OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi de Mèxic del 1986

Resultats del Gran Premi de Mèxic de Fórmula 1 de la temporada 1986, disputat al circuit de Ciutat de Mèxic el 12 d'octubre del 1986.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 20 | Gerhard Berger | Benetton - BMW | 68 | 1h 33' 19. 3 | 4 | 9 |
| 2 | 1 | Alain Prost | McLaren - TAG | 68 | + 25.438 s | 6 | 6 |
| 3 | 12 | Ayrton Senna | Lotus - Renault | 68 | + 52.513 s | 1 | 4 |
| 4 | 6 | Nelson Piquet | Williams - Honda | 67 | + 1 Volta | 2 | 3 |
| 5 | 5 | Nigel Mansell | Williams - Honda | 67 | + 1 Volta | 3 | 2 |
| 6 | 26 | Philippe Alliot | Ligier - Renault | 67 | + 1 Volta | 10 | 1 |
| 7 | 18 | Thierry Boutsen | Arrows - BMW | 66 | + 2 Voltes | 21 | |
| 8 | 23 | Andrea de Cesaris | Minardi - Motori Moderni | 66 | + 2 Voltes | 22 | |
| 9 | 17 | Christian Danner | Arrows - BMW | 66 | + 2 Voltes | 20 | |
| 10 | 14 | Jonathan Palmer | Zakspeed | 65 | Sense gasolina | 18 | |
| 11 | 3 | Martin Brundle | Tyrrell - Renault | 65 | + 3 Voltes | 16 | |
| 12 | 28 | Stefan Johansson | Ferrari | 64 | Turbo | 14 | |
| 13 | 7 | Riccardo Patrese | Brabham - BMW | 64 | Accident | 5 | |
| 14 | 24 | Alessandro Nannini | Minardi - Motori Moderni | 64 | + 4 Voltes | 24 | |
| 15 | 25 | René Arnoux | Ligier - Renault | 63 | Motor | 13 | |
| 16 | 22 | Allen Berg | Osella - Alfa Romeo | 61 | + 7 Voltes | 26 | |
| Ret | 11 | Johnny Dumfries | Lotus - Renault | 53 | Part elèctrica | 17 | |
| Ret | 8 | Derek Warwick | Brabham - BMW | 37 | Motor | 7 | |
| Ret | 15 | Alan Jones | Lola - Ford | 35 | Neumàtics | 15 | |
| Ret | 2 | Keke Rosberg | McLaren - TAG | 32 | Neumàtics | 11 | |
| Ret | 27 | Michele Alboreto | Ferrari | 10 | Turbo | 12 | |
| Ret | 21 | Piercarlo Ghinzani | Osella - Alfa Romeo | 8 | Turbo | 25 | |
| Ret | 4 | Philippe Streiff | Tyrrell - Renault | 8 | Turbo | 19 | |
| Ret | 19 | Teo Fabi | Benetton - BMW | 4 | Motor | 9 | |
| Ret | 16 | Patrick Tambay | Lola - Ford | 0 | Accident | 8 | |

## Altres

* Pole: Ayrton Senna 1' 16. 990
* Volta ràpida: Nelson Piquet 1' 19. 360 (a la volta 64)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-13. [Consulta: 28 abril 2010].
# Wim van der Voort

Wim van der Voort ('s-Gravenzande, 24 de març de 1923 - Delft, 23 d'octubre de 2016) va ser un patinador de velocitat, remer i aixecador de peses neerlandès, guanyador d'una medalla olímpica.
El 1952 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Oslo, on disputà tres proves del programa de patinatge de velocitat. Guanyà la medalla de plata en la prova dels 1.500 metres, mentre en la dels 5.000 metres fou cinquè i en la dels 500 metres dinovè. En aquests Jocs fou l'abanderat neerlandès en la cerimònia inaugural.
En el seu palmarès també destaca una medalla de bronze al Campionat del Món de 1953 i dues medalles de plata al Campionat d'Europa, el 1951 i 1953.

## Referències

* ↑ «Olympisch medaillewinnaar Wim van der Voort overleden» (en dutch). , 25-10-2016.
* 1 2 3 «Olympedia – Wim van der Voort». [Consulta: 15 febrer 2025].
# Cova del Pendo

La Cova del Pendo és una cova prehistòrica situada a la comunitat autònoma de Cantàbria, a Espanya. Està inclosa en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des de juliol de 2008, dins del lloc «Cova d'Altamira i art rupestre paleolític del Nord d'Espanya» (en anglès, Cave of Altamira and Paleolithic Cave Art of Northern Spain).
Va ser descoberta per Marcelino Sanz de Sautuola a 1878 i ha estat objecte de nombroses excavacions arqueològiques que han posat de manifest l'existència en el jaciment d'una estratigrafia rellevant.
En 1907 Alcalde del Rio va descobrir en el fons de la gruta uns gravats que tradicionalment es venen situant en el Magdaleniense Inferior i que representarien una au i un possible cavall. Les campanyes de Jesús Carballo van treure a la llum una de les millors col·leccions d'art moble peninsular, entre els objectes es va trobar el famós bastó de comandament. Durant els anys cinquanta, la cova va registrar successives excavacions que van ser dirigides pel professor Martínez Santaolalla i va ser seu del II Curs Internacional d'Arqueologia de Camp en l'estiu de 1955.
Situada a Escobedo de Camargo, la Cova del Pendo és un dels jaciments més citats en la historiografia arqueològica i una de les referències obligades en l'estudi del paleolític peninsular.
Entre 1994 i 2000 els arqueòlegs Ramon Montes i Joan Sanguino reactivar els treballs a la part més antiga de la seqüència (Paleolític mitjà). L'agost de 1997 van descobrir de manera casual un conjunt de pintures rupestres situades en un gran fris amb una antiguitat aproximada d'uns 20.000 anys i que havien passat desapercebudes per l'existència d'una crosta de brutícia que les emmascarava. La majoria són cérvoles, però també hi ha un cavall, un possible Bou i una cabra, a més de diversos signes. Apareixen pintats en òxid de ferro, utilitzant les tècniques de tamponat i tinta plana. El valor del descobriment consisteix en l'espectacularitat del conjunt, en la informació que aporta sobre l'art rupestre paleolític i en el fet que es produeix en un dels jaciments del sud-oest d'Europa imprescindible per al coneixement d'aquest període.

## Referències

* ↑ Montes Barquín, Ramon; Sanguino González, Joan. La cova del del Penjo: actuacions arqueològiques 1994-2000. Cantàbria (Comunitat Autònoma), Conselleria de Cultura, Educació i Esport, 2001. ISBN 84-87616-54-2.

## Enllaços externs

* Web oficial de la cova del Pendo Arxivat 2010-03-26 a Wayback Machine.
* Web Informativa sobre del Pendo Arxivat 2012-01-15 a Wayback Machine.
# Hinterland

«Hinterland» té aquests significats:
* Hinterland (alemany) o rerepaís (català), àrea d'influència d'un port, del qual depèn econòmicament
* Hinterland (pel·lícula), thriller policial austríaco-luxemburguès del 2021 dirigit per Stefan Ruzowitzky
* Hinterland (sèrie), sèrie policíaca negra que té lloc a Gal·les
# Criseida (oceànide)

Criseida (en grec antic Χρυσηίς) va ser, segons la mitologia grega, una oceànide, una nimfa, filla d'Oceà i de Tetis, que Hesíode cita a la seva llista d'oceànides.
Els seus pares van ser els titans Oceà i Tetis, i va tenir moltes germanes, segons Hesíode fins a 3.000, i molts germans, els Oceànits, déus fluvials, que també eren 3.000. Els seus avis eren Urà i Gea.

## Referències

* ↑ Hesíode. Teogonia, 354
* ↑ Hesíode. Teogonia, 352-355
# Sèrie 103 de Renfe

La Serie 103 de Renfe és un dels trens més avançats del món i el més ràpid sobre rails referit a velocitat comercial, encara que el futur AGV de Alstom també assolirà, com aquest, els 350 km/h de velocitat comercial màxima. És un tren amb tracció distribuïda, el que significa que té bogies amb tracció repartits per tot el tren, d'aquesta manera s'aconsegueix un millor aprofitament de l'espai del tren en no tenir dos 2 caps tractors com les sèries 100 o 102, millor aprofitament de l'energia i major acceleració.
Aquesta sèrie fabricada per Siemens AG és germana del Velaro, de fet la seva denominació per a Siemens és Velaro E, ja que és igual en el disseny però amb característiques especials sol·licitades per Renfe com un funcionament en un rang de temperatures major i una major potència, 8.800 kW per a poder recórrer els 600 km que separen Barcelona i Madrid per la LAV Madrid-Barcelona en 2h30m.
El tren són realment dos semitrens idèntics de 4 cotxes units de manera permanent, la seva capacitat és de 404 passatgers dividits en 3 classes, però al poder circular 2 unitats acoblades en comandament múltiple es pot assolir una capacitat de 808 passatgers. Als cotxes extrems hi ha unes mampares fototròpiques que permeten als passatgers tenir la mateixa visió que els maquinistes, aquestes mampares es poden fer més o menys opaques utilitzant tensió elèctrica, d'aquesta manera, s'evita que els passatgers molestin al maquinista.
En total Renfe Operadora va sol·licitar un total de 26 unitats d'aquesta sèrie, en dues comandes. Durant les proves d'homologació una unitat sense modificacions va assolir el rècord de velocitat actual a Espanya assolint els 404 km/h.

## Enllaços externs

* Fitxa a Vía Libre Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Imatges de la S-103 Arxivat 2007-06-04 a Wayback Machine.
* Informació Tècnica AVE Serie 103 Renfe
# Campylomormyrus phantasticus

Campylomormyrus phantasticus és una espècie de peix africà del gènere Campylomormyrus en la família Mormyridae, endèmic del riu Sanaga, en Camerun.

## Morfologia

D'acord amb la seva morfologia, es pot agrupar dins del grup de «peixos elefant», junt amb el Gnathonemus i el Mormyrus, que posseeixen una extensió particularment prominent en la boca i per això popularment se'ls anomena «peixos de nas d'elefant»; aquesta extensió usualment consisteix en un allargament carnós flexible unit a la mandíbula inferior i que està equipada amb sensors de tacte i probablement de gust.
Pot aconseguir una grandària aproximada de 370 mm.

## Estat de conservació

Respecte a l'estat de conservació es pot indicar que d'acord amb la UICN aquesta espècie es pot catalogar en la categoria de «risc mínim (LC o LR/lc)».

## Referències

* 1 2 Moelants, T. (2010). "Campylomormyrus phantasticus." 2010 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2010. [Consulta: 3 abril 2023]
* ↑ Campylomormyrus phantasticus, en Fishbase
* ↑ Suyehiro, 1942, p. 1-305.
* ↑ Gosse, 1984, p. 63-122.

## Bibliografia

* Gosse, J.P.. Mormyridae (en anglés). Thys van den Audenaerde (eds.), 1984.
* Suyehiro, Y. A study on the digestive system and feeding habits of fish (en anglès). 1. Japanese Journal of Zoology, 1942.
# Doug Spearman

Doug Spearman (Washington, D.C., 3 de setembre de 1962) és un actor estatunidenc. Els més destacats de la seva carrera inclouen treballs en programes de televisió com Noah's Arc, Star Trek Voyager, The Drew Carey Show, The Hughleys, Charmed, Gideon's Crossing, MAD TV, Girlfriends i Profiler.
Spearman va créixer a Hyattsville (Maryland) i va estudiar a la Universitat d'Indiana. Ha protagonitzat produccions com l'estrena nord-americana del drama SIDA The Ice Pick, The Men's Room, Moscow, The Bullpen Boys, A Few Good Men, i l'estrena mundial de la producció de South Coast Repertory The Hollow Lands. Doug va coprotagonitzar la pel·lícula Cradle 2 the Grave amb Jet Li i DMX i Any Day Now amb Alan Cumming i Frances Fisher.
A la televisió, Spearman va interpretar el professor Chance Counter a la sèrie innovadora Noah's Arc a LOGO i el llargmetratge que continua el la història de la sèrie; Noah's Arc: Jumping the Broom.
Spearman també va treballar com a escriptor/productor/director i director creatiu a ABC, CBS, NBC, UPN, Soapnet, BET, Logo TV i E! Entertainment Television creant més de 2.000 promocions de televisió i campanyes publicitàries multiplataforma i estratègies de màrqueting en la seva carrera.
El 2006, Spearman va crear una companyia de producció i desenvolupament de televisió i cinema anomenada The Ogden Group Entertainment. Aquell any també va produir i dirigir el seu primer documental, "Aretha", sobre la vida de la reina del soul, Aretha Franklin, que es va emetre el gener de 2007. El 2009 el Directors Guild of America va encarregar a Doug escriure una pel·lícula titulada Pirates 3.0. La pel·lícula va ser produïda per Randal Kleiser i dirigida per Jeremy Kagan i rodada íntegrament al solar de Warner Brothers.
Va escriure i dirigir els llargmetratges Hot Guys with Guns (2013) i From Zero to I Love You (2019).
Spearman ha estat guardonat amb molts premis, inclòs un Premi al Lideratge de la Campanya de Drets Humans que es va presentar davant el Senat dels Estats Units; el premi Connie Norman de C.S.W. pels èxits destacats en el foment de la unitat racial, ètnica, religiosa i de gènere dins de la comunitat LGBT; El Premi Advocacy de la United Teachers Association; i un premi a la imatge de la Jordan Rustin Coalition a Los Angeles.

## Vida personal

És gai.

## Referències

* 1 2 O'Bryan, Will «Shining in the Spotlight». Metro Weekly, 15-03-2007 [Consulta: 20 setembre 2007].
* ↑ Boykin, Keith «The Education of Doug Spearman». KeithBoykin.com, 20-09-2006. Arxivat de l'original el 2007-10-11 [Consulta: 20 setembre 2007].
* ↑ "Here's the Lineup for Toronto's 2019 Inside Out LGBT Film Fest". Exclaim!, May 3, 2019.
* ↑ «Gay TV buddies Darryl Stephens and Doug Spearman reunite».
# Tricia Tuttle

Tricia Tuttle (Carolina del Nord, 1970) és una programadora de festivals, periodista cinematogràfica i comissària estatunidenca. Des del 2024, és directora del Festival Internacional de Cinema de Berlín.
Tuttle va tocar com a guitarrista al grup de música June. Es va llicenciar per la Universitat de Carolina del Nord i va obtenir un màster en estudis cinematogràfics pel British Film Institute (BFI). El 1997 es va traslladar al Regne Unit. Va treballar com a programadora per a The Script Factory i el Festival de cinema Lèsbic i Gai de Londres. Després, va exercir com a directora sènior de la British Academy of Film and Television Arts durant cinc anys fins que va ser contractada com a cap adjunta de festivals del BFI el 2013. Del 2018 al 2022, va dirigir el Festival de Cinema de Londres. Va assumir la direcció del Festival Internacional de Cinema de Berlín l'1 d'abril de 2024. Aquell any, abans de la 75a edició del festival, va afirmar que la percepció d'una excessiva vigilància a Alemanya del discurs sobre el conflicte entre Israel i Gaza estava deixant artistes fora del festival.

## Referències

* ↑ Busche, Andreas; Peitz, Christiane. «Berlinale-Chefin Tricia Tuttle: „Ich bin keine One-Woman-Show“». Tagesspiegel, 14-10-2024.
* 1 2 Grenier, Elizabeth. «Berlin Film Festival names Tricia Tuttle as new director». dw.com, 12-12-2023.
* 1 2 3 Busche, Andreas. «Berlinale-Chefin Tricia Tuttle: „Ich bin keine One-Woman-Show“». Tagesspiegel, 14-10-2024.
* 1 2 Lodderhose, Diana. «BFI Hires Tricia Tuttle As Deputy Head Of Festivals». Variety, 21-08-2013.
* ↑ Cole, Deborah. «German position on Israel-Gaza debate ‘putting artists off’ film festival». The Guardian, 16-12-2024.
# Francisca de Aculodi

Francisca de Aculodi (Sant Sebastià?, Segle XVII -segle xviii) va ser impressora i editora de premsa escrita, la primera periodista basca.
Francisca de Aculodi es considera la primera dona que es va dedicar al periodisme, entre 1687 i 1689, alguns anys abans que la britànica Elizabeth Mallet, fundadora el 1702 a Anglaterra del Daily Courant, que té, no obstant això, el mèrit internacional com a primera dona editora i periodista de la història.
Cap a l'any 1678, el marit de Francisca de Aculodi, Martín de Huarte, va morir, i abans de morir la va autoritzar per ser l'hereva del títol d'“Impressora de la Molt Noble i Molt Lleial Província de Guipúscoa”, amb la condició que mantingués la impremta fins que algun dels seus fills, Bernardo o Pedro, en prenguessin el relleu.
A més de seguir amb la impremta familiar, l'any 1683, Francisca de Aculodi va fundar i va dirigir a la ciutat de Sant Sebastià Noticias Principales y Verdaderas, una revista quinzenal que era una traducció al castellà d'un periòdic editat a Brussel·les (en francès), al qual se li afegien notícies locals i pròpies.
La publicació va ser el començament de la premsa local i aconseguí bastant repercussió. Incloïa notícies que ella mateixa redactava, figurant la seua signatura solament els dos primers anys, però la revista es va editar fins a 1698, segons constata la investigadora Rosa M. Capel Martínez al seu treball Prensa y Escritura Femenina en la España Ilustrada.
Amb la finalitat de rescatar i donar a conèixer la seva figura i la tasca que va dur a terme, l'any 2013, la Universitat del País Basc va crear la I Edició dels Premis Francisca de Aculodi amb l'objectiu d'impulsar la inclusió de la perspectiva de gènere en els treballs de finalització de grau.

## Referències

* ↑ Francisca de Aculodi, empresària i periodista del segle XVII - Donesdigital.cat
* 1 2 Álvarez, Itsaso. «Francisca de Aculodi, la primera periodista» (en castellà). El Correo, 14-01-2014. [Consulta: 28 maig 2023].
* 1 2 3 4 5 Ferreira, Maialen. «Francisca de Aculodi, la desconocida historia de la primera mujer periodista, de la que no se guarda ni un retrato» (en castellà). elDiario.es, 04-03-2023. [Consulta: 28 maig 2023].
* ↑ «Premios Francisca de Aculodi (Trabajos Fin de Grado)» (en castellà). UPV/EHU. Dirección para la Igualdad. [Consulta: 28 maig 2023].
# Dagny Bang

Dagny Kristine Bang (Kristiania, 8 de juny del 1868 - Solna, 11 d'agost del 1944) fou una metgessa i política noruega del Partit Liberal, defensora dels drets de les dones.
Va nàixer a Kristiania (actualment Oslo), filla del capità de vaixell Kristian Andersen i de Karoline Larsen; fou adoptada, però, juntament amb la seua germana, pel professor Cathrinus Bang (1822–1898). Al juliol del 1901 es casà amb el mestre Ivar Andreas Refsdal (1872-1937), fill del polític Anfin Larsen Refsdal.
Va realitzar l'examen artium en la Ragna Nielsen School al 1888; es matriculà en Medicina en la Royal Frederick University i es llicencià el 1896. Fou la sisena dona metgessa de Noruega. Va ser candidata mèdica al Rikshospitalet abans d'obrir una clínica privada el 1897. També fou metgessa de l'Escola Primària Vaterland del 1899 al 1933. Continuà els estudis, en Ginecologia i Dermatologia amb viatges d'estudi a l'exterior, i fou especialista certificada en aquesta última matèria des del 1912.
Formava part de la junta directiva de l'Associació Nacional per al Sufragi de les Dones del 1898 al 1902 i de l'Associació Noruega pels Drets de les Dones del 1908 al 1910. Després de les eleccions locals noruegues del 1907, fou diputada de l'Ajuntament de Kristiania durant dos mandats. Fou cofundadora i membre de la junta de la Lliga de Dones del Partit Liberal de Kristiania. Juntament amb Louise Isachsen i Kristine Munch, entre d'altres, cofundà la Medical Women's Association el 1921, organització que més tard presidiria durant quatre anys. El 1935 fundà la sucursal noruega d'Open Door International.
Va morir a Solna l'agost del 1944.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Frølich, Agnes H. «Dagny Bang». A: Helle, Knut. Norsk biografisk leksikon (en norwegian). Oslo: Kunnskapsforlaget [Consulta: 21 febrer 2013].
* ↑ «Louise Isachsen». A: Knut Helle|Helle, Knut. Norsk biografisk leksikon (en noruec). Kunnskapsforlaget.
* ↑ «Kristine Munch». A: Knut Helle|Helle, Knut. Norsk biografisk leksikon (en noruec). Kunnskapsforlaget.
# Gran Vaupés

La comissaria del Vaupés fou una entitat territorial al sud-est de Colòmbia, que corresponia enterament amb l'actual Departament del Vaupés. Aquesta entitat anà conformant-se al llarg de la història colombiana: primer el 1910 per mitjà del decret 1131 del 15 de desembre d'aquell any, mitjançant el qual es segregà del territori del Caquetá amb el nom de Comissaria Especial i amb un territori semblant al que avui correspon als departaments del Vaupés, Guainía i Guaviare (per la qual cosa se'l va denominar Gran Vaupés), abastant aproximadament 179.833 km², sent una dels més extenses divisions territorials que han existit al país; en aquest llavors tenia com a capital la població de Calamar.
Aquesta entitat fou creada el 1910 per la forta rivalitat entre els caucheros colombians i brasilers per a monopolitzar la mà d'obra per a l'explotació del cautxú, que s'emprava principalment en l'Alt Río Negro i a l'Apaporis. Per a consolidar la sobirania de Colòmbia sobre la regió, el comissari va crear en 1912 quatre corregiments: San José, Calamar del Vaupés, Urania i Helvecia.
Després el decret 18 de 1963 elevà l'entitat al grau de comissaria amb el mateix territori de 1910, si bé aquest mateix any li'n fou segregada la comissaria del Guainía (13 de juliol) i el 23 de desembre de 1977 li'n fou segregada la comissaria del Guaviare, època en què va passar a tenir l'abast territorial de l'actual departament. Finalment en 1991 es va elevar al Vaupés a la categoria de departament.
Conforme el cens de l'any 1964 la comissaria del Vaupés estava conformada per les següents localitats:Mitú (6.206 hab.), Carurú (1.324), Miraflores (1.879), Pacoa (960), San José del Guaviare (1.071) i Yavaraté (1.963).

## Referències

* ↑ «Vaupés: entre la colonización y las fronteras». Instituto Amazónico de Investigaciones Científicas - Sinchi. Arxivat de l'original el 24 de septiembre de 2015. [Consulta: 28 diciembre 2014].
* ↑ «Vaupés (historia)». Biblioteca Luis Ángel Arango. Arxivat de l'original el 8 de marzo de 2012. [Consulta: 12 febrer 2012].
* 1 2 3 «Historia del Vaupés». Gobernación del departamento. Arxivat de l'original el 16 de febrero de 2013. [Consulta: 12 febrer 2012].
* ↑ «Historia del Vaupés». TodaColombia.com. [Consulta: 12 febrer 2012].
* ↑ «Censo General de Población de 1964». Colombia Estadística. [Consulta: 20 diciembre 2015].
# Jan Blomqvist

Jan Blomqvist (Celle, 1982) és un músic i productor musical alemany. A més de produir música electrònica, actua en directe acompanyat d'altres músics o en solitari, combinant ritmes electrònics amb sintetitzadors analògics, piano, baix i la seva veu.

## Trajectòria

Blomqvist va començar la seva carrera musical tocant la guitarra, que encara avui utilitza per a compondre i desenvolupar les seves cançons. Quan era adolescent va ser membre d'un grup de punk, tot i que des de sempre va sentir-se fascinat per la música electrònica. Després de graduar-se a l'escola secundària, es va traslladar a Berlín als 19 anys, on va començar primer a estudiar enginyeria aeroespacial i després matemàtiques. Més endavant, però, va deixar els estudis per a emprendre la seva carrera musical a partir del 2003. La primera actuació va tenir lloc l'any 2008 a la discoteca Tresor.
El 2011 va publicar el seu primer senzill, Big Jet Plane, amb el segell discogràfic Dantze. L'any següent, Ink va ser el primer EP amb el segell Stil vor Talent. El videoclip de la cançó «Something says» es va rodar a la terrassa del Weekend Club d'Alexanderplatz el 2012, fet que va donar a conèixer Blomqvist internacionalment.
El 2016 va publicar l'àlbum Remote Control, amb el qual va fer nombrosos concerts de presentació, incloent aparicions en festivals com Burning Man, Coachella, Rock am Ring i Tomorrowland. El segon àlbum Disconnected es va publicar en tres parts entre maig i setembre de 2018.

## Discografia
### Àlbums

* 2016: Remote Control
* 2017: Remote Control Remixed
* 2018: Disconnected
* 2020: Live in Munich

## Referències

* ↑ «Jan Blomqvist debuta en la sala Akasha con una "experiencia inolvidable" en música electrónica» (en castellà), 28-08-2023. [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ «Labelservice, Verlag und Management aus einer Hand | Motor Musik Berlin». [Consulta: 3 abril 2024].
* ↑ «Hay que encontrar una nueva armonía de paz entre la naturaleza y la humanidad» (en castellà), 11-07-2021. [Consulta: 4 abril 2024].
* ↑ JAN BLOMQVIST IM INTERVIEW: DAS ERSTE ALBUM, RAUMFAHRTTECHNIK UND ANALOG VS. DIGITAL
* ↑ «INTERVIEW JAN BLOMQVIST» (en alemany), 04-12-2018. [Consulta: 3 abril 2024].