OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ariel (ciutat)

Ariel (hebreu: אריאל‎) es un assentament i una ciutat israeliana situada als territoris que Israel ocupa a Cisjordània (territoris també coneguts com a Àrea de Judea i Samaria), que està situada concretament en la regió bíblica de Samaria.
Fundada en l'any 1978, tenia 16.600 habitants en l'any 2007, el que converteix a Ariel en el cinquè assentament israelià més gran de la Cisjordània ocupada. El Ministeri de l'Interior d'Israel va atorgar al municipi d'Ariel l'estatus de ciutat en l'any 1998.
Ariel està situada a 40 quilòmetres de Tel-Aviv, 40 quilòmetres a l'oest del riu Jordà, i 60 quilòmetres al nord de Jerusalem. La localitat està connectada amb l' àrea metropolitana de Gush Dan (Gran Tel-Aviv) per l'autovia transamariana i a Jerusalem per la Ruta 60.
En hebreu, Ariel significa Lleó de Déu. "Arie" (Lleó) en hebreu és també sinònim de coratge i valor i és el símbol de la tribu de Judà. Ariel en la Bíblia és un dels noms de Jerusalem i del Temple de Jerusalem (Isaïes 29: 1-8).

## Història

A principis de 1978, un grup secular d'Israel van trobar un lloc on establir un complex residencial en els turons de Samaria. El seu líder, Ron Nachman, va triar el lloc per la seva localització estratègica per a una possible invasió jordana. L'agost de 1978, ja estaven assentades 40 famílies i el 1er de setembre es va obrir la primera escola. L'aigua va arribar a l'assentament amb camions cisterna i es va poder proveir un generador elèctric. La localitat va créixer al rebre, entre d'altres, a jueus tradicionals i ortodoxos. Avui compta amb 14 sinagogues de diverses de les divisions ètniques judaiques.

## Educació

Ariel és la seu de la Universitat d'Ariel, fundada en l'any 1982. En l'any 2005, el govern israelià la va elevar a la categoria d'universitat, però la transició no va ser immediata. A l'agost de 2007, en ser confirmada la seva nova categoria, va canviar el seu nom anterior (Academic College of Judea and Samaria) per l'actual. Actualment té matriculats 9.500 estudiants, entre estudiants jueus i àrabs.
El centre universitari ofereix estudis de grau en una àmplia varietat de temes: Enginyeria Civil, Enginyeria en Electricitat i Electrònica, Enginyeria Química i Biotecnologia, Enginyeria Industrial i Administrativa, Enginyeria Mecànica, Arquitectura, Fisioteràpia, Gestió de Salut, Nutrició, Medicina, Treball Social, Ciències Econòmiques i Gestió de Negocis, Telecomunicacions, Estudis d'Israel i de l'Orient Mitjà, Humanitats, Física Aplicada, Biologia Molecular, Química orgànica, Matemàtiques, Ciències de la Computació, Informàtica i altres.

## Enllaços externs

* Municipi d'Ariel Arxivat 2016-11-30 a Wayback Machine. (hebreu) i (anglès)
* Universitat d'Ariel (hebreu), (anglès) i (àrab)
# As Nogais

As Nogais és un municipi de la província de Lugo a Galícia. Pertany a la comarca d'Os Ancares. El municipi s'estén pels contraforts meridionals de la Serra d'Os Ancares i la vall que forma el curs alt del Navia. El travessa la N-VI i l'A-6 (km 444). És un territori extens (112,4 km²), amb una densitat de població molt reduïda, inferior als 15 habitants per quilòmetre quadrat. Les altures màximes es troba en la Serra d'Os Ancares, en serres petites com Travesa, Pintinidoira i Chan de Pereira (entre els 1.000 i els 2.000 m.) i als contraforts de les Serres del Piornal i Rañadoiro, per al sud i el sud-oest, que superen els 1.300, arribant als 1.387 m. al Pico do Corvo. El fons de la vall del Navia transcorre entre els 500 i els 800 m. El Navia, que neix a Pedrafita do Cebreiro, travessa As Nogais de sud-oest a nord-oest i recull el auga de, entre d'altres, el riu de Valdeparada i el regato de Boullón. Els hiverns són freds i els estius frescos.

## Història

Va haver-hi assentaments de cultura dels castros, com els de castro de Vilabol, Vilaesteva i Quintá. Se situa aquí, possiblement, la mansió romana de Ponte Naviae, de la calçada de Braga a Astorga. En el camí ral que duia a Castella, la part més dura de la pujada a Pedrafita començava aquí. Aquesta entrada a Galícia era defensada per la torre de Doncos i els castells de Doiras i Valcarce. En el segle xiv, Doncos era propietat de l'adelantado major de Galícia, García Rodríguez de Valcarce; en el segle xv pertenció al comte d'Ayala i a la comtessa de Monterrei, però en 1603, quan era propietat de Fernando de Toledo, figura ja com torre abandonada. El benefici eclesiàstic corresponia a la casa i senyoria de Torés, tinença del marquesat de Camarasa. Sembla que en el lloc de Sant André va haver un eremitori, convertit en monestir i ràpidament desaparegut. Durant la Guerra d'Independència d'Espanya, les tropes franceses van incendiar Doncos i altres llocs. En 1835, els veïns van formar una partida de voluntaris per a perseguir als carlins.

## Economia

La població decreix ràpidament. L'hàbitat és concentrat, al voltant dels cursos d'aigua i de la carretera i amb alguns nuclis dispersos. Més de la meitat es dedica al sector primari en explotacions familiars reduïdes. Destaca la ramaderia de (vaques). Els cultius més importants són els cereals (sègol, blat i moresc), patata i hortalisses. En els últims anys també es va repoblar bastant el forest. No hi ha indústria i el sector terciari es dedica a l'atenció dels viatgers.
# Asalto al Banco Central (pel·lícula)

Asalto al Banco Central és una pel·lícula espanyola de 1983, dirigida per Santiago Lapeira i basada en la novel·la d'Alberto Speratti, que, al seu torn, relatava els fets que havien tingut lloc a Barcelona dos anys abans amb l'assalt al Banco Central que dona nom al títol. La pel·lícula va ser rodada a Barcelona; hi apareixen, entre altres, l'antiga seu del Banco Central, la Rambla i el parc d'atraccions del Tibidabo.

## Argument

El 23 de maig de 1981 un grup de delinqüents va assaltar la seu del Banco Central de Barcelona, intentant apoderar-se de gairebé 800 milions de pessetes i segrestant persones a l'interior de l'edifici. Els principals sospitosos seran un locutor de ràdio, el director d'un diari i un diputat del govern. Prèviament, un parell de periodistes havien rebut el rumor que alguna cosa grossa passaria a la ciutat. Es barrejaran alhora una reunió de l'extrema dreta, una fotografia compromesa en mans d'un polític socialista, la pressió als diaris i el crim.

## Repartiment

* José Sacristán: Andrés Molinero
* Isabel Mestres: Paula
* Alfred Lucchetti: Coll
* Arnau Vilardebó: José Luis
* Víctor Israel: El Seta
* Joan Borràs: Llorente
* Fernando Guillén: Casadevall
* Josep Minguell: periodista
* Blai Llopis: empleat del banc
* Juan Torres: Pablo
* Pep Guinyol: caixer
* Llàtzer Escarceller: Paquito
* Francesc Orella: atracador
* Manel Dueso: ostatge
* Carlos Herrera: ell mateix
* Chelo García-Cortés: periodista (no surt als crèdits)

## Referències

* ↑ Asalto al Banco Central al web de Betevé
* ↑ Visionat de la pel·lícula
* ↑ Asalto al Banco Central a SensaCine (castellà)

## Vegeu també

* Cinema quinqui
# Brembate di Sopra

Brembate di Sopra ( Bergamasque : Brembàt Sura ) és45 quilometres (28 milles)
# Tit Otacili Cras (pretor 217 aC)

Tit Otacili Cras (en llatí Titus Otacilius Crassus) va ser un general romà actiu durant la Segona Guerra Púnica. Era fill probablement de Tit Otacili Cras (o Tit Octacili Cras) que havia estat cònsol el 261 aC. Formava part de la gens Otacília, i era de la família dels Crassí, d'origen plebeu.
Va ser pretor el 217 aC, any en què va dedicar un temple. El 216 aC va ser propretor a Sicília i va enviar una carta de Hieró II de Siracusa al senat demanant ajut contra els cartaginesos. L'any 215 aC va ser duumvir encarregat de dedicar temples, junt amb Quint Fabi Màxim Verrugòs i després va ser enviat al capdavant de la flota a Sicília. La flota era a Lilibèon des d'on va creuar a l'Àfrica i va devastar les costes cartagineses. Després va capturar alguns vaixells que anaven a Sardenya.
Va retornar a Roma i va esdevenir candidat al consolat pel 214 aC i hauria estat elegit, però llavors va intervenir l'influent Quint Fabi Màxim (Cras estava casat amb una filla de la seva germana) que li va desaconsellar per la seva insuficient habilitat militar. Van ser nomenats cònsols el mateix Màxim i Marc Claudi Marcel III. Com a compensació Cras va ser elegit pretor per segona vegada i se li va tornar a donar el comandament de la flota, mandat que li va ser prorrogat cada any durant tres anys. El 212 aC va fer un atac a les costes de la zona d'Útica i va capturar diversos vaixells al mateix port amb els quals va enviar gra a les forces romanes que havien ocupat Siracusa.
A l'elecció de consols pel 210 aC es va tornar a presentar i aquesta vegada va perdre l'elecció per la interferència de Tit Manli Torquat, però no hi era present, ja que encara s'estava a Sicília. Va morir abans de conèixer el resultat advers de la votació (211 aC). Quan va morir era un dels pontífexs.

## Referències

* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita XXXIII,31,9;32,20; XXIV,9,4;11,6-9; XXV,31,12-15; XXVI,23,2; XXVII,6,15
# Érik Bullot

Érik Bullot (Soissons, 1963) és un cineasta francès. Va estudiar a l'Escola Nacional de Fotografia d'Arlés i a l'IDHEC de París. Les seves pel·lícules s'han projectat a nombrosos festivals i museus: Jeu de Paume (París), La Enana Marrón (Madrid), Biennale de l'Image en Mouvement (Ginebra), entre d'altres. S'ha publicat una monografia, amb un DVD, sobre la seva obra fílmica amb un text de Jacques Aumont (Editions Léo Scheer, 2003). És membre del col·lectiu pointligneplan, grup d'artistes i cineastes francesos que afavoreixen la difusió d'obres compreses entre el cine i l'art contemporani. Ha publicat diversos llibres i catàlegs: Tombeau pour un excentrique (novel·la), Jardins-rébus (assaig), Le Singe de la lumière (catàleg). És membre del comitè de redacció de la revista Cinéma i també col·labora amb la revista Trafic.
Ha impartit classes a l'Escola de Belles Arts de Marsella, a Fresnoy (Estudi Nacional d'Art Contemporani). Imparteix classes de cine a l'Escola Nacional d'Art de Bourges (França).

## Referències

* ↑ «Érik Bullot». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
# Tiroteig de l'O.K. Corral

El tiroteig de l'O.K. Corral fou un enfrontament armat que va ocórrer el 26 d'octubre de 1881 a Tombstone (Arizona), aleshores al Territori d'Arizona, als Estats Units. Hi van participar Wyatt Earp i els seus homes, que en van sortir vencedors, i hi van morir tres homes: els germans Tom i Frank McLaury i Billy Clanton. Malgrat el seu nom, el tiroteig no va ser ben bé al O.K. Corral, sinó en un solar situat davant de l'entrada del darrere de l'O.K. Corral. De fet, aquesta denominació ve del títol del western de 1957 Gunfight at the O.K. Corral (titulada en català Duel de titans).

## Referències

* ↑ Giné, Salvador «Wyatt Earp i el tiroteig d'OK Corral». Sàpiens [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ Guinn, Jeff. The Last Gunfight: The Real Story of the Shootout at the O.K. Corral and How it Changed the American West (en anglès). First Simon & Schuster hardcover. Nova York: Simon & Schuster, 17 maig 2011. ISBN 978-1-4391-5424-3.
# Joan Cosme (organista)

Joan Cosme (Montserrat, 5 de gener de 1736 - Montserrat, 29 d'octubre de 1778). Va ser organista i va estudiar en el monestir de Montserrat, on va prendre l'hàbit de monge. Segons Saldoni, va ser un organista molt distingit. Hi ha una manca important de dades biogràfiques. Va viure 42 anys.
Durant els trenta anys de mestratge a l'escolania, segons ens redacta el llibre de Maria Lluïsa Cortada', explica que l'escolania va tenir diversos monjos col·laboradors, hi van haver-hi sis del mateix sagristà major. Els organistes destacables que hi van estar, ja exerceixin conjuntament o progressivament aquest mester al llarg dels quaranta anys de la centúria i que van establir un cert apropament amb Viola va ser Jaume Duran (ca. 1705-1755), Carles Mascaró (1703-1793) com a cel·lista de la capella de música, Bernat Sastre (1774-1810) que també figurà com a flautista de la capella i, finalment, trobem a Joan Cosme com a possible organista i alhora compositor.

## Bibliografia

* LLUISA CORTADA, Maria «ANSELM VIOLA: Compositor, pedagog, monjo de Montserrat». Publicacions de l'abadia de Montserrat. Col·laboració de la diputació de Girona i de l'Ajuntament de Torroella de Montgrí. Barcelona, octubre de 1998.

## Referències

* ↑ A. P. E. «Cosme, Juan». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. SGAE [Madrid], 4, 1999, pàg. 116.
* ↑ Cortada, Maria Lluïsa. Anselm Viola, compositor, pedagog, monjo de Montserrat (1738-1798). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1998.
# Anna Miranda i Torres

Anna Miranda i Torres (Lleida, Segrià, 15 de juliol de 1961) és una metgessa i política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la VII, VIII i IX Legislatures.

## Biografia

Llicenciada en medicina i cirurgia per la Universitat de Barcelona i agent de la propietat immobiliària pel Ministeri de Foment. Metgessa inspectora per oposició (1987), ha exercit diverses funcions directives a l'Institut Català de la Salut (ICS) i al Servei Català de la Salut (1992-1999) a Lleida. És vocal de la Junta del Cercle d'Economia de Lleida, membre del Col·legi Oficial de Metges de Lleida i, des del 2003, presidenta del Comitè Executiu Nacional de la Unió de Dones.
Afiliada a Unió Democràtica de Catalunya (UDC) des del 1991, és membre del Comitè Executiu Local d'UDC a Lleida del 1992 ençà, n'ha estat també vicepresidenta (1992-1994), presidenta (1994-1999), vicepresidenta de la Comissió Sectorial de Sanitat d'UDC de Lleida (1994-1999), membre del Comitè Executiu Intercomarcal d'UDC de les Terres de Lleida des del 1994, n'és Secretària General des del 2002. Presidenta del Comitè Executiu Comarcal d'UDC del Segrià (1999-2002) i consellera nacional d'UDC (des del 1994).
Consellera general de la Unió de Regidors (2001-2003), vicepresidenta segona de la mesa del Consell Nacional de la federació de Convergència i Unió (CiU) des del 2002. Va ser suplent per UDC a la Cambra del Senat d'Espanya a les eleccions generals espanyoles de 1993. Ha estat delegada territorial del Departament de Treball de la Generalitat de Catalunya a Lleida (1999-2002), regidora per Convergència i Unió (CiU) de la Paeria de Lleida (1999-2003) i sotsdirectora general per Afers Laborals i d'Ocupació de la Delegació Territorial de Govern de la Generalitat de Catalunya a Lleida durant l'any 2003. Diputada al Parlament entre 2003 i 2006, quan fou Secretària Primera de la Mesa del Parlament, continua sent parlamentària en la següent legislatura (2006-2011).

## Referències

* ↑ Diputats del Parlament de Catalunya en la VII Legislatura p. 204

## Enllaços externs

* Anna Miranda al web del Parlament de Catalunya
# Meir Shapiro

Yehuda Meir Shapiro (nascut a Suceava, Àustria-Hongria, actualment Romania, en 1887 i mort a Lublin, Polònia el 1933) va ser un prominent rabí hassídic. És conegut sobretot per promocionar l'estudi del Daf Yomi i per la fundació el 1930 de la Ieixivà Chachmei Lublin.

## Referències

* ↑ «Mapa de Jasidisme». Arxivat de l'original el 2009-09-15. [Consulta: 27 maig 2018].
* ↑ La revelación constante Arxivat 2007-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ Article al diari Haaretz
# Sinaia

Sinaia és un municipi de Romania, a la província de Prahova.
Sinaia té una població fixa de 16.200 habitants. La població flotant, però, és molt superior, i pot arribar al 100.000 o 120.000 visitants, ja que constitueix un objectiu turístic molt important, tant a l'estiu –gràcies a les nombroses estacions balneàries i a les possibilitats d'alpinisme, caminades i excursions a les muntanyes Bucegi, Piatra Arsa i Caraiman, al colze dels Carpats– com a l'hivern, amb les seves catorze pistes d'esquí.
A més, és una de les localitats de muntanya més pintoresques de Romania, que combina la bellesa del paisatge amb importants mostres d'arquitectura medieval i renaixentista. La vila pren el nom del monestir de Sinaia, anomenat així en al·lusió al mont Sinaí, i al voltant del qual es va desenvolupar el burg. El rei Carles I de Romania hi va construir la seva residència d'estiu, el Castell de Peleș, molt a prop de la vila.
Sinaia és a 124 km al nord de Bucarest, uns 60 km al nord-oest de Ploieşti i a uns 50 km al sud de Brașov, a la confluència de les tres grans regions històriques de Romania: Moldàvia, Muntènia (Valàquia) i Ardeal (Transsilvània), en una zona muntanyosa a la vall del riu Prahova. L'altitud varia entre els 767 i els 860 m.
Les atraccions turístiques principals són, a part de les ja esmentades, el castell de Pelişor, el Casino, l'estació de ferrocarril i els espadats de Franz Joseph i Sfânta Ana. El municipi fou també la residència estival del gran compositor romanès George Enescu, que s'estava a la vil·la Luminiş. Darrerament, i per tal d'incrementar el turisme estranger, la ciutat i els entorns han estat associats, de manera abusiva, i gràcies a llur atmosfera antiga i boscosa, a la figura mítica del príncep de Valàquia Vlad Ţepeş, en el que alguns volen veure l'origen de la llegenda moderna del comte Dràcula.

## Referències

* ↑ Guides, Rough. The Rough Guide to Romania (Travel Guide eBook) (en anglès). Rough Guides UK, 2016-08-04. ISBN 978-0-241-29161-0.
* ↑ Paxton, John. Statesman's Yearbook World Gazetteer (en anglès). Springer, 2015-12-30, p. 558. ISBN 978-1-349-01415-6.
* ↑ Tapon, Francis. The Hidden Europe: What Eastern Europeans Can Teach Us (en àrab). SonicTrek, Inc., 2012, p. 578. ISBN 978-0-9765812-2-2.
* ↑ Zhelezov, Georgi. Sustainable Development in Mountain Regions: Southeastern Europe (en anglès). Springer Science & Business Media, 2011-01-05, p. 111. ISBN 978-94-007-0131-1.
* ↑ Melo, Cristina Joanaz de; Vaz, Estelita; Pinto, Lígia M. Costa. Environmental History in the Making: Volume II: Acting (en anglès). Springer, 2016-10-21, p. 116. ISBN 978-3-319-41139-2.
* ↑ Mexi, Alexandru «The gardens of Peleș castle - History, intentions and interventions» (en anglès). Caiete ARA, 8, 2017, pàg. 205–214. ISSN: 2068-0686.
* ↑ Bostan, Maria Cristina «George Enescu, in the light of recent documents». Bulletin of the Transilvania University of Braşov. Series VIII: Art • Sport •, 2011, pàg. 15-22.
# Kylie Minogue

Kylie Minogue OBE (Melbourne, Austràlia, 28 de maig de 1968) és una cantant, compositora, productora musical, ballarina i actriu australiana, coneguda notablement pel seu àlbum Fever l'any 2001 i el seu corresponent senzill Can't Get You Out of My Head, el qual li va valer dues distinctions als Brit Awards l'any 2002. La cantant ha venut més de 180 milions de produccions musicals en tot el món.

## Carrera

Kylie es va fer popular amb el seu paper de Charlene a Neighbours, i els seus singles van ser ben rebuts, però després de quatre àlbums les vendes van anar disminuint, adoptant ella una imatge més madura. El seu single "Confide In Me" va posicionar-se número 1 a Austràlia i va ser un èxit durant aquell 1994.
El seu 6è disc, Impossible Princess, va ser un fracàs a gairebé tot arreu excepte a Austràlia. Però el 2000, va tornar a la fama amb la cançó "Spinning Around" i el seu àlbum corresponent Light Years. A partir d'aquells anys, Kylie mostrava sensualitat als seus vídeos. Va ser aleshores quan va llençar el seu nou single Can't Get You Out of My Head, el qual va arribar al número a més de 40 països i l'àlbum Fever igual.
Pocs anys després, va voler embarcar-se en una gira de concerts, però un càncer de mama li va impedir continuar amb la gira en 2005. Després de recuperar-se i guarir-se, va tornar el 2006 amb una gira similar a la que havia deixat penjada anomenada Showgirl: HomeComing Tour. El seu desè àlbum X va ser llençat el 2008 seguit per la gira KylieX2008. El 2009 va embarcar-se amb una mini-gira per EUA anomenada "For You, For Me tour".
1 any després, surt al mercat una cançó anomenada All The Lovers, el primer single de l'onzè àlbum de la cantant Aphrodite. Mesos després de la sortida de l'àlbum, s'embarcà en una gira anomenada Aphrodite - Les Folies Tour.
Al marge de ser desestimada per alguns crítics, Kylie s'ha posicionat a molt amunt en algunes vendes i ha rebut premis com ara: més de dos ARIAs, uns quants premis BRIT, un Grammy i un OBE concedit per la reina Isabell II d'Inglaterra gràcies al seu servei a la música, entre d'altres.

## Discografia

* Àlbums d'estudi
** 1988: Kylie
** 1989: Enjoy Yourself
** 1990: Rhythm of Love
** 1991: Let's Get to It
** 1994: Kylie Minogue
** 1997: Impossible Princess
** 2000: Light Years
** 2001: Fever
** 2003: Body Language
** 2004: Ultimate Kylie
** 2007: X
** 2010: Aphrodite
** 2014: Kiss Me Once
** 2018: Golden

## Vida personal

Des del juliol de 2008 se la relaciona sentimentalment amb el model Andrés Velencoso.

## Referències

* ↑ «Neighbours: the stars of Ramsay Street, from Margot Robbie to Kylie Minogue» (en anglès). The Telegraph, 27-10-2016.
* ↑ Kylie Minogue tested LP on Andres
* ↑ Kylie Minogue goes on romantic Spanish break with new love Andres and meets the 'in-laws'

## Enllaços externs

* Kylie Minogue - Lloc web oficial
# Leonmanso

Leonmanso, nom artístic de Llorenç «Llure» Marquès Mercadal (Ciutadella de Menorca, 25 de maig de 1979), és un músic i cantant menorquí. Es mou entre el folk, el rock i el pop.
El 2009 es presenta al concurs de maquetes Recplay organitzat per IB3 Ràdio i acaba finalista de les categories de rock contemporani i creativitat en català. De la segona resulta guanyador, cosa que li permet enregistrar el seu primer treball Rinosaure (Blau-Disc Medi, 2010), mesclat per Guiem Soldevila.
Fent un canvi de discogràfica i passant-se a un petit i nounat segell local, Velomar Records, amb Quim Torres (Delên) com a productor, va sorgir el seu segon treball, Jardins de brutes basses (2014). Aquest va ser un treball més madur i menys eclèctic que l'anterior i amb temes igualment molt inspirats com «Sa mamà cuida ses flors», «Darrer intent» o «Sa cara», i recuperant alguns temes antics com «Com ells».
En novembre de 2017 inicià una campanya de micromecenatge a la plataforma Verkami per finançar el que seria el seu tercer treball discogràfic. Després de completar la campanya, en maig de 2018 es publicà l'àlbum Escolta com sona es teu pols (Velomar Records), gravat per Bep Teixidor, produït per Quim Torres i mesclat per Joan Pons (El Petit de Cal Eril). Moltes de les cançons del disc parlen sobre pèrdues i la nostàlgia.

## Discografia

* Rinosaure (Blau/Discmedi, 2010)
* Jardins de brutes basses (Velomar Records, 2014)
* Grnfdpta + Remixos (Velomar Records, 2015)
* Escolta com sona es teu pols (Velomar Records, 2018)
* Elàstic (senzill, Velomar Records, 2020)
* Contes pendents Vol. 1 (Velomar Records, 2020)
* Contes pendents Vol. 2 (Velomar Records, 2021)

## Referències

* ↑ «IB3 engega RECPLAY, un concurs de maquetes en català». Enderrock, 21-10-2010.
* ↑ «Velomar Records». Velomar Records, 09-05-2018.
* ↑ «El “seny” de Leonmanso». El Periódico, 25-02-2015.
* ↑ «La ternura surrealista de Leonmanso». Diari Menorca, 22-10-2014. Arxivat de l'original el 14 de maig 2018. [Consulta: 13 maig 2018].
* ↑ «El músic Leonmanso prepara el seu tercer disc». ARA Balears, 24-11-2017.
* ↑ «Nou disc de Leonmanso». Verkami, 22-11-2017.
* ↑ «“Blanc nuclear”, el nuevo pulso musical de Leonmanso». Diari Menorca, 24-04-2018. Arxivat de l'original el 14 de maig 2018. [Consulta: 13 maig 2018].
* ↑ «Leonmanso: "És el meu disc més seriós, no hi ha tantes ganes de jugar, sinó d'anar més directe"». Catalunya Ràdio, 02-07-2018. [Consulta: 8 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial
* «Leonmanso». Viasona.