OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marca vulgaritzada

Marca vulgaritzada és un terme utilitzat en l'àmbit de la propietat industrial per referir-se a algunes marques el nom de la qual passa a ser descriptiu del producte o servei genèric, i no únicament del producte o servei concret que inicialment protegien. Les causes solen ser la monopolització del mercat per part de l'empresa que posseeix els drets de la marca, o una excessiva popularitat d'aquesta. Sol denominar-se a aquestes marques com vulgaritzades o d'ús comú. Per assolir aquest estatus, generalment s'ha de realitzar un procés judicial, iniciat per terceres persones que vegin afectats els seus interessos.
Exemples d'aquestes marques són velcro, Tipp-Ex, pòstit, rimmel, io-io, xupa-xups, donuts i kanikama, entre d'altres. Són especialment importants les dels sectors químic i farmacèutic: querosè, aspirina, heroïna, etc.
No s'ha de confondre les marques vulgaritzades amb les marques blanques (de vegades denominades marques genèriques) o els productes genèrics, especialment els medicaments genèrics.

## Vegeu també

* Propietat industrial
* Propietat intel·lectual
* Drets d'autor

## Bibliografia

* O'Callaghan Muñoz, Xavier. Propietat industrial: Teoria i pràctica. Ramón Areces, 2001. ISBN 848004456X.

## Enllaços externs

* "Protecció marcaria" Arxivat 2008-12-28 a Wayback Machine., per Gileni Gómez Muci. Recuperat el 3 de setembre de 2008.
# Herbes de Provença

Les herbes de Provença o simplement herbes són una barreja de plantes aromàtiques i condimentàries provinents o cultivades tradicionalment de la Provença occitana que es va inventar cap a la dècada de 1970.
La barreja típica conté flors de sajolida, fonoll, alfàbrega, i farigola a més d'altres plantes. Les proporcions de les plantes varien segons el fabricant. La farigola sovint domina en el gust de la barreja. L'espígol només s'afegeix en les mescles a Amèrica i no es fa servir en les d'origen francès.
Les herbes de Provença es fan servir per donar gust i aroma a les carns i peixos a la graellada i també en plats cuinats de vegetals. La barreja es pot fer servir abans o durant la cocció o mesclada en l'oli abans de la cocció. Rarament s'afegeixen després de la cocció completa.
El preu de les herbes de Provença acostuma a ser més baix que el d'altres tipus de preparacions d'herbes i es poden trobar en els envasos d'espècies comuns.
En la cuina occitana de la Provença tradicional es fan servir moltes plantes aromàtiques i condimentàries, però no en la combinació estàndard i no es venen com a barreja, normalment es feia servir el romaní, la farigola i la sajolida de jardí collides de la mateixa zona.
Va ser cap a la dècada de 1970 quan es van formular les barreges de plantes estàndard pels venedors d'espècies, incloent l'empresa francesa Ducros actualment part de l'empresa McCormick & Company.

## Referències

* ↑ Laget, p. 134
* ↑ «The Epic Centre». Arxivat de l'original el 2020-02-18. [Consulta: 20 març 2011].
* ↑ Laget, p. 138

## Bibliografia

* Francis Laget «From its Birthplace in Egypt to Marseilles, an Ancient Trade: ‘Drugs and Spices'». Diogenes, 52, 3, 2005, pàg. 131–139. DOI: 10.1177/0392192105055941.
# Henk Nijdam

Henk Nijdam (Haren (Groningen), 26 d'agost de 1935 - Breda, 20 d'abril de 2009) va ser un ciclista neerlandès que fou professional entre 1962 i 1969. El 1976, com a ciclista amateur, va prendre part as Jocs Olímpics de Roma, on fou cinquè en la persecució per equips. Com a professional aconseguí més de 30 victòries, moltes d'elles en pista, en què arribà a ser campió del món de persecució el 1962. En ruta aconseguí quatre victòries d'etapa a la Volta a Espanya i una al Tour de França com a principals èxits. Era el pare del també ciclista Jelle Nijdam.

## Palmarès en pista

* 1960
** Campió dels Països Baixos amateur de persecució
* 1961
** Campió del món amateur de persecució
* 1962
** Campió del món de persecució
* 1966
** Campió dels Països Baixos de persecució
* 1967
** Campió dels Països Baixos de persecució

## Palmarès en ruta

* 1961
** 1r a la Ronde van Midden-Nederland
* 1962
** 1r a l'Olympia's Tour i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Cursa de la Pau
* 1964
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** 1r a Oirschot
** 1r a Made
* 1965
** 1r a Maarheeze
** 1r a Mijl van Mares
** 1r a Kwaadmechelen
* 1966
** 1r a Eeklo
** 1r al Nationale Sluitingsprijs
** 1r a Ulvenhout
** 1r a Valkenswaard
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor de 3 etapes a la Volta a Espanya
* 1967
** 1r a Beervelde
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1968
** 1r a Essen
** 1r a Kortenhoef
** 1r a Rijkevorsel

### Resultats al Tour de França

* 1964. 66è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1965. 50è de la classificació general
* 1966. 73è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1967. Abandona (2a etapa)
* 1968. Abandona (12a etapa)
* 1969. Abandona (5a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1966. 22è de la classificació general. Vencedor de 3 etapes
* 1967. 59è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1969. Abandona

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1963. Abandona

## Referències

* 1 2 «NIJDAM Hendrik "Henk"». [Consulta: 16 novembre 2022].
* 1 2 «Olympedia – Henk Nijdam». [Consulta: 16 novembre 2022].
* 1 2 ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Hendrik NIJDAM» (en italià). [Consulta: 16 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa de Henk Nijdam a www.sitiodeciclismo.net
# Resistència aerodinàmica

La resistència aerodinàmica, o simplement resistència, és el component de la força que pateix un cos en moure's a través de l'aire en la direcció de la velocitat relativa entre l'aire i el cos. La resistència és sempre de sentit oposat a aquesta velocitat, per això, habitualment es diu que la resistència aerodinàmica és la força que s'oposa a l'avanç d'un cos a través de l'aire. Parlant de resistència de forma més general, per un cos en moviment en el recorregut d'un fluid, aquest component rep el nom d'arrossegament; tot i que en el cas de l'aigua, se'n diu resistència hidrodinàmica.

## Tipus de resistències aerodinàmiques

* Resistència total a l'avanç: Força que correspon al decreixement en moment en la direcció del corrent extern inalterat que flueix al voltant del cos. També és la força total que posa resistència al moviment del cos pel fluid. A la resistència total a l'avanç hi contribueixen, entre d'altres, la resistència aerodinàmica per pressió i la resistència aerodinàmica per fregament.
* Resistència aerodinàmica per fregament (o resistència aerodinàmica per fricció superficial): Es deu a la viscositat que actua tangencialment a tots els punts de la superfície del cos. A cada punt hi ha una component alineada i oposada al corrent extern inalterat. No existeix en fluids no viscosos.
* Resistència aerodinàmica per pressió:És generada per la força de pressió. Hi contribueixen la resistència aerodinàmica induïda, la resistència a la formació d'ones i la resistència aerodinàmica de forma.
* Resistència aerodinàmica induïda: Depèn de la sustentació i no depèn dels efectes viscosos. Es pot calcular en fluids no viscosos. Quant més grans siguin els vèrtexs de les puntes de les ales, menor serà la seva efectivitat per a produir incidència i resistència aerodinàmica.
* Resistència a la formació d'ones: està associada a la formació d'ones de xoc en vols d'alta velocitat.
* Resistència aerodinàmica de forma: És la força total que actua en direcció cap enrere degut a la forma.
* Resistència aerodinàmica del perfil (o resistència aerodinàmica de la capa límit): És la suma de la fricció superficial i la resistència aerodinàmica de forma.

## Vegeu també

* Deixant
* International Standard Atmosphere

## Enllaços externs

* Resistència aerodinàmica avançada en aviació (anglès)
* Indústria aerodinàmica Danish Wind Arxivat 2007-02-03 a Wayback Machine. (anglès)
* Proves aerodinàmiques (anglès)
# Torre del Río de Oro

La Torre del Río de Oro, coneguda popularment com la Torre del Loro (deformació típica del dialecte andalús), és una torre alimara declarada Bé d'Interès Cultural, situada al límit del terme municipal de Palos de la Frontera, confrontant amb el d'Almonte. La seva denominació dona nom a la platja de Torre del Loro, que té la curiositat de trobar-se en el límit de quatre municipis: Almonte, Lucena del Puerto, Palos de la Frontera i Moguer de la província de Huelva (Espanya).
Es troba en ruïnes al costat de la desembocadura d'un rierol, entre la riba de l'oceà Atlàntic i els peus del penya-segat.

## Història

La torre es citava a inicis del segle com una poderosa talaia. La seva ubicació al costat de la riba i en la desembocadura d'un rierol no creen majors problemes fins a mitjans del segle xvi, necessitant fins llavors sol arranjaments menors a la seva fàbrica.
Un informe de Pedro Mateos de 1748 conté els greus danys que un temporal va causar en els fonaments de la torre, amenaçant amb arruïnar fins a un terç d'aquests. En la dècada precedent uns temporals havien despullat els fonaments de la torre, causant alarma, però un altre temporal va cobrir el buit obert pel primer. Totes dues reparacions tenien la complicació tècnica de reforçar els fonaments sobre ferm d'una torre situada sobre la sorra i completament envoltada per la mar en plenamar. La solució emprada va ser crear un folre de carreus de pedra sedimentària local fins als set metres d'alçada.
El 1756 s'aprecia com a inevitable la ruïna de la torre a llarg termini pel seu emplaçament, envoltada d'aigua i només accessible en baixamar. Les reformes realitzades els anys anteriors, tanmateix, facilita que el 1764 sigui observada en bon estat.
En 1827 encara figura com a torre activa al Diccionari geogràfic-estadístic d'Espanya i Portugal de Sebastián Miñano, encara que el 1867 apareix ja com en ruïnes en els mapes de la costa.

## Referències

* ↑ «Torre del Río de Oro» (en castellà). Guia Digital del Patrimonio Cultural de Andalucía. Instituto Andaluz del Patrimonio Histórico. [Consulta: 16 agost 2021].
* 1 2 Instituto Geográfico Nacional. «Mapa geográfico de términos municipales del Instituto Geográfico Nacional» (en castellà). https://www.ign.es/iberpix2/visor/. [Consulta: 16 agost 2021].
* 1 2 Mira Toscano i Villegas Martín, 2014, p. 230.
* ↑ Mira Toscano i Villegas Martín, 2014, p. 238.
* ↑ Mira Toscano i Villegas Martín, 2014, p. 239.
* ↑ Mira Toscano i Villegas Martín, 2014, p. 241.
* ↑ Mira Toscano i Villegas Martín, 2014, p. 243.
* 1 2 Mira Toscano i Villegas Martín, 2014, p. 244.
* ↑ Mira Toscano i Villegas Martín, 2014, p. 245.

## Bibliografia

* Mira Toscano, Antonio; Villegas Martín, Juan «Un gigante con los pies de barro: la torre del Río del Oro en el siglo XVIII». Erebea. Revista de Humanidades y Ciencias Sociales. Universidad de Huelva, 2014, pàg. 225-259. ISSN: 0214-0691 [Consulta: 27 abril 2021].
# Marie-Célie Agnant

Marie-Célie Agnant (Port-au-Prince, 1953) és una escriptora quebequesa d’origen haitià. Ha estat professora de francès i traductora i intèrpret. Actualment es dedica a escriure i a fer conferències arreu del món. La seva obra, en què tracta els temes de l'exclusió, la solitud, el racisme i la condició de la dona, han estat traduïts al castellà, anglès, holandès, italià i coreà, entre d'altres.

## Obres
### Novel·les

* La Dot de Sara, Montréal, Remue-Ménage, 1995. (reedició CIDHICA, coll. connivence, 2000) (ISBN 2-89091-176-4)
* Le Livre d'Emma, Montréal, Remue-Ménage, 2001. (ISBN 2-89091-186-1); El llibre d'Emma. València: Edicions Tres i Quatre, 2014. Traducció d'Anna Montero.
* Un alligator nommé Rosa, Montréal, Remue-Ménage, 2006. (ISBN 978-2-89091-241-0)
* Femmes au temps des carnassiers, Montréal, Remue-Ménage, 2015. (ISBN 9782890915091)

### Recull de contes

* Le Silence comme le sang, Montréal, Remue-Ménage, 1997. (ISBN 2-89091-156-X)

### Poesia

* Balafres, Centre international de documentation et d'information haïtienne, caribéenne et afro-canadienne (CIDIHCA), 1994. (ISBN 2-920862-82-0)
* Et puis parfois quelquefois... (poèmes), Montréal, Mémoire d'encrier, 2009. (ISBN 978-2-923713-15-1)
* Femmes des terres brûlées, Lachine, Éditions de la Pleine Lune, 2016. (ISBN 9782890244504)

### Literatura juvenil

* Alexis d'Haïti, Montréal, Hurtubise, 1999; reedició, Hurtubise HMH, coll. « Atout » n$^o$ 30, 2006. (ISBN 2-89428-897-2)
* Le Noël de Maïté, Montréal, Hurtubise, 1999. (ISBN 2-89428-370-9)
* Alexis, fils de Raphaël, Montréal, Hurtubise, 2000; reedició, Hurtubise HMH, coll. « Atout » n$^o$ 47, 2006. (ISBN 978-2-89428-937-2)
* Vingt petits pas vers Maria, Montréal, Hurtubise, 2001. (ISBN 2-89428-539-6)
* Maria, Maria, Maria, Montréal, Hurtubise, 2001. (ISBN 2-89428-539-6)
* L'Oranger magique, Montréal, Les 400 coups, 2003. (ISBN 2-89540-138-1)
* La Légende du poisson amoureux, Montréal, Mémoire d'encrier, 2003. (ISBN 9782923153070)
* La Nuit du Tatou : un conte aymara de la forêt péruvienne, Montréal, Les 400 coups, 2008. (ISBN 978-2-89540-382-1)

### Assaig

* Créer, penser, informer, sous la direction de Micheline Cambron, Université de Montréal, 2005. (ISBN 2-923356-00-4)

## Referències

* ↑ «Marie-Célie Agnant - Círculo de Bellas Artes» (en castellà). [Consulta: 6 desembre 2021].
* ↑ «Marie-Célie Agnant - Livres, Biographie, Extraits et Photos | Booknode». [Consulta: 6 desembre 2021].
* ↑ «Marie-Célie Agnant» (en francès). [Consulta: 6 desembre 2021].
* ↑ «Francófona de América, Literatura – PHTE · Portal digital de Historia de la traducción en España» (en castellà). [Consulta: 6 desembre 2021].
# IKEA Heights

IKEA Heights és una websèrie de melodrama còmic de 2009 creada per Dave Seger, Paul Bartunek, Delbert Shoopman, Spencer Strauss i Tom Kauffman per a Channel 101. Concebuda com una paròdia de les telenovel·les, la sèrie va ser filmada de forma furtiva dins de la botiga IKEA a Burbank, Califòrnia. IKEA Heights és protagonitzada per Randall Park, Whitney Avalon i Matt Braunger.
Whitney Pastorek, de la revista Entertainment Weekly, va escriure que la sèrie "és tan brillant i sorprenent i que afegir més paraules només pot fer disminuir les seves glòries ".
Madeleine Löwenborg-Frick, portaveu de la sucursal canadenca d'IKEA, va dir sobre la sèrie: "Sens dubte, pensem que és divertida. Veiem l'humor en ella i abordem el nostre propi màrqueting amb un humor irònic similar. Però el rodatge no autoritzat en les nostres botigues no està bé. Hi ha canals adequats pels qual la gent que vol filmar en les nostres botigues pugui fer-ho".

## Referències

* ↑ Neil, Dan. «Virality erupts at IKEA in Burbank» (en anglès americà). Los Angeles Times, 08-09-2009. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ Neil, Dan. «IKEA's Burbank store and the guerrillas in housewares» (en anglès), 08-09-2009. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ Uzzo, Cecilia. «‘Ikea Heights' la serie que se grabó en Ikea, sin saberlo Ikea y que está en YouTube», 29-11-2019. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ Pastorek, Whitney. «This week in guerrilla filmmaking: 'Ikea Heights'» (en anglès). EW.com, 30-10-2009. Arxivat de l'original el 2022-10-24. [Consulta: 31 maig 2023].
* ↑ Sorensen, Chris. «Taking the Ikea name to new heights - Macleans.ca». www.macleans.ca, 22-01-2010. [Consulta: 19 febrer 2020].

## Enllaços externs

* Canal d' IKEA Heights a YouTube
# Stef Clement

Stef Clement (Tilburg, 24 de setembre de 1982) és un ciclista neerlandès, professional des del 2006. Actualment corre a l'equip Team LottoNL-Jumbo.
És un bon contrarellotgista, com ha demostrat proclamant-se campió campió nacional de l'especialitat el 2006, 2007, 2009 i 2011 i guanyant la medalla de bronze al Campionat del Món el 2007.
El 2015 va guanyar la medalla de plata en contrarellotge a la primera edició del Jocs Europeus, darrere de Vassil Kirienka.

## Palmarès

* 2002
** Campió dels Països Baixos de contrarellotge sub-23
* 2003
** 1r al Gran Premi de Plombières
** Vencedor d'una etapa de l'Olympia's Tour
* 2005
** 1r a l'Olympia's Tour
* 2006
** Campió dels Països Baixos CRI
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 2007
** Campió dels Països Baixos CRI
* 2008
** 1r a la Crono de les Nacions-Les Herbiers
* 2009
** Campió dels Països Baixos CRI
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné Libéré
* 2011
** Campió dels Països Baixos CRI
* 2014
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya i 1r a la Classificació de la muntanya
* 2016
** 1r a l'Acht van Chaam

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2006. 64è de la classificació general
* 2011. 108è de la classificació general
* 2012. 71è de la classificació general
* 2013. 48è de la classificació general
* 2015. Abandona (15a etapa)
* 2017. 23è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 2007. Abandona per caiguda (12a etapa)
* 2008. 90è de la classificació general
* 2009. 118è de la classificació general
* 2014. Abandona (7a etapa)
* 2015. 59è de la classificació general
* 2016. 18è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2007. 32è de la classificació general
* 2008. Abandona (7a etapa)
* 2012. 100è de la classificació general
* 2013. Abandona (13a etapa)
* 2014. 69è de la classificació general
* 2017. 29è de la classificació general

## Referències

* ↑ Baku 2015: Kiryienka se lleva el oro arrasando, Luisle bronce.

## Enllaços externs

* Web personal
* Fitxa d'Stef Clement a sitiodeciclismo.net
# Mesquita dels genis

La mesquita dels Genis (àrab: مسجد الجنّ, masjid al-Jinn) és una mesquita de la Meca, a Aràbia Saudita, situada a prop del cementeri d'al-Mual·la. També se la coneix com la mesquita de la Lleialtat i la mesquita dels Guàrdies, perquè els guàrdies de la ciutat patrullarien fins en aquest punt.
La mesquita s'ha edificat al lloc on es diu que un grup de genis (jinn) es reuniren una nit per a escoltar la recitació d'una part de l'Alcorà per part de Mahoma. Més tard, Mahoma s'hi aplegà amb els dirigents d'aquests genis i acceptà la seua adopció de l'islam i la seva baya (jurament de lleialtat) cap a ell. L'incident s'esmenta en la sura Al-Gin de l'Alcorà.
La mesquita es considera una de les més antigues de la Meca i és molt visitada.
La mesquita és en una cantonada concorreguda de la ciutat, amb hotels al voltant i el cementeri de d'al-Mual·la al darrere. A més, també hi ha banys públics i botigues.

## Estructura

Es va construir al segle xviii com a mesquita subterrània. Recentment se li ha agregat un minaret a l'estructura i s'ha transformat l'arquitectura en una de més moderna. Hui la mesquita té comoditats per als visitants com ara aire condicionat, estacions d'aigua (wudu), estores d'oració i ventiladors.

## Referències

* 1 2 3 Khan, Saniyasnain. Tell Me about Hajj (en anglès). 2, illustrated, reprint. Goodword Books, 2000, p. 20. ISBN 9788187570004.
* 1 2 3 Quʻayṭī (al-Sulṭān.), Ghālib ibn ʻAwaḍ. The Holy Cities, the Pilgrimage and the World of Islam: A History from the Earliest Traditions Until 1925 (1344H) (en anglès). illustrated. Fons Vitae, 2007, p. 298, 585. ISBN 9781887752893.
* ↑ Mubarakpuri, Safiur Rahman. History of Makkah (en anglès). Darussalam, 2002, p. 128. ISBN 9789960892023.
* 1 2 Khan, Saniyasnain. Awesome Quran Q and A (en anglès). Goodword Books, 2014, p. 50.
* 1 2 El-Zein, Amira. Islam, Arabs, and Intelligent World of the Jinn (en anglès). Syracuse University Press, 2009, p. 65. ISBN 9780815650706.
* 1 2 3 4 5 «Ramadan Series: The story behind the Jinn Mosque in Makkah» (en anglès). , 17-07-2014.
* ↑ «Masjid Al-Jinn» (en anglès). Ministry of Hajj. [Consulta: 27 maig 2017].
* 1 2 Lewis, James R.; Oliver, Evelyn Dorothy. Angels A to Z (en anglès). revised. Visible Ink Press, 2008, p. 208. ISBN 9781578592579.
* ↑ Smith, Huston; Glassé, Cyril. The New Encyclopedia of Islam (en anglès). illustrated, reprint, revised. Rowman Altamira, 2003, p. 304. ISBN 9780759101906.
* ↑ Knight, Michael Muhammad. Journey to the End of Islam (en anglès). Soft Skull Press, 2009, p. 276. ISBN 9781593765521.
* 1 2 «Masjid Al Jinn - La Meca en La provincia de La Meca - Bienvenido Arabia Saudita» (en espanyol). welcomesaudi.com. [Consulta: 15 setembre 2022].
# Resolució 1886 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 1886 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides fou adoptada per unanimitat el 15 de setembre de 2009. Recordant les resolucions anteriors sobre Sierra Leone, i en particular la Resolució 1829, el Consell va decidir ampliar el mandat de l'Oficina de les Nacions Unides per a la Consolidació de la Pau a Sierra Leone (UNIPSIL) durant un any fins al 30 de setembre de 2010.
El Consell va subratllar la importància de l'assistència de la UNIPSIL en la preparació de les eleccions de 2012 i la Comissió de Consolidació de la Pau, entre d'altres, i va determinar que hauria de centrar els seus esforços en assistir al govern de Sierra Leone en la reforma constitucional, millorar les forces policials i afrontar la corrupció, el tràfic de drogues i la delinqüència organitzada. Alhora, demana al Secretari General l'elaboració de dos informes de progrés de cara a la transició de la UNIPSIL a un programa dirigit per l'equip del propi país.

## Referències

* ↑ «Security Council Authorizes One-Year Mandate Extension for United Nations Integrated Political Office in Sierra Leone». United Nations, 15-09-2009.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 1801 a la 1900 (2008 - 2009)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Teliuixenkoïta

La teliuixenkoïta és un mineral de la classe dels silicats, que pertany al grup de la leifita. Rep el nom en honor de Tamara Matvéievna Teliúixenko (1930-1997), professora de petrografia a l'Escola de Geologia d'Aşgabat.

## Característiques

La teliuixenkoïta és un silicat de fórmula química CsNa₆Be₂Al₃Si$_{15}$O$_{39}$F₂. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2001. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 6. És l'anàleg amb cesi de la leifita i l'eirikita.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la teliuixenkoïta pertany a «09.EH - Estructures transicionals entre fil·losilicats i altres unitats de silicat» juntament amb els següents minerals: manganoneptunita, neptunita, watatsumiïta, magnesioneptunita, grumantita, sarcolita, ussinguita, leifita, eirikita i nafertisita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la glacera Darai-Pioz, situada a les muntanyes Alai, pertanyent a la serralada Tien Shan (Regió sota subordinació republicana, Tadjikistan). Es tracta de l'únic indret on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Telyushenkoite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 15 març 2018].
* ↑ «The New IMA List of Minerals – A Work in Progress – Updated: November 2017» (en anglès). International Mineralogical Association. Arxivat de l'original el 2019-08-10. [Consulta: 15 març 2018].
# Frontera entre l'Iran i el Turkmenistan

La frontera entre l'Iran i el Turkmenistan és la frontera de 992 kilòmetres en sentit est-oest que separa el sud del Turkmenistan (províncies d'Ahal i Balkan) del nord-est de l'Iran (províncies de Golestan, Razavi Khorasan i Khorasan Nord). El traçat comença a l'oest, al marge oriental de la mar Càspia, passa per les muntanyes Kopet Dag per les proximitats de la capital turkmena Aşgabat fins a arribar al trifini entre Iran, Turkmenistan i Afganistan. En el traçat hi ha l'Embassament de l'Amistat Iran-Turkmenistan, obert oficialment el 12 d'abril de 2005.

## Història

Com la restar del Turquestan històric, Turkmenistan és un territori hereu dels imperis iranians que fou islamitzat en el segle vii, posteriorment fou ocupat per turcs i mongols, independent al segle xvi i disputat per l'Imperi Rus i l'Imperi Britànic en el segle xix. Formà part del Turquestan Rus i després de la Primera Guerra Mundial es va configurar com a República Socialista Soviètica de Turkmenistan dins de la Unió Soviètica. Va assolir la independència el 1991.

## Referències

* ↑ «Turkmenistan». The World Factbook. Central Intelligence Agency.
* ↑ Fred M. Shelley Nation Shapes: The Story Behind the World's Borders, p. 511-513
* ↑ Food and Agriculture Organization of the United Nations, Regional Office for the Near East, "Iran–Turkmenistan friendship dam to open", 2005-04-09.
* ↑ Pirouz Mojtahed-Zadeh oundary Politics and International Boundaries of Iran, p. 85-92