OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Rebel·lió de Saga

La rebel·lió Saga (佐賀の乱, Saga no ran) de 1874 va ser un d'alguns aixecaments a Kyūshū en contra del nou Govern Meiji del Japó per part d'alguns membres de la classe samurai. La revolta va ser comandada per Eto Shimpei i Shima Yoshitake en el seu domini natal de la província de Hizen.

## Conseqüència

Tot i que l'aixecament armat de Saga va ser suprimit per la força, els problemes que van originar aquest moviment no van ser solucionats. Kyūshū va continuar sent agitat per diferents sectors que s'oposaven a les mesures del nou govern en la dècada del 1870, que va culminar amb la rebel·lió de Satsuma.

## Referències

* Beasley, W. G. The Meiji Restoration. Stanford: Stanford University Press, 1972.
* Jansen, Marius. The Emergence of Meiji Japan. Cambridge University Press, 2006. ISBN 0-521-48405-7.
* Keane, Donald. Emperor Of Japan: Meiji And His World, 1852-1912. Columbia University Press, 2005. ISBN 0-231-12341-8.
# Hidroxilbastnäsita-(La)

La hidroxilbastnäsita-(La) és un mineral de la classe dels carbonats. Rep el seu nom de la seva localitat tipus, les mines de Bastnäs (Suècia), més el prefix hidroxil a causa del predomini del radical hidroxil sobre el fluor, més el sufix "-(La)" per la dominància del lantani en la seva composició.

## Característiques

La hidroxilbastnäsita-(La) és un carbonat de fórmula química ideal La(CO₃)(OH). Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2020, i va ser publicada a la revista internacional Mineralogical Magazine per Igor V. Pekov et al. en el mes de novembre de 2024 amb el títol «Hydroxylbastnäsite-(La), an ‘old new’ bastnäsite-group mineral». Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4. És l'anàleg amb lantani de la hidroxilbastnäsita-(Nd) i la hidroxilbastnäsita-(Ce), i l'anàleg hidroxil de la bastnäsita-(La). Va ser descoberta als dipòsits de bauxita de Nissi (Lokris, Grècia).
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la hidroxilbastnäsita-(La) pertany a «05.BD: Carbonats amb anions addicionals, sense H₂O, amb elements de terres rares (REE)» juntament amb els següents minerals: cordilita-(Ce), lukechangita-(Ce), zhonghuacerita-(Ce), kukharenkoïta-(Ce), kukharenkoïta-(La), cebaïta-(Ce), cebaïta-(Nd), arisita-(Ce), arisita-(La), bastnäsita-(Ce), bastnäsita-(La), bastnäsita-(Y), hidroxilbastnäsita-(Ce), hidroxilbastnäsita-(Nd), parisita-(Ce), parisita-(Nd), röntgenita-(Ce), sinquisita-(Ce), sinquisita-(Nd), sinquisita-(Y), thorbastnäsita, bastnäsita-(Nd), horvathita-(Y), qaqarssukita-(Ce) i huanghoïta-(Ce).

## Formació i jaciments

Va ser descrita a partir de mostres recollides a Mochalin Loga, a l'óblast de Txeliàbinsk, i al massís alcalí-ultrabàsic de Vuoriyarvi, a l'óblast de Múrmansk, tots dos indrets a Rússia. També ha estat descrita en altres indrets de Rússia, així com a l'Índia, el Canadà, Namíbia, Grècia, Eslovàquia i Noruega.

## Referències

* 1 2 «Hydroxylbastnäsite-(La)» (en anglès). Mindat. [Consulta: 18 maig 2016].
* ↑ Pekov, Igor V.; Zubkova, Natalia V.; Kasatkin, Anatoly V.; Chukanov, Nikita V.; Koshlyakova, Natalia N.; Ksenofontov, Dmitry A.; Škoda, Radek; Britvin, Sergey N.; Kirillov, Anatoly S.; Zaitsev, Anatoly N.; Kuznetsov, Aleksey M.; Pushcharovsky, Dmitry Yu «Hydroxylbastnäsite-(La), an ‘old new’ bastnäsite-group mineral: Mineralogy, petrology and geochemistry of pegmatites: Alessandro Guastoni memorial issue». Mineralogical Magazine, 12-11-2024, pàg. 1–11. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2024.65 [Consulta: 18 febrer 2025].
# Carlos Drummond de Andrade

Carlos Drummond de Andrade (Itabira, 31 d'octubre de 1902 - Rio de Janeiro, 17 d'agost de 1987) fou un poeta i escriptor brasiler.
Carlos Drummond va néixer a Itabira (Minas Gerais), el 31 d'octubre de 1902. El record d'aquesta ciutat va impregnar una part de la seva obra. Diplomat en farmàcia, va ser funcionari públic la major part de la seva vida, encara que també va començar a escriure molt jove i va continuar fins a la seva mort.
Va morir el 17 d'agost de 1987 a Rio de Janeiro, dotze dies després de la mort de la seva única filla, la també escriptora Maria Julieta Drummond. A part de la poesia, ha escrit igualment contes i cròniques.
La seva obra, juntament amb la de João Cabral de Melo Neto, és capdavantera en la literatura brasilera actual. Entre els seus llibres destaquen: Alguma poesia (1930), Sentimento do mundo (1940), A Rosa do Povo, Lição de coisas (1962), As Impurezas do Branco (1973), A Paixão Medida (1980) i Corpo (1984). Publicà també Contos do aprendiz (1951), històries plenes d'ironia sobre figures que conegué durant la seva vida, i Os Dias Findos (1977). També va dedicar-se a la literatura infantil, amb obres com la cèlebre História De Dois Amores (1985).

## Referències

* 1 2 «Carlos Drummond de Andrade». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Galdino, Giancarlo «Carlos Drummond de Andrade, a rosa que sobreviveu ao lodo do Brasil getulista, mas feneceu com uma tragédia íntima» (en portuguès). Revista Bula, 17-08-2021. Arxivat de l'original el 2022-02-11 [Consulta: 12 febrer 2022].
* ↑ «Carlos Drummond de Andrade» (en pt-). Grupo Uol, 17-08-2015. Arxivat de l'original el 2022-02-12. [Consulta: 12 febrer 2022].
* ↑ Escritores.org. «Drummond De Andrade, Carlos» (en espanyol europeu). [Consulta: 12 febrer 2022].

## Vegeu també

* Literatura brasilera
* Modernisme brasiler
# Chyler Leigh

Chyler Leigh (Charlotte, Carolina del Nord, 10 d'abril de 1982) és una actriu, cantant i model estatunidenca que des de l'any 2007 participa en la sèrie Grey's Anatomy com a Dr. Lexie Grey i que des de l'any 2015 participa en la sèrie Supergirl com a Alex Danvers.

## Biografia
### La seva vida

Chyler Leigh va néixer a Charlotte (Carolina del Nord) el 10 d'abril de 1982, de Bob Potts i de Yvonne Norton, que es divorciaran 12 anys després del seu naixement; Chyler ha de marxar llavors a Miami, a Florida amb la seva mare i el seu germà. Chyler va abandonar els seus estudis per fer carrera en el cinema. Es va casar el 20 de juliol de 2002 amb Nathan West que és també actor. Tenen 3 fill junts; Noah Wilde (nascut el desembre de 2003), Taelyn Leigh (nascuda el setembre de 2006) i Anniston Kay (nascuda el 7 de maig de 2009)

### La seva carrera

El 1996, Chyler obté el seu primer treball seriós com a actriu en un programa televisat per a adolescents anomenat Hall Pass . Un any més tard, apareix en el programa per a nens Kinetic City superCrew i fet una aparició sobre la pantalla gran a la pel·lícula Kickboxing Academy en la qual actuava el seu germà, Christopher Khayman Lee.
El 2000, apareix com a estrella convidada en un episodi de M.Y.O.B.. Obté també un paper recurrent en la cèlebre sèrie Set a casa en la qual coneix l'actor Nathan West, el seu futur marit.
El 2002, fa el paper de Janey Briggs, una adolescent poc normal però que esdevindrà la conquesta d'un dels més populars nois del seu institut a Sex Academy.
El 2006, Chyler Leigh s'integra a la sèrie Grey's Anatomy com a personatge regular a partir de l'últim episodi de la tercera temporada. Fa el paper de Lexie Grey que és la germanastra de l'heroïna de la Sèrie, Meredith Grey.
Des de l'any 2015 participa en la sèrie Supergirl com a Alex Danvers.

## Filmografia
### Pel·lícules

* 1997: Kickboxing Academy: Cindy
* 2001: No és una altra estúpida pel·lícula americana (Not Another Teen Movie): Janey Briggs.
* 2002: Sex Academy de Joel Gallen: Janey Briggs

### Sèries de TV

* 1996: Hall Pass
* 1999: Safe Harbor: Jamie Martin
* 2000: 7th Heaven, temporada 5 (episodis 3, 4, 5): Frankie
* 2000: M.Y.O.B
* 2002: Girls Club, temporada 1: Sarah Mickle
* 2003: The Practice, temporada 7: Claire Wyatt
* 2004: North Shore, temporada 1 (episodi 5): Kate Spangler
* 2005: Reunion, temporada 1: Carla
* Des de 2006: Grey's Anatomy, temporada 3 (episodi 25), temporades 4, 5 i 6: Lexie Grey, la germanastra de Meredith Grey
* Des de 2015: Supergirl: Alex Danvers
# Antoniette d'Orléans-Longueville

Antoniette d'Orléans-Longueville (Trie-Château, Oise, Picardia, 1572 - Poitiers, Viena, 24 d'abril de 1618) fou una noble, religiosa benedictina i fundadora de la congregació de les Benedictines de la Mare de Déu del Calvari.
Tercera filla de Léonor d'Orléans, duc de Longueville, governador de Picardia i Normandia, i de Marie de Borbó-Saint-Pol, cosina d'Antoni de Borbó (pare d'Enric IV de França), Antoniette fou a la cort francesa com a membre del seguici d'Enriqueta de Clèveris, esposa de Lluís Gonzaga-Nevers, duc de Nevers), i després fou dama de la reina Caterina de Mèdici. El 6 de setembre de 1587 es casà amb el marquès de Belle Île Charles de Gondi (fill d'Albert de Gondi, favorit de la reina), amb qui va tenir un fill, Enric, duc de Retz. Quedà vídua quan el seu marit fou assassinat en Mont Saint-Michel en 1596 pels seguidors de Felip Manuel de Lorena, duc de Mercœur i cap de la Santa Lliga de París a Bretanya.
Antonieta, llavors, contra la voluntat dels seus parents però amb el suport del papa Climent VIII, abraçà la vida religiosa al monestir de les fulienques de Tolosa. Pau V, amb un breu apostòlic de 4 de juny de 1605, la nomenà coadjutora de l'abadessa de Fontevrault, Elionor de Borbó. Antonieta, per humilitat, demanà d'ésser rellevada del nomenament, ja que implicava que en morir Elionor es convertís en abadessa; el papa l'autoritzà a deixar Fontevrault i marxar al monestir de Lencloître en 1611.
Amb el pare caputxí Josep de París, molt influent en la cort i especialment sobre el cardenal Armand-Jean du Plessis de Richelieu, va pensar de reformar el monestir per tornar-lo al primitiu rigor de la Regla de Sant Benet, en la línia d'altres reformes, com la dels fuliencs. Amb el suport del papa, el 25 d'octubre de 1617 Antonieta i vint-i-quatre companyes deixaren Lencloître i s'establiren en un nou monestir a Poitiers, donant origen a les Benedictines de la Mare de Déu del Calvari o Filles del Calvari, que foren aprovades com a congregació de monges benedictines per Gregori XV el 22 de març de 1621).

## Referències

* ↑ «Antoinette d'Orléans-Longueville» (en francès). Siefar. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «Madame Antoinette d’Orléans» (en francès). Benedictines Mont des Oliviers. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «Antoinette d'Orléans-Longueville - Trie-Château - Site officiel de la commune». [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «Antoinette d'Orléans, feuillantine - Bénédictines de Notre-Dame du Calvaire». [Consulta: 17 febrer 2025].

## Bibliografia

* Micheline Cuénin, Antoinette d'Orléans, princesse et fondatrice. Bouzy-la-Forêt, 2003.
# Rebel·lió de Shimabara

La rebel·lió de Shimabara (島原の乱, Shimabara no ran) va ser un aixecament armat de camperols japonesos, principalment cristians, en el període Edo. Va ser una de les poques revoltes importants durant el relativament pacífic shogunat Tokugawa.

## La rebel·lió

Els habitants descontents i els ronin van començar a tenir reunions secretes i planejar la revolta, que va esclatar a la tardor de 1637,quan el daikan (recol·lector oficial d'impostos) va ser assassinat. Al mateix temps, altres es van revoltar a les illes Amakusa. Amakusa Shirō, un carismàtic noi de catorze anys, va ser escollit com el líder del moviment.
Els rebels van assetjar els castells dels clans Teresawa i Fondo però, abans que els castells caiguessin, arribaren exèrcits dels dominis veïns de Kyūshū, obligant-los a retirar-se. Les forces rebels van creuar el Mar Ariake i van assetjar per un breu temps el castell Shimabara de Matsukura Katsuie però van ser repel·lits novament. En aquest punt les rebels es van reunir al castell Hara que havia estat desmantellat anteriorment. Van construir palissades utilitzant la fusta dels ponts en els que havien creuat, a més que es van armar fortament amb les armes, municions i provisions que van saquejar dels magatzems del clan Matsukura.

## Referències

* ↑ Borton, Japan's Modern Century, p. 18.
* ↑ Morton, 2005, p. 260.
* ↑ Naramoto, p. 395.
* ↑ Nihon no Meijōshū, pp. 168-169.
* ↑ Naramoto, p. 397; Perrin, Giving Up the Gun, p. 65.

## Bibliografia

* Bellah, Robert N. (1957). Tokugawa Religion. (Nova York: The Free Press).
* Bolitho, Harold (1974). Treasures Among Men; the Fudai Daimyo in Tokugawa Japan. New Haven: Yale University Press. ISBN 0-300-01655-7.
* Borton, Hugh (1955). Japan's Modern Century. (Nova York: The Ronald Press Company).
* Doeff, Hendrik (2003). Recollections of Japan. Translated and Annotated by Annick M. Doeff. (Victoria, B.C.: Trafford).
* Harbottle, Thomas Benfield (1904). Dictionary of Battles from the Earliest Date to the Present Time. (London: Swan Sonnenschein & Co. Ltd.).
* Harris, Victor (1974). Introduction to A Book of Five Rings. (Nova York: The Overlook Press).
* Karatsu Domain on "Edo 300 HTML" Arxivat 2016-04-01 a Wayback Machine. (en japonés)
* Morton, William S. (2005). Japan: Its History and Culture. (Nova York: McGraw-Hill Professional).
* Murray, David (1905). Japan. (Nova York: G.P. Putnam's Sons).
* Naramoto Tatsuya (1994). Nihon no kassen: monoshiri jiten. (Tokyo: Shufu to Seikatsusha).
* Perrin, Noel (1979). Giving Up the Gun: Japan's Reversion to the Sword, 1543-1879. (Boston: David R. Godine, Publisher).
# Louis-Michel van Loo

Louis-Michel van Loo (Toló, 2 de març de 1707 - París, 20 de març de 1771) va ser un pintor francès. El seu estil pot considerar-se del barroc final, enllaçant amb l'academicisme del neoclàssic.
Procedent d'una família de pintors d'origen holandès establerts a França. Va estudiar amb el seu pare, el també pintor Jean-Baptiste van Loo, a Torí i Roma, i més tard a París, on va freqüentar l'Acadèmia Francesa. Allà, va guanyar un premi en la Académie Royale de Peinture et de Sculpture el 1725. Torna a Roma amb el seu oncle, el també pintor Charles-André van Loo i hi viu entre 1727 i 1732. Poc després esdevé pintor de cambra de la cort de Torí.
En tornar a París, és contractat per Felip V d'Espanya, aconsellat per Jean Ranc, per a ser el nou pintor de cambra de la cort espanyola a Madrid, a on arriba el 1737. En aquesta ciutat, va ser membre fundador de l'Acadèmia de Belles Arts de San Fernando el 1752. Testimoniatge d'aquesta relació és el seu quadre Venus i Mercuri, conservat en aquesta institució.
La seva obra més important d'aquest període és un retrat col·lectiu d'extraordinàries dimensions: La Família de Felip V (1743), en el qual apareix el rei envoltat dels seus fills (entre ells els futurs reis Ferran VI i Carles III) i la seva segona dona, Isabel Farnese.
Abandona el càrrec de pintor de cambra de la cort espanyola el 1752, i torna a París el 1753, on va pintar nombrosos retrats de Lluís XV de França. El 1765 va succeir a Charles-André com a director de l'escola especial de l'Acadèmia Francesa coneguda com a École Royale des Élèves Protégés (escola real d'alumnes protegits). Entre els seus germans van estar els també pintors François van Loo (1708-1732) i Charles-Amédée-Philippe van Loo (1719-1795).

## Galeria

* La Família de Felip V, 1743, Museu del Prado
* Retrat de Denis Diderot, 1767
* L'infant Don Lluís d'Espanya, arquebisbe de Toledo i Primat d'Espanya, c.1737
* Lluís XV de França, Palau de Versalles

## Referències

* 1 2 3 4 Luna, 1982, p. 181.
* ↑ Téllez Alarcia, Diego. El ministerio Wall: la "España discreta" del "ministro olvidado" (en castellà). Marcial Pons Historia, 2012, p. 16. ISBN 8492820624.

## Bibliografia

* Luna, Juan J «Nuevas apreciaciones sobre las obras de Louis-Michel Van Loo en el Museo del Prado» (en castellà). Boletín del Museo del Prado, Tom III, desembre 1982.
# Carmen Luvana

Carmen Luvana (23 d'agost de 1981, Nova York) és una exactriu pornogràfica estatunidenca originària de Puerto Rico.

## Biografia

Carmen prové del barri novaiorquès de Brooklyn, però es va traslladar a Puerto Rico (Estats Units), el país d'origen dels seus pares, amb tan sols 5 anys (1986) i va viure allà fins als 18 anys, aleshores es va traslladar fins a Miami (Florida, Estats Units) per treballar com a stripper en diversos clubs de la ciutat. Va ser així com, després de dos anys i ja l'any 2001, quan va decidir debutar en el cinema porno amb More Dirty Debutants 211 -Més debutants brutes 211- i un any més tard va decidir deixar el seu contracte amb New Sensations per fitxar per la productora Adam & Eve el 2003. Va esdevenir el vaixell almirall de la productora, Luvana va deixar clara la seva frase favorita: Ai, punyeta. i va realitzar la seva primera escena anal a The Perfect Secretary, La perfecta secretària-. Fins a l'any 2006 no va realitzar la seva segona escena anal, i fins al moment la darrera escena anal en The Power of Submission (2006) - El poder de la submissió.
A la fi del 2007 va anunciar la seva voluntat de retirar-se de la indústria del porno en concloure l'any 2008.
Ha estat portada de revistes com Hustler, Oui, Genesis magazines o Maxim.

## Premis

* 2002: Premi XRCO a la Millor actriu revelació
* 2003: Night Moves a la Millor actriu revelació
* 2003: Premi XRCO Millor escena lèsbica (amb Jenna Jameson)
* 2004: Premi KSEX
* 2006: F.A.M.I. Award Millor actriu realitzant sexe oral

## Referències

* ↑ «Entrevistas a Carmen Luvana» (en anglès) p. 1. RogReviews.com, enero 2002. Arxivat de l'original el 2010-12-29. [Consulta: 7 gener 2009].
* 1 2 Thomas S. Roche. «Sexy Spreads: Carmen Luvana». Eros NY, 02-05-2006. Arxivat de l'original el 2006-05-17. [Consulta: 26 maig 2007].
* ↑ «Inside Carmen Luvana» (en anglès) p. 1. XRentDVD.com. [Consulta: 7 gener 2009].
* ↑ Dan Miller. «Carmen Luvana Plans First Anal Scene». AVN, 24-08-2004. [Consulta: 26 maig 2007].
* ↑ Steve Javors. «Luvana: 2008 Will Be My Last Year In Adult». xbiz.com, 24-12-2007. Arxivat de l'original el 2009-01-22. [Consulta: 18 febrer 2008].
* ↑ «"Profiles-Carmen Luvana"». Arxivat de l'original el 2008-12-09. [Consulta: 29 abril 2016].
* ↑ BEST OF 2002 New Starlet.
* ↑ Arxivat 2015-01-06 a Wayback Machine. Porn Industry News Citado 5 de juny de 2007
* ↑ Arxivat 2007-05-28 a Wayback Machine. 2003 XRCO Results Girl/Girl.
* ↑ Arxivat 2015-01-06 a Wayback Machine. The Listener’s Choice Awards 2004.
* ↑ Peter Warren. «About the 2006 FAME Awards». AVN, 24-06-2006. Arxivat de l'original el 24 de juny de 2006. [Consulta: 24 juny 2007].
# Glaucanites

Glaucanites (llatí glaucanitae, grec Γλαυκανῖται) o glauses (glausae, Γλαῦσαι) foren un poble sotmès per Alexandre el Gran durant la seva expedició a l'Índia. Vivien a la vora del riu Hidaspes. Alexandre va cedir el país al rei Porus. Aristòbul escriu el seu nom com glaucanicae i Claudi Ptolemeu com glausae.

## Referències

* ↑ Vaux, W.S.W.. «Glaucanitae o Glausai». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood (en anglès). Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Wolf Huber

Wolf Huber (Feldkirch (Vorarlberg), c. 1485-Passau, 1553) va ser un pintor, dibuixant i arquitecte renaixentista austríac, actiu a Passau, en la Niederbayern.

## Biografia i obra

Encara que nascut en Feldkirch, en el si d'una família d'artistes, només és documentat a partir de 1515, establert ja a Passau. La seva vinculació amb els corrents renaixentistes italians i alemanys han fet presumir un viatge pel nord d'Itàlia i l'Alt Rin, la qual cosa li permetria familiaritzar-se amb la pintura d'Albercht Dürer i Lucas Cranach entre d'altres. El 1517 Ernest de Baviera, administrador del bisbat de Passau, el va nomenar pintor de la cort, càrrec en el qual va ser confirmat en 1542 pel príncep bisbe Wolfgang von Salm. Per a un altre aristòcrata local, Niklas II von Salm, va reconstruir el palau familiar sobre el riu Eno amb l'addició d'ales renaixentistes i riques pintures, només en una petita part conservades.
Autor d'un nombre considerable de dibuixos, incloent alguns paisatges que ho vinculen a l'anomenada escola del Danubi, encapçalada per Albrecht Altdorfer, en la seva pintura a l'oli, principalment retaules i motius religiosos, es mostra encara estretament proper a Dürer, especialment en les seves obres primerenques, com la Lamentació sobre Crist mort del Museu del Louvre, sobre un característic fons de paisatge. Obres notables en aquest ordre són l'Erecció de la Creu del Kunsthistorisches Museum de Viena i l'Al·legoria de la Creu del mateix museu, pintades després de 1525. Va pintar també retrats, conservats en nombre reduït, dels quals destaca el de Jacob Ziegler (cap a 1540, Kunsthistorisches Museum).

## Referències

* ↑ «Wolf Huber». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pita Andrade, p. 311.

## Bibliografia

* Pita Andrade, José Manuel, y Borobia Guerrero, María del Mar, Maestros antiguos del Museo Thyssen-Bornemisza, Madrid, Lunwerg Editores, 1992, ISBN 84-88474-02-4
# Yeldos Smetov

Yeldos Smetov (Kazakh: Елдос Бахтыбайұлы Сметов, Eldos Bahtybaıuly Smetov; nascut el 9 de setembre de 1992) és un judoka kazakh que competeix a la divisió de pes de menys de 60 kg. Ha participat en 3 Olimpíades, guanyant 3 medalles, 1 d'or en els Jocs Olímpics d'estiu de 2024. Aquesta medalla, va suposar la primera medalla d'or de Judo pel país centre asiàtic en tota la història olímpica. A més, ha guanyat 3 medalles (1 d'or) en els Campionats del Món i 2 medalles (1 d'or) en els Campionats d'Àsia.
Va guanyar medalles d'or als Jocs Asiàtics de 2014 i Campionats Mundials de Judo de 2015, i una medalla de plata als Jocs Olímpics de 2016. Va guanyar la medalla de bronze als Jocs Olímpics de 2020 celebrats a Tòquio, Japó, i la medalla d'or als Jocs Olímpics d'estiu de 2024 a París.
Smetov va guanyar una medalla d'or i una de bronze a la Copa del Món sub 21, el 2010 i el 2011, respectivament. Des del 2012 forma part de la selecció nacional. Va guanyar un bronze al Campionat d'Àsia de judo de 2013 a Bangkok, una plata en un Gran Premi d'etapa a Samsun, una etapa de la Copa d'Europa a Tbilisi i l'or en una Copa d'Europa oberta de judo a Varsòvia. El primer entrenador de Smetov va ser Akhmet Zhumagulov.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2016 | Rio de Janeiro | 2 | -60 kg |
| 2020 | Tòquio | 3 | -60 kg |
| 2024 | París | 1 | -60 kg |
| Campionat del Món ||||
| 2011 | París | 1a ronda | -60 kg |
| 2013 | Rio de Janeiro | 7a posició | -60 kg |
| 2015 | Astanà | 1 | -60 kg |
| 2017 | Budapest | 7a posició | -60 kg |
| 2019 | Tòquio | 3 | -60 kg |
| 2022 | Taixkent | 3 | -60 kg |
| 2023 | Doha | 1/8 final | -60 kg |
| 2024 | Abu Dhabi | 5a posició | -60 kg |
| Campionat d'Àsia ||||
| 2013 | Bangkok | 3 | -60 kg |
| 2015 | Al-Kuwait | 5a posició | -60 kg |
| 2016 | Taixkent | 1 | -60 kg |
| 2021 | Bixkek | 7a posició | -60 kg |
| 2024 | Hong Kong | 7a posició | -60 kg |

## Referències

* ↑ «Perfil Olímpic» (en anglès). Olympics.com. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «Smetov wins gold, becomes first judo olympic champion in Kazakhstan's history» (en anglès). The Astana Times, 27-07-2024.
* ↑ «Smeto, Pareto claim first titles at world judo champs». Yahoo Sports, 24-08-2015. Arxivat de l'original el 2 de febrer 2017. [Consulta: 24 agost 2015].
* ↑ Yeldos Smetov. judoinside.com
* ↑ «2020 Summer Olympics — Judo - Men 60 kg Schedule». Tokyo 2020 Olympics. Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games. Arxivat de l'original el 23 July 2021. [Consulta: 24 juliol 2021].
* ↑ «Judo Results Book». Tokyo 2020 Olympics. Tokyo Organising Committee of the Olympic and Paralympic Games. Arxivat de l'original el 1 August 2021. [Consulta: 1r agost 2021].
* ↑ «National teams—Smetov Eldos». Judo Federation Kazakhstan, 24-08-2015. [Consulta: 24 agost 2015].

## Enllaços externs

* Yeldos Smetov a la Federació Internacional de Judo (anglès)