OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joaquim Maria Bover de Rosselló

Joaquim Maria Bover de Rosselló (Sevilla, 1810 - Ciutat de Mallorca, 1865) va ser un polígraf mallorquí.

## Biografia

Va ser continuador de la tradició cultural iniciada a Mallorca pel paborde Terrassa, fra Gaietà de Mallorca, el pare Lluís de Vilafranca i Bonaventura Serra i Ferragut, entre d'altres. Destacà com historiador, poeta, col·leccionista, antiquari, bibliòfil, i numismàtic. Dedicà gran part de la seva vida a recollir, transcriure i extractar manuscrits i documents diversos, amb els quals formà una col·lecció de 18 volums en quart que denominava Miscelánea erudita mayoricense, a la qual acudia per redactar les seves obres.
En reconeixement de la seva tasca, el 28 de febrer del 1833, l'Ajuntament de Palma accedí a la seva petició i li atorgà el títol de cronista general del Regne de Mallorca, concessió que revocà, per diversos motius, un mes després. Va ser fundador de l'Acadèmia Mallorquina de Literatura, Antiguitats i Belles Arts (1837); membre corresponent de la Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona (1838) i de la Reial Acadèmia de la Història de Madrid (1839), entre d'altres.

## Obres

Obres de caràcter històric:
* Noticias histórico-topográficas de la Isla de Mallorca (1836)
* Memoria de los pobladores de Mallorca después de la última conquista por don Jaime I de Aragón (1838).
* Disertación histórica sobre el sitio que ocupó el pueblo latino de Cunium en la época de los romanos (1839).
* Diccionario histórico geográfico estadístico de las islas Baleares (1846).
* Historia de la casa real de Mallorca y noticia de las monedas propias de esta isla (1855).
Obres sobre la noblesa mallorquina:
* Historia genealógica de la casa Dezcallar en el reino de Mallorca (1846).
* Historia genealógica de los barones de Lloseta, Condes de Ayamans (1849).
* Nobiliario mallorquín dedicado a la Reina Nuestra Señora (1850).
Obres de caràcter biogràfic i bibliogràfi:
* Memoria biográfica de los mallorquines que se han distinguido en la antigua y moderna literatura (1842).
* Varones ilustres de Mallorca (1847).
* Biblioteca de escritores baleares (1868).
* Diccionario bibliográfico de lasp ublicaciones periódicas de las Baleares (1862).
* Imprentas de las islas Baleares (1862),
Entre els seus escrits inèdits destaca el
* Diccionario manual mallorquín-castellano.
També va escriure poemes en català antic, literari i dialectal, que romangueren inèdits.

## Referències

* ↑ «Bover de Rosselló, Joaquim Maria». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 240-241. ISBN 84-8661702-2.

## Enllaços externs

* El fons personal de Joaquim Maria Bover de Rosselló es conserva a la Biblioteca de Catalunya
# Jean Bourlès

Jean Bourlès (Pleyber-Christ, 17 d'agost de 1930 - Plougonven, 30 de març de 2021) va ser un ciclista francès que fou professional entre 1954 i 1965, anys en els quals aconseguí 78 victòries. En el seu palmarès destaca la 16a etapa del Tour de França de 1957 entre Barcelona i Acs, marcada per la tràgica mort del periodista Alex Virot. Un cop acabada aquesta etapa continuà corrent, com a aficionat, fins al 1968, aconseguint 17 victòries en aquest període.

## Palmarès

* 1954
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Oest
* 1957
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Tour de Normandia
* 1963
** 1r al Circuit de Finisterre
** 1r de la mig-agost Bretona
* 1964
** 1r al Circuit de les Argelagues Verdes a Maël-Pestivien
** 1r al GP Ouest France-Plouay
* 1965
** Vencedor d'una etapa al Circuit de la Sarthe

### Resultats al Tour de França

* 1957. 36è de la classificació general i vencedor d'una etapa
* 1958. Abandona (21a etapa)

## Referències

* ↑ «Morlaix. L’ancien vainqueur d’étape du Tour de France, Jean Bourlès, nous a quittés», 30-03-2021.
* ↑ «matchID - Moteur de recherche des décès». [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «BOURLÈS Jean (Jean Yves)». [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Palmarès de Jean Bourlès (Fra)». [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «L’Aurore» (en francès). [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Jean Bourlès, baron de Bretagne Equipes françaises de cyclisme professionnel coureurs français UCI LNC la ligue». [Consulta: 17 agost 2019].

## Enllaços externs

* Palmarès de Jean Bourlès (francès)
# Portada/article novembre 19
## Història del Japó

La història del Japó (日本 の 歴史 o 日本史, Nihon no rekishi/Nihonshi) és la successió dels fets esdevinguts dins l'arxipèlag japonès, amb l'aparició de fets aïllats per la seva naturalesa geogràfica com a nació insular i també per fets influenciats, en primer lloc, per l'Imperi de la Xina, el qual va definir el seu llenguatge i escriptura i, entre d'altres, la seva cultura política. D'altra banda, compta també amb la influència occidental, que converteix el país en una nació industrial, fins a aconseguir exercir una esfera d'influència i una expansió territorial sobre l'àrea del Pacífic, però que després de la Segona Guerra Mundial es va aturar, i va mantenir un esquema de nació industrial amb vincles a la tradició cultural del país.
# 1800
## Esdeveniments
### Països Catalans

* Construcció de la masia de Can Cots a Guixers

### Resta del món

* 20 de març - Alessandro Volta va escriure a la London Royal Society descrivint la tècnica per produir corrent elèctric utilitzant la seva pila.
* 1 de maig - Començament del pontificat de Pius VII.
* 14 de juny - Marengo (Alessandria, Piemont, Itàlia): Napoleó Bonaparte guanya la batalla de Marengo contra l'exèrcit del Sacre Imperi Romanogermànic durant la guerra de la Segona Coalició.
* 16 de juliol - La Paz (Bolívia): la ciutat proclama la seva independència de l'Imperi Espanyol, forma la Junta Tuitiva, cosa que fa que esdevingui el primer govern independent de l'Imperi espanyol a Amèrica.
* 4 de setembre - Malta: l'exèrcit francès es rendeix al final del Setge de Malta (1798–1800) en el curs de les Guerres de la Revolució Francesa. Després d'això, els britànics van ocupar l'illa de Malta.
* 1 d'octubre - Palau Reial de La Granja de San Ildefonso (Província de Segovia): França i Espanya signen el Tractat de Sant Ildefons de 1800 en la qual el segon estat cedeix la Louisiana al primer i fan un acord d'amistat després de la Revolució Francesa.
* 3 de desembre - Hohenlinden (Baviera, Alemanya): l'exèrcit de la Primera República Francesa guanya de manera decisiva la batalla de Hohenlinden contra les forces d'Àustria i de l'electorat de Baviera.

## Naixements
### Països Catalans

* 3 de març, Torredembarra: Joan Güell i Ferrer, economista i industrial català.

### Resta del món

* 7 de gener, Finger Lakes, Nova York, EUA: Millard Fillmore, advocat i 13è president dels Estats Units.
* 13 de març, Istanbul (Imperi Otomà): Koca Mustafa Reşit Paixà home d'estat i gran visir otomà (m. 1858)
* 9 de maig, Torrington, Connecticut,(EUA): John Brown, abolicionista estatunidenc que va creure i va advocar per la insurrecció armada com l'única manera de derrocar la institució de l'esclavitud als Estats Units (m. 1859)
* 1 de desembre, Viena, Louise Rogée, cantant i actriu alemanya (m. 1825).
* 4 de desembre, Copenhaguen: Emil Aarestrup, poeta danès.

## Necrològiques

* 27 d'abril, Sant Petersburg: Yevstigney Fomin, compositor rus del Classicisme.
* 26 de setembre - Boston, Massachusetts (EUA): William Billings, considerat com el primer compositor coral americà (n. 1746).
* Ernst Friedrich Roesler, organista alemany.

## Referències

* ↑ «Battle of Marengo | Summary» (en anglès). [Consulta: 11 juny 2020].
* 1 2 Diccionario Akal de historia del siglo XIX. Tres Cantos: Akal, 2007. ISBN 84-460-1848-9.
* ↑ Kürschner, Joseph. «Holtei, Louise von». A: Allgemeine Deutsche Biographie (en alemany). tom 13. Historische Kommission bei der Bayerischen Akademie der Wissenschaften, 1881, p. 6 [versió en línia].
* ↑ Diccionario enciclopédico de la música. 1a. ed. en español. México, D.F.: Fondo de Cultura Económica, 2009. ISBN 978-607-16-0020-2.
# Sant Esteve de Tordera

Sant Esteve de Tordera és una església del municipi de Tordera (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. La part baixa del campanar és d'estil preromànic, la part mitjana romànica del segle xi, i la part alta és un afegit d'estil gòtic del segle xvi. El dia de Sant Bartomeu apòstol del 1817 van acabar les obres de construcció de l'església, d'estil neoclàssic i façana barroca.

## Descripció

Sant Esteve de Tordera és al centre històric de la població, , prop del riu. És és d'estil barroc i neoclàssic, encara que conserva la torre del campanar d'un primitiu edifici romànic. L'actual edifici fou construït entre 1780 i 1817. Té un cos de tres naus, i planta de creu llatina. La façana és llisa amb un important portal barroc al que s'accedeix per una escalinata, flanquejat per dues columnes. La cornisa és truncada, amb una fornícula que conté la imatge del patró. Dos balcons amb balustres, també ornen la façana. A l'interior, d'estil neoclàssic molt transformat, l'església contenia a principis del segle xx importants obres d'art, desaparegudes l'any 1936 durant la Guerra Civil.

### Campanar

A la part inferior de la torre del campanar hi ha les restes del primitiu edifici romànic amb l'arrencament de la volta ben visible. La torre és de planta quadrada de tres pisos. El primer presenta una finestra adovellada. El segon mostra finestres geminades separades per columnes amb capitells mensuliformes. I al darrer, d'estil gòtic trobem dos grans finestrals d'arcs apuntats. Totes les obertures es repeteixen a les quatre façanes. La coberta és piramidal.

## Història

Les primeres dades històriques comprovades són de l'any 977 quan queda constància la donació feta per Ponç i altres nobles a Hildesind, abat del monestir de Sant Pere de Rodes. El campanar és l'únic vestigi que queda de l'antiga església romànica, que fou enderrocada per construir l'actual. Diversos cronistes del segle x fan referència a una important església de Sant Esteve de Tordera. Això fa suposar que és molt més antiga i que a la base seria un edifici preromànic. Damunt s'hi construí una altra que fou consagrada a la segona meitat del segle xi per Berenguer, bisbe de Girona (1032-1091) a la qual correspon l'actual campanar.
El 3 de juliol de 1737, el llavors bisbe de Girona, Baltasar Basteri i Lledó, dona l'autorització per a bastir un temple més capaç i proporcionat. La duració de les obres de construcció de l'actual temple parroquial sobre l'anterior durà solament trenta-set anys, entre el 1780 i el 1817, seguint els plans de l'arquitecte Joan Fàbregas, resident a Barcelona.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Esteve de Tordera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 febrer 2016].
# Rolf Graf

Rolf Graf (Unterentfelden, 19 d'agost de 1932 - Baden, 18 de gener de 2019) va ser un ciclista suís que fou professional entre 1952 i 1963. En aquests anys aconseguí 38 victòries. Abans de passar al professionalisme va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1952 disputats a Hèlsinki, on fou l'abanderat en la cerimònia de clausura.
Entre els seus triomfs destaquen tres Campionats de Suïssa, una Volta a Suïssa, tres etapes al Tour de França, una al Giro d'Itàlia i una Gant-Wevelgem.

## Palmarès

* 1954
** 1r a la Gant-Wevelgem
** 1r a la Lucerna-Engelberg
** 1r al Premi de Soleure
* 1955
** Vencedor d'una etapa al Tour de Romandia
** 1r al Gran Premi de Lugano
** 1r al Gran Premiet de Suïssa
** 1r al Premi de Locarno
* 1956
** Campió de Suïssa en ruta
** 1r a la Volta a Suïssa i vencedor de 2 etapes
** 1r al Trofeu Baracchi, amb André Darrigade
** 1r al Gran Premi de Locle
** 1r al Gran Premi de Ravena, amb Hugo Koblet
** 1r al Gran Premi René Strehler
** Vencedor d'una etapa del Gran Premio Ciclomotoristico
* 1957
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa
** 1r al Premi de Basilea
* 1958
** 1r al Gran Premi de Locle
* 1959
** Campió de Suïssa en ruta
** Vencedor de 2 etapes al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Giro d'Itàlia
** Vencedor d'una etapa al Tour de Romandia
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Suïssa
* 1960
** 1r al Gran Premi Longines
** 1r al Premi de Niça
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
* 1961
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Suïssa
** Vencedor d'una etapa a la Menton-Roma
** 1r al Tour del Cantó de Ginebra
** 1r al Premi de Zuric
* 1962
** Campió de Suïssa en ruta
** 1r al Tour del Nord-oest
** 1r al Tour del Cantó de Ginebra
** 1r al Gran Premi de Lugano
** Vencedor d'una etapa al Tour de Romandia

### Resultat al Tour de França

* 1954. Abandona (20a etapa)
* 1955. Abandona (9a etapa)
* 1957. Abandona (7a etapa)
* 1959. 21è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1960. 70è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1961. 60è de la classificació general

### Resultat al Giro d'Itàlia

* 1953. Abandona
* 1959. 29è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1961. Abandona (7a etapa)

## Referències

* ↑ «GRAF Rolf», 04-12-2024. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Palmarès de Rolf Graf (Sui)», 08-12-2024. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Olympedia – Rolf Graf». [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Rolf GRAF» (en italià). [Consulta: 16 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Palmarès de Rolf Graf (francès)
# Premis YoGa 2011

Els 22è Premis YoGa foren concedits al "pitjoret" de la producció cinematogràfica de 2010 per Catacric la nit de l'1 al 2 de febrer de 2011 "en un lloc cèntric de Barcelona" per un jurat anònim que ha tingut en compte les apreciacions, comentaris i suggeriments dels lectors de la seva web, de Facebook i de Twitter.

## Guardonats

| Secció | Premi | Nom | Guanyador |
| Cinema estranger | Pitjor pel·lícula | "Los antojos de Julia" | Menja, resa, estima |
| Cinema estranger | Pitjor director | "Vuelve a Alemania, Pepe" | Florian Henckel von Donnersmarck, per The tourist |
| Cinema estranger | Pitjor actor | "3D (desenfocados, desorientados y desubicados)" | Liam Neeson, Gerard Butler i Ralph Fiennes, pels seus treballs de 2010 |
| Cinema estranger | Pitjor actriu | "Copias certificadas" | Jennifer Aniston, per El caça-recompenses, Love happens i Un petit canvi |
| Cinema espanyol | Pitjor pel·lícula | "Putty woman" | DiDi Hollywood |
| Cinema espanyol | Pitjor direcció | "Muerte entre las flores" | Fernando León de Aranoa, per Amador |
| Cinema espanyol | Pitjor actor | "Que se mueran los feos" | Mario Casas, per Tres metros sobre el cielo |
| Cinema espanyol | Pitjor actriu | "La teta y la trompeta" | Elsa Pataky per DiDi Hollywood i Carolina Bang per Balada triste de trompeta (ex aequo) |
| Cinema espanyol | Uno de los nuestros | "Infiltrado" | Pere Vall, pels seus treballs com actor a diverses pel·lícules |
| Especials | Productor | "Dónde estará Mi-Ñarro" | Productor de, entre d'altres, L'oncle Boonmee, que recorda les seves vides passades, O Estranho Caso de Angelica, La mosquitera, Aita, Blow Horn i Familystrip |
| Especials | Premis | "Chorizos Kaplan" | Premis Gaudí |
| Especials | Leyes | "Con De la Iglesia hemos topado" | Llei Sinde |
| Especials | Publicitat | "Moco deluxe" | Tràiler de Torrente 4: Lethal crisis |

## Referències

* ↑ Premios YoGa 2011: los anti-Goya y sus cachondas categorías, espinof.com, 4 de febrer de 2011
* ↑ Los anti-premios YoGa eligen a 'DiDi Hollywood' como la peor película española de 2010, ABC, 2 de febrer de 2011
* ↑ 'Campamento Flipy' nominada a peor película del año, El Mundo, 14 de gener de 2011
* ↑ Primeros candidatos a los YoGa, los ‘razzie’ españoles, Cinemanía, 14 de gener de 2011

## Enllaços externs

* 22è Premis YoGa a catacric.org
* 'DiDi Hollywood' y 'Come, reza, ama', las peores según los YoGa, ecartelera, 4 de febrer de 2011
# Duncan Dhu

Duncan Dhu és un grup musical de pop rock basc format a Sant Sebastià (País Basc) el 1984. Els seus membres originals foren Mikel Erentxun (ex-cantant del grup Aristogatos), Diego Vasallo i Juan Ramón Viles (membres del grup Los Dalton).
El seu estil estava basat en un pop-rock acústic i senzill amb tocs de rockabilly que contrastava amb el rock radical de l'escena basca del moment. En els anys 80 foren fitxats per la companyia Grabaciones Accidentales S.A., i contribuïren amb dues cançons ("Mi amor" y "Bésame mucho") al disc recopilatori de nous grups: La única alternativa.
El 1985 graven el seu primer disc, Por tierras escocesas, i un any després Canciones (produïts per Paco Trinidad), amb temes que agafaren gran popularitat i van aconseguir vendre més de 175.000 còpies. La seva cançó "Cien gaviotas" va ser declarada "cançó de l'any" per moltes emissores de ràdio. A aquest van seguir el 1987 El grito del tiempo, amb 400.000 còpies venudes, que els van convertir en el grup espanyol més venedor de 1987, amb singles com "En algún lugar" o "Una calle de París", i Grabaciones olvidadas en 1989. Els tres es convertiren en dos després de la marxa de Juan Ramón Viles i aquell mateix any va eixir al mercat el disc doble Autobiografía, amb col·laboracions de Black i Sam Brown, entre d'altres. Autobigrafía fou el primer àlbum editat en format de CD en castellà i a més doble, i amb ells van fer la gira "Worltour 90".
El 1992, protagonitzaren el concert amb major afluència de públic de la història del pop espanyol amb 120.000 persones en l'Exposició Universal de Sevilla de 1992. Seguiren discos en solitari (Naufragios per part de Mikel, amb 250.000 còpies venudes, i Realidad virtual de rock'n'Roll de Diego, disc d'or, Piedras, el 1994 i un disc en directe, Teatro Victoria Eugenia.
Des d'aleshores s'han enfocat més a les seves carreres en solitari, sense oblidar el recopilatori Colección 1985-1998, amb 350.000 còpies dobles venudes, que el convertirien en el recopilatori més venut del pop espanyol. I l'últim treball d'estudi com a Duncan Dhu, Crepúsculo, de 2001. El 2005, i amb motiu del seu 20è aniversari, es va gravar un disc tribut on diversos grups del panorama estatal reten homenatge cantant les seves cançons (Hombres G, Revólver, Despistaos, El Canto del Loco, Andrés Calamaro, Álex Ubago, La Oreja de Van Gogh), i a més editen un disc amb els grans èxits, complementat amb un CD de peculiaritats d'aquestos 20 anys (maquetes, cançons descartades, etc.) i un DVD amb videoclips i actuacions en televisió.

## Discografia

* Por tierras escocesas (1985)
* Canciones (1986)
* El grito del tiempo (1987)
* Grabaciones olvidadas (1989)
* Autobiografía (1989)
* Supernova (1991)
* Piedras (1994)
* Teatro Victoria Eugenia (1995)
* Colección 1985-1998 (1998)
* Crepúsculo (2001)
* 20 años de canciones (2005)
# William Vance

William Vance (Anderlecht, 8 de setembre de 1935 - Santander, 14 de maig de 2018), pseudònim de William Van Cutsem, va ser un dibuixant de còmic francobelga. La seva primera sèrie de còmic fou Howard Flynn (1966), d'altres sèries que assoliren un èxit reconegut foren Bruno Brazil (1969), Bob Morane des del 1967, i el 1984 la sèrie XIII.

## Biografia

William Van Cutsem va néixer el 1935 a Anderlecht. Una vegada acabat el servei militar, va entrar a estudiar a la Reial Acadèmia d'Arts Visuals, on va estar quatre anys. En els seus inicis com a dibuixant professional va dibuixar pàgines soltes per la revista de còmics Tintin. El 1966, va dibuixar en exclusiva la seva primera sèrie de còmics titulada Howard Flynn (publicada en català dins la Col·lecció la Xarxa) amb guions de Yves Duval. Posteriorment va dibuixar la sèrie de còmic de l'oest Ringo amb guions d'Acar.
La sèrie d'intriga i agents secrets Bruno Brazil, publicada el 1969 amb guions de Greg (amb el pseudònim de Louis Albert), va representar un dels primers grans èxits. El 1967 va rellevar al dibuixant Dino Attanasio a la sèrie Bob Morane, una sèrie de ciència-ficció basada en els relats d'Henri Vernes que es publicava a la revista Femmes d'aujourd'hui, i que posteriorment es va publicar a la revista Tintin. Des del 1979 William Vance va deixar la sèrie i va passar a dibuixar-la el seu ajudant Felicissimo Coria.
La sèrie XIII, amb guions de Jean Van Hamme i publicada inicialment a la revista Spirou, va ser una de les últimes sèries que va dibuixar amb un èxit considerable. Aquesta és una sèrie d'intriga, amb girs sorprenents i escenaris canviants. D'altres col·laboracions han estat amb Jean Giraud a la sèrie Blueberry.

## Publicacions

Publicacions on s'ha publicat la seva obra
| Títol | Any | Guionista | Editorial | Format | Als Números | Notes |
| TINTIN | 1968 | Sense dades | J.Zendrera | revista de còmics | 9,10,11,16,17,18,19,20,21,22,23,24,25,26,27,28,29,30,31,32,33 | |
| VIDORAMA | 1968 | Yves Duval | Jaimes Libros, S.A. | cartone | 3.4 | |
| COL·LECCIÓ LA XARXA | 1970 | Yves Duval | Publicacions de l'Abadia de Montserrat | Llibre, cartoné | 2,3 | Adaptacions Literàries |
| GRAN AVENTURA | 1971 | GREG | Jaimes Libros, S.A. | Llibre, cartoné | 4 | |
| SUPER VIDORAMA | 1971 | Varis | Jaimes Libros, S.A. | Llibre, cartoné | 1 | |
Nota: Aquesta taula pot no estar completa o bé actualitzada

## Referències

* 1 2 3 4 «William Van Cutsem» (en castellà). Adolfo Gracia i Manuel Barrero, ampliada per Joaquín del Villar i Félix López, 2009. [Consulta: 16 maig 2018].
# Els encantats

Els encantats és una pel·lícula dramàtica del 2023 dirigida per Elena Trapé, que protagonitza Laia Costa al costat de Dani Pérez Prada i Ainara Elejalde Bel.

## Sinopsi

En separar-se per primera vegada de la seva filla de 4 anys, la Irene es trasllada a una casa de camp familiar situada en un petit poble dels Pirineus, on es troba amb l'avi Agustí, la jove veïna Gina i l'Ingrid, de manera que convida l'amic cosmopolita Erik.

## Repartiment

* Laia Costa com a Irene
* Pep Cruz com a Agustí
* Aina Clotet com a Ingrid
* Daniel Pérez Prada com a Erik
* Ainara Elejalde com a Gina
* Dèlia Brufau com a Marta
* Carlos di Ros com a Guillem

## Producció

La pel·lícula és una producció de Coming Soon Films, A Contracorriente Films i Encantats Films AIE, amb la participació de RTVE i TVC i el suport de l'ICAA i l'ICEC. Es va rodar a Antist (Vall Fosca), a la comarca del Pallars Jussà.

## Estrena

La pel·lícula es va presentar al 26è Festival de Cinema de Màlaga el 12 de març de 2023. Posteriorment, es va projectar al 7è BCN Film Fest. Distribuït per A Contracorriente Films, es va estrenar als cinemes el 2 de juny de 2023.

## Rebuda

Jonathan Holland, de ScreenDaily, va considerar que la pel·lícula era "un drama decebedorament inert i massa esquemàtic", amb una interpretació central "meravellosa" de Costa, que "només pot arribar tan lluny en donar-nos accés a la Irene, en gran part hermètica".

## Premis i reconeixements

| Any | Premi | Categoria | Nominat | Resultat | Ref |
| 2023 | 26è Festival de Cinema de Màlaga | Bisnaga de Plata al millor guió | Elena Trapé, Miguel Ibáñez Monroy | Guanyadors | |

## Referències

* ↑ D'Ocon, Manuel. «Así es 'Els Encantats', la nueva película de Laia Costa, dirigida por Elena Trapé». Fotogramas, 22-05-2023.
* 1 2 Holland, Jonathan. «‘The Enchanted’: Malaga Review». ScreenDaily, 13-03-2023.
* ↑ Sánchez, Nacho. «La actriz Laia Costa se asoma al abismo de una ruptura sentimental en ‘Els Encantants'». El País, 14-03-2023.
* 1 2 «Se rueda ‘Els Encantats', tercer largometraje de Elena Trapé, producido por Marta Ramírez y Adolfo Blanco». Audiovisual451, 09-09-2022.
* ↑ «Elena Trapé retrata l’impacte que té per a una mare una ruptura amorosa a ‘Els encantats'». La Vanguardia, 12-03-2023. Arxivat de l'original el 22 de maig 2023. [Consulta: 23 maig 2023].
* ↑ «La película 'Els encantats' reflexiona sobre el letargo y desconcierto posmaternal en el Festival de Málaga». Europa Press.
* ↑ «Tots els detalls de la 7a edició del BCN Film Fest amb Albert Serra i Susan Sarandon». Diari El Jardí, 06-05-2023.
* ↑ «'Els encantats', dirigida per Elena Trapé i protagonitzada per Laia Costa, s'estrenarà el 2 de juny». 3/24, 14-02-2023.
* ↑ Fernández Mencías, Jorge. «Palmarés del Festival de Málaga 2023», 01-03-2023.