OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Andrew Grieve

Andrew Grieve (nascut el 28 de novembre de 1939) és un director de televisió i cinema britànic. Els crèdits de Grieve inclouen Wire in the Blood, Sobre el turó negre, el guió del qual també va escriure, va guanyar la Conquilla d'Or al Festival de Cinema de Sant Sebastià l'any 1988. També va dirigir episodis d’Agatha Christie's Poirot i Hornblower. El seu treball a Hornblower li va guanyar la plata FIPA al Festival Internacional de Programació Audiovisual de Biarritz el 1999. Des d'aleshores ha escrit i dirigit l'episodi de BBC drama-documental Heroes and Villains sobre Hernán Cortés.

## Referències

* ↑ «Andrew Grieve». BFI. Arxivat de l'original el 2015-10-02. [Consulta: 1r març 2015].
* ↑ «BFI Screenonline: On The Black Hill (1987)». www.screenonline.org.uk.
* ↑ «BFI Screenonline: Agatha Christie's Poirot (1989-) Credits». www.screenonline.org.uk.
* ↑ «Andrew Grieve | Movies and Filmography». AllMovie.
* ↑ «Heroes and Villains: Cortes (2008) - Andrew Grieve | Cast and Crew | AllMovie».
# Ramon Calduch i Gimeno

Ramon Calduch i Gimeno (Montcada i Reixac, Vallès Occidental, 5 de novembre de 1928 - Barcelona, 24 de setembre de 2008) fou un cantant català, conegut artísticament com a Ramon Calduch, fou tota una institució de la cançó melòdica barcelonina dels anys seixanta.
Va començar la seva carrera professional el 1948 i es va donar a conèixer als festivals de la Cançó Mediterrània i Cançó de Benidorm. Durant els anys 50 i 60 actuà com a cantant de l'Orquestra Melodia i va ser conegut per cançons com Los gitanos o El viejo frac, i per versions de Beguin the beguine i d'Et maintenant, entre d'altres. Tal era el seu èxit que entre 1959 i 1960 va arribar a gravar 20 discos.
A mitjans dels 60, Calduch va començar a cantar en català, una decisió bastant insòlita i no exempta de riscos per aquells temps. No només va optar per diversificar la seva opció lingüística sinó que no va dubtar a seleccionar cançons de caràcter nacionalista i, en els seus millors moments de glòria, va popularitzar les seves lletres per sardanes.
Va treballar amb artistes com Rudy Ventura, Josep Guardiola, Sara Montiel i Carmen Sevilla, i va viatjar per Sud-amèrica i Itàlia. Participà en el Festival de San Remo.
El 1965 enregistrà un primer EP en català amb temes de Josep Maria Andreu i Lleó Borrell (Amb una mirada) i altres autors. L'any 1976 publica un LP sota el segell Arty (Ramón Calduch. Les nostres cançons) amb cançons patriòtiques (El cant de la senyera, La balanguera, Parleu bé dels catalans, La puntaire, Sant Jordi Triomfant, etc.), un particular homenatge a la democràcia i al nacionalisme després de la mort del dictador, que va tenir enorme repercussió popular i discogràfica. També va fer teatre: actuà amb Joan Capri a La Reina ha relliscat, i també compartí escena amb Mary Santpere.
Calduch va continuar cantant, ja gairebé sempre en català, i, de tant en tant, va enregistrar àlbums en català de to folklòric. Als 70 anys va començar a tenir problemes de salut i es jubilà al mateix any 1998. L'any 2002 se li va retre un homenatge a la seva localitat natal.

## Referències

* ↑ «Ramon Calduch i Gimeno». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Obituari a La Vanguardia
* ↑ Pujadó i García, Miquel. Diccionari de la Cançó: D'Els Setze Jutges al Rock Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, abril 2000, p. 114. ISBN 84-412-0467-5.
# Absalon

Absalon, Absaló o Axel (Fjenneslev, 1128 - Sorø, 21 de març de 1201) va ser un polític i arquebisbe danès.
Va ser bisbe de Roskilde des de 1158 fins a 1192 i arquebisbe de Lund des de 1178 fins a la seva mort. Va ser el conseller del Rei Valdemar I de Dinamarca. Absaló va ser el personatge clau en les polítiques daneses d'expansió territorial a la mar Bàltica, l'europeïtzació i les relacions estretes amb la Santa Seu. Combinà els ideals de la Reforma Gregoriana amb el suport a un poder monàrquic fort.
Absaló nasqué dins el poderós clan Hvide i era propietari de grans extensions de terres. Va fer la primera fortificació de la ciutat de l'actual Copenhaguen. Prelat lluitador, va lliurar a Dinamarca de les incursions dels pirates i va derrotar el 1184 al duc de Pomerània. Absalon va morir a l'abadia de Sorø Abbey el 21 de març de 1201, als 73 anys, sent enterrat allí mateix.

## Referències

* ↑ Rines, George Edwin, ed. (1920).
* ↑ Encyclopædia Britannica, ed. (1911)
* ↑ Stefan Pajung, Artikel: Absalon ca. 1128-1201, la Universidad de Aarhus, 20 de juny de 2009

## Bibliografia

Viccionari
* Saxo, Gesta Danorum, ed. Holder (Strassburg, 1886), books xvi.
* Steenstrup, Danmarks Riges Historie. Oldtiden og den ældre Middelalder, pp. 570–735 (Copenhagen, 1897–1905).
* Absalon's Testamentum, in Migne, Patrologia Latina 209,18.
# Elouise Cobell

Elouise Cobell (5 de novembre de 1945 - 16 d'octubre de 2011) va ser una economista blackfoot graduada en dret i economia a la Universitat de Montana. També fou Directora executiva de la Native American Community Development Corporation, organització afiliada al Native American Bank, i des del 1997 presidenta del Blackfeet National Bank, des d'on va lluitar pel desenvolupament econòmic de la reserva Blackfoot. Fou la principal demandant en la demanda sense precedents Cobell v. Salazar (2009). Aquest va desafiar la mala administració dels fons fiduciaris que pertanyien a més de 500.000 amerindis dels Estats Units. Ella va seguir el cas de 1996, desafiant el govern per tenir en compte les taxes d'arrendament de recursos.

## Referències

* ↑ Hevesi, Dennis «Elouise Cobell, 65, Dies; Sued U.S. Over Indian Trust Funds». New York Times, 17-10-2011 [Consulta: 18 octubre 2011].
* ↑ Tribune Staff. «125 Montana Newsmakers: Elouise Cobell». Great Falls Tribune. [Consulta: 28 agost 2011].
* ↑ Bethany R. Berger, "Elouise Cobell: Bringing the United States to Account", in Our Cause Will Ultimately Triumph, Tim Alan Garrison, ed. (2013)

## Enllaços externs

* "Addressing Over a Century of Shame: The Cobell v. Norton Case" Arxivat 2008-10-26 a Wayback Machine., Center for American Progress
* "Elouise Cobell", Lannan Foundation
* Indian Trust Settlement information site
* "Accounting Coup", Mother Jones, Sep/Oct 2005
# Myoictis

Myoictis és un gènere de marsupials dasiüromorfs originaris de Nova Guinea. Conté quatre espècies:
* Ratolí marsupial triratllat cuablanc (M. leucura)
* Ratolí marsupial triratllat (M. melas)
* Ratolí marsupial de Wallace (M. wallacei)
* Ratolí marsupial triratllat de Wau (M. wavicus)

## Referències

* ↑ Entrada «Myoictis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Les hores

Les hores és un llibre de Josep Pla que recull els articles dedicats als esdeveniments, tant socials com atmosfèrics, lligats amb el calendari de l'any. Es va publicar el 1971 com a volum 20 de l'Obra Completa, tot i que el 1953 ja s'havia publicat una edició reduïda amb el mateix títol. El llibre està basat pràcticament en els articles de Destino.

## Relectures

El 21 de juny de 2003 es va presentar a la Fundació Josep Pla l'exposició El temps que fuig. Narcís Comadira - Josep Pla, dedicada al llibre Les hores. L'exposició va itinerar a Girona (2004), Binissalem (2004), Barcelona (2004), París (2006), Badalona (2012) i Vilabertran (2012). Amb motiu del vintè aniversari de la mort de Josep Pla, Catalunya Ràdio va dedicar un programa a llegir fragments de Les hores.

## Referències

* ↑ Bonada 1991: p. 198
* ↑ «2003. El temps que fuig. Narcís Comadira i Josep Pla». Fundació Josep Pla. [Consulta: 13 juliol 2012].
* ↑ «Exposició a Vilabertran». Fundació Josep Pla. Arxivat de l'original el 2013-03-07. [Consulta: 2 octubre 2012].
* ↑ «Les hores, de Josep Pla». Catalunya Ràdio. Arxivat de l'original el 2012-06-11. [Consulta: 13 juliol 2012].

## Bibliografia

* Bonada, Lluís. L'obra de Josep Pla. Barcelona: Teide, 1991 (El Blau Marí). ISBN 84-307-8434-9.

## Enllaços externs

* Les hores al web de la Fundació Josep Pla Arxivat 2013-01-30 a Wayback Machine.
# Peix serra

«Peix serra» té aquests significats:
* Peix serra o Pristis pristis, espècie de peix cartilaginós batoïdeu de la família Pristidae, que es troba a les aigües subtropicals de l'oceà Pacífic
* Peix serra o Xiphias gladius, peix teleosti de l'ordre dels perciformes i de la família dels xífids, amb el maxil·lar prolongat en forma d'espasa, fort i ràpid i de costums pelàgics
* Peix serra o Pristidae, família de peixos cartilaginosos
# Kierion

Kierion (grec: Κιέριον) és una pel·lícula grega dirigida per Dimos Theos i estrenada el 1974..
La pel·lícula es va rodar el 1967, però a causa de la dictadura dels coronels, no es va poder estrenar fins al 1974.

## Argument

Encara que els noms han estat canviats, la pel·lícula està inspirada en l'assassinat de George Polk.
Un periodista estatunidenc, Morgan, investiga les accions d'un càrtel petrolier a Grècia. És assassinat. Les autoritats intenten carregar contra un periodista d'esquerres, Vagenas, amic de Morgan. Va ser detingut i torturat. Finalment és alliberat i la policia busca un altre culpable: un estudiant jueu, Zadik, que s'acaba suïcidant a la presó. Vagenas emprèn la seva pròpia investigació per descobrir la veritat, però tots els seus testimonis són assassinats.

## Repartiment

* Anestis Vlachos
* Kostas Sfikas
* Eleni Theofilou
* Stávros Tornés
* Tónia Marketáki
* Costas Ferris

## Critica

Després de la seva presentació a Venècia, Leo Pestelli de la Stampa va desestimar la pel·lícula com a “modesta” i va criticar la seva« qüestionable textura giallo», mentre apreciava les seves intencions. A la seva Storia del cinema mondiale, Gian Piero Brunetta parla en canvi d'«una pel·lícula política interessant».

## Premis

* Millor pel·lícula d'art, millor primera pel·lícula i distinció honorífica al Festival de cinema grec de 1974 a Tessalònica
* Premi a la 29a Mostra Internacional de Cinema de Venècia 1968

## Referències

* ↑ Cecilia Ermini «La «lotta per il visibile» di Dimos Theos, cineasta contro il potere». Il manifesto, 1º novembre 2018.
* ↑ Vrasidas Karalis. A History of Greek Cinema. Bloomsbury, p. 122. ISBN 9781441112781.
* ↑ «La censura blocca un film». Stampa Sera, 5-6 settembre 1968.
* ↑ Leo Pestelli «Il poetico «Teorema» di Pasolini arduo film di un marxista cristiano». La Stampa, 06-09-1968.
* ↑ Gian Piero Brunetta. Storia del cinema mondiale. 3. Segrate: Einaudi, p. 1297. ISBN 9788806145286.
* ↑ «29ª Mostra internazionale d'arte cinematografica di Venezia - Concorso». Archivio storico delle arti contemporanee. Biennale di Venezia.

## Bibliografia

* (francès) Michel Demopoulos (dir.), Le Cinéma grec, Cinéma/Pluriel, Centre Georges Pompidou, 1995. ISBN 2858508135
* Karalis, Vrasidas. A History of Greek Cinema. New York et Londres: Continuum, 2012, p. 318. ISBN 978-1-4411-9447-3.

## Enllaços externs

* Fitxa a la cinemateca grega
# Phascolosorex

Phascolosorex és un gènere de mamífers dasiüromorfs. Existeixen dues espècies d'aquests marsupials:
* Ratolí marsupial de ventre vermell, Phascolosorex doriae (Indonèsia)
* Ratolí marsupial de franges estretes, Phascolosorex dorsalis (Indonèsia i Papua Nova Guinea)

## Referències

* ↑ Entrada «Phascolosorex» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Makyo

El terme makyo (魔境 makyo) és un terme del budisme Zen que significa "cova fantasma" o "cova del diable". És una referència figurativa a l'espècie d'autoengany resultant d'aferrar-se a una experiència i fer un niu conceptual fora d'ella per a un mateix. Makyo és essencialment sinònim d'il·lusió, però sobretot es refereix a les experiències que esdevenen durant la pràctica de la meditació.
A The Three Pillars of Zen de Philip Kapleau, Yasutani-Roshi va explicar el terme com la combinació de ma (diable) i kyo, el món objectiu. Aquest caràcter de "diable" també pot referir-se a Mara, la figura "temptadora" budista; i el kyo pot significar simplement regió, estat o lloc. Makyo es refereix a les al·lucinacions i distorsions perceptives que poden sorgir durant la meditació i que poden portar a confusió al practicant. Els mestres Zen adverteixen els seus estudiants que els ignorin. Els Makyo poden tenir forma de visions i distorsions perceptives, però també poden ser experiències d'absorció o estats de trànsit en blanc.
La literatura budista que en parla els descriu com distorsions de la percepció produïda per la meditació. En algunes escoles hindús és considerat com un producte de la sharira sukshma, o "l'experiència del cos," en el seu estat inestable, i en aquest sentit es veu que és una altra forma de Maya, que és la naturalesa il·lusòria del món com a confiscat per la consciència ordinària.
La literatura contemplativa tibetana utilitza el terme paral·lel nyam, que es divideix en tres categories: la claredat, la felicitat, i la no conceptualitat. Hi ha molts tipus de fenòmens de meditació que poden ser classificats sota aquesta rúbrica, i generalment estan vinculats a la reorganització de les energies subtils del cos durant la meditació.

## Referències

* ↑ «魔境（まきょう）の意味 - goo国語辞書». [Consulta: 6 maig 2020].
* ↑ Kapleau, Philip. The Three Pillars of Zen, 1967.
# Jerbu marsupial

El jerbu marsupial (Antechinomys laniger) és una espècie de marsupial de l'ordre dels dasiüromorfs. És l'única espècie del gènere Antechinomys. És originari del centre i el sud d'Austràlia, on viu en una varietat d'hàbitats incloent-hi zones boscoses i semideserts amb matolls. El nom és a causa de la similiritut d'aspecte amb els jerbus, malgrat pertànyer a un ordre diferent.

## Referències

Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Jerónimo Vidal Torró

Jerónimo Vidal Torró (Alfarrasí, 31 de juliol de 1976) és un ex-pilot de motociclisme valencià que competí internacionalment entre la temporada de 1997 i la de 2002. Fou Campió d'Espanya de 125 cc l'any 1999.

## Trajectòria internacional

Debutà al Campionat del Món la temporada de 1997, pilotant una Aprilia a la categoria de 125cc, gràcies a un wild card ("comodí") per a participar en el Gran Premi d'Espanya.
El 1998 competí durant tota la temporada amb l'Aprilia a la mateixa categoria, acabant-hi en vint-i-sisena posició final, essent setzè la temporada següent, 1999.
La temporada de 2000 canvià als 250cc, acabant en 37è lloc final, i 25è el 2001.
Ja l'any 2002 passà a competir en el Campionat del Món de Superbike amb una Honda VTR 1000 SP1 de l'equip White Endurance, corrent dues proves (4 curses) com a pilot de reemplaçament. Acabà la temporada al lloc quarantè final, gràcies a haver estat el quinzè en la primera cursa del Gran Premi dels Països Baixos, a Assen.

## Resultats al Mundial de motociclisme

| Any | Categoria | Moto | Curses | Victòries | Podi | Pole | Fast lap | Punts | Posició |
| 1997 | 125cc | Aprilia | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1998 | 125cc | Aprilia | 11 | 0 | 0 | 0 | 0 | 6 | 26è |
| 1999 | 125cc | Aprilia | 16 | 0 | 0 | 0 | 0 | 47 | 16è |
| 2000 | 250cc | Aprilia | 8 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 37è |
| 2001 | 250cc | Aprilia | 15 | 0 | 0 | 0 | 0 | 13 | 25è |
| Total | | | 51 | 0 | 0 | 0 | 0 | 65 | |

## Referències

* ↑ «Furten les rodes del cotxe del pilot de motos d'Alfarrasí Jerónimo Vidal.» (PDF). vilaweb.cat. VilaWeb, 17-12-2001. [Consulta: 5 juny 2011].
* 1 2 «Jeronimo Vidal» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 29 de març 2019. [Consulta: 5 juny 2011].
# Xavier Garcés Trillo

Xavier Garcés Trillo (Sabadell, Vallès Occidental; 16 de febrer de 1963) és un consultor informàtic i polític català, alcalde de la ciutat de Barberà del Vallès des de 2019 pel Partit dels Socialistes de Catalunya.

## Biografia

Garcés Trillo viu a Barberà del Vallès des de l'any 1971, ciutat en la qual ja residien els seus avis des de 1959. Va cursar educació primària a l'escola Can Llobet i l'educació secundària a Sabadell, ja que llavors no hi havia cap institut a la ciutat. Posteriorment, va fer parcialment la Llicenciatura de Ciències Econòmiques i Empresarials a la UAB. Des de molt jove va participar com a esportista, entrenador i directiu de la Unió Esportiva Barberà i va ser representant de les entitats esportives al Patronat d'Esports Municipal d'aquell moment.
Va col·laborar amb monitor de bàsquet a les escoles municipals i va formar part de la Comissió Constituent d'Agermanament amb ciutats d'altres països amb la nostra ciutat. Professionalment ha desenvolupat tasques en diferents empreses privades dins del món de la consultoria de gestió i solucions informàtiques durant deu anys. Com a emprenedor, va crear una societat de serveis per a les empreses, on encara desenvolupa la seva activitat professional. És militant socialista des de l'any 1988 i ha format part de diferents òrgans del partit en l'àmbit municipal, comarcal i nacional.
En 2007 va ser triat regidor a l'Ajuntament de Barberà del Vallès amb diferents responsabilitats i àrees municipals (Àrea econòmica, Hisenda i Promoció Econòmica). Va ser tinent d'alcalde fins a l'any 2015 i fins a maig de 2019 regidor del grup municipal socialista de Barberà a l'oposició.
Des de juny de 2019 va ser cap de llista del PSC de Barberà del Vallès i va aconseguir l'Alcaldia de Barberà del Vallès -càrrec que va revalidar a les eleccions municipals del 2023- i president del Consell Comarcal del Vallès Occidental des del 12 de desembre de 2024.

## Referències

* 1 2 3 «Xavier Garcés substituirà Ana del Frago com a candidat del PSC de Barberà». Nació Digital, 19-03-2019. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ «El PSC de Xavier Garcés manté l'alcaldia a Barberà, amb el mateix nombre de regidors». Línia Vallès, 28-05-2023. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ «Resultados Electorales en Barberà del Vallès: Elecciones Municipales» (en castellà). El País, 28-11-2024. [Consulta: 13 febrer 2025].
* ↑ «Ple del Consell Comarcal». Consell Comarcal del Valles Occidental. Arxivat de l'original el 2023-06-15. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ «Xavier Garcés és investit com a nou president del Consell comarcal del Vallès Occidental». Ràdio Barberà, 13-12-2024. [Consulta: 14 febrer 2025].
# Agüeira

Agüeira'', és una parròquia consagrada a Sant Joan pertanyent al municipi de Becerreá, província de Lugo.
La parròquia la travessa la carretera N-VI, qua connecta A Coruña amb Madrid. En ella s'hi conserva una fita miriamètrica, pertanyent a l'antic Camí Reial de Madrid a A Coruña, amb les indicacions A LUGO 51, A MADRID 460 i A LEON 176. El juliol de 2017 aquesta fita va ser netejada i revaloritzada per l'ajuntament de Becerreá mitjançant la seva senyalització.

## Demografia

Segons el padró municipal de 2004 la parròquia d'Agüeira tenia 134 habitants (73 homes i 61 dones), distribuïts en 10 entitats de població (o lugares), el que pressuposà una disminució en relació al padró de l'any 1999 quan hi havia 149 habitants. Segons l'IGE, el 2014 la seva població va caure dràsticament fins a les 76 persones (41 homes i 35 dones).

## Llocs

* Agüeira
* A Balsa
* Cela
* Chao de Vila
* A Ferrería
* A Horta
* Pozancas |
* Serra da Horta
* Torallo
* Valiña

## Referències

* ↑ «Fito miriamétrico de Agüeira» (en gallec). Patrimonio galego. [Consulta: 29 agost 2018].
* ↑ "La recuperación del hito de Agüeira en Becerreá (Lugo)" Arxivat 2018-09-25 a Wayback Machine., article de Xosé Luis Martínez Acevedo a En la carretera, 28 de xullo de 2017 (castellà)
* ↑ «Dades estadístiques de població». Instituto Galego de Estadística.
# Emmanuel Mounier

Emmanuel Mounier (Grenoble, 1905 - París, 1950) fou un filòsof francès. Havia estudiat filosofia, però renuncià el doctorat per dedicar-se activament a la política. Era catòlic fervent, i cercà les bases d'una revolució alhora econòmica i moral: el personalisme. Aquest, doctrina o corrent filosòfic, és un moviment que no rebutja cap aportació útil per a separar el cristianisme del desordre establert, rebutjant els totalitarismes del feixisme i de l'estalinisme.
El 1932 fundà la revista Esprit, i fugí de situar el moviment com una "tercera força" centrista o demòcrata-liberal al costat de Robert Aron, Alexandre Marc o Denis de Rougemont. Es va interessar inicialment per determinades orientacions de la política del règim de Vichy, apartant-se'n posteriorment per acabar entrant en contacte amb el moviment Combat, de la resistència francesa, essent detingut i alliberat després d'una vaga de fam. Després de la Segona Guerra Mundial continuà la tasca i la revista amb joves filòsofs com Étienne Borne, Jean Lacroix, Gabriel Madinier, Joseph Vialatoux i altres. El seu pensament influí en Alfons Carles Comín i Ros i en els texts del Concili Vaticà II.

## Obres

* Révolution personnaliste et communautaire (1934)
* Qu'est-ce que le personnalisme? (1947)
* Feu la chrétienté (1950).
* EL PERSONALISMO. Cuadernos, nº 64 Emmanuel MOUNIER, 1978 Editorial Universitaria de Buenos Aires

## Enllaços externs

* Dossier sobre Emmanuel Mounier (castellà)
# Antiga Fàbrica Roca Umbert

L'antiga Fàbrica Roca Umbert és un conjunt arquitectònic format per les construccions industrials que es conserven l'empresa Roca Umbert S.A. va tenir a Granollers (Vallès Oriental) des de 1904 fins a 1978. Alguns dels elements arquitectònics del complex estan inclosos a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Elements protegits

Els elements protegits dins del recinte de l'antiga fàbrica Roca Umbert són els següents:

### Central tèrmica

La tèrmica de Roca Umbert és un edifici de dos cossos diferenciats i comunicats entre si, d'una alçada de prop de 20 metres.
La nau de l'extrem, només té una sola planta de 257 m2, té una estructura de pilastres de maó, tancaments de maó arrebossat i finestrals de fusteria metàl·lica. La coberta és una encavallada metàl·lica amb acabat de fibrociment. A l'interior hi ha dues grans calderes de vapor que al llarg del temps van funcionar amb diferents tipus d'energia: carbó, fuel-oil i gas natural. Des d'aquí se subministrava energia a totes les naus de les fàbriques. A l'exterior destaquen les dues xemeneies de les calderes adossades a banda i banda de la nau.
La nau adossada té planta baixa i pis, amb una superfície total de 348 m². L'estructura és de pilastres de maó, els finestrals són de fusteria metàl·lica. La coberta és una encavallada metàl·lica amb acabat de teula àrab. A dins hi ha la turbina de generació elèctrica.
Es conserven tots els elements que conformaven el procés i circuit de producció d'energia elèctrica.

### Torre de refrigeració

La torre de refrigeració es troba a la part posterior de la nau que ocupa la tèrmica. És de forma cilíndrica d'uns 12 metres d'alçada i 8 metres de diàmetre. Recollia el vapor de la turbina que era refrescat i retornat en forma d'aigua al dipòsit de la caldera per tornar-la aprofitar. Es tracta d'una instal·lació poc corrent que no s'ha conservat en la majoria de conjunts tèxtils del nostre país.

### Xemeneia

La xemeneia és incorporada en una de les naus laterals del recinte. És de planta circular, feta de maó vist i té una alçada d'uns 40 metres. És un dels elements més característics de la fàbrica.

## Referències

* ↑ «Breu recorregut per la història de la fàbrica Roca Umbert de Granollers, 2011». Arxivat de l'original el 2020-10-12. [Consulta: 10 octubre 2020].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Elements interiors de l'antiga Fàbrica Roca Umbert». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 octubre 2017].