OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Spectre Bridegroom

The Spectre Bridegroom és un curtmetratge mut de l'Éclair dirigit per Étienne Arnaud i interpretat per Alec B. Francis, Mildred Bright i Barbara Tennant entre d'altres. Basat en el relat homònim de Washington Irving, es va estrenar el 23 de gener de 1913.

## Argument

Durant la guerra d'independència nord-americana a casa del baró Von Landshort's, els joves pelen pomes i llancen la pela per sobre l'espatlla durant la festa de Halloween. La de Hilda pren la forma de V.A. El seu pare, el baró, explica que la seva filla la van prometre quan era una nena amb el fill del seu antic amic Van Altenberg. Naturalment, Hilda vol conèixer-la com és el seu promès i a suggeriment d'una de les noies consulta una bruixa, que li diu: “Quan sonin les campades de mitjanit, mira’t al vell mirall i veuràs la imatge d'un jove oficial”.
Més endavant, el jove Van Altenberg, va de camí per conéixer Hilda Von Landshort i es troba amb un altre oficial, Herman, en una fonda. Viatjant junts, són atacats i Van Altenberg és ferit de mort. Moribund, suplica al seu camarada que anunciï la seva mort a Hilda. Quan arriba, el baró confon Herman amb Van Altenberg i no vol escoltar el que el jove li ha de dir. L'asseuen al costat de Hilda i per tal de trobar una manera d'explicar el que ha passat diu ser un espectre, el fantasma de Van Altenberg que va morir en el camí. Els dos joves s'enamoren i al final poden acabar casant-se.

## Repartiment

* Alec B. Francis (baró Von Landshort)
* Mildred Bright (Hilda Von Landshort)
* Susanne Willis (Gretchen Von Landshort)
* Lillian Kingsbury (Nina Von Landshort)
* Edmund Steele (Herman Von Stark)
* Julia Stuart (la bruixa)
* Barbara Tennant (Marguerite)
* Helen Marten (Sophie)
* Muriel Ostriche (Rosie)
* Ilean Hume (Marie)
* Will E. Sheerer (Van Altenberg)
* Jack W. Johnston (Arnold)
* Frederick Truesdell (Auguste)
* Clara Horton (Master Van Altenberg)
* Guy Hedlund (Peter)
* Gladys Briggs (Katrina)
* Billie Baer (Wilhelmina)
* J. Gunnis Davis (Rudolph, un criat)
* Edna Maison (Mistress Von Landshort)
* Arthur Ellery (George)
* Charles Morgan (Jake)

## Referències

* ↑ «The Spectre Bridegroom» (en anglès). Internet Movie Database. [Consulta: 9 agost 2020].
* ↑ «The Spectre Bridegroom». Moving Picture World XV, 4, 25-01-1913, pàg. 349.
* ↑ «Complete record of current films». Motography IX, 3, 01-02-1913, pàg. 106.
* ↑ «The Spectre Bridgeroom». Moving Picture News VII, 2, 11-01-1913, pàg. 29.
* ↑ «The Spectre Bridgeroom». Moving Picture News VII, 2, 11-01-1913, pàg. 9.
# The Spider and the Rose

The Spider and the Rose és una pel·lícula muda dirigida per John McDermott i interpretada per Alice Lake, Richard Headrick i Gaston Glass entre d'altres. La pel·lícula es va estrenar el 15 de febrer de 1923.

## Argument

La història té lloc al sud de Califòrnia durant la dominació mexicana. Don Marcello, fill del governador del territori torna a casa per trobar que Mendozza, el secretari del seu pare, l'ha desposseït del seu càrrec i ha sollevat els ànims de la facció revolucionària. Don Marcello s'afilia també als revolucionaris que desbanquen Mendozza i restitueixen el governador.

## Repartiment

* Alice Lake (Paula)
* Richard Headrick (Don Marcelo de nen)
* Gaston Glass (Don Marcelo)
* Joseph J. Dowling (el governador)
* Noah Beery (mestre Renaud)
* Alec B. Francis (bon pare)
* Robert McKim (Mendozza)
* Otis Harlan (el secretari)
* Frank Campeau (Don Fernando)
* Andrew Arbuckle (el capellà)
* Louise Fazenda (Dolores)
* Edwin Stevens (bisbe Oliveros)
* Hector Sarano

## Referències

* ↑ «“The Spider and the Rose"». The Film Daily XXIII, 81, 25-03-1923, pàg. 9.
* ↑ «The Spider and the Rose» (en anglès). American FIlm Institute Catalog. [Consulta: 22 juny 2020].

## Enllaços externs

* The Spider and the Rose al catàleg de l'American Film Institute
# The Trail of the Lonesome Pine (pel·lícula de 1916)

The Trail of the Lonesome Pine és una pel·lícula muda dirigida per Cecil B. DeMille i protagonitzada per Thomas Meighan, i Charlotte Walker entre d'altres. La pel·lícula, basada en la novel·la homònima de John Fox Jr. adaptada per Jeanie MacPherson, es va estrenar el 14 de febrer de 1916. L'obra va ser adaptada també el 1914, el 1923 i el 1936.

## Argument

A les muntanyes de Cumberland a l'estat de Kentucky, “Devil” Judd Tolliver es dedica a destil·lar licor de manera il·legal. El xèrif ho sospita però com que no ho pot provar sol·licita ajuda a les autoritats federals que hi envien l'inspector d'hisenda John Hale. Aquest s'enamora de June, la filla de Judd. Pare i filla atreuen Hale a la seva cabana fent veure que aquesta s'ha fet mal en un turmell i el fan presoner. Aquest però aconsegueix escapar i porta un destacament a detenir els Tolliver. Ell aconsegueix entrar per la porta del darrere i es troba juny apuntant-lo amb una pistola. Ella no pot disparar. En el tiroteig que es produeix amb el destacament acaba sent ferit. Hale promet a Judd Tolliver que el deixarà escapar si promet abandonar el negoci del licor il·legal i tot acaba bé quan Hale retorna per casar-se amb June.

## Repartiment

* Charlotte Walker (June Tolliver)
* Thomas Meighan (Jack Hale)
* Earle Foxe (Dave Tolliver)
* Theodore Roberts (Judd Tolliver)
* Dirk Lestrange (Bob Heaton)
* Park Jones (Tompkins)

## Referències

* ↑ «“The Trail of the Lonesome Pine”». Motography XV, 9, 26-02-1916, pàg. 483.
* ↑ «Lasky’s February offerings». Motography XV, 4, 22-01-1916, pàg. 184.
* ↑ «Complete record of current films». Motography XV, 12, 18-03-1916, pàg. 662.

## Enllaços externs

* The Trail of the Lonesome Pine al catàleg de l'American Film Institute
# The Yes Men

Els Yes Men són un duo d'activistes format per Andy Bichlbaum i Mike Bonanno. En les seves actuacions, imiten organitzacions que volen criticar, un mètode que diuen «correcció d'identitat», que tracta bàsicament de desemmascarar les corporacions multinacionals i tot l'entramat d'interessos polítics i econòmics que tendeixen a la seva protecció en perjudici dels ciutadans del planeta.
Es fan passar per persones poderoses i portaveus d'organitzacions prominents, accepten les invitacions rebudes a les seves pàgines web per aparèixer en conferències i programes de televisió. Després usen la seva autoritat recentment adquirida per expressar la idea que les corporacions i organitzacions governamentals sovint actuen en maneres deshumanizants cap al públic en general. El seu metode usual és la sàtira: es fan passar per portaveus corporatius o del govern, solen fer comentaris xocants i denigrants sobre els treballadors i consumidors.
Els Yes Men s'han fet passar per portaveus d'organitzacions tals com l'OMC, McDonald's, Dow Chemical, entre d'altres.

## Obra cinematogràfica

* The Yes Men (2003)
* The Yes Men Fix the World (2009)
* The Yes Men Are Revolting (2014)

## Referències

* ↑ «The Yes Men». Centre de Cultura Contemporània de Barcelona, 19-10-2015. [Consulta: 1r octubre 2016].

## Enllaços externs

* The Yes Men - Lloc web oficial
* «The Yes Men» (en castellà). Arxivat de l'original el 2011-10-29. [Consulta: 25 febrer 2016].
# Three Mounted Men

Three Mounted Men és una pel·lícula muda dirigida per John Ford i protagonitzada per Harry Carey i Neva Gerber, entre d'altres. Es va estrenar el 7 d'octubre del 1918. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

En una penitenciaria de l'oest, el fill del director s'apropia dels diners del govern amb l'ajut d'un reclús antic falsificador, Buck Masters, que treballa al departament de contabilitat. Cheyenne Harry és un reclús que està en una cel·la d'aïllament a causa d'una baralla amb Buck Masters el qual, quan posteriorment és alliberat, fa xantatge al fill del director. Aquest proposa a Cheyenne un perdó prematur a canvi que aconsegueixi que Masters torni a la presó. En una petita ciutat, Harry s'enamora d'una ballarina anomenada Lola. Més tard troba Masters i li para una trampa amb connivència amb els guardes de la presó. Per això li proposa l'atracament d'una diligència per tal que sigui detingut en el moment de cometre el delicte.
Un cop capturat, Cheyenne s'assabenta que Buck Masters és el germà de la seva estimada i juntament amb els dos germans d'aquesta persegueix els guardes fins a alliberar-lo i portar-lo a la seva mare i la seva germana. Lola promet casar-se amb Harry i el seu germà li promet que es reformarà.(REF1)

## Repartiment

* Harry Carey (Cheyenne Harry)
* Joe Harris (Buck Masters)
* Neva Gerber as Lola Masters
* Harry Carter (fill del director)
* Ruby Lafayette (Mrs. Masters)
* Charles Hill Mailes (director de la presó)
* Anna Townsend (mare de Harry)
* Ella Hall

## Referències

* ↑ «Harry Carey in “Three Mounted Men”». Film Daily, 21-10-1918, pàg. 8.
* ↑ «Calendar of Program Publications». Exhibitors Herald and Motography VII, 16, 12-10-1918, pàg. 59.
* ↑ «Progressive Silent Film List: "Three Mounted Men"» (en anglès). Silent Era. [Consulta: 11 gener 2020].

## Enllaços externs

* Three Mounted Men al catalog de l'American Film Institute
# Tongbaïta

La tongbaïta és un mineral de la classe dels elements natius. Rep el seu nom de la localitat on va ser descoberta, a Tongbai (Henan, República Popular de la Xina).

## Característiques

La tongbaïta és un carbur de crom, de fórmula química Cr₃C₂, que va ser aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 1982. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic, formant cristalls prismàtics pseudohexagonals, de fins a 0,3 mil·límetres, que poden tenir terminacions en forma de punta de llança. La seva duresa a l'escala de Mohs és 8,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la tongbaïta pertany a «01.BA - Carburs» juntament amb els següents minerals: cohenita, haxonita, isovita, khamrabaevita, niobocarbur, tantalcarbur, qusongita i yarlongita.

## Formació i jaciments

Es troba en roques ultramàfiques. Sol trobar-se associada de molts altres minerals com: magnesiocromita, pentlandita, pirita, calcopirita, cubanita, magnetita, ilmenita, altaïta, violarita, awaruïta, bismutohauchecornita, plom, crom, or, coure, platí o ferro, entre d'altres. Va ser descoberta l'any 1982 a Liu, Tongbai (Henan, República Popular de la Xina). També se n'ha trobat al riu Is, al districte d'Isovsky (Rússia).

## Referències

* ↑ «Tongbaite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 gener 2016].
* 1 2 «Tongbaite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 19 gener 2016].
# Torre d'Isla Canela

La Torre d'Isla Canela és una edificació de caràcter defensiu, construïda a Isla Canela, i situada al costat de la carretera que uneix el nucli urbà d'Ayamonte, (Huelva) amb la barriada de Punta del Moral. Malgrat el seu bon estat de conservació, el 2009 es va realitzar una intervenció en el monument per a consolidar la seva estructura i rehabilitar l'edifici.

## Descripció

L'edificació té forma de tronc de con i s'aixeca sobre un plint visible de dos metres d'alçada, de maçoneria de carreus escairats. Des de l'anell de la base arrenca un tram d'escala de fàbrica per l'exterior de la torre que s'enlaira fins a una plataforma de 3,7 metres d'alt sobre l'anell de base i des de la qual s'havia d'accedir, mitjançant alguna escala portàtil o qualsevol altre mitjà avui inexistent, al buit a l'exterior que serveix d'accés i que es troba a 3,20 metres sobre aquesta plataforma. La seva alçada total és de 17,90 metres. La porta d'entrada està orientada al Nord i té forma rectangular, s'obre a un vestíbul de planta trapezoïdal que dona pas a una cambra baixa. Està lleugerament escorada degut al seu pes i al terra inestable d'al·luvió on s'assenta. El procés natural de colmatació de la desembocadura del Guadiana, va allunyar la torre de la línia de costa, perdent totalment la seva funcionalitat.

## Història

Es tracta d'una torre de guaita, de les conegudes com alimares, construïdes entre els segles XVI i XVII per a la defensa del territori costaner, enfront dels atacs dels corsaris i d'altres estats europeus que es trobaven en guerra contra la Monarquia Hispànica, com Anglaterra. Així mateix, la Torre d'Isla Canela s'articula com a part de la defensa d'Ayamonte, sent un dels múltiples elements fortificats de la vila, juntament amb el Castell d'Ayamonte, el Baluard de las Angustias o el Baluard de Buscarruidos, entre d'altres.
La costa atlàntica sud de la Corona de Castella, des de Gibraltar fins a la frontera amb el Regne de Portugal, era una zona pobra i poc poblada, que a diferència de la costa del Llevant, aquesta no comptava amb fortificacions medievals, sinó amb castells urbans, com el de Huelva o el d'Ayamonte, i els habitants de la zona, estaven exposats constantment a saquejos i invasions.
Aquesta torre formava part del sistema defensiu de torres projectat des de Gibraltar fins a Ayamonte, el pla de les quals va ser ordenat per mandat del rei Felip II, i encomanat primer a Francés de Álava, i posteriorment a Luis Bravo de Lagunas. Aquestes torres es van construir entre 1585 i 1608.

## Catalogació

Està declarada com a "Monument", en la Base de dades de Patrimoni Immoble d'Andalusia (BDI) amb el codi 210100003, descrita com a torre guaita.
Està registrada en la base de dades de béns immobles protegits del Ministeri de Cultura com "Torre de la Isla Canela" amb Codi: (R.I.)-51-0007833-00000; Data de Declaració: 22-06-1993; Data Butlletí Declaració: 05-05-1949; Matís: Castells

## Referències

* ↑ «Torre de Isla Canela» (en castellà). Instituto Andaluz del Patrimonio Histórico.
# Gran Premi d'Hongria del 2004

Resultats del Gran Premi d'Hongria de la temporada 2004 disputat al circuit d'Hungaroring el 15 d'agost del 2004.

## Classificació

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 70 | 1h 35' 26. 131 | 1 | 10 |
| 2 | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 70 | + 4.696 s | 2 | 8 |
| 3 | 8 | Fernando Alonso | Renault | 70 | + 44.599 s | 5 | 6 |
| 4 | 3 | Juan Pablo Montoya | Williams - BMW | 70 | + 1' 02.613 min. | 7 | 5 |
| 5 | 9 | Jenson Button | BAR - Honda | 70 | + 1' 07.439 min. | 4 | 4 |
| 6 | 10 | Takuma Sato | BAR - Honda | 69 | + 1 Volta | 3 | 3 |
| 7 | 4 | Antônio Pizzonia | Williams - BMW | 69 | + 1 Volta | 6 | 2 |
| 8 | 11 | Giancarlo Fisichella | Sauber - Petronas | 69 | + 1 Volta | 8 | 1 |
| 9 | 5 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 69 | + 1 Volta | 12 | |
| 10 | 14 | Mark Webber | Jaguar - Cosworth | 69 | + 1 Volta | 11 | |
| 11 | 17 | Olivier Panis | Toyota | 69 | + 1 Volta | 13 | |
| 12 | 18 | Nick Heidfeld | Jordan - Ford | 68 | + 2 Voltes | 16 | |
| 13 | 15 | Christian Klien | Jaguar - Cosworth | 68 | + 2 Voltes | 14 | |
| 14 | 20 | Gianmaria Bruni | Minardi - Cosworth | 66 | + 4 Voltes | 19 | |
| 15 | 21 | Zsolt Baumgartner | Minardi - Cosworth | 65 | + 5 Voltes | 18 | |
| Ret | 19 | Giorgio Pantano | Jordan - Ford | 48 | Caixa canvi | 17 | |
| Ret | 7 | Jarno Trulli | Renault | 41 | Motor | 9 | |
| Ret | 16 | Ricardo Zonta | Toyota | 31 | Part elèctrica | 15 | |
| Ret | 12 | Felipe Massa | Sauber - Petronas | 21 | Frens | 20 | |
| Ret | 6 | Kimi Räikkönen | McLaren - Mercedes | 13 | Part elèctrica | 10 | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 19. 146
* Volta ràpida: Michael Schumacher 1: 19. 071 (a la volta 19)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-25. [Consulta: 22 juliol 2010].
# Adventfjorden

Adventfjorden (literalment en noruec: fiord d'Advent) és una badia de 7 km de llargada i de 4 km d'amplada al costat sud del fiord de Gel, a la costa oest de l'illa de Spitsbergen. El nom és la corrupció d'Adventure Bay, probablement derivat del nom del vaixell balener anglès Adventure, el qual recorregué el fiord l'any 1656. El fiord es coneixia abans amb una sèrie de noms: Adventbukten, Klaasbillen Baai (nl), Klaas Billen Bay (en), Adventure Sound (en)… A la capçalera de l'Adventfjorden hi ha la val Adventdal.
L'antic camp de la mineria de carbó anomenat Longyearbyen (actualment la principal població de les Svalbard) es troba a la riba sud d'aquest fiord, mentre un altre antic camp miner actualment abandonat, Hiorthhamn, es troba a la seva riba nord.

## Referències

* 1 2 «Adventfjorden» (en anglès). Placenames. Norwegian Polar Data Centre, 10-02-2017. [Consulta: 6 maig 2020].

## Bibliografia

* Conway, Sir William Martin. No Man's Land: A History of Spitsbergen from Its Discovery in 1596 to the Beginning of the Scientific Exploration of the Country (en anglès). The University Press, 1906.
* Pawłowska, Joanna; Włodarska-Kowalczuk, Maria; Zajączkowski, Marek; Nygård, Henrik; Berge, Jørgen «Seasonal variability of meio- and macrobenthic standing stocks and diversity in an Arctic fjord (Adventfjorden, Spitsbergen)» (en anglès). Polar Biology, 34, 6, 01-06-2011, pàg. 833–845. DOI: 10.1007/s00300-010-0940-7. ISSN: 1432-2056.
# Douglas Aircraft Company

La Douglas Aircraft Company va ser fundada el juliol de 1921 per Donald W. Douglas. És coneguda per la sèrie de transports i avions comercials "DC" (Douglas Commercial), incloent-hi un dels avions més importants de la Segona Guerra Mundial, el DC-3. Douglas va fabricar també molts avions per a la USAAC i la marina dels Estats Units.
Inicialment la companyia va fabricar torpediners per a la marina estatunidenca, però va desenvolupar variants d'aquests avions incloent-hi avions de reconeixement i avions destinats al transport de correu. En cinc anys la companyia passà a fabricar una mitjana de 100 avions a l'any. La companyia es va estendre en la fabricació d'avions amfibi a finals dels anys 20.
L'any 1933 Douglas va llançar al mercat el seu avió comercial bimotor Douglas DC-1, el DC-2 l'any 1934 i més tard el famós DC-3/C-47 a l'any 1936. Aquest model va ser produït en gran nombre durant la Segona Guerra Mundial i després d'ella fou àmpliament utilitzat per aerolínies d'arreu del món. El 1967, a causa dels problemes d'efectiu que patia l'empresa i de l'aparició de la tecnologia dels avions de fuselatge ample, la companyia es va haver de fusionar amb la McDonnel Aircraft Corporation per esdevenir la McDonnell Douglas, que l'any 1997 va passar a formar part de la companyia Boeing.

## Avions
### Avions civils

* Douglas DC-1 (1933)
* Douglas DC-2 (1934)
* Douglas DC-3 (1935)
* Douglas DC-4 (1939)
* Douglas DC-5 (1939)
* Douglas DC-6 (1946)
* Douglas DC-7 (1953)
* Douglas DC-8 (1958)

### Avions militars

* Douglas A-20 Havoc (1939)
* Douglas SBD Dauntless (1940)
* Douglas C-47 Skytrain (1941)
* Douglas A-26 Invader (1942)
* Douglas C-54 Skymaster (1942)
* Douglas A-1 Skyraider (1945)
* Douglas C-74 Globemaster (1945)
* Douglas F3D Skyknight (1948)
* Douglas A2D Skyshark (1950)
* Douglas F4D Skyray (1951)
* Douglas A-3 Skywarrior (1952)
* Douglas A-4 Skyhawk (1954)

## Referències

* ↑ «DOUGLAS AIRCRAFT». PBS: Public Broadcasting Service. [Consulta: 30 abril 2014].
* ↑ Eden, Paul E. El gran mundo de la aviación civil (en castellà). Arganda del Rey: Edimat Libros, S.A., 2015, p. 88. ISBN 9788497942584.

## Vegeu també

* Boeing
* Airbus
# Nikos Panayotópulos

Níkos Panayotópulos (grec: Νίκος Παναγιωτόπουλος), nascut a Mitilene el 6 de novembre de 1941 i va mort el 12 de gener de 2016 a Atenes d'una crisi cardíaca, va ser un guionista i director de cinema grec.

## Biografia

Nikos Panayotópulos va estudiar cinema a París, on va viure des de 1960 fins a 1973. No va tornar a Grècia fins a la caiguda de la dictadura dels coronels.
Níkos Panayotópulos va ser el primer director de fotografia dels més grans directors grecs : Ado Kyrou, Pantelis Vulgaris, Nikos Perakis o Alexis Damianós.

## Filmografia
### Guionista

* 1974 : Ta Chromata tis iridos
* 1978 : Oi Tembelides tis eforis koiladas
* 1980 : Melodrama?
* 1985 : Varieté
* 1987 : I Gynaika pou evlepe ta oneira
* 1993 : Oneirevomai tous filous mou
* 1996 : Apontes
* 1997 : O Ergenis
* 1998 : O Adelfos mou kai Ego
* 1999 : Afti i nihta meni
* 2001 : Beautiful People
* 2002 : Kourastika na skotono tous agapitikous sou
* 2003 : O Vasilias de Nikos Grammatikos
* 2004 : Delivery
* 2005 : Agrypnia
* 2006 : Pethainontas stin Athina
* 2007 : Ores koinis isixias

### Director

* 1974 : Ta Chromata tis iridos
* 1978 : Oi Tembelides tis eforis koiladas
* 1979 : Taxidi tou melitos
* 1980 : Melodrama ?
* 1981 : I apenanti
* 1985 : Varieté
* 1987 : I Gynaika pou evlepe ta oneira
* 1993 : Oneirevomai tous filous mou
* 1997 : O Ergenis
* 1999 : Afti i nihta meni
* 2001 : Beautiful People
* 2002 : Kourastika na skotono tous agapitikous sou
* 2004 : Devery
* 2006 : Pethainontas stin Athina
* 2010 : Les Arbres fruitiers d'Athènes.
* 2015 : La Fille de Rembrandt

## Referències

* ↑ ««Έφυγε» ο σκηνοθέτης Νίκος Παναγιωτόπουλος από καρδιακό επεισόδιο». www.zougla.gr. [Consulta: 12 gener 2016].
* ↑ «Πέθανε ο σκηνοθέτης-σεναριογράφος Νίκος Παναγιωτόπουλος». www.gazzetta.gr. [Consulta: 12 gener 2016].
* ↑ Nécrologie, eKathimerini, 12 de gener de 2016

## Bibliografia

* Michel Démopoulos, Alexandros Moumtzis. «Le Nouveau face à l'Ancien (Pandelis Voulgaris, Nikos Panayotopoulos, Nikos Nikolaïdis)». A: Le Cinéma grec. Paris: Centre Georges Pompidou, 1995. ISBN 2858508135.
# Rubiol de sang peixenc

El rubiol de sang peixenc o camperol dels prats salats (Agaricus bernardii), és un rubiol del grup dels rubiols de sang. És un bolet de bona mida, que es caracteritza per la consistència de la cama, la carn que vermelleja al tall, el marge involut i l'anell ínfer.

## Hàbitat

Rar; des de primavera a finals de tardor; en prats salats i dunes litorals, pot aparèixer en zones d'interior, en especial en aquelles on es fa servir sal per evitar gelades a l'hivern.

## Gastronomia

Comestible. L'olor de la carn però, el fa rebutjable.

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* 1 2 3 4 Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* 1 2 Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
# Brian Michael Bendis

Brian Michael Bendis (nascut el 18 d'agost de 1967) és un escriptor i dibuixant de còmics estatunidenc especialitzat en històries de detectius, nascut a Cleveland, Ohio, el 18 d'agost de 1967.
Començant amb còmics policíacs i de gènere negre, Bendis finalment va començar a fer còmics de superherois convencionals. Mentre estava a Marvel Comics, Bendis va treballar amb Bill Jemas i Mark Millar com a escriptor del primer llibre de l'empremta d'Ultimate Marvel, Ultimate Spider-Man, que va debutar l'any 2000. Va rellançar la franquícia Avengers amb New Avengers el 2004, va escriure les històries de Marvel "Avengers Disassembled" (2004-2005), "Secret War" (2004-2005), " House of M " (2005), " Secret Invasion " (2008), " Siege " (2010) i " Age of Ultron " (2013), i va cocrear els personatges Riri Williams, Miles Morales i Jessica Jones.
Bendis ha guanyat cinc premis Eisner tant pel seu treball del creador com pel seu treball en diversos llibres de Marvel Comics.
Tot i que també s'ha reconegut influït per artistes de còmics com Frank Miller i Alan Moore, les influències d'escriptura de Bendis estan menys arrelades als còmics; i es basen en el treball de David Mamet, Richard Price i Aaron Sorkin, els diàlegs dels quals, va dir Bendis, eren "el millor en qualsevol mitjà".
A més d'escriure còmics, Bendis ha treballat en televisió, videojocs i cinema. També ha impartit cursos sobre novel·les gràfiques a la Universitat d'Oregon ia la Universitat Estatal de Portland. El 2014, Bendis va escriure Words for Pictures: The Art and Business of Writing Comics and Graphic Novels, un llibre sobre còmics publicat per Random House.

## Referències

* ↑ Miller, John Jackson. «Comics Industry Birthdays». Comics Buyer's Guide, 10-06-2005. Arxivat de l'original el February 18, 2011.
* ↑ Bendis, Brian Michael and Oeming, Michael Avon, Powers TPB Vol. 9 – Psychotic (Icon, 2006), ISBN 0-7851-1743-1
* ↑ Bendis, Brian Michael and Oeming, Michael Avon, Powers TPB Vol. 5 – Anarchy (Image, 2003), ISBN 1-58240-331-7
* ↑ Ching, Albert. «Brian Michael Bendis Helps Aspiring Comics Pros Write Words for Pictures». CBR.com, 23-07-2014. Arxivat de l'original el May 1, 2015.
* ↑ Bendis, Brian. «Ask me aaaaanything». Tumblr, 17-06-2013. Arxivat de l'original el April 2, 2015. [Consulta: 8 juny 2021].