OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Club Sportivo Ben Hur

El Club Sportivo Ben Hur és un club esportiu argentí de la ciutat de Rafaela.
Algunes seccions del club són el futbol, basquetbol, hoquei sobre herba o natació.

## Basquetbol

La secció del basquetbol és la que més èxits ha tingut. Guanyà la lliga nacional de 2004-05 i Lliga sud-americana de 2006.

### Palmarès

* Lliga sud-americana de bàsquet:
** 2006
* Lliga argentina de bàsquet:
** 2004-05
* Torneo Nacional de Ascenso: 1
** 2001-02
* Liga Federativa C: 1
** 1994-95

## Futbol

La secció de futbol jugà a la lliga de Rafaela fins 1997 quan ingressà a la federació nacional. Fou campió del Torneo Argentino A el 2004, i ascendí a Primera B Nacional.

### Palmarès

* Torneo Argentino A: 1
** 2004-05
* Torneo Argentino C: 1
** 1996-97

## Referències

* ↑ Perfil a latinbasket.com
* ↑ Perfil a ligarafaelinadefutbol
* ↑ Perfil a interiorfutbolero
* ↑ Perfil a bdfa
* ↑ Perfil a soccerway

## Enllaços externs

* Web oficial (castellà)
* La BH blog (castellà)
# John Ondawame

John Otto Ondawame (Papua Occidental, 30 de novembre de 1953 - Port Vila, 4 de setembre de 2014) va ser un acadèmic i activista polític independentista papú de la tribu Amungme, que va exercir de cap de l'Oficina de Representació Popular de Papua Occidental a Port Vila, Vanuatu, portaveu internacional del Moviment Papua Lliure i membre del Consell del Presidium de Papua.
L'any 1976 va obtenir un Bachelor of Arts a la Universitat de Cenderawasih; el 1986 a la Universitat d'Uppsala i el 1994 a la Universitat de Sydney un diploma de postgrau, respectivament; el 1995 un MSc a la Universitat de Sydney Occidental; i el 2000 el doctorat en ciències polítiques a la Universitat Nacional Australiana de Canberra amb la tesi Un poble, una ànima: Nacionalisme de Papua Occidental i el Moviment Papua Lliure/Organisasi Papua Merdeka (OPM). Tenia la nacionalitat sueca. Va dur a terme extenses campanyes de pacificació i sensibilització pública a diversos països, promovent una solució pacífica al conflicte entre Indonèsia i Papua Occidental. Així mateix, va aconseguir establir vincles de solidaritat entre pobles oprimits, colonitzats i indígenes. L'any 2006 va participar al llibre Cultural Genocide and Asian State Peripheries, editat per Barry Sautman, amb el capítol «West Papua: The Discourse of Cultural Genocide and Conflict Resolution» (pàgines 103-138). Va ser guardonat amb el Premi de Reconciliació de 2001, atorgat pel grup Australians Against Execution, i el Premi President Suharto a l'excel·lència acadèmica de 1972.
Va morir el 5 de setembre de 2014 a Port Vila, capital de Vanuatu, després de patir un infart de miocardi. Amb 60 anys, va deixar en vida a l'esposa i un fill.

## Referències

* 1 2 3 «Tribute to John Ondawame: ‘A figure of wisdom for West Papuans'» (en anglès). Pacific Scoop, 08-09-2014. [Consulta: 30 agost 2021].
* 1 2 «Papuan activist says proposed meeting with Indonesia in Vanuatu would be historic» (en anglès). Radio New Zealand News, 21-06-2004. Arxivat de l'original el 8 febrer 2016. [Consulta: 30 agost 2021].
* 1 2 3 Gulati, Prabha. «John Otto Ondawame: Working for West Papua's Independence» (en anglès). Startts.org.au. Arxivat de l'original el 13 setembre 2009. [Consulta: 30 agost 2021].
* 1 2 «Profile of Dr. John Otto Ondawame» (en anglès). West Papua Point, 27-08-2007. [Consulta: 30 agost 2021].
* ↑ «NZ offers to help in West Papua» (en anglès). NZ Herald News, 07-10-2002. [Consulta: 30 agost 2021].
* ↑ «West Papua and Jakarta advance on Peace process» (en anglès). Vanuatu Daily Post, 21-07-2011. Arxivat de l'original el 2 abril 2012. [Consulta: 30 agost 2021].
* ↑ «Free Papua Movement (OPM)» (en anglès). Transnational and Non-State Armed Groups 2008. Armed-Groups.org. Arxivat de l'original el 28 juny 2009. [Consulta: 30 agost 2021].
* ↑ «West Papua: The Discourse of Cultural Genocide and Conflict Resolution» (en anglès). Springer.com. [Consulta: 28 agost 2021].
# Jordi Font i Ferrer

Jordi Font i Ferrer (Barcelona, 1 de maig de 1975) és un surfista de neu català, especialitzat en la modalitat de camp a través.
Participà en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2006, celebrats a Torí, aconseguint plaça per a la final de la seva disciplina i obtenint una meritori 4t lloc. Quatre anys més tard, va participar en els Jocs Olímpics d'Hivern de 2010 disputats a la ciutat de Vancouver, però una sèrie de lesions foren decisives perquè no arribés a acabar la seva màniga classificatòria.

## Referències

* ↑ «Una caída priva al catalán Jordi Font de una medalla en 'snowboard cross'» (en castellà). El Norte de Castilla, 17-02-2006. [Consulta: 13 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Jordi Font i Ferrer - Lloc web oficial (català) (castellà) (anglès)
# Gratabous

El gratabous o capçuda (Centaurea scabiosa) és una espècie de planta perenne de la família asteràcia. És originària d'Europa i du flors porpra sobre un capítol gairebé esfèric. Les fulles que surten de la part baixa de la tija són pinnatisectes o pinnatipartides la planta fa de 20 a 150 cm d'alçada i floreix de juny a agost. Els papus fan de 3 a 5 mm. Als Països Catalans es troba en pstures seques i camps de cereals en l'estatge montà i contrades del nord del Mediterrani principalment les sotmeses a climes de tendència continental. No es troba a les Balears. És una planta melífera. En medicina popular es feia servir com a vulnerària (contra els cops) i emol·lient. Aquesta planta es pot confondre amb Succisa pratensis, però en el gratabous les fulles estan disposades alternament i en S. pratensis ho són alternadament.

## Referències

* ↑ Bolòs i Vigo flora dels Països catalans Barcelona, 1990
* ↑ Rose, Francis. The Wild Flower Key. Frederick Warne & Co, 1981, p. 385–387. ISBN 0-7232-2419-6.

## Bibliografia

* The Wild Flower Key British Isles-N.W. Europe by Francis Rose, page 385
# Kang rinpoche

Kang rinpoche, comercialitzada internacionalment com Paths of the Soul (xinès: 冈仁波齐, tibetà, གངས་རིན་པོ་ཆེ, gangs rin po che) és una pel·lícula xinesa del 2015 dirigida, escrita i produïda per Zhang Yang. Explica un viatge fet per tibetans en un pelegrinatge de 1.200 quilòmetres a Lhasa.
La pel·lícula es va estrenar al Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2015. Posteriorment es va presentar al Festival Internacional de Cinema de Busan de 2015, Festival Internacional de Cinema de Vilnius de 2016 Festival Internacional de Cinema de Hong Kong, Festival Internacional de Cinema de Göteborg de 2016, Festival Internacional de Cinema de Rotterdam de 2016 i Festival Internacional de Cinema de Seattle de 2016, entre d'altres.
La pel·lícula es va estrenar limitadament a Amèrica del Nord el 13 de maig de 2016. També es va mostrar al Museum of Modern Art de la Nova York del 13 de maig al 19 de maig de 2016.
La pel·lícula es va estrenar a la Xina el 20 de juny de 2017.

## Recepció

Portada per crítiques positives i la reacció del públic, la pel·lícula ha recaptat 100,1 milions de yuans a la Xina i es va convertir en un èxit de taquilla sorpresa art house. Té una mitjana de 90/100 a Metacritic.

## Premis i nominacions

| Premis | Categoria | Resultat | Ref. |
| 23è Premis Huading | Millor pel·lícula | Pendent | |
| Asian Film Festival Barcelona | Millor fotografia (secció oficial) | Guanyador | |

## Referències

* ↑ «Kang rinpoche (2015) - IMDb». IMDb.
* ↑ Hunter, Allan. «'Paths of the Soul': Review | Reviews | Screen». Screendaily.com, 28-12-2015. [Consulta: 30 juny 2016].
* ↑ «Review: 'Paths of the Soul,' a Road Trip Unlike Any Other». [Consulta: 30 juny 2016].
* ↑ «'Paths of the Soul': TIFF Review». The Hollywood Reporter, 20-09-2015 [Consulta: 30 juny 2016].
* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 9 March 2016. [Consulta: 9 març 2016].
* ↑ «Paths of the Soul | SIFF». www.siff.net. Arxivat de l'original el 2016-05-07.
* ↑ MoMA Presents: Zhang Yang’s Paths of the Soul
* 1 2 «冈仁波齐（2017）» (en chinese). cbooo.cn. Arxivat de l'original el 1 May 2019. [Consulta: 3 juliol 2017].
* ↑ Paths of the Soul, <https://www.metacritic.com/movie/paths-of-the-soul>. Consulta: 12 novembre 2019
* ↑ «第23届华鼎奖提名：《战狼2》、《芳华》双雄逐鹿» (en xinès). Sina, 20-03-2018.
* ↑ Jurats i Premis al web del Festival

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
* Paths of the Soul at the San Francisco Film Society
# Ramon Talamàs

Ramon Talamàs (Terrassa, 1951) és un empresari català. Des de 2019 és President de la Cambra de Comerç de Terrassa.
Es va llicenciar en Ciències Econòmiques per la Universitat Autònoma de Barcelona, i va complementar els seus estudis diplomant-se en direcció comercial per ESADE. Més endavant, va estudiar el Programa d'Alta Direcció d'Empreses de l'IESE.
Com a empresari, ha sigut conseller delegat de Cirsa, conseller delegat de "La Sirena", director general d'Atrian Bakers o director general d'Audens Food. Actualment és propietari de Xaval Museums.
Des de juny del 2019 presideix la Cambra de Comerç de Terrassa, amb el suport de Cecot. Es presentà a la reelecció a les eleccions de 2023, on la seva candidatura continuista va aconseguir 31 de les 35 cadires en joc, revalidant el càrrec.

## Referències

* 1 2 «Talamàs: "La Cambra de Catalunya no tenia cap sentit"», 11-09-2019. [Consulta: 3 juliol 2023].
* ↑ «Ramón Talamàs, nou president de la Càmera de Terrassa», 14-06-2019. [Consulta: 3 juliol 2023].
* ↑ «Entre la "bonança econòmica" de Torra i la “estabilitat política” de Talamàs», 07-12-2019. [Consulta: 3 juliol 2023].
* ↑ «Ramon Talamàs presentarà la seva candidatura per revalidar l'actual presidència», 24-05-2023. [Consulta: 3 juliol 2023].
* ↑ «La candidatura continuista de Ramon Talamàs arrasa a la Cambra de Terrassa», 20-09-2023. [Consulta: 22 setembre 2023].
# José Ángel Carmona Navarro

José Ángel Carmona Navarro (nascut el 29 de gener de 2002) és un futbolista professional espanyol que juga al Sevilla FC. Principalment lateral dret, també pot aparèixer com a defensa central.

## Carrera de club

Nascut a El Viso del Alcor, Sevilla, Andalusia, Carmona es va formar com a juvenil del Sevilla FC. Va fer el seu debut com a sènior amb el filial el 21 de novembre de 2020, jugant els últims nou minuts en la victòria fora de casa per 2-1 de Segona Divisió B contra el Córdoba CF.
El 20 de juliol de 2021, Carmona va renovar el seu contracte fins al 2025. Va fer el seu primer equip, i va debutar a la Lliga, el 13 de març de l'any següent, substituint Marcos Acuña en un empat 1-1 fora de casa contra el Rayo Vallecano.
L'11 de gener de 2023, Carmona fou cedit a l'Elx CF fins a final de temporada. El 20 de juliol, fou cedit al Getafe CF de primera divisió també.

## Referències

* ↑ «El Sevilla FC renueva una de sus perlas, José Ángel Carmona» (en castellà). Estadio Deportivo, 20-07-2021. [Consulta: 22 agost 2022].
* ↑ «José Ángel Carmona, "muy feliz" con su debut en Primera División con el Sevilla» (en castellà). Diario de Sevilla, 13-03-2022. [Consulta: 22 agost 2022].
* ↑ «OFICIAL : Carmona, refuerzo para la defensa franjiverde» (en castellà). www.elchecf.es, 11-01-2023. [Consulta: 11 gener 2023].
* ↑ «Acuerdo con el Getafe CF para la cesión de José Ángel Carmona» (en castellà). Sevilla FC, 20-07-2023. [Consulta: 20 juliol 2023].

## Enllaços externs

* José Ángel Carmona Navarro a BDFutbol
* José Ángel Carmona Navarro, Fitxa a Soccerway
# Thea Hvistendahl

Thea Hvistendahl (1989) és una cineasta noruega més coneguda per la pel·lícula de terror atmosfèric del 2024 Descansa en pau.

## Trajectòria

Hvistendahl va estudiar cinema a la Westerdals School of Communication d'Oslo i va començar a dirigir curtmetratges i anuncis publicitaris a principis de la dècada del 2010. El 2017 va participar al programa Berlinale Talents per a desenvolupar el seu curtmetratge Satans barn, que es va estrenar el 2019.
Descansa en pau, el primer llargmetratge de Hvistendahl, una adaptació de la novel·la Hanteringen av odöda de l'escriptor suec John Ajvide Lindqvist amb música de Peter Raeburn, es va estrenar a la World Cinematic Dramatic Competition del Festival de Cinema de Sundance.

## Referències

* ↑ «Sundance Breakout ‘Handling the Undead,’ Where ‘Dread Infuses Each Frame,’ Sells Wide for TrustNordisk (EXCLUSIVE)». Variety.
* ↑ «Entrevista a Thea Hvistendahl, guionista y directora de Descansa en Paz». [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Thea Hvistendahl». Berlinale Talents. [Consulta: 31 maig 2024].
* ↑ «Children of Satan». Berlinale Talents. [Consulta: 31 maig 2024].
* ↑ Peydró, Eva. «"Descansa en paz": Entrevista con Thea Hvistendahl» (en espanyol europeu), 18-06-2024. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Pennick, Bailey. «Give Me the Backstory: Get to Know Thea Hvistendahl, the Filmmaker Behind “Handling the Undead”». Sundance. [Consulta: 31 maig 2024].
# Futbol al Sudan del Sud

El futbol al Sudan del Sud és organitzat per l'Associació de Futbol de Sudan del Sud. Aquesta organitza la selecció de futbol de Sudan del Sud i la lliga de Sudan del Sud de futbol. És l'esport més popular al país.

## Competicions

* Campionat de Sudan del Sud de futbol
* Copa de Sudan del Sud de futbol

## Principals clubs

Clubs amb més títols nacionals a 2019.
* Atlabara FC Juba
* Al-Salam FC Wau
* Al-Hilal FC Wau
* Al-Hilal FC Juba
* El-Nasir FC Juba
* Al-Malakia FC Juba
* Al-Merikh FC Juba
* Amarat United FC

## Principals estadis

| # | Estadi | Capacitat | Ciutat |
| 1 | Estadi de Juba | 7.000 | Juba |
| 2 | Estadi de Wau | 5.000 | Wau |

## Vegeu també

* Associació de Futbol de Sudan del Sud
* Selecció de futbol de Sudan del Sud

## Referències

* ↑ «South Sudan vs. the world: The birth of a national football team - CNN.com». Edition.cnn.com. [Consulta: 2 desembre 2013].
* ↑ Copnall, James. «BBC Sport - South Sudan's divided support for northern neighbours». Bbc.co.uk, 03-02-2012. [Consulta: 2 desembre 2013].
* ↑ «The Niles النيلان -Sudanese football teams torn by citizenship, southern players in limbo». Theniles.org, 26-07-2011. Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 2 desembre 2013].
* ↑ «South Sudan : :». The Christian Times, 08-02-2013. [Consulta: 2 desembre 2013].
* ↑ «How Sudan is playing politics with African football». Newvision.co.ug, 23-06-2013. Arxivat de l'original el 2013-12-03. [Consulta: 2 desembre 2013].
* ↑ Almasri, Omar. «The State Of Football In Oil Rich South Sudan». Sabotage Times, 05-03-2012. Arxivat de l'original el 2015-02-27. [Consulta: 27 febrer 2015].
* ↑ Most Popular Spectator Sports in the world
* ↑ «South Sudan - List of Champions and Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Geoetiquetatge

El geoetiquetatge (o geotagging en anglès) és el procés d'afegir informació geogràfica a les metadades de fitxers d'imatge, vídeo, so, llocs web, etc. que serveixi per a la seva georeferenciació. En general aquestes dades solen ser coordenades que defineixen la longitud i latitud del lloc en que es va crear el fitxer multimèdia, encara que també pot incloure l'altitud, nom del lloc, carrer i número de policia, codi postal, etc. per a posteriorment trobar les seves coordenades geogràfiques (vegeu geocodificació).
Mitjançant la geoetiquetació els usuaris poden trobar una àmplia varietat d'informació sobre un lloc específic. Així, per exemple, és possible trobar imatges preses pròximes a un lloc determinat mitjançant la introducció en un cercador de les seves coordenades geogràfiques.

## Tècniques de geoetiquetatge

Hi ha una varietat de procediments per afegir paraules clau amb la localització geogràfica de la dada, basant-se la majoria en la descripció amb etiquetes o ubicació amb coordenades.
El mètode més ràpid és mitjançant l'ús de càmeres digitals amb dispositiu GPS incorporat que permeten afegir automàticament les coordenades geogràfiques a l'estàndard de metadades Exif de les fotografies. Actualment l'oferta d'aquests aparells integrats no és molt alta ni està molt estesa fora de l'àmbit professional, de manera que el seu preu és elevat. Cal assenyalar que hi ha programes informàtics per a determinats smartphones (GeoCam Arxivat 2006-06-29 a Wayback Machine.) amb càmera integrada que possibiliten geoetiquetar les fotografies fetes amb telèfon mòbil incorporant dades sobre les coordenades geogràfiques del lloc (si aquest està connectat a un GPS bluetooth) o identificant la cel de la xarxa cel·lular de telefonia mòbil.
És possible realitzar aquest mateix procés mitjançant una càmera i un receptor GPS independents sense connexió entre ells a través de programes informàtics específics (Perfils, gpsPhoto Arxivat 2006-10-05 a Wayback Machine., GPSPhotoLinker Arxivat 2006-10-24 a Wayback Machine., WWMX Location Stamper Arxivat 2007-02-25 a Wayback Machine., OziPhotoTool, Robogeo, Link, PhotoMapper entre d'altres. També hi ha projectes de programari lliure per a acomplir aquesta tasca, com és el cas de Prune) que comparen l'hora i data emmagatzemades a la informació de la capçalera Exif o IPTC de cada imatge presa per la càmera digital amb el fitxer de traça sobre waypoints capturat pel GPS. Aquest procediment està molt més estès perquè que no cal càmeres amb GPS.
Una altra tècnica de geoetiquetatge, més laboriosa, consisteix en posicionar a mà cada fotografia mitjançant l'ajuda de llocs web i xarxes socials com Panoramio, FlickrFly, Tagzania, Zooomr, etc.

## Vegeu també

* Coordenades UTM
* Sistemes d'Informació Geogràfica
* Geomàtica
* Folcsonomia
* Informació Geogràfica Voluntària
* Panoramio
# Katori Shinto-ryu

Tenshin Shōden Katori Shintō Ryū (天真正伝香取神道流) és una de les koryu més antigues del Japó. La Tenshin Shōden Katori Shintō Ryū va ser fundada per en Iizasa Ienao.
L'actual (2005) Soke és en Iizasa Yasusada (飯篠修理亮快貞 Iizasa Shuri-no-suke Yasusada). El representant, i únic instructor en cap (Menkyo Kaiden és en Otake Risuke (Narita, Prefectura de Chiba).
L'Escola inclou en el seu currículum marcial diferents tècniques: Iai-jutsu, Kenjutsu, Bojutsu, Naginata-jutsu, Sojutsu, Ju-jutsu, Shuriken-jutsu, Ninjutsu, Senjutsu i Chikujo-jutsu entre d'altres.
Avui dia, l'Escola manté el tradicional protocol d'admissió, en el quin un candidat a estudiar en la mateixa ha de portar a terme el Keppan (jurament d'ingrés), signant amb la seua pròpia sang un document en el qual accepta les normes establides pel fundador de l'Escola, el Mestre Iizasa Choisai Ienao, fa més de 600 anys.

## Referències

* Otake, Risuke (2007). Katori Shinto-ryu: Warrior Tradition, Koryu Books ISBN 978-1-890536-20-6
* Otake, Risuke (1977). The Deity and the Sword - Katori Shinto-ryu Vol. 1, Japan, Japan Publications Trading Co. ISBN 0-87040-378-8 (El titul original en Japonès per als tres volums de la sèrie és Mukei Bunkazai Katori Shinto-ryu).
* Otake, Risuke (1977). The Deity and the Sword - Katori Shinto-ryu Vol. 2, Japan, Japan Publications Trading Co. ISBN 0-87040-405-9
* Otake, Risuke (1977). The Deity and the Sword - Katori Shinto-ryu Vol. 3, Japan, Japan Publications Trading Co. ISBN 0-87040-406-7
* Sugino, Yoshio & Ito, Kikue (1977). Tenshin Shoden Katori Shinto-ryu Budo Kyohan (Un llibre de text per estudiar Tenshin Shoden Katori Shinto-ryu; publicat inicialment el 1941).
* Watatani, Kiyoshi (1967). (Zusetsu) Kobudōshi, Tokyo

## Enllaços externs

* http://www.tenshinsho-den-katori-shinto-ryu.org/
# Mardj Dabik

Marj Dabiq —àrab: مرج دابق, Marj Dābiq— és una plana de Síria, prop de Dabiq, a la vall del riu Nahr al-Kuwayk.
Els assiris l'esmenten com Deligu i Teòfanes com Δάβεχον (Dabekon). Sulayman ibn Abd-al-Màlik hi va establir el seu quarter general a Síria, abans situat a Djabiya. Va sortir de Dabik en sayfa i va retornar morint allí el setembre/octubre del 717.
Harun ar-Raixid també hi va acampar el 807 i va arranjar diferències entre els bisbes sirians.
Thimal d'Alep va morir el 1062 i el va succeir el seu germà Asad al-Dawla Atiyya però el nebot Mahmud ibn Nasr es va revoltar (per segon cop) i amb ajut romà d'Orient va derrotar a l'oncle a la plana el juny de 1065, i va agafar el poder a Alep.
Després de la conquesta d'Antioquia de l'Orontes pels croats el 1098, Kitbugha de Mossul va reunir un exèrcit a aquesta plana amb el qual va assetjar la ciutat.
El 1119 Ilgazi va travessar l'Eufrates a Baddaya (moderna Beddaï) i Sandja i va avançar a través de Tell Bashir, Tell Khalid, Mardj Dabik i Muslimiyya cap a Kinnasrin.
El setembre de 1124 hi fou derrotat el mazyàdida Dubays Ibn Sadaka per l'ortúquida Husam al-Duin Timurtash.
Al Malik al-Zahir d'Alep, en la seva campanya contra Lleó II d'Armènia Menor, va acampar a la plana (1305/1306).
Del 9 de maig al 6 de juliol hi va estar acampat l'exèrcit de Sayf al-Din Tunguz (en el qual anava Abu l-Fida d'Hamat) que retornava d'una expedició contra els mongols a la zona de Malatya.
Però sobretot és famosa per la batalla de Mardj Dabik lliurada a la plana entre el soldà mameluc Qànsawh al-Ghawrí i el sultà otomà Selim I el 24 d'agost de 1516; els otomans, mercès a la seva artilleria, va aconseguir una victòria decisiva i el sultà mameluc va trobar la mort a la lluita.

## Vegeu també

* Dabik (Síria)

## Referències

* ↑ Kohn, George C. Dictionary of Wars (en anglès). Infobase Publishing, 2006, p.318. ISBN 1438129165.

## Bibliografia

* Enciclopèdia de l'Islam, VI, 528-529, en línia
# Mare de Déu del Miracle de Cocentaina

El Monestir de la Mare de Déu del Miracle de Cocentaina (Comtat, País Valencià) ocupa part del Palau dels Comtes i, des del punt de vista artístic, el Monestir és la part més interessant. Es va iniciar la seua construcció el 20 de setembre de 1656 i el 20 de gener de 1670 era traslladada la Mare de Déu del Miracle al seu nou temple, per la qual cosa es dedueix que haurien d'estar acabades les obres. La façana es caracteritza per la total absència de decoració; una enorme portalada de mig punt dona accés al Monestir.
A l'interior del Monestir existeixen diverses obres d'art; d'elles, mereix especial esment el retaule gòtic del S. XV de Santa Anna amb Maria i el Xiquet. Una icona romana d'Orient del S. XVI de la Mare de Déu Odegetria, així com el reclinatori del Comte, entre d'altres més.
A l'interior del Monestir cal destacar la col·lecció de quadres del pintor napolità Paolo de Mattei, donats pel Comte de Cocentaina Francisco de Benavides en 1697. Un altre artista italià, Antonio Aliprandi, és l'autor de la decoració de la Capella Major, obra escenogràfica d'estil barroc decoratiu que va dur a terme entre 1704 i 1705.
També cal destacar el sòcol de taulells del S. XVII, el púlpit, la porta de la sagristia, dos quadres del cambril i una làpida de marbres amb inscripció de bronze al peu de l'altar, així com un escut dels Comtes de Cocentaina d'estuc policromat situat sobre l'arc del presbiteri; acompanyen a l'escut dues figures alegòriques i querubins, pintats al mateix arc.
El campanar de l'església té dues campanes, anomenades Maria i Sant Miquel (o les Monges), datades de 1747 i 1940 respectivament.

## Referències

* 1 2 3 4 «Monasterio de la Virgen del Milagro de Cocentaina» (en castellà), 13-06-2014. [Consulta: 8 maig 2020].
* ↑ «Inventario de las campanas de las Catedrales de España - Monestir de la Mare de Déu del Miracle - COCENTAINA - COMUNITAT VALENCIANA». Ministerio de Educación, Cultura y Deporte (2020) Dr. Francesc LLOP i BAYO (2020). [Consulta: 8 maig 2020].
# Dècada del 260 aC
## Esdeveniments

* Primera Guerra Púnica
* Darreres inscripcions en accadi a la cort mesopotàmics
* La Stupa prolifera a l'Índia
* Comencen els combats de gladiadors a Roma
* Es diferencia per primer cop una artèria d'una vena
* Càlcul del Nombre π

## Personatges destacats

* Arquimedes
* Heròfil de Calcedònia