OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elena María Tejeiro

María Elena Mellado del Hoyo, coneguda artísticament com a Elena María Tejeiro (Múrcia, 25 d'octubre de 1939) és una actriu espanyola.
Mecanògrafa de professió, va estudiar interpretació a l'Escola d'Art Dramàtic i en 1958 debuta davant les cambres de Televisió espanyola, sent per tant una de les actrius pioneres del mitjà en Espanya. Intervé en la sèrie Palma y Don Jaime (1960), junt amb José Luis López Vázquez i un any després realitza la seva primera interpretació cinematogràfica a les ordres de La vida alrededor.
Al llarg de la dècada dels seixanta, compagina teatre, cinema i televisió. Sobre les taules actua en Los años de bachillerato (1960), de José André Lecour o Las mariposas son libres (1970), de Leonard Gershe.
Al maig de l'any 1965 va contreure matrimoni a l'església dels Dominics d'Alcobendas amb el director cinematogràfic Antoni Ribas, matrimoni que va ser anul·lat en l'hivern de 1975.
En la pantalla gran roda, entre d'altres, Un tipo de sangre (1960) de León Klimovsky, Un rayo de luz (1960) de Luis Lucia, Alegre juventud (1962) de Mariano Ozores, Gritos en la Noche (1962) de Jesús Franco, La verbena de la Paloma (1963) de José Luis Sáenz de Heredia, La familia y uno más (1965) de Fernando Palacios, Lola, espejo oscuro (1965) i Amor a la española (1967), ambdues de Fernando Merino, i Españolas en París (1970) de Roberto Bodegas.
Per a televisió intervé en les sèries de Jaime de Armiñán Mujeres solas (1960-1961), Chicas en la ciudad (1961), Confidencias (1964-1965) i protagonitza Cristina y los hombres (1969), amb guions de Noel Clarasó així com en algunes de les adaptacions de l'espai Novela.
Després del seu matrimoni, en 1965, amb el director català Antoni Ribas -a les ordres del qual interpreta Las salvajes en Puente San Gil (1967) i Medias y calcetines (1969)-, redueix la seva activitat artística. Entrada la dècada dels setanta, limita les seves aparicions a la pantalla petita, i de nou es converteix en protagonista d'una sèrie: Pili, secretaria ideal (1975), d'Enrique Martí Maqueda, junt amb José María Prada.
Amb posterioritat, únicament participaria en les pel·lícules La colmena (1982), de Mario Camus i Redondela (1987), de Pedro Costa i, eventualment en teatre, ncapçalant l'elenc de la reestrena de Maribel y la extraña familia (1978).

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1971 | Millor actriu de repartiment | Españolas en París | Guanyadora |
* Premi del Sindicat Nacional de l'Espectacle (1965), por Lola, espejo oscuro.
* Premi Ondas (1965). Nacionals de televisió: Millor actriu.

## Referències

* ↑ La triste nómina de murcianas que la historia olvidó, laverdad.es, 22 de juliol de 2018
* ↑ Cineastas destacados, Región de Murcia Digital
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 1971». CEC. Arxivat de l'original el 2021-05-06. [Consulta: 23 novembre 2018].
# Els casos del Departament Q: Misericòrdia

Els casos del Departament Q: Misericòrdia (en danès: Kvinden i buret) és una pel·lícula danesa de 2013 dirigida per Mikkel Nørgaard. La pel·lícula està basada en la novel·la de Jussi Adler-Olsen. És la primera pel·lícula de la sèrie cinemtogràfica Els casos del Departament Q, seguida de Profanació (2014) i Redempció (2016). S'ha doblat al valencià per a À Punt. També s'ha subtitulat al català central.
La pel·lícula es va exhibir per primera vegada al Festival de Cinema de Göteborg el gener de 2013, seguit de diversos festivals de cinema més abans de la seva estrena als cinemes danesos el 3 d'octubre de 2013. La pel·lícula va encapçalar la taquilla del país el 2013 amb 725.000 espectadors.

## Referències

* ↑ «Els casos del Departament Q: Misericòrdia». À Punt, 11-09-2023. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ «Misericòrdia: Els casos del Departament Q», 2013. [Consulta: 13 setembre 2023].
* ↑ Danish Film Institute: Kvinden i buret Linked 2 April 2017
* ↑ Variety, October 6, 2013: ‘The Absent One’ Breaks Danish B.O. Records Relinked 2 April 2017
# Joan Prim i Segarra

Joan Prim i Segarra (Verdú, Urgell, 3 de desembre de 1628 - Verdú, 17 d'octubre de 1692) va ser un compositor i organista català.
Fou el vuitè dels dotze fills de Joan Prim i Farré i Elisabet Segarra. Al "Fons Verdú" podem trobar quasi una vintena de partitures i quasi trenta particel·les d'aquest autor. Això es deu al fet que durant uns 42 anys va ocupar les funcions presbiterals i musicals a l'església parroquial de Verdú. Sabem que les primeres dades musicals se situen entorn de l'any 1647 (a l'edat de 19 anys) i les dades com a organista es troben cap a l'any 1650 i 1658. No es troben més dades fins al 1663 quan torna a aparèixer com a organista. El 8 d'octubre de 1671 va passar a ser rector i vicari perpetu de la parròquia, això comportava que havia de portar l'administració econòmica del temple i de la comunitat. Tot i que aquest nou càrrec li comportava deixar de ser organista, va aparèixer com a organista als anys 1672 i 1679.

## Obres
### Partitures

* Ave Regina Caelorum, Antífona a 5 veus.
* Regina Caeli, Antífona a 5 veus.
* Regina Caeli, Antífona a 5 veus.
* Salve Regina, Antífona a 5 veus.
* Nunc Dimitis, Càntic de Completes a 5 veus.
* Fratres, Leccio Brevis de Completes a 5 veus.
* Missa a 5 veus.
* Missa a 5 veus, 6è to.
* In die Sancto Pentecostes (Cum complerentur dies), Motet a 5 veus.
* Cum invocarem, Salm de Completes a 5 veus.
* Cum invocarem, Salm de Completes a 5 veus.
* Ecce Nunc, Salm de Completes a 5 veus.
* Ecce Nunc, Salm de Completes a 5 veus.
* In te Domine, Salm de Completes a 5 veus.
* Dixit Dominus, Salm de Vespres a 5 veus.
* Magnificat a 5 veus.
* Domine ad adjuvandum, Salm de Completes a 5 veus.
* Laetatus sum, Salm de Vespres a 5 veus.
* Te Deum, Himne a 5 veus.

### Particel·les

* Alma Redemptoris Mater, Antífona a 5 veus.
* Alma Redemptoris Mater, Antífona a 5 veus (incompleta).
* Regina Caeli, Antífona a 5 veus.
* Regina Caeli, Antífona a 9 veus (incompleta).
* Salve Regina, Antífona a 5 veus.
* Dixit Dominus, Laetatus sum Salm de Vespres.
* Magnificat (només es conserva l'orgue).
* Fratres, Lectio de Completes a 8 veus.
* Ego sum panis (incompleta).
* Gloria (només es conserva el baix).
* Goig a Sant Flavià a 8 veus.
* Letania a la Verge a 5 veus
* Miserere, a 5 veus
* Missa, a 5 veus (incompleta)
* Missa, a 5 veus, 6è to (incompleta)
* Missa, a 9 veus (incompleta)
* Passio Domini nostri (incompleta)
* In justitia tua, Salm a 8 veus (incompleta)
* Salm i Magnificat, a 5 veus (incompleta)
* Ay tiempos descorteses, Villancet a 5 veus (incompleta)
* Para Vos, Villancet a 5 veus (incompleta)
* Salga la gente de guerra, Villancet a 5 veus
* Moradores de Belén, Villancet a 6 veus (incompleta)
* Ay pecador divertido, Villancet a 5 veus
* Zagalejo bailar, Villancet a 5 veus (incompleta)

## Referències

* Salisi i Clos, Josep M. Noves aportacions biogràfiques de compositors catalans de la segona meitat del segle xvii. Recerca Musicològica XVII-XVIII. Barcelona: 2007. P. 183 - 206.
# Gnathonemus longibarbis

Gnathonemus longibarbis és una espècie de peix africà del gènere Gnathonemus en la família Mormyridae. És nativa de la República Democràtica del Congo, Kenya i Burundi i està present en diverses conques hidrogràfiques d'Àfrica, com els llacs Victòria, Akagera, Kyoga, Tanganyika i Nabugabo, i el riu Malagarasi.

## Morfologia

D'acord amb la seva morfologia, es pot agrupar dins del grup de «peixos elefant», junt amb el Campylomormyrus i el Mormyrus, que posseeixen una extensió particularment prominent en la boca i per això popularment se'ls anomena «peixos de nas d'elefant»; aquesta extensió usualment consisteix en un allargament carnós flexible unit a la mandíbula inferior i que està equipada amb sensors de tacte i probablement de gust.
Pot aconseguir una grandària aproximada de 360 mm.

## Estat de conservació

Respecte a l'estat de conservació es pot indicar que d'acord amb la UICN aquesta espècie es pot catalogar en la categoria de «risc mínim (LC o LR/lc)»

## Referències

* 1 2 Gosse, 1984, p. 63-122.
* ↑ Suyehiro, 1942, p. 1-305.
* ↑ Poll, 1967, p. 381.
* ↑ Hilgendorf, 1988, p. 75-79.
* ↑ FishBase team RMCA; Geelhand, D. (2016). "Gnathonemus longibarbis." 2016 Llista Vermella de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, edició 2016. [Consulta: 5 abril 2023]

## Bibliografia

* Gosse, J.P.. Mormyridae (en anglés). Thys van den Audenaerde (eds.), 1984.
* Hilgendorf, F. M. Fische aus dem Victoria-Nyanza (Ukerewe-See), gesammelt von dem verstorbenen Dr. G. A. Fischer (PDF) (en alemany). Sitzungsberichte der Gesellschaft Naturforschender Freunde zu Berlin, 1888.
* Poll, Max. Contribution à la Faune Ichthyologique de l'Angola. Publicações Culturais (PDF) (en anglès). Lisboa: Companhia de Diamantes de Angola, 1967 [Consulta: 10 octubre 2015].
* Suyehiro, Y. A study on the digestive system and feeding habits of fish (en anglès). 1. Japanese Journal of Zoology, 1942.
# Gran Premi de Mònaco del 2000

Resultats del Gran Premi de Mònaco de Fórmula 1 de la temporada 2000, disputat al circuit urbà de Montecarlo el 4 de juny del 2000.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retir. | Pos. de sort. | Punts |
| 1 | 2 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 78 | 1h 49' 28. 2 | 3 | 10 |
| 2 | 4 | Rubens Barrichello | Ferrari | 78 | + 15.889 s | 6 | 6 |
| 3 | 11 | Giancarlo Fisichella | Benetton - Playlife | 78 | + 18.522 s | 8 | 4 |
| 4 | 7 | Eddie Irvine | Jaguar - Cosworth | 78 | + 1' 05.924 min. | 10 | 3 |
| 5 | 17 | Mika Salo | Sauber - Petronas | 78 | + 1' 20.775 min. | 13 | 2 |
| 6 | 1 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 77 | + 1 Volta | 5 | 1 |
| 7 | 22 | Jacques Villeneuve | BAR - Honda | 77 | + 1 Volta | 17 | |
| 8 | 15 | Nick Heidfeld | Prost - Peugeot | 77 | + 1 Volta | 18 | |
| 9 | 8 | Johnny Herbert | Jaguar - Cosworth | 76 | + 2 Voltes | 11 | |
| 10 | 5 | Heinz-Harald Frentzen | Jordan - Mugen - Honda | 70 | Virolla | 4 | |
| Ret | 19 | Jos Verstappen | Arrows - Supertec | 60 | Virolla | 15 | |
| Ret | 3 | Michael Schumacher | Ferrari | 55 | Suspensions | 1 | |
| Ret | 23 | Ricardo Zonta | BAR - Honda | 48 | Virolla | 20 | |
| Ret | 9 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 37 | Virolla | 9 | |
| Ret | 6 | Jarno Trulli | Jordan - Mugen - Honda | 36 | Caixa canvi | 2 | |
| Ret | 16 | Pedro Diniz | Sauber - Petronas | 30 | Virolla | 19 | |
| Ret | 14 | Jean Alesi | Prost - Peugeot | 29 | Transmissió | 7 | |
| Ret | 21 | Gaston Mazzacane | Minardi - Fondmetal | 22 | Virolla | 22 | |
| Ret | 20 | Marc Gené | Minardi - Fondmetal | 21 | Caixa canvi | 21 | |
| Ret | 12 | Alexander Wurz | Benetton - Playlife | 18 | Virolla | 12 | |
| Ret | 10 | Jenson Button | Williams - BMW | 16 | Motor | 14 | |
| Ret | 18 | Pedro de la Rosa | Arrows - Supertec | 0 | | 16 | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 19. 475
* Volta ràpida: Mika Häkkinen 1' 21. 571 (a la volta 57)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-04-11. [Consulta: 8 abril 2010].
# Elena Molina

Elena Molina (Madrid, 1986) és una directora de cinema espanyola.
Llicenciada en Comunicació Audiovisual per la Universitat Complutense de Madrid, completa la seva formació a la Università Degli Studi di Perugia i a la Universitat Pompeu Fabra, així com en el Màster de Cinema Directe amb Frederick Wiseman (ECAM) i en tallers amb Patricio Guzmán, Belkis Vega i Nicolas Philibert. Ha dirigit els curts documentals Yungay7020 (2021), All I Need Is a Ball (2020) o Laatash (2019) i el llargmetratge Rêve de Mousse, seleccionats i premiats en múltiples festivals internacionals. El 2023 va estrenar la sèrie documental El robo del códice per a RTVE i Remember my name al Festival de Màlaga, el seu segon llargmetratge documental, seleccionat a ESoDoc i en els work in progress de festivals com DOK Leipzig, DocumentaMadrid (premi tall final) i Atlàntida Film Fest (premi millor WIP). El 2023 va dirigir una peça per a «Simfonies de ciutat» (CCCB i Dones Visuals) titulada Querida A.

## Referències

* ↑ «Elena Molina». CCCB, 2023. [Consulta: 13 abril 2024].
# Lineage

Lineage (en coreà: 리니지) és un videojoc de gènere multijugador massiu i ambientació fantàstica per a ordinador. Va ser publicat el 1998 per la companyia sud-coreana NCsoft amb gran èxit de crítica. El nom anglès significa ‘nissaga’.
El títol prové d'una sèrie de còmics amb el mateix títol Lineage de Shin Il-sook. És una història de fantasia on un príncep legítim reclama el tron de mans d'un usurpador. Quan es va estrenar, el joc s'assemblava molt al còmic en què es va inspirar. Tanmateix a mesura que es va desenvolupar, els universos ficticis de les dues obres van divergir de mica en mica.
El 2004 es va publicar una seqüela, Lineage II: The Chaotic Chronicles i una versió per a telèfons mòbils.

## Referències

* ↑ «Lineage» (en castellà). Zona Red. [Consulta: 14 abril 2021].
* ↑ Squire, Kurt; Steinkuehler, Constance «Meet the Gamers». Library Journal, 15-04-2005. Arxivat de l'original el 2007-01-27 [Consulta: 26 desembre 2021].
* ↑ «Lineage 2» (en castellà). Zona Red. [Consulta: 14 abril 2021].
* ↑ «NcSoft lanza con éxito la beta abierta de Lineage 2 M en Corea». Zona MMORPG, 27-11-2019. [Consulta: 14 abril 2021].
# Elvira Rawson

Elvira del Carmen Rawson Guiñazú (Junín, 19 d'abril de 1867 - Buenos Aires, 4 de juny de 1954) va ser la segona dona a graduar-se com a metgessa a l'Argentina, el 1892, i una destacada feminista.

## Biografia

Durant la Revolució del Parc de 1890 va establir amb altres metges un hospital de campanya en el front de batalla per atendre als ferits. Va ingressar a la Unió Cívica, primer, i a la Unió Cívica Radical, després. Va orientar el seu exercici de la medicina cap a les malalties femenines. Va ser professora d'higiene i pediatria.
Va ser una de les fundadores del primer Centre Feminista creat al país per reclamar pel reconeixement de la igualtat de drets civils i polítics d'homes i dones. Va participar activament al Primer Congrés Femení Internacional, realitzat a Buenos Aires el 1910, en ocasió del Centenari. Aquest any es va casar amb Manuel Dellepiane, amb qui va tenir vuit fills.
El 1919 va fundar l'Associació Pro Drets de la Dona, juntament amb Adelina Di Carlo, Emma Day i Alfonsina Storni, entre d'altres, i van arribar a reunir a onze mil afiliades. Per lluitar pel sufragi femení, Elvira Rawson va tendir sempre a unir forces amb Alicia Moreau de Justo, que presidia la Unió Feminista Nacional, l'altra gran organització feminista existent. Juntes van organitzar una impactant votació paral·lela de dones. El 1928 va organitzar el tercer Congrés Internacional Femení. Va morir el 1954 a Buenos Aires.

## Referències

* 1 2 «Dra. Elvira Rawson de Dellepiane». Consejo de la Salud de la Provincia de Buenos Aires. Arxivat de l'original el 16 de novembre de 2015. [Consulta: 28 juny].

## Bibliografia

* CABRAL, César Augusto. Alem: informe sobre la frustración argentina. Buenos Aires: A. Peña Lillo, 1967. ISBN. ISBN.
* ETCHEPAREBORDA, Roberto. La Revolución Argentina del 90. Buenos Aires: EUDEBA, 1966. La Revolución Argentina del 90. Buenos Aires: EUDEBA.
* JITRIK, Noé. La Revolución del 90. Buenos Aires: CEAL, 1970. La Revolución del 90. Buenos Aires: CEAL.

## Enllaços externs

* Elvira Rawson, Red Informativa de Mujeres Argentinas (castellà)
# Diego de Figueroa y Córdoba

Diego de Figueroa y Córdoba (Sevilla, c. 1619-1673) fou un dramaturg espanyol del segle xvii, germà gran del també dramaturg José de Figueroa, amb qui va signar bona part de les seves obres.
No és ben coneguda la vida de Diego de Figueroa. Nascut a Sevilla, era fill de Gómez de Figueroa (originari de Màlaga) i Ana de Francia, que poc després del naixement de Diego decidiren mudar-se a Madrid. Segons Cotarelo, va cursar els seus estudis a la Universitat de Salamanca. El 1640 prenia l'hàbit de Calatrava i el 1644 es casa amb Luisa Osorio, amb qui no té descendència. Va tindre, però, dos fills amb Agustina de Aponte y Mendoza, que va morir cinc anys després del segon matrimoni de Don Diego.

## Obres

La següent és una llista d'obres de Diego de Figueroa segons Emilio Cotarelo. Al contrari que el seu germà José, no va cultivar especialment el teatre breu, i quasi totes les seues obres són comèdies.
* La presumida (c. 1661), entremès inèdit
* La lealtad en las injurias (1663)
* La sirena de Tinacria (1678)
* Todo es enredos amor (1671)

### Amb el seu germà

Cotarelo atribueix conjuntament a Diego de Figueroa i el seu germà, José de Figueroa, les següents obres:
* Mentir y mudarse a un tiempo: El mentiroso en la Corte (1658)
* Leoncio y Montano (1660)
* Pobreza, amor y fortuna, Madrid (1660)
* A cada paso un peligro (1660)
* La hija del mesonero (1661)
* La dama capitán (1666)
* Vencerse es mayor valor (1670)
* Rendirse a la obligación (1670)

## Referències

* 1 2 3 4 5 Urzáiz Tortajada, Héctor. «Diego de Figueroa y Córdoba». Diccionario bibliográfico español. Real Academia de la Historia. [Consulta: 26 març 2021].
* 1 2 3 Cotarelo y Mori, Emilio «Los hermanos Figueroa y Córdoba: dramáticos españoles del siglo XVII». Boletín de la Real Academia Española, vol. vi, 1919, pàg. 149-192 [Consulta: 26 març 2021].
# Henk F. Moed

Henk F. Moed (Weesp, Països Baixos, 1951 - 20 d'octubre de 2021), va ser un gestor d'informació neerlandès.
Va ser professor titular de metodologies d'avaluació de la investigació al Centre for Science and Technology Studies a la Universitat de Leiden. Va obtenir el 1989 el doctorat en estudis de ciència a la mateixa universitat. Va ser actiu en nombrosos temes de recerca: des de la creació de bases de dades bibliomètriques a partir de dades en brut provinents de Web of science de Thompson Scientific (més tard, Clarivate) i de Scopus d'Elsevier, passant per les anàlisis d'imprecisions en l'adequació de la citació, l'avaluació de les potencialitats i dificultats del factor d'impacte de les revistes, el desenvolupament i l'aplicació d'indicadors de ciència per al mesurament del rendiment de la recerca en les ciències de la vida i en les ciències naturals, fins a arribar als estudis sobre els efectes de la utilització dels indicadors bibliomètrics sobre els mateixos autors i editors de revistes.
El 1999 va rebre la medalla Derek de Solla Price. Del 2010 al 2014 va ser l'assessor científic principal de la casa editorial Elsevier a Amsterdam i va ser director de l'Informetrics Research Group de la divisió de productes Elsevier. El 2004 va editar conjuntament amb Wolfgang Glänzel i O. Schmoch el Handbook on quantitative science and technology research i, el 2005, el Citation analysis in research evaluation, que és un dels pocs llibres de text que hi ha sobre el tema. Va publicar prop de 100 articles d'investigació i va ser editor de diverses revistes.

## Referències

* ↑ «In Memoriam Henk Moed» (en anglès). [Consulta: 24 desembre 2021].
* 1 2 3 «Curriculum Vitae Henk F. Moed (version 15 January 2015)». Sapienza.Università di Roma. [Consulta: 8 febrer 2016].
* 1 2 «Henk F. Moed». OECD. Directorate for Science, Technology and Innovation. Innovation in science, technology and industry. [Consulta: 8 febrer 2016].
* ↑ «Derek John de Solla Price award of the journal 'Scientometrics'». ISSIː International Society for Scientometrics and Informetrics. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 8 febrer 2016].
# 73 aC

L'any 73 aC va ser un any del calendari romà prejulià. En aquell temps, era conegut com a any del consolat de Cassi i Terenci (o, més rarament, any 681 ab urbe condita o de la fundació de la ciutat). L'ús del nom «73 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Regne del Pont

* Tercera Guerra Mitridàtica. Marc Aureli Cota i Luci Licini Lucul·le, havien estat cònsols l'any anterior (74 aC), i iniciaven la lluita contra Mitridates VI Eupàtor, rei del Pont. Mitridates VI, que havia vençut Cota a Calcedònia, assetja Cízic. Lucul·le es manté a la defensiva, i quan Mitridates aixeca el setge de Cízic per dificultats del subministrament per la proximitat de l'hivern, va infligir grans pèrdues a la seva avantguarda quan travessen el riu Esep i més tard a la vora del Granic. Mitridates, amb la seva flota, es retira amb el que li queda de l'exèrcit a Nicomèdia.

### República Romana

* Gai Cassi Longí Var i Marc Terenci Varró Lucul són elegits cònsols.
* Es cònsols proposar una llei coneguda com a lex Terentia Cassia per la qual l'estat podria comprar gra i el podria vendre a baix preu per distribuir-lo a les classes populars.
* Comença la Tercera Guerra Servil. Un grup d'uns 200 gladiadors de l'escola de Càpua, pertanyents a Lèntul Batiat i dirigits per Espàrtac planegen una fugida. Uns 70 homes s'armen amb estris de cuina ("destralons i espets"), i lluiten fins a escapar de l'escola. S'apoderen de diversos carros d'armes i armadures de gladiador. El pretor Clodi Glabre marxa contra ells amb una milícia de 3000 homes, i assetgen els esclaus prop del Vesuvi, bloquejant l'únic camí conegut que baixa de la muntanya, però fracassen en l'intent d'aturar-los.
* Catilina és acusat d'adulteri amb una verge vestal de nom Fàbia, germana de Terència, l'esposa de Ciceró, però se salva pel testimoni favorable de Lutaci Càtul.

## Naixements

* Herodes el Gran, rei de Judea, Galilea, Samària, i Idumea.

## Necrològiques

* Gai Aureli Cota, cònsol l'any 75 aC, nomenat governador de la Gàl·lia, en tornar a Roma demana els honors del triomf. Però el dia abans de la celebració se li obre una antiga ferida i mor el mateix dia.

## Referències

* ↑ Funegan, Jack (et al.). Chronos, kairos, Christos: nativity and chronological studies. Winona Lake [IN]: Eisenbrauns, 1989, p. 115. ISBN 9780931464508.
* ↑ Apià. Història de Roma: Mitridates, XII, 69-78
* ↑ Plutarc. Vides paral·leles: Lucul·le, XIV, 7-13
* ↑ Ciceró. Pro Cluentio, 49
* ↑ Fasti Capitolini
* ↑ Ciceró. In Verrem, III, 70; V, 21
* ↑ Broughton, T. Robert; Marcia L. Patterson. The magistrates of the Roman Republic, vol 2. Cleveland: American Philological Association by the Press of Case Western Reserve University, 1968, p. 109. ISBN 9780891308126.
* ↑ Ciceró, In Catilinam, III, 9; Quint Asconi Pedià Orationum Ciceronis quinque enarratio, 91C
* ↑ «Herodes». GEC. [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ Sal·lusti. Històries, III, 2
# Dienòfil

Un dienòfil és un compost químic amb un o més enllaços múltiples que reacciona amb un diè conjugat en la reacció de cicloaddició de Diels-Alder.
El mot «dienòfil» és una paraula composta de «diè», alquè amb dos dobles enllaços, la partícula «-no-» i «-fil», forma sufixada del mot grec φιλο- philo-, -φιλος -philos, que significa ‘amic’, ‘amant’. Per tant, un dienòfil és un compost que se sent atret pels composts que presenten dobles enllaços conjugats i que reacciona amb ells.
* Tetracianoetilè.
* Crotonaldehid.
* Àcid cinnàmic.
* Anhídrid maleic.
Els dienòfils generalment són alquens amb grups substituents electroatraients (carbonil ${\ce {CO}}$, carboxi ${\ce {-CO2R}}$, cianur ${\ce {-CN}}$ o nitro ${\ce {-NO2}}$) que tenen els seus dobles enllaços amb conjugació amb el doble enllaç de l'alquè. Són exemples de dienòfils el tetracianoetilè ${\ce {(CN)2C=C(CN)2}}$, el crotonaldehid ${\ce {CH3CH=CHCHO}}$, l'àcid cinnàmic ${\ce {C6H5CH=CHCOOH}}$, el maleat de dimetil ${\ce {MeOOCCH=CHCOOMe}}$ i anhídrid maleic.

## Referències

* ↑ «-fil | -fila». Gran Diccionari de la Llengua Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 19 octubre 2022].
* 1 2 Carruthers, W. Cycloaddition reactions in organic synthesis, 1990. ISBN 978-0-08-091232-5.
* ↑ UNIVERSITAT POLITÈCNICA DE CATALUNYA; TERMCAT, CENTRE DE TERMINOLOGIA; ENCICLOPÈDIA CATALANA. Diccionari de química [en línia]. 3a ed. Barcelona: TERMCAT, Centre de Terminologia, cop. 2020. (Diccionaris en Línia) (Ciència i Tecnologia)