OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Can Papanaps

Can Papanaps és una masia situada al costat del Laberint d'Horta, al barri d'Horta de Barcelona. Està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici típic de masia catalana, de dues plantes. El cos de la masia és de planta rectangular, d’una funcionalitat molt lògica, s'organitza en tres crugies perpendiculars a la façana i el cobriment de dues aigües paral·leles a la paret del davant. Construcció senzilla, envoltada d'un petit hort, que ha estat molt modificada per restauracions i afegits posteriors, alguns força recents. Els que foren els seus terrenys de cultiu són ara una petita urbanització d'edificacions modestes en un traçat viari força desordenat i rústec.

## Història

Era propietat del Marquès d'Alfarràs, fins al 30 d'agost de 1791, que va permutar el mas i els terrenys per can Vallhonesta, a tocar de la torre Sobirana, per construir-hi un palau i els jardins del Laberint. Els Vallhonesta, família procedent de Granollers, van tenir masovers a can Papanaps fins al 1928, que hi van anar a viure. Ignasi Vallhonesta era director d'una fàbrica tèxtil de Cardona, però en tancar aquesta la família a anar a viure a can Papanaps, i van obrir una botiga de vins i licors al carrer d'Horta, número 48, que va estar oberta fins al 1952.
El nom de la masia prové d'un antic masover de la finca que tenia un fill un xic curt de gambals, que no es cansava de cridar al seu pare 'Papa, papa i papa', i un dia l'home tip de tant 'papa', li va contestar 'Naps!'. Al noi li va fer gràcia la sortida del pare i continuà cridant-lo, però afegint 'naps', és a dir dient 'Papa-naps'. El sobrenom es popularitzà a través dels anys.

## Referències

* 1 2 «La Font del Gos i entorns». Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Can Papanaps». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 20 maig 2020].
* 1 2 Borràs i Torelló, Mingo. Cròniques d'Horta. El Tinter SAL, octubre 2007.
# Capbussament

El capbussament o cabussament és la inclinació d'un estrat respecte a l'horitzontal, mesurat com l'angle entre la línia de màxim pendent i l'horitzontal. Per indicar completament la posició de l'estrat a l'espai, cal indicar també la direcció (orientació) cap a on s'inclina.
A més del pla d'estratificació, el capbussament pot servir per situar qualsevol altre pla rellevant en geologia, com un pla de falla o els plans d'esquistositat.

## Mesuraments. Angle i direcció

Quan s'estudia l'orientació d'un llit sedimentari inclinat, els geòlegs han de determinar l'angle d'impacte. L’angle d’atac és l’azimut d’una línia horitzontal que sol ser perpendicular a la direcció en què s'inclina un llit sedimentari o la direcció d’immersió. L’angle d'impacte, juntament amb l’angle de capbussament, és important en el mapatge i la interpretació d’estructures geològiques.
El geòleg, amb una brúixola de geòleg, amb un clinòmetre i un nivell, mesura el capbussament dels estrats, dels nivells l'esquistositat, de les falles i les lineacions.

## Representació d'un capbussament en un mapa geològic

Per representar l'orientació espacial dels estrats es fan servir una sèrie de símbols estàndard. L'aspa llarga indica la direcció de la capa (pel que fa al N) i el segment curt indica cap a on bussa la capa. De vegades, a aquest símbol l'acompanya un nombre que indica el valor de l'angle de capbussament (respecte de l'horitzontal). Altres vegades, el símbol de capbussament va acompanyat de diversos segments, tants més com més acusat sigui l'angle de cabussament.

## Referències

* ↑ «Capbussament». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ «capbussament». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* 1 2 3 «Capbussament». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Diferència entre l’azimut i l’elevació. Diferència entre termes i objectes similars» (en anglès). fdfds.org, 22-06-2021. [Consulta: 30 setembre 2022].
* ↑ «Com es fa un mapa geològic?». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, 2022. Arxivat de l'original el 2022-09-30. [Consulta: 30 setembre 2022].
* ↑ Díaz de Terán, J.R.. «Tema 4. Cartografía Geológica» (PDF) (en castellà) p. 17. Universidad de Cantabria, 2022. Arxivat de l'original el 2022-09-30. [Consulta: 30 setembre 2022].

## Enllaços externs

Realització i interpretació de talls geològics Arxivat 2022-09-30 a Wayback Machine.

## Vegeu també

* Cuesta
# Capitalitat Cultural Valenciana

La Capitalitat Cultural Valenciana és una designació impulsada per l'Institut Valencià de Cultura, organisme depenent de la Conselleria de Cultura de la Generalitat, que s'atorga durant el període d'un any a dos municipis del País Valencià, una ciutat i un poble (amb la xifra de 5.000 habitants com a divisòria entre les dues modalitats), que hagen presentat la millor proposta quant a la qualitat i la quantitat d'esdeveniments culturals.
La concurrència al procediment de designació està oberta a tots els municipis del territori que desitgen participar-hi, i un jurat selecciona la proposta que complisca amb "una carta de motivació, un projecte d’activitats de durada anual, un estudi de les infraestructures culturals disponibles al municipi i un informe de les despeses que anualment s'hi dediquen a matèries culturals". La recepció de la Capitalitat Cultural representa una inversió de la Conselleria en matèria d'espectacles culturals: exposicions, representacions teatrals, congressos de cultura, etc.

## Les Capitalitats Culturals Valencianes

* Any 2017-18
Gandia (única capital)
* Any 2018-19
Sagunt (ciutat) | Potries (poble)
* Any 2019-20
Altea (ciutat) | Vilafranca (poble)
* Any 2020-21
Alcoi (ciutat) | Bocairent (poble)
* Any 2021-22
Alzira (ciutat) | Aielo de Malferit (poble)

## Referències

* ↑ «Capitalitat Cultural Valenciana a l'IVC».
* ↑ Garsán, Carlos «Compromís y PSPV se reparten la totalidad de capitales culturales». València Plaza, 20-10-2021 [Consulta: 12 agost 2022].
# Capses d'Investigació

Capses d'Investigació és una etiqueta que s'utilitza per donar nom a experiències educatives molt diferents entre si pel que fa a objectius i formulació, de la mateixa manera que passa amb Capses d’Aprenentatge.Tot i estar actualment força estès el seu ús, no és un nom que es correspongui a una única metodologia d'aprenentatge o organització consolidada i amb prou marc teòric
Des de 2011 a l'Escola Miquel Martí i Pol s'utilitza el nom Capses d'Investigació per referir-se a una manera de proposar aprenentatges a l’aula amb processos d’indagació autònoms a partir de reptes. S'intenten crear les condicions perquè cada infant pugui desenvolupar competències personals que sovint no tenen un espai horari pensat especialment per desenvolupar-se. La intenció és potenciar i aprofitar l’esperit investigador que tenen nens i nenes per contribuir al seu aprenentatge, sobretot al desenvolupament de la seva autonomia. L'objectiu principal de les Capses d'Investigació és que l'alumnat aprengui a dissenyar accions, a planificar, a prendre decisions, a recollir i interpretar dades, que aprengui, en definitiva, a indagar. En coherència amb aquest objectiu es dona llibertat a l'alumnat per decidir quin repte vol abordar, amb quins companys i quan de temps necessita.
La proposta parteix dels principis pedagògics i didàctics que parlen de la importància que té per a l’aprenentatge intentar donar resposta a preguntes que interessen a l'aprenent i per a les quals no és senzill trobar resposta únicament amb cerca d’informació.
Posteriorment, des de 2018, altres escoles s'hi han unit formant la Xarxa d'Escoles Investiguem per Comprendre auspiciada per l'Institut de Ciències de l'Educació de la Universitat Autònoma de Barcelona.
Per la utilització poc consensuada acadèmicament de l'etiqueta Capses d'Investigació, als centres que formen part de la Xarxa d'Escoles Investiguem per Comprendre s'acostuma a utilitzar el nom Investiguem per Comprendre. Si algunes de les propostes d'indagació que plantegen són presentades en capses és només per poder contenir el material necessari o evocador per al procés que volen provocar.

## Referències

* ↑ Díez Vañó, Albert «Investiguem per Comprendre: propostes d’indagació». Guix: Elements d'acció educativa, 482, 2021, pàg. 31. ISSN: 0213-8581.
* ↑ Terricabras Güell, Mireia Anàlisi de l’activitat científica que promouen les caixes d’aprenentatge, 01-05-2021, pàg. 7.
* ↑ Màrquez, Conxita «Plantejar bones preguntes: El punt de partida per mirar, veure i explicar amb sentit». Aprendre ciència tot aprenent a escriure ciències., 01-01-2003.
* ↑ «Reptes d’indagació per Primària – Innovació, coneixement i transferència». [Consulta: 13 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Vídeo Mirades de Mestres comentat pel pedagog Gino Ferri.
# Caranquis

Els caranquis foren una ètnia ameríndia que va desenvolupar la cultura Cara, que va florir a la costa de l'Equador, on ara és la província de Manabí, al primer mil·lenni de la nostra era.

## Història

Al segle X dC, van seguir el riu Esmeraldas fins a l'alta vall andina que es va desenvolupar com la ciutat de San Francisco de Quito. Van derrotar la tribu local dels Quitu i van establir un regne. La cultura combinada Quitu-Cara també es coneixia com la civilització Shyris o Scyris, o la civilització Caranqui, va prosperar des del 800 dC fins a la dècada del 1470.
Durant més de quatre segles sota els reis, anomenats "shyris", del Cara, el Regne de Quito va dominar gran part de les terres altes de l'Equador modern. Els cara i els seus aliats van ser derrotats a les èpiques batalles de Tiocajas i Tixán el 1462, per un exèrcit de 250.000 homes dirigits per Túpac Yupanqui, el fill de l'Emperador dels Inca. Després de diverses dècades de consolidació, el Regne de Quito es va integrar a l'Imperi Inca.
El 1534 la cultura Quitu-Cara fou conquerida pels espanyols. Es van extingir com a tribu principalment a causa de l'exposició a noves malalties infeccioses europees, que van patir un gran nombre de víctimes mortals. A més, els conqueridors espanyols es van casar amb dones de Quitu-Cara. Els seus descendents van continuar casant-se, produint la població mestissa de la regió que es va anar desconnectant de la seva ascendència indígena.
Els historiadors Jacinto Jijón y Caamaño i Alfredo Pareja Diezcanseco van qüestionar l'existència d'aquest Regne i van suggerir que es tractava d'un llegendari relat prehispànic. No s'havia trobat cap prova arqueològica de Quitu.
Però, a principis del segle XXI, es va trobar una important troballa de tombes sofisticades, que data del 800 dC, al barri de Quito, de la Florida. Mesuren 20 metres de profunditat i contenen les restes d'un total de 10 individus en tres nivells, acompanyats de productes greus de tèxtils, peces tallades i menjar i beguda per al més enllà. El Museu de Florida es va inaugurar el 2010 al barri per contenir artefactes i material interpretatiu relacionat amb la cultura Quitu, incloses les figures d’un home i una dona vestides amb roba tradicional Quitu.

## Llegat

La llengua caranqui es conserva en topònims, com la ciutat de Carán, i el terme marcial Shyri, encara en ús a l'exèrcit equatorià.

## Referències

* ↑ "Ecuador Culture & Human History of the Northern Andes." Arxivat 13 May 2011$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. Ecuador Travel Guide. (retrieved 3 May 2011)
* ↑ Cevallos Alfredo Tinajero and Amparo Barba González "Chronology of a Brief History of Ecuador". No date.
* ↑ "Entre mitos y fábulas: El Ecuador Precolombino." Arxivat 4 November 2010$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. Ernesto Salazar. (retrieved 30 Sep 2012)
# Carlos Barrera Sánchez

Carles Barrera Sánchez, més conegut com a Carlos Barrera Sánchez (Viella, 3 de desembre de 1950 - 7 d'abril de 2022) va ser un polític aranès, membre de Convergència Democràtica Aranesa. Va ser Síndic d'Aran del 7 de juny de 1995 al 18 de juny del 2007 i del 18 de juny de 2011 al 18 de juny de 2019, any en què es va retirar de la primera línia política.
Carlos Barrera nasqué a Vielha, la capital de la Val d'Aran, el 1950. Cap als anys seixanta va marxar amb la seva família a Barcelona, on va estudiar mestria industrial. Treballà a FECSA abans de tornar el 1972 a la Vall d'Aran. Durant la transició formà part de l'associació veïnal Es Tersús i d'Unitat d'Aran, amb la qual es presentà a les eleccions municipals de 1979. Ocupà aleshores una regidoria a l'ajuntament de Vielha. Tanmateix, quan aquesta formació política va passar a formar part del Partit dels Socialistes de Catalunya abandonà la política fins al 1995. Aleshores es presentà al càrrec de Síndic d'Aran per Convergéncia Democràtica Aranesa i fou elegit. Durant el procés independentista català sempre es va mostrar partidari de la vinculació de la Vall d'Aran a Catalunya. Després de la davallada electoral de les eleccions araneses de 2019, on el seu partit, CDA, va traure el pitjor resultat de la seua història i Barrera perdé la possibilitat de ser reelegit síndic, el 5 de juny de 2019, abans de la cerimònia d'investidura del nou síndic, va anunciar que dimitia de conseller i que es retirava de la política.

## Referències

* ↑ «S'ha mort l'ex-síndic d’Aran Carlos Barrera». VilaWeb, 07-04-2022 [Consulta: 8 abril 2022].
* ↑ Biografia al web del Consell d'Aran
* ↑ Carlos Barrera, investit de nou síndic d'Aran Arxivat 2018-01-19 a Wayback Machine., catalunyadiari.com, 16 de maig de 2015
* ↑ Reunió del sindic d'Aran Carlos Barrera i el vicesíndic Luís Carlos Medina amb el President Carles Puigdemont, abril de 2017
* ↑ El síndic d'Aran diu que l'accés als llocs de votació serà impossible per manca de suport popular, El Punt-Avui, 28 de setembre de 2017
* ↑ Àlvar, Llobet «El síndic d'Aran es retira de la política». NacióLleida, 05-06-2019 [Consulta: 7 juny 2019].

## Enllaços externs

* Carlos Barrera: "Som incapaços d'imaginar una Vall d'Aran fora de Catalunya", ccma.cat, 17 d'agost de 2014
# Cartera (Finances)

En finances, una cartera és una col·lecció d'inversions.

## Definició

Una cartera és qualsevol combinació d'actius financers com ara accions, bons i efectiu. Les carteres poden estar en mans d'inversors individuals o gestionades per professionals financers, fons de cobertura, bancs i altres institucions financeres.
La majoria de gent està d’acord que una cartera s'ha de fer segons el risc que pot assumir l’inversor, el temps que té i el que vol aconseguir. El preu de cada actiu pot afectar la proporció entre el risc i el benefici de la cartera.
A l'hora de determinar l'assignació d'actius, l'objectiu és maximitzar la rendibilitat esperada i minimitzar el risc. Aquest és un exemple d'un problema d'optimització multiobjectiu: hi ha moltes solucions eficients disponibles i la solució preferida s'ha de seleccionar considerant un compromís entre risc i rendibilitat. En concret, una cartera A està dominada per una altra cartera A' si A' té un guany esperat més gran i un risc menor que A. Si cap cartera domina A, A és una cartera òptima de Pareto. El conjunt de rendiments i riscos òptims de Pareto s'anomena frontera eficient de Pareto per al problema de selecció de carteres de Markowitz. Recentment, a la literatura s'ha suggerit un enfocament alternatiu per a la diversificació de carteres que combina risc i rendibilitat en el problema d'optimització.

## Descripció

Hi ha moltes menes de carteres, com ara la cartera de mercat i la cartera d'inversió zero. L'assignació d'actius d'una cartera es pot gestionar utilitzant qualsevol dels enfocaments i principis d'inversió següents: ponderació de dividends, ponderació igual, ponderació de capitalització, ponderació de preus, paritat de risc, el model de fixació de preus d'actius de capital, teoria de preus d'arbitratge, l'índex Jensen, el ràtio de Treynor, el ràtio de Sharpe, el model de valor en risc, la teoria de la cartera moderna i altres.
Hi ha diversos mètodes per calcular el rendiment d'una cartera. Un mètode tradicional és utilitzar rendiments ponderats per diners trimestrals o mensuals. Tanmateix, el veritable mètode ponderat en el temps és un mètode preferit per molts inversors als mercats financers. També hi ha diversos models per mesurar l'atribució de rendiment d'una cartera en comparació amb un índex o un índex de referència, en part vist com a estratègia d'inversió.

## Vegeu també

* Capital asset pricing model

## Referències

* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques - Llengua catalana». [Consulta: 12 agost 2024].
* ↑ Hatemi-J, A.; El-Khatib, Y. Economics Letters, 135, C, 2015, pàg. 424–427. DOI: 10.1016/j.econlet.2015.08.021 [Consulta: 14 agost 2016].
# Casa de Cristoforo Colombo

La casa de Cristoforo Colombo a Gènova, Itàlia, és una reconstrucció del segle xviii de la casa on va créixer Cristòfor Colom. Estava situada a la Porta Soprana per fora de les muralles de Gènova, construïdes al s.XIV.

## Descripció

La casa es troba fora de les muralles de Gènova del segle XIV. Durant el Renaixement, la zona esdevé objecte d'una intensa construcció, constituïda principalment per habitatges públics.
Colom va néixer el 1451 i els documents històrics indicaven que Colom va viure aquí entre 1455 i 1470 aproximadament. En aquest moment, la casa tenia dos o potser tres pisos, amb una botiga a la planta baixa, i la porta d'entrada a l'esquerra de la botiga.

## Història

Segons l'historiador Marcello Staglieno, la casa original va ser destruïda durant el bombardeig francès de Gènova el 1684. Va ser reconstruïda a principis del segle xviii sobre les ruïnes de la casa, que per la documentació coetània, es va considerar com la casa original i de la que quedaven només els fonaments. L'estructura reconstruïda tenia una alçària de cinc pisos. Tanmateix, els pisos superiors es van construir col·locant les seves bigues sobre edificis veïns. Per raó de l'enderrocament d'aquests edificis veïns cap a l'any 1900, en el marc de la construcció de la Via XX Settembre, es van retirar els pisos superiors d'aquest edifici, que no hi podien ser el s.XV i es va reduir a l'alçada a l'actual de dos pisos.
Actualment l'edifici funciona com a museu, sota la gestió de l'associació cultural genovesa "Porta Soprana". La seva ubicació cèntrica i l'aparcament proper el converteixen en un lloc de trobada popular entre els genovesos.

## Galeria

* La casa de Cristòfor Colom a la planta Sant'Andrea de Gènova
* El claustre de Sant'Andrea
* El claustre de Sant'Andrea
* Les dues torres que donen a Porta Soprana

## Referències

* 1 2 Poleggi, E.; Croce, I. Ritratto di Genova nel '400. Veduta d'invenzione. Ediz. italiana e inglese: (en italià). SAGEP, 2020. ISBN 978-88-6373-704-2.
* 1 2 Beneš, C.E.. A Companion to Medieval Genoa. Brill, 2018. ISBN 978-90-04-36061-7.
* ↑ Almagià, R.; Italy. Ministero degli affari esteri Gli italiani primi esploratori dell' America (en italià). La Libreria dello stato, 1937.
* ↑ «Casa di Colombo (Columbus' House)». Museums in Genoa. [Consulta: 31 maig 2024].
# Castellar del Riu

Castellar del Riu és un municipi de la comarca del Berguedà, amb seu administrativa al nucli d'Espinalbet.

## Geografia

* Llista de topònims de Castellar del Riu (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets…; hidrografia: rius, fonts…; edificis: cases, masies, esglésies…).

## Demografia

| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Espinalbet | 136 |
| Llinars de l’Aiguadora | 19 |
| els Rasos de Peguera | 8 |
| Castellar del Riu | 6 |
| Font: Idescat ||
Evolució demogràfica :
| 1497 | 1515 | 1553 | 1787 | 1887 | 1900 | 1920 | 1950 | 1970 | 2010 | 2024 |
| 2 | 6 | 11 | 348 | 292 | 307 | 270 | 273 | 163 | 163 | 163 |

## Cultura i patrimoni
### Patrimoni i llocs d'interès

* Pi de les Tres Branques, un pi centenari de 28 metres d'alçada i 6 de circumferència
* Torrent dels Porxos

### Festes i tradicions

* Aplec del Pi de les Tres Branques. Aquest aplec s'inicià l’any 1904, però suprimit el 1924 per la Dictadura de Primo de Rivera. Fou restaurat el 1980.
* Festa Major. Sant Miquel (29 de setembre)
* Gala de Corbera

## Vegeu també

* Escuts i banderes del Berguedà
* Guillem de Berguedà

## Referències

* 1 2 «Castellar del Riu». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia, s.d. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «Llocs d'interès». Ajuntament de Castellar del Riu, sd. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «Castellar del Riu (Berguedà - Barcelona)». Femturisme. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «Festes i fires». Ajuntament de Castellar del Riu. [Consulta: 3 setembre 2022].
* ↑ «Gala de Corbera». Ajuntament de Castellar del Riu. [Consulta: 3 setembre 2022].

## Enllaços externs

* Castellar del Riu - Lloc web oficial
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Caș

Caș (pronunciat en romanăes: [kaʃ]) és un tipus de formatge fresc semitou blanc produït a Romania. Es fa quallant la llet d’ovella o de vaca amb quall i escorrent el sèrum. El formatge resultant està sense sal o lleugerament salat. Si s'emmagatzema en salmorra, el caș es converteix en telemea després de 2-3 setmanes.
El formatge caș també s'utilitza per elaborar altres tipus de formatge com el Brânză de burduf i el Cașcaval.

## Referències

* ↑ «Definition of caş» (en romanès). DEX on line. Arxivat de l'original el 2010-12-06. [Consulta: 28 agost 2021].
* ↑ «Cheese Making and the Varieties of Cheese». Arxivat de l'original el 2018-09-11. [Consulta: 28 agost 2021].
* ↑ Donnelly, Catherine. The Oxford Companion to Cheese. Oxford University Press, 25 October 2016, p. 81. ISBN 978-0-19-933089-8.
* ↑ Tamime, A. Y.. Feta and Related Cheeses. Elsevier, 1 January 1991, p. 16. ISBN 978-1-84569-822-5.
* ↑ Foodcrafting in Romania – Milk