dia que marca l'inici de la gran quaresma en el calendari litúrgic ortodox. Es diu així perquè els ortodoxos es purifiquen mentalment i físicament. És un dia de vacances i de dejuni, que dura 40 dies, com els dies de dejuni de Jesús al desert. És precedit per la tirofàgia.
El Dilluns Net se sol menjar lagana (pa sense llevat fet només aquest dia) i altres plats permesos en la quaresma, com ara verdures o fassolada sense oli. També s'envolen estels.

## Referències

* ↑ Bertran i Luengo, J.; Carrera i Escudé, M.; Palomar i Abadia, S.; Roma i Riu, J.; Soler i Amigó, J. «De Quaresma a Pasqua». Tradicionari. Enciclopèdia de la cultura popular de Catalunya. Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «DID YOU KNOW? Clean Monday March 18 - Greek Orthodox Archdiocese of America - Orthodox Church» (en anglès americà). [Consulta: 13 juny 2024].
* ↑ NewsRoom. «Clean Monday and It's (sic) Traditional Observance | Orthodox Times (en)» (en anglès americà). [Consulta: 13 juny 2024].
# Guindola (Menorca)

Es coneix com a guindola, el capell tradicional que s'utilitza a Menorca, principalment a les festes tradicionals.
Es tracta d'un bicorn, de color negre, que en alguns casos porta un galó daurat inclinat al lateral, i que forma part de la indumentària tradicional de tots els caixers i cavallers de les festes tradicionals de Menorca, menys els caixers pagesos de les festes de Sant Joan de Ciutadella, que porten l'anomenat capell de teula, i que seria més similar a un capell normal però amb les ales laterals recollides cap a l'interior.
D'acord amb els protocols de les festes, els Caixers han d'anar coberts amb guindola durant la majoria del temps de la celebració, i es descobreixen com a senyal de respecte cap a altres persones o institucions.
Les guindoles estan fabricades normalment amb vellut negre, i folrades de seda al seu interior.
A part de les festes tradicionals de Menorca, durant la celebració dels actes commemoratius de la diada de Menorca, tres regidors de l'ajuntament de Ciutadella que van a cavall des de l'Ajuntament fins a la Catedral de Menorca i posterior processó dels tres tocs, portant el penó de l'antiga Universitat General, antecessora de l'Ajuntament de Ciutadella, van vestits amb la indumentària similar a la dels caixers, i porten també guindola.

## Referències

* ↑ «Festes de Menorca: Indumentària». [Consulta: 19 juliol 2023].
* ↑ https://menorcaaldia.com/author/benitosd. «El origen de la procesión de los ‘Tres tocs' - menorca al día» (en castellà), 15-01-2023. [Consulta: 19 juliol 2023].
# Hanna Sarkkinen

Hanna Sarkkinen (Oulunsalo, 18 d'abril de 1988) és una política finlandesa que exerceix al Parlament de Finlàndia per a l'Aliança d'Esquerra per a la circumscripció d'Oulu.
El juny de 2021 va ser nomenada ministra d'Afers Socials i Salut pel president Sauli Niinistö. A finals de gener de 2022 va anunciar que s'adoptarien diverses mesures per a fer front a la pandèmia de Covid-19 a Finlàndia, seguint l'exemple de Dinamarca. El juny de 2022 va viatjar a Estònia per a coordinar els sistemes d'allotjament i seguretat social entre els dos països per als refugiats ucraïnesos de la guerra russo-ucraïnesa. Tot i que el seu partit no havia decidit si donar suport o oposar-se a una adhesió de Finlàndia a l'OTAN, Sarkkinen va donar suport personalment a la candidatura.

## Referències

* ↑ Ferrero, Àngel. «La derecha populista y la extrema derecha no pueden ser ‘domesticadas' una vez alcanzan el poder» (en castellà). El Salto, 10-08-2023. [Consulta: 10 juny 2024].
* ↑ «Li Andersson appointed as Minister of Education and Henna Sarkkinen as Minister of Social Affairs and Health - Prime Minister’s Office» (en anglès americà). Valtioneuvoston kanslia. [Consulta: 13 juliol 2022].
* ↑ red, ORF at/Agenturen. «Finnland hebt einige Beschränkungen vorzeitig auf» (en alemany). news.ORF.at, 28-01-2022. [Consulta: 13 juliol 2022].
* ↑ «Minister of Social Affairs and Health Sarkkinen visits Tallinn to discuss the development of social security and the situation of Ukrainian refugees» (en anglès americà). Ministry of Social Affairs and Health. [Consulta: 13 juliol 2022].
* ↑ Vänttinen, Pekka. «Finnische Linke will trotz NATO-Antrag in der Regierung bleiben» (en alemany). www.euractiv.de, 10-05-2022. [Consulta: 13 juliol 2022].