OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josep Rovira, àlies Bapichs

Josep Rovira, àlies Bapichs (? - desembre de 1771) fou un músic, llibreter i impressor, originari de Girona, fill de pare sabater, Josep, i d’Eucàdia.
El 1731, tenia el veïnatge a Olot, any en què es casà amb Teresa Carandell, nascuda a Sarrià de Ter. Consta en els llibres de cadastre entre 1732 a 1744 i el 1757. Fou un dels músics que el 1745 crearen la Confraria de Sant Albert, de la que al 1747 en fou prepòsit. Al 1740, sense deixar l’ofici de músic, es posà a fer de llibreter i, a partir del 1750 o 1751, inaugurà la impremta a Olot.
El 1754 la seva filla Antònia es va casar amb el músic Miquel Roca i Bassols. El 1755 morí Teresa, la seva muller, i Rovira va esposar en segones núpcies amb Maria Ginesta de Sant Pere de Torelló, que moriria al 1764. Rovira va morir a primers de desembre de 1757.
Quan al 1771 va morir el seu fill, també de nom Josep Rovira, en l’inventari post-mortem d’aquest, s'hi va recollir material de música que, atesa la descripció que se’n fa, ben possiblement haurien estat del seu pare: “Una flauta travessera molt usada”, “una trompa de cassa molt vella”, “diferents papers de solfa” i “un violí molt vell ab sa caixa y arch, quasi sens poder servir”.

## Referències

* ↑ «Diccionari de músics, cantors, lutiers i orgueners relacionats amb Olot al segle XVIII». Miquel Puig i Reixach, 16-09-2019. [Consulta: 26 desembre 2020].
# Josep Urgellès Morell

Josep Urgellès Morell (Reus 15 d'abril de 1923 - Grècia, 10 de març de 1980) va ser comerciant i empresari.
Fill de Ramon Urgellès Grifoll, també comerciant, i de Josepa Morell Mestres, va heretar del seu pare diversos negocis, que va ampliar i en va saber crear de nous, en els sectors del transport, agroalimentaris, immobiliaris, hotelers, financers i avícoles. Segons Ramon Amigó, era considerat un home de gran fortuna i se'l coneixia amb el renom de «l'Onassis».
Va estudiar enginyeria, però va deixar la carrera per motius de salut i es va dedicar als negocis. Va crear l'empresa «Hijos de Ramon Urgellés», amb el seu germà Joan, empresa que tenia diferents línies de producció: els sabons, els destil·lats alcohòlics i l'oli. També va entrar en el sector de la fruita seca i a més va crear la societat «Proteínas y Grasas SA (Prograsa)», que processava l'oli de soia i produïa farina. Prograsa era l'importador més gran de tot l'estat espanyol de soja dels Estats Units.
Va comprar l'empresa agroalimentària «Taisa», am la que va crear la «Compañía Reusense de Nutrición Animal (Corena)», productora de pinsos per les granges avícoles. Junt amb Anton Borràs crearia «Grexaval», una empresa d'exportació d'avellanes i ametlles. La proliferació de granges avícoles el va portar a crear la fàbrica d’incubadores «Wilcon».
Una altra empresa seva, la «Compañía Reusense de Inversiones», va permetre-li comprar la major part del capital de la societat d’autobusos «La Hispania», que s'havia creat en 1909 i molt coneguda al Baix Camp. El 1973, a través de La Hispania, va absorbir l'empresa del Carrilet de Reus-Salou (Compañía Reusense de Tranvías SA), que es va clausurar el 1975.
També va fundar la societat «Urbanida», dedicada a la construcció de naus industrials. S'associà amb Enric Fontana per dur a terme la construcció de diversos edificis d'habitatges, i va crear la constructora «Pronur». Va entrar com a accionista en la cadena d'hotels «Hesperia», i a San Lorenzo de El Escorial compra l’Hotel Felipe II amb la idea d'instal·lar-hi un casino, un projecte que finalment no es va realitzar. A Reus va ser un dels promotors de l'Hotel Gaudí.
Va ser també cofundador del Club Nàutic Salou, i va presidir el Club Natació Reus Ploms (1957-1959). Casat amb Josepa Homdedeu Vidal, va tenir sis fills. El seu fill Ramon, continua les empreses del seu pare.

## Referències

* 1 2 3 4 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs, vol 2. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 658.
* ↑ Amigó Anglès, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 398. ISBN 8486387655.
* 1 2 3 4 5 Domènech, Joan Antoni. «Josep Urgellès, l'Onassis de Reus». reusempresa.com. Reus Empresa. [Consulta: 9 octubre 2024].
* ↑ «Presidents del Club». Club Natació Reus Ploms. [Consulta: 9 octubre 2024].
# Joseph von Mering

Josef, baró von Mering (28 de febrer de 1849, a Colònia - 5 de gener de 1908, a Halle an der Saale, Alemanya) va ser un metge alemany.
Treballant a la Universitat d’Estrasburg, Mering va ser la primera persona que va descobrir (juntament amb Oskar Minkowski) que una de les funcions pancreàtiques és la producció d’ insulina, una hormona que controla els nivells de sucre a la sang.

## Vida i carrera

Josef von Mering va estudiar medicina a les universitats de Bonn, Greifswald i Estrasburg. El 1874 es doctorà a la Universitat d'Estrasburg sota la direcció de Felix Hoppe-Seyler i el 1886 també s'hi convertí en professor associat. El 1887 va ser elegit membre de la Leopoldina. El 1890 es va traslladar a la Universitat de Halle, on es va convertir en cap del policlínic universitari. El 1894 fou nomenat professor titular de medicina interna i el 1900 també fou nomenat director de la clínica de la universitat mèdica catòlica.

### Descobriment del paper del pàncrees en la diabetis

Mering tenia curiositat pel pàncrees, un òrgan en forma de coma, situat entre l’ estómac i l’ intestí prim. En un esforç per descobrir la seva funció, va treure l'òrgan d'un gos. Aleshores es va notar que el gos orinava sovint a terra, tot i que estava entrenat a casa. Mering es va adonar que era un símptoma de la diabetis i va provar l'orina, que es va trobar amb un alt contingut de sucre, confirmant la seva sospita.
Josef von Mering va ajudar a descobrir els barbitúrics, una classe de fàrmacs sedants que s'utilitzaven per a l’insomni, l'epilèpsia, l’ansietat i l’anestèsia. El 1903, va publicar observacions que el barbital (llavors conegut com àcid dietil-barbitúric) té propietats sedants en els humans. El 1904, va ajudar a llançar barbital amb la marca Veronal. Veronal va ser el primer sedant barbitúric disponible comercialment a qualsevol país. Von Mering va col·laborar amb el químic Emil Fischer, que també va participar en el descobriment del barbital.

### Barbital i Paracetamol

Juntament amb Emil Fischer, Josef von Mering va desenvolupar la pastilla per dormir a base de del principi actiu Barbital, que es va introduir el 1903 amb el nom comercial Veronal i va participar en la síntesi i proves del paracetamol.

## Referències

* 1 2 Joseph von Mering (1849–1908) Nature-Biografia
* ↑ López-Muñoz, Francisco; Ucha-Udabe, Ronaldo; Alamo, Cecilio «The history of barbiturates a century after their clinical introduction». Neuropsychiatric Disease and Treatment, vol. 1, 4, 12-2005, pàg. 329–343. ISSN: 1176-6328. PMC: 2424120. PMID: 18568113.

## Bibliografia

* Joseph von Mering a l'Encyclopædia Britannica

## Enllaços externs

* Més informació sobre el famós experiment
# Juan Andrés Arango

Juan Andrés Arango García (Bogotà, 19 de setembre de 1976) és un guionista i director de cinema colombià-canadenc. El seu primer llargmetratge, La playa DC, es va estrenar al 65è Festival Internacional de Cinema de Canes i fou seleccionada com la representant colombiana en la categoría de millor pel·lícula de parla no anglesa als Premis Oscar de 2013.
Originari de Bogotà, Colòmbia, ha residit principalment a Mont-real, Quebec des que va començar els seus estudis de postgrau en cinema en la Universitat Concòrdia en 2006. La seva segona pel·lícula, X500, va debutar al Festival Internacional de Cinema de Toronto 2016.
El 2019 va ser un dels set directors, al costat de Kaveh Nabatian, Sophie Goyette, Sophie Deraspe, Karl Lemieux, Ariane Lorrain i Caroline Monnet, de la pel·lícula d'antologia The Seven Last Words (Les sept dernières paroles).

## Referències

* 1 2 "Juan Andres Arango, Director of Colombian Oscar Entry, Preps ‘X Quinientos'". Variety, Diciembre de 2012.
* ↑ "On revient toujours à Bogotá". Le Devoir, Mayo de 2014.
* ↑ "Un Montréalais en sélection officielle à Cannes". Le Devoir, Abril de 2012.
* ↑ Justine Smith, "Anthology film The Seven Last Words is unified by music and human vulnerability". Cult MTL, June 14, 2019.
# Diego Musiak

Diego Musiak (Argentina, 15 d'abril de 1969) és un director de cinema, productor i guionista argentí.

## Carrera

La seva cinematografia l'ha portat a rodar als cinc continents, participant en diverses coproduccions internacionals. Algunes de les seves pel·lícules han obtingut premis internacionals en els festivals de Cinequest, Los Ángeles, Trieste, Viña del Mar, Cartagena, Schingel, entre d'altres.
Ha treballat amb actors i actrius nacionals i internacionals canviats de nom, com ara Miguel Ángel Solá, Martín Seefeld, Maria Grazia Cucinotta, Geraldine Chaplin, China Zorrilla, Susú Pecoraro, Virginia Lago, entre otros.

## Filmografia
### Director

* Encontrados (2020)
* Hostias - Un amor de película (2012)
* Cartas para Jenny (2009)
* La mayor estafa al pueblo argentino (documental - 2004)
* Te besaré mañana (2001)
* Historias clandestinas en La Habana (1997)
* Fotos del alma (1995)

## Premis i nominacions

Els seus films han obtingut els següents guardons:

### Asociación de Cronistas Cinematográficos de la Argentina, Premis Cóndor de Plata 1998

* Ulises Dumont nominat al premi al millor actor de repartimrny.

### Festival Cinequest San José de San José, Califòrnia 1998

* Pel·lícula guanyadora del Premi del Públic amb Desafiando la gravedad (1997).
* Pel·lícula nominada al Premi Maverick Spirit

### Asociación de Cronistas Cinematográficos de la Argentina, Premios Cóndor 1996

* Nominat al Premi a la Millor Opera Prima

## Referències

* 1 2 3 4 Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos II 1996-2002. Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2003, p. 119. ISBN 950-05-1525-3.
* 1 2 3 Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos (1930-1995). Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2001, p. 235-236. ISBN 950-05-0896-6.
* 1 2 Martínez, Adolfo C. «Cartelera cinematográfica. Diego Musiak, desde las emociones simples». La Nación, 08-05-1997 [Consulta: 25 desembre 2020].
* ↑ Bárbaro, Marcela. «“Encontrados”, de Diego Musiak», 16-12-2020. Arxivat de l'original el 2021-01-24. [Consulta: 10 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Diego Musiak a Filmin
# Broken Ties (pel·lícula de 1918)

Broken Ties és una pel·lícula muda de la World Film Company dirigida per Arthur Ashley i protagonitzada per June Elvidge i Montagu Love, entre d'altres. La pel·lícula, basada en l'obra de teatre d'Arthur M. Brilant “The Alibi”, es va estrenar el 18 de febrer de 1918.

## Argument

Corinne La Force, filla d'un mariner blanc i d'una mare negra de les Índies Occidentals, és criada per Henry Hasbrook després que mori seu pare. Corinne, que estima el nebot de Hasbrook, Arnold Curtis, assassina el seu pare adoptiu quan aquest intenta evitar la seva unió ja que ella és una mulata. Marcia Fleming, una dona casada amb la qual Arnold tenia un affair, i la seva sogra són sospitoses, però finalment és Arnold qui és arrestat per l'assassinat. John Fleming, contractat per defensar Arnold, es divorcia de la seva dona quan s'assabenta de l'afer. Quan Arnold decideix que s'inculparà del crim per tal de salvar la reputació de Marcia, Corinne admet la seva culpabilitat i es suïcida. Fleming i Marcia es reconcilien.

## Repartiment

* June Elvidge (Marcia Fleming)
* Montagu Love (John Fleming)
* Arthur Ashley (Arnold Curtis)
* Pinna Nesbit (Corinne La Force)
* Alec B. Francis (Henry Hasbrook)
* Kate Lester (Mrs. Fleming)
* Arthur Matthews (Mr. La Force)
* Frances Miller (Mammy Liza)

## Referències

* ↑ «World-Pictures Brady-made completed and ready for publication up to May 15». Exhibitors Herald VI, 8, 16-02-1918, pàg. 30.
* ↑ «Broken Ties» (en anglès). American Film Institute Catalog. [Consulta: 11 febrer 2020].
* ↑ «World completes list to March 18: “The Beautiful Mrs. Reynolds” at head». Exhibitors Herald VI, 4, 19-02-1918, pàg. 29.
* ↑ «June Elvidge in “Broken Ties”». Exhibitors Herald VI, 10, 02-03-1918, pàg. 24.

## Enllaços externs

* Broken Ties al catàleg de l'American Film Institute
# Anna Gebert

Anna Gebert (Varsòvia, 1979) és una violinista finlandesa nascuda a Polònia. Actualment, és professora de violí a la Universitat de les Arts de Zuric ZHdK i professora de música de cambra a l'Acadèmia de Música de Basilea, Suïssa. Des de l'agost de 2007, va ser assistent de concertino de l'Orquestra Filharmònica de Colònia Gürzenich, i 2011-2018 primer concertino de l’Orquestra Simfònica de Trondheim.
Gebert va ser professor d'artista al Festival de Música de Cambra de Kuhmo des de l'any 2000, i va ser professor 2011-2020 a la Universitat Noruega de Ciència i Tecnologia NTNU a Trondheim. Des de la tardor de 2020 ha estat nomenada professora de violí a la Hochschule der Künste de Zuric i a partir de la tardor de 2021 professora de música de cambra a la Musik Akademie Basel. Les actuacions del festival inclouen Ravinia Festival Steans Institute, Prussia Cove, Sarasota, Holland Music Sessions, Staunton Music Festival, Trondheim Kamfest i Barokkfest, entre d'altres. Els seus socis de música de cambra han inclòs Yefim Bronfman, Gilbert Kalish, Ik-Wan Bae, Miriam Fried, Ana Chumachenco, Guy Braunstein, David Cohen, Paul Biss, Thomas Riebl i Svetlin Roussev.
Va ser membre de la Gustav Mahler Youth Orchestra i de la European Union Youth Orchestra 1994-1997 i Mahler Chamber Orchestra 1997-2000. Ha realitzat treballs substitutius en diverses ocasions, incloent-hi:
* Ajudant de concertista NDR Radiophilharmonie a Hannover, Museumsorchester Frankfurt, Dortmunder Philharmoniker, Staatsphilharmonie Rheinland-Pfalz, MusikFabrik, Stockholm Royal Philharmonic Orchestra, Stavanger Symphony Orchestra, HR-Sinfonieorchester Frankfurt, Stockholm Philharmonic Orchestra
* Primer concertista WDR Rundfunkorchester, Helsinki Philharmonic Orchestra, Estocolm Opera, Odense Symphony Orchestra,
* 3r cadira 1r violí de l'Orquestra Simfònica de Londres
* Líder de 2n violins a Symphonieorchester des Bayerischen Rundfunks, Mahler Chamber Orchestra i Bayerisches Staatsorchester.
* Ensembles barrocs: Berliner Barocksolisten, Trondheim Barokk, Norwegian Baroque Orchestra, Barokkanerne, La Scintilla, Helsinki Baroque Orchestra
Va estudiar amb Igor Bezrodny a Helsinki Sibelius-Academy, Magdalena Rezler a Friburg i Ana Chumachenco a Múnic. Va ser estudiant Fulbright (Diploma d'Artista) a la Universitat d'Indiana a Bloomington amb Miriam Fried i Paul Biss, incloent estudis de violí barroc amb Stanley Ritchie. Gebert va ser membre de l’Acadèmia Karajan sota la tutela de Guy Braunstein i Christian Stadelmann, i un substitut a temps complet de l'Orquestra Filharmònica de Berlín 2005–2007. Toca un violí Joseph Gagliano de 1796 cedit d'una col·lecció privada.

## Referències

* ↑ «Violin Maker Matthieu Devuyst (violin, viola, cello) - References: Anna Gebert». Matthieudevuyst.com. Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 29 abril 2012].
* ↑ «Kuhmon Kamarimusiikki:: Kuhmo Chamber Music Festival». Kuhmofestival.fi, 05-04-2012. [Consulta: 29 abril 2012].
# Camila Cabello

Camila Cabello (Cojímar, 3 de març de 1997) és una compositora i cantant cubano-mexicana nacionalitzada nord-americana. Va formar part del grup de noies Fifth Harmony. Cabello i les seves companyes van estrenar un EP i dos àlbums d'estudi. La seva sortida del grup va ser anunciada el desembre de 2016. Com a solista, les seves col·laboracions "I Know What You Did Last Summer" amb Shawn Mendes i "Bad Things" amb Machine Gun Kelly, van entrar al top 20 de la Billboard Hot 100, amb l'últim assolint el número 4. "Havana", l'avançament del seu àlbum d'estudi en solitari, ha aconseguit entrar en el top 10 en un gran nombre de països i és el primer número 1 de Cabello a Austràlia, Canadà i el Regne Unit.

## Discografia

* 2018: Camila
* 2019: Romance
* 2022: Familia
* 2024: C,XOXO

## Vida personal

Va començar a sortir amb el cantant canadenc Shawn Mendes el juliol del 2019. La relació va causar controvèrsia, ja que tots dos van ser acusats d'intentar formar una relació per fer publicitat, però Mendes va insistir que "definitivament no era un truc publicitari". La relació es va confirmar després del llançament de la seva cançó "Señorita". El novembre de 2021, Cabello i Mendes van anunciar la seva ruptura.

## Referències

* ↑ Gobierno de México. «Ficha de registro CURP mexicana de Camila Cabello», 1997. [Consulta: 1r agost 2023].
* ↑ Bacle, Ariana «Camila Cabello Honors Her Heritage With Her New Album» (en anglès). Time, 2017.
* ↑ Cabello, Camila [@camilacabello97]. «I AM 18», 03-03-2015. Arxivat de l'original el 19 desembre 2016. Archive link requires long scrolldown to pertinent tweet.
* ↑ «Camila Cabello». Infoplease. [Consulta: 19 febrer 2017].
* 1 2 «Inside Shawn Mendes and Camila Cabello's relationship», 12-09-2019. [Consulta: 17 setembre 2019].
* ↑ Cooper, Leonie. «Bad fauxmance: when celebrity couples become PR stunts» (en anglès britànic), 13-09-2019. [Consulta: 18 setembre 2019].
* ↑ «Camila Cabello & Shawn Mendes Announce Their Breakup», 17-11-2021. Arxivat de l'original el 2023-07-23. [Consulta: 17 novembre 2021].
# Gabriel Boric Font

Gabriel Boric Font (Punta Arenas, 11 de febrer de 1986) és un polític xilè, president de la República de Xile des de l'11 de març del 2022, després d'exercir com a diputat per la Regió de Magallanes i de l'Antàrtica Xilena.

## Biografia

Boric Font va néixer a Punta Arenas el 1986. És fill de Luis Javier Boric Scarpa, amb arrels croates, i de Maria Soledad Font Aguilera, d’ascendència catalana. Va assistir a l'Escola Britànica de Punta Arenas de 1991 a 2003, abans de traslladar-se el 2004 a la universitat a Santiago. Com a estudiant de la Facultat de Dret de la Universitat de Xile, va ser president de la Federación de Estudiantes durant el període 2011-2012 i un dels principals dirigents de les mobilitzacions estudiantils de 2011 contra la privatització de l'ensenyament. Va ser elegit com a diputat per la Regió de Magallanes en dos períodes consecutius: com a representant del Districte Núm. 60 (2014-2018) i del Districte Núm. 28 (2018-2022).
Va participar en la creació del Front Ampli, una coalició de partits i moviments d'esquerra. El 2021 va ser nomenat candidat presidencial de Convergència Social, partit que havia ajudat a fundar el 2018 i, posteriorment, del Front Ampli. Després de guanyar les primàries presidencials del 18 de juliol de 2021, Gabriel Boric es va convertir en el candidat presidencial de la coalició d'esquerres Apruevo Dignidad per a les eleccions presidencials de 2021.
El 19 de desembre de 2021, va guanyar la segona volta de les eleccions presidencials amb un 55,9% dels vots, derrotant el candidat d'extrema dreta José Antonio Kast, del Front Social Cristià, després de quatre anys de presidència conservadora i neoliberal amb Sebastián Piñera. El gir a l'esquerra va ser celebrat massivament als carrers dos anys després de les protestes a Xile de 2019 i en ple procés constituent d'elaboració d'una nova constitució.

## Referències

* ↑ Montagut, Irene «Gabriel Boric, d'ascendència catalana, nou president de Xile». Nació Digital, 20-12-2021 [Consulta: 20 desembre 2021].
* ↑ «Gabriel Boric, una nova generació de barbuts», 17-01-2017. Arxivat de l'original el 2021-12-09. [Consulta: 9 desembre 2021].
* ↑ «Gabriel Boric Font derrota l'extrema dreta i serà el nou president de Xile». Vilaweb. [Consulta: 20 desembre 2021].
* ↑ «Eleccions presidencials xilenes amb rerefons català». [Consulta: 9 desembre 2021].
* ↑ «L'esquerra pot tornar a governar a Xile? Cinc claus per a 'duumies'». [Consulta: 9 desembre 2021].
* ↑ Camprubí, Berta. «L'esquerra xilena derrota l'extrema dreta a les presidencials». Directa, 20-12-2021. [Consulta: 20 desembre 2021].
# Discinèsia

En medicina, el terme discinèsia fa referència a trastorns dels moviments voluntaris o la presència de moviments involuntaris. La discinèsia està present en alguns trastorns neurològics i forma part de la seva simptomatologia.

## Etiologia

La discinèsia és un efecte secundari del tractament farmacològic amb el grup de fàrmacs coneguts com a neurolèptic. Dins d'aquest grup de medicaments podem trobar: haloperidol, clorpromazina, flufenazina, trifluoperazina, entre d'altres.
A més a més, hi ha altres fàrmacs amb efectes similars als antipsicòtic que poden desencadenar un quadre de discinèsia. Alguns d'ells són: metoclopramida, flunarizina, etc.

## Simptomatologia

Aquest símptoma neurològic es reflecteix, principalment, a la cara de la persona. Alguns dels possibles símptomes o presentacions són: alteracions de la llengua, gesticulació facial, masticació repetitiva, moviment anormal de la mandíbula, entre d'altres.

## Pronòstic

La discinèsia, si es detecta a temps, només cal suspendre el tractament amb antipsicòtics. Si no se suspèn el tractament que provoca aquesta simptomatologia, els moviments anormals es poden tornar permanents i afectar la qualitat de vida de la persona.

## Referències

* ↑ «discinèsia». [Consulta: 3 juny 2015].
* ↑ «Tardive dyskinesia» (en anglès). Medlineplus. [Consulta: 3 juny 2015].
* ↑ «Discinesia» (en castellà). Clinica Dam. [Consulta: 3 juny 2015].
* ↑ «Discinesia» (en castellà). [Consulta: 3 juny 2015].

## Vegeu també

* Discinèsia tardana
* Estereotípia
# Heterobasidiomicets

La classe Heterobasidiomicets (Heterobasidiomycetes) és una divisió taxonòmica composta per fongs gelatinosos de la subdivisió Hymenomycotina de la divisió Basidiomycota, al regne dels fongs.

## Taxonomia

Una anàlisi filogenètica de gens de l'ARN ribosòmic del 1993, mostrà que els heterobasidiomicets originalment circumscrits per Patouillard el 1900 de fet es corresponen força bé amb el grau (grade) de fongs que és parafilètic en relació als homobasidiomicets, el gruix dels darrers que formen un clade monofilètic. Les classificacions posteriors a la de Patouillard només han incrementat la distància amb l'autèntica filogènia.
El gruix dels homobasidiomicets formen un clade monofilètic, constitueixen la majoria dels moderns Agaricomycetes. Els heterobasidiomicets corresponen més a Basidiomycota que a homobasidiomycetes: els subfílums Ustilaginomycotina, Pucciniomycotina i del subfílum Agaricomycotina les classes Tremellomycetes i Dacrymycetes, els ordres Auriculariales i Sebacinales dins la classe Agaricomycetes, i les famílies Ceratobasidiaceae i Tulasnellaceae de l'ordre dels agaricomicets Cantharellales (aquests memebres dels Agaricomycotina, llevat del de forma de xarxa Ceratobasidiaceae, són coneguts col·lectivament com a fongs gelatinosos).

## Algunes espècies

* Auricularia auricula-judae - Orella de Judes
* Auricularia polytricha
* Calocera cornea
* Calocera viscosa
* Dacrymyces palmatus
* Exidia glandulosa
* Guepiniopsis alpinus
* Malassezia furfur
* Phlogiotis helvelloides
* Pseudohydnum gelatinosum
* Tremella foliacea
* Tremella fuciformis
* Tremella mesenterica, tremolosa mesentèrica
* Tremellodendron pallidium