OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Banco Exterior de España

El Banco Exterior de España (BEX) fou una entitat financera constituïda el 3 de juny de 1929 sota el patrocini de l'Estat espanyol amb la finalitat de facilitar el finançament del comerç exterior i les relacions econòmiques amb altres estats, així com buscar nous mercats per als productes espanyols i facilitar a les companyies espanyoles canalitzar tant les importacions com les exportacions. El 1991 es va fusionar amb la Caja Postal de Ahorros per formar el grup Argentaria.

## Història

Un cop constituït, a l'adjudicació s'hi van presentar el Banco Urquijo i el Banco de Crédito Industrial, però tant el Banc d'Espanya com la Cambra de Comerç, Indústria i Navegació de Madrid n'eren contraris, de manera que finalment fou adjudicat al grup català Sociedad Anónima de Crédito Nacional Peninsular y Americano, fundada l'agost de 1928 pel Banc de Catalunya, el Banco Central, el Banco Hispano Colonial, la Banca Marsans i la Banca Arnús-Garí. Els seus principals consellers eren Eduard Buxaderas de la Cantera, Salvador Ferrandis i Luna, Carles Maristany i Benito, Eduard Recasens i Mercadé i Francesc Recasens i Mercadé.
Abans de la guerra civil espanyola només tenia una sucursal oberta a Bata, mentre que durant la guerra va canalitzar les operacions amb els Estats Units i les seves sucursals a Gran Bretanya, Bèlgica i França mantenien sucursals fidels al govern de la Segona República Espanyola, de manera que a través d'elles es van canalitzar totes les transaccions exteriors de la República. Per la seva banda, la Junta Tècnica de l'Estat de Burgos va constituir el seu propi Banco Exterior de España el 2 de juny de 1937 i va pletejar sobre la legitimitat del Banco de la República
L'Institut Nacional d'Indústria va iniciar la privatització de l'entitat el 1940, però el 1962 s'aturà aquesta tendència, a causa que el Plan de Desarrollo havia provocat un fort augment de les seves activitats comercials. Les accions foren entregades a l'Instituto de Crédito Oficial (ICO). El 1971 l'estat mantenia una participació del 53,6%. Quan va tenir lloc la crisi bancària de 1981 va absorbir, entre d'altres, al Banco Rural i al Banco Mediterráneo.
El 1991 es va fusionar amb les entitats públiques Caja Postal de Ahorros, Banco Hipotecario de España, Banco de Crédito Local, Banco de Crédito Agrícola i Banc d'Alacant per formar Argentaria (Corporació Bancària d'Espanya SA). Aleshores la participació de l'Estat en el Banc era del 75%. El 1999 Argentaria es fusionaria amb el Banco Bilbao Vizcaya per formar Banco Bilbao Vizcaya Argentaria (BBVA).

## Referències

* ↑ «Banco Exterior de España». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Banco Exterior de España a Historia de la Banca en Andalucía
* ↑ José Angel Sánchez Asiaín. Economía y finanzas en la guerra civil española, 1936-1939. Real Academia de la Historia, 1999, p.255-257.
* ↑ Pedro Luis Uriarte. Historia del BBVA. Revista Internacional de Estudios Vascos, 2000, p.63. Arxivat 2012-06-17 a Wayback Machine.
# Bar Cristal

El Bar Cristal és un establiment de restauració ubicat al cantó de l'avinguda Alexandre Rosselló i la plaça d'Espanya de Palma. Està situat a la planta baixa de l'edifici modernista de can Gaietà Segura.
Fou inaugurat l'any 1930 i passà a la família Ramis quan Bartomeu Ramis Sastre se'n feu càrrec a l'any 1956. La seva situació cèntrica l'ha convertit en un punt de trobada molt popular al llarg de la seva història. A més, ha estat la seu d'una penya del Constància, una societat colombòfila i s'hi han dut a terme, entre d'altres, torneigs de billar i concerts d'orquestrines durant els caps de setmana dels anys 60.
El mes de setembre de 2017 l'establiment hagué de tancar per la pujada dels preus de lloguer del local. Fins a l'any 2020 el local passà a una altra empresa de restauració que en modificà la decoració, el nom i l'estil. Llavors, els propietaris del local arribaren a un acord amb un nous explotadors i es tornà a recuperar el nom original de l'establiment.

## Referències

* ↑ «Cristal, Bar». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 4. Palma: Promomallorca, p. 211. ISBN 84-8661702-2.
* ↑ «Adiós al mítico Bar Cristal» (en castellà), 05-09-2017. [Consulta: 10 març 2022].
* ↑ «El nuevo Bar Cristal recuperará «el ambiente más tradicional»» (en castellà), 30-12-2020. [Consulta: 10 març 2022].
# Cementiri de Sant Sadurní d'Anoia

El Cementiri de Sant Sadurní d'Anoia és una obra amb elements historicistes i noucentistes de Sant Sadurní d'Anoia (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Conjunt de planta rectangular format per jardins, sepultures i panteons familiars. Entre els panteons hi ha alguns exemples remarcables, panteó de la familia Mir (projectat el 1883 per l'arquitecte Ubaldo Iranzo i pel constructor T. Miralles), de llenguatge historicista, panteó Raventós Codorniu, de llenguatge neogòtic, panteó rovira, Rigol, Mir-Reguer, Rossell...

## Història

L'actual cementiri de Sant Sadurní d'Anoia, situat al nord-est de la població, fou construït l'any 1859 en substitució de l'antic que hi havia al costat de l'església parroquial. El 1928 s'hi feu una ampliació segons el projecte de l'arquitecte Francesc Folguera.

## Referències

* 1 2 «Cementiri de Sant Sadurní d'Anoia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 octubre 2017].

## Enllaços externs

* Cementiri de Sant Sadurní d'Anoia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
# Escotisme

Escotisme és el nom que es dona a l'escola o sistema filosòfic i teològic creat arran de l'obra i el pensament de Joan Duns Escot, nascut a Escòcia cap a l'any 1265.
Davant del tomisme, l'escotisme subratlla la primacia de la voluntat sobre l'enteniment, cosa que aplicada a Déu i a la creació suposa la contingència radical del món. Aquest existeix per un acte lliure de la voluntat divina i podria perfectament no haver existit o ser completament diferent.

## Àmbit de desenvolupament

Els seus seguidors sorgeixen bàsicament de l'orde franciscà, la qual declarà l'escotisme doctrina oficial de l'orde el 1593. No obstant això, en l'edat mitjana tardana, el seu abast sobrepassava, de molt, l'àmbit de l'escola franciscana, i entre els segles XIV i XVII hi havia a les universitats més escotistes que tomistes.

## L'escotisme als Països Catalans

Als Països Catalans va estar representat per Francesc Eiximenis, principalment, tot i que altres autors menys coneguts, com Joan Marbres en foren seguidors. L'Estudi General Lul·lià tenia una càtedra de filosofia escotista.

## Notes

* ↑ Ferrater Mora, José; Terricabras, Josep-Maria. Diccionario de filosofía. Grupo Planeta (GBS), 1994.
* ↑ Kurt Flasch, El pensament filosòfic a l'edat mitjana. D'Agustí a Maquiavel, pàg. 436

## Bibliografia

* Kurt Flasch, El pensament filosòfic a l'edat mitjana. D'Agustí a Maquiavel. Edició a cura de Josep Batalla. Obrador Edèndum. Santa Coloma de Queralt 2006 (ISBN 9788493443436)
# Entratico

Entratico ( Bergamasque : Entràdech ) és unsefgdfghdt
# Cantimplora

La cantimplora o carabassa és un tipus de recipient que s'utilitza per a dur beguda per a consum humà, sovint per part d'excursionistes, campistes, militars i treballadors del camp. Normalment té anelles o un altre mitjà de subjecció per a dur-la penjada de l'espatlla o a la cintura, així com un aïllant tèrmic per a mantenir la temperatura alta del beure en temps calorós, ja sigui recobrint el recipient o mitjançant cambra d'aire. Alguns tipus de cantimplora porten acoblat un estri per a beure, que pot ser un got (a voltes una tassa), sobre el tap, o bé una gaveta, a la base.
Entre les cantimplores primigènies destaquen les que eren fetes amb una carbassa a la qual es feia un forat de sortida i s'eixugaven al foc. Així mateix, a l'Antiguitat ja eren conegudes les bótes de cuir i els recipients metàl·lics.
També foren molt utilitzades les bótes de cuir, però tenen l'inconvenient que es fan malbé i fins i tot arriben a inutilitzar si no es fan servir, a més que solen comunicar al líquid que conté el gust de la pega negra que revesteix interiorment el cuir.
Més tard, van sorgir les cantimplores de vidre, material que preservava més bé les propietats de la beguda. Habitualment es portaven en cistells de vímet o eren cobertes amb tela i es tancaven amb taps de suro, però tenien l'inconvenient de la fragilitat del recipient.
Entre els dissenys de mitjans del segle xx van proliferar les cantimplores de metall com ara llauna, acer inoxidable o alumini, amb tap de rosca que sovint se subjectava al recipient mitjançant una cadena o corretja per a evitar-ne la pèrdua. Fou una millora envers les cantimplores de vidre, però encara eren freqüents les fugues per forats que s'hi feien, per exemple en caure a terra o en topar amb roques escarpades.
Entre els dissenys actuals és freqüent l'ús de plàstics, especialment polietilè i policarbonat. Generalment són materials tan lleugers com els seus equivalents de metall, o més, i són més fiables davant fuites, fins i tot quan cauen o són tractades severament.

## Etimologia

Cantimplora ve de la paraula composta canta i plora per la remor que fa l’atuell quan degota.

## Referències

* ↑ Recipient per a líquids, de forma semblant a una carabassa vinatera
* ↑ «Cantimplora», a Enciclopèdia ilustrada Seguí . Barcelona: Seguí (1910).
* ↑ «cantimplora | diccionari.cat». [Consulta: 10 febrer 2025].
Viccionari
# Museu Municipal de Molins de Rei

El Museu Municipal de Molins de Rei és un museu d'història local que reflecteix la història, la cultura i l'artesania de la vila de Molins de Rei, a la comarca del Baix Llobregat,i dels territoris veïns més immediats al municipi. El Museu, que forma part de la Xarxa de Museus Locals de la Diputació de Barcelona va ser creat el 1953 en un espai de la Fàbrica Tèxtil de Can Samaranch pel seu director, Enric Madorell i Claramunt (1897-1990), i el 1968 es traslladà a la seu actual. Té una exposició permanent que s'exhibeix a la seu del número 55 del carrer Pintor Fortuny, i compta també amb un espai per a exposicions temporals a Ca n'Ametller (Molins de Rei), futura seu del Museu.

## Exposició

Les col·leccions del museu són molt diverses i compten amb materials arqueològics procedents d'excavacions realitzades a la vila i a la rodalia, elements arquitectònics i escultòrics d'edificis locals ja desapareguts (especialment el Palau Requesens i Castellciuró), eines d'oficis tradicionals, ceràmica, pintura, numismàtica, conquiliologia, geologia i mineralogia, a més d'un petit fons de documents relacionats amb la història de la vila. S'hi exhibeixen, també, alguns elements singulars, com les restes dels pilons de fusta que serviren de base a l'estructura del desaparegut pont de Carles III i tota la memòria de la seva construcció.

### Fons etnològic

La col·lecció més important del museu correspon als materials etnològics, que permet mostrar els conjunts dels tallers del barber, el boter, el fuster, el corder, el baster, l'espardenyer, el ferrer i el teixidor, a més de sengles recreacions d'un celler i d'una cuina tradicional.

### Fons arqueològic

La secció d'arqueologia és representativa dels jaciments de la vall baixa del Llobregat del paleolític, el neolític, l'eneolític, l'edat del ferro, i les èpoques ibèrica i romana.

### Fons d'art

Entre els fons d'art en destaquen les obres de Miquel Carbonell (1845-1896), la col·lecció de ceràmica, una col·lecció de 1500 exlibris dels segles XVIII al XX i la col·lecció de cromolitografia, formada per 15 col·leccions de cromos de finals del segle xix i principis del segle xx.

## Referències

* 1 2 3 4 AADD. Guia de la Xarxa de Museus Locals. Barcelona: Enciclopèdia Catalana Revistes i Col·leccionables / Oficina de Patrimoni Cultural, Diputació de Barcelona, 2002, p. 54-55.
* ↑ «El Museu». molinsderei.cat. Arxivat de l'original el 2010-10-09. [Consulta: 13 gener 2012].
* 1 2 AADD. Guia del Museu més gran de Catalunya. Barcelona: Centre d'Estudis i Divulgació del Patrimoni, 1999, p. 149-150.

## Enllaços externs

* Museu Municipal de Molins de Rei - Lloc web oficial
* Web del Museu Més Gran de Catalunya
# GNOME Keyring

GNOME Keyring és un dimoni que s'encarrega de les credencials de seguretat dels diferents usuaris, com per exemple els seus noms i les seves contrasenyes. Les dades confidencials són encriptades i emmagatzemades en un fitxer anomenat anell de claus a la carpeta home de l'usuari. L'anell de claus per defecte utilitza la contrasenya de login per l'encriptació, per la qual cosa els usuaris no han de recordar cap altra clau més.
GNOME Keyring és implementat com un dimoni i usa el nom de procés gnome-keyring-daemon. Les aplicacions poden emmagatzemar i sol·licitar contrasenyes usant la biblioteca libsecret.
GNOME Keyring forma part de l'escriptori de GNOME.

## Gestor del GNOME keyring

El GNOME Keyring Manager era una interfície d'usuari per al GNOME Keyring. Des de GNOME 2.22 és obsolet i ha estat reemplaçat completament pel Seahorse.

## Referències

* ↑ «[libgnome-keyring Deprecate libgnome-keyring. Use libsecret instead]». [Consulta: 18 desembre 2017].
* ↑ «GNOME 2.22 Release Notes». Arxivat de l'original el 2008-06-01. [Consulta: 19 novembre 2015].
# Thrissur

Thrissur o Trichur (Trissivaperur, malayalam: തൃശൂര്‍) és una ciutat i corporació municipal de Kerala, capital del districte de Thrissur. És considerada capital cultural de Kerala. Thrissur fou fundada el 1084 i fou declarada municipalitat l'1 de juliol de 1949 passant a Coroporació Municipal l'1 d'octubre del 2000 amb els panchayats d'Ayyanthole, Koorkkenchery, Nadathara, Vilvattom (part), Ollur i Ollukkara, formada per tres assemblees (Thrissur, Ollur, Cherpu) i amb 50 membres electes (un per cada ward). Consta al cens del 2001 amb una població de 317.474 habitants; un segle abans, el 1901, eren 15.585 habitants.

## Història

La regió de Thrissur formà part del Regne Txera que tenia per capital a Vanchi. Entre el segle ix i el XII la zona fou regida pels kulasekhares de Mahodayapuram. La tradició diu que fou fundada el 1084 per Parasurama. Al segle xii es va iniciar l'era Pudu Vaipu i Thrissur va canviar de mans als segles XIV i XV; els zamoríns (sammothiri) de Calicut van emergir com a governants de la zona i la dominaven quan van arribar els portuguesos que la van ocupar. El segle xvii hi van arribar holandesos i anglesos que van disputar el comerç als portuguesos. El zamorín la va ocupar el 1760. El 1774 el palau fou fortificat (les fortificacions estan modernament en ruïnes). El 1776 va caure en mans d'Haidar Ali de Mysore (un exèrcit manat per Sardar Khan) i el 1789 en mans de Tipu Sultan, passant finalment a Cochin el 1792 i fou per un temps la capital de l'estat. La ciutat disposa de diverses esglésies cristianes (les més notables dels caldeus sirians, romanosirians i protestants) i el temple de Vadakunnatban, considerat el més antic de la costa occidental.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Government Portal de Thrissur ciutat
* Government Portal del districte de Thrissur
* Satel·lite, Thrissur
# Ratpenat cuallarg bicolor

El ratpenat cuallarg bicolor (Mops jobimena) és una espècie de ratpenat de la família dels molòssids.

## Distribució i hàbitat

Es tracta d'una espècie endèmica de Madagascar, on viu a la part occidental de l'illa de nord a sud. És sabut que viu en boscos espinosos o caducifolis secs entre 50 i 870 metres sobre el nivell del mar. Tot i que més estudis podrien revelar que està més estesa del que actualment es creu, encara no s'ha registrat en alguns llocs amb coves de pedra calcària extenses, on seria d'esperar la seva presència, basant-se en la preferència d'hàbitat i distribució.

## Referències

* ↑ «ratpenat cuallarg bicolor». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 22 desembre 2024].
* ↑ Goodman, S. M.; Cardiff, S. G «A new species of Chaerephon (Molossidae) from Madagascar with notes on other members of the family». Acta Chiropterologica, vol.6, n.2, 2004, pàg. 227-248. (anglès)
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :
# Kota (ciutat)

Kota (hindi:कोटा Koṭa) abans Kotah, és una ciutat i municipi del Rajasthan a la riba del riu Chambal a 25° 11′ N, 75° 50′ E﻿ / ﻿25.18°N,75.83°E﻿ / 25.18; 75.83. Al cens del 2001 apareix amb una població de 695.899 habitants. El 1881 la població era de 40.270 habitants, el 1891 de 38.620 i el 1901 de 33.657. El gran descens al darrer cens esmentat fou degut a la fam de 1899-1900 i les epidèmies que vam seguir; la població era hindú (69%) i musulmana (27%). La ciutat vella està dividida en tres àrees definides: Ladpura, Rampura i Kotah; a l'extrem sud hi ha l'antic palau mirant al riu. Entre els diversos temples el més famós és el de Mathureshji, i el més vell el de Nilkanth Mahadeo.

## Història

Al segle xii el territori fou conquerit pel cap rajput chauhan del clan hada Rao Deva, que va fundar Bundi. Al segle xiv alguns bhils del clan Koteah que aleshores vivien a la comarca, foren expulsats per Jet Singh, net de Rao Deva de Bundi, que es va establir en aquest lloc i va fundar una ciutat, que va anomenar Kotah, que va romandre en poder de Bundi fins al 1631, quan el sobirà va cedir Kotah i dependències al seu fill Madho Singh que va fundar el principat d'aquest nom amb aprovació imperial. El 1874 es va formar la municipalitat.

## Llocs interessants

* Crosthwaite Institute
* Nou i antic palau del maharajà
* Jardí del Chambal
* Hadoti Traffic Garden
* Chowpaty Bazaar
* Temple Tirupati Balaji
* Temple Khare Ganesha
* Museu Maharao Madho Singh (al palau vell)
* Pressa de Kota
* Museu del Govern al Palau Brijvilas Palace prop del llac Kishore Sagar
* Jag Mandir al mig del llac Kishore Sagar, datat del 1346
* Temple de Godavari Dham dedicat al Hanuman

### Llocs propers

* Adhar Shila
* Darrah National Park
* Chambal River Ghariyal {Aligator} Reservoir
* Sawan phuhar Water Park
* Haryali Resort
* Bheetariya Kund
* Cascada Pahadajhar Mahadev
* Gapernath
* Temples Badoli
* Resclosa Jawahar Sagar

### Palaus

* Palau Garh Palace
* Palau Umed Bhavan
* Plaau Brijraj Bhavans.

## Referències

* Wikipedia en anglès
* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Official Website of Kota District Arxivat 2012-07-23 a Wayback Machine.
* Rajasthan Tourism Arxivat 2008-08-04 a Wayback Machine.
* Kota Detailed Information with Map Arxivat 2019-04-05 a Wayback Machine.
* Kota Information
* A tourist's description of Kota Arxivat 2008-09-27 a Wayback Machine.
# Malappuram

Malapuram o Malappuram (malayalam മലപ്പുറം, també apareix com Maliyapuram i Malleapooram) és una ciutat i municipalitat de Kerala, capital del districte de Malappuram a 50 km al sud-est de Kozhikode. És també capital d'un dels taluks del districte. Al cens del 2001 consta amb 58.490 habitants (el 1881 eren 6.501 habitants).
Sota domini britànic fou el seu quarter militar al districte de Malabar establert després de les revoltes dels moppiles de 1841 i 1843 però degut a la poca utilitat de les tropes natives a les revoltes de 1849 i 1851, s'hi va enviar un assistent especial del col·lector junt amb un destacament de tropes europees.
La seva economia està en gran part basada en els enviaments de diner d'emigrants als països del golf. Malapuram és la zona de Kerala amb una proporció més gran d'habitants de religió musulmana.

## Vegeu també

* Mappila

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
# Visakhapatnam

Visakhapatnam (telugu: విశాఖపట్నం, abans Vizagapatam abreujat Vizag o Visakha) és una ciutat costanera, port i corporació municipal anomenada "La Joya de la Costa Oriental", a l'estat d'Andhra Pradesh, capital del districte de Visakhapatnam. Consta al cens del 2001 amb una població de 969.608 habitants i l'àrea urbana d'1.329.472 habitants. Quan el govern va aprovar la formació de la Greater Visakhapatnam amb la unió del municipi de Gajuwaka i 32 pobles de la rodalia la població hauria pujat vers els 3.300.000 habitants (manca encara cens oficial). Disposa d'un aeroport internacional. Està situada a 17° 42′ N, 83° 18′ E﻿ / ﻿17.700°N,83.300°E﻿ / 17.700; 83.300 i es seu del comandament de la marina índia.

## Història

Vizagapatam va sorgir com una factoria anglesa establerta a la meitat del segle XVII en una població de poca importància anterior. El 1689 la factoria fou ocupada per Aurangzeb. Al segle següent, el 1757, es va rendir al francès Bussy, sent recuperada pels britànics posteriorment, oficialitzant-se la cessió per l'emperador el 1765. El 1794 fou capital administrativa i el 1803 va ser establerta com a capital de districte. El setembre de 1804 es va lliurar davant el port la batalla naval de Vizagapatam. La municipalitat es va formar el 1866. El 1901 tenia 40.892 habitants.

## Referències

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# Ludanice

Ludanice (en alemany Ludanitz, en ungarès Nyitraludány) és un poble d'Eslovàquia que es troba a la regió de Nitra. El primer de gener del 2014 tenia 1891 habitants.

## Història

La primera menció escrita de la vila es remunta al 1242.

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2013-10-12. [Consulta: 11 agost 2012].
* ↑ «Obec Ludanice» (en eslovac). [Consulta: 6 novembre 2021].