OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Micena de vora acolorida

Les micenes de vora acolorida són micenes, cama-secs micenoides, de làmines amb l’aresta o vora acolorida.

## Espècies de micenes de vora acolorida

Les espècies de micenes de vora acolorida més corrents són:
* Mycena chlorantha, micena de dunes
* Mycena flavescens, micena de vora groga
* Mycena pelianthina, micena de vora porpra
* Mycena rubromarginata, micena de vora roja
* Mycena aurantiomarginata, micena de vora taronja
* Mycena rosella, micena rosàcia
* Mycena renati, micena rosada de cama groga

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. II, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
# Jaime Salvador Valls

Jaime Salvador Valls (Barcelona, 4 de novembre de 1901 − Ciutat de Mèxic, 18 d'octubre de 1976) fou un productor i director de cinema i guionista mexicà d'origen català.

## Biografia

En 1924 va emigrar a París, on es va dedicar a la distribució de pel·lícules europees a l'Amèrica Llatina. De 1929 a 1936 va treballar en els departaments d'edició, guió i producció cinematogràfica de la companyia Gaumont Films. En 1932 va produir la pel·lícula espanyola Mercedes, dirigida per Josep Maria Castellví i Marimon.
L'esclat de la guerra civil espanyola el va decidir a marxar als Estats Units per tal de concloure els seus estudis de cinema. Allí va dirigir la pel·lícula Castillos en el aire (1938), comèdia en castellà.
En 1939 va marxar a Cuba, on va dirigir les pel·lícules Estampas habaneras, La última melodía, Mi tía de América, Chaflán en La Habana, i Cancionero cubano. El 1941 deixà Cuba per establir-se a Mèxic, on a petició del productor Santiago Reachi va fer guions per a l'actor Mario Moreno Cantinflas. En total va fer 27 guions per a aquest actor. El primer fou Ni sangre ni arena (Alejandro Galindo, 1941), i continuaren èxits com El circo (1942), Gran hotel (1944), Soy un prófugo (1946), ¡A volar joven! (1947), El portero (1949), El bombero atómico (1950), El señor fotógrafo (1952), El bolero de Raquel (1956), El analfabeto (1960) i El profe (1970) dirigides totes per Miguel M. Delgado.
El seu èxit el va debutar com a director en 1943. Va dirigir un total de més de 100 pel·lícules, i fins i tot va anar a Hollywood en 1946, on dirigí El moderno Barba Azul, protagonitzada per Buster Keaton. També va fer alguns guions dels films de Luis Buñuel Susana/Carne y demonio (1950) i Una mujer sin amor (1951).
En 1968 va decidir retirar-se de la direcció cinematogràfica per motius de salut. Durant els anys següents i fins a la seva mort en 1976 es va dedicar a escriure per a cinema i televisió, principalment guions de comèdies musicals, melodrames i aventures.

## Filmografia selecta (com a director)

* El jorobado / Enrique de Lagardere / El Geperut (1943), 4a versió cinematogràfica coneguda, i 1a versió no francesa o francòfona, del Geperut -''Le Bossu'' en francès, novel·la de Paul Féval al segle XIX-, pel·lícula interpretada per Jorge Negrete ;
* El rebelde (1943)
* Soltera y con gemelos (1945)
* Escuadrón 201 (1945)
* Voces de primavera (1946)
* El moderno Barba Azul (1946)
* El amor no es negocio (1949)
* Los huéspedes de la Marquesa (1951)
* Bailando cha cha cha (1955)
* Tan bueno el giro como el colorado (1957)
* Se los chupó la bruja (1958)
* Los muertos no hablan (1958)
* Dos hijos desobedientes (1958)
* Yo... el aventurero (1959)
* Qué perra vida (1962)
* El monstruo de los volcanes (1962)
* Los dos apóstoles (1964)
* El último amor de Goya' (1965)
* La ley del gavilán (1966)
* Los asesinos (1968)

## Referències

* ↑ Jaime Salvador a Escritores del Cine Mexicano editat per la UNAM
* ↑ Riera i Llorca, Vicenç. Els exiliats catalans a Mèxic. Barcelona: Editorial Curial, 1994, p. 320.
# Volta a Califòrnia 2007

La Volta a Califòrnia 2007 es disputà entre el 18 i el 25 de febrer de 2007. Aquesta fou la segona edició de la Volta a Califòrnia i fou guanyada per l'estatunidenc Levi Leipheimer.

## Etapes

| Etapes | Data | Recorregut | km | Vencedor etapa | Líder general |
| Pr | 18 de febrer | San Francisco | 3 | Levi Leipheimer (USA) | Levi Leipheimer (USA) |
| 1 | 19 de febrer | Sausalito - Santa Rosa | 129 | Graeme Brown (AUS) | Levi Leipheimer (USA) |
| 2 | 20 de febrer | Santa Rosa - Sacramento | 153 | Juan José Haedo (ARG) | Levi Leipheimer (USA) |
| 3 | 21 de febrer | Stockton - San José | 152,2 | Jens Voigt (DEU) | Levi Leipheimer (USA) |
| 4 | 22 de febrer | Seaside - San Luis Obispo | 215,2 | Paolo Bettini (ITA) | Levi Leipheimer (USA) |
| 5 | 23 de febrer | Solvang - Solvang (CRI) | 23,5 | Levi Leipheimer (USA) | Levi Leipheimer (USA) |
| 6 | 24 de febrer | Santa Bàrbara - Santa Clarita | 169,6 | Juan José Haedo (ARG) | Levi Leipheimer (USA) |
| 7 | 25 de febrer | Long Beach | 124,7 | Iván Domínguez (CUB) | Levi Leipheimer (USA) |

## Classificacions finals
### Classificació general

| | Ciclista | Equip | Temps |
| 1. | Levi Leipheimer (USA) | Discovery Channel | 24h 57' 24" |
| 2. | Jens Voigt (DEU) | Team CSC | + 21" |
| 3. | Jason McCartney (USA) | Discovery Channel | + 54" |
| 4. | Bobby Julich (USA) | Team CSC | + 1' 06" |
| 5. | Stuart O'Grady (AUS) | Team CSC | + 1' 16" |
| 6. | Christian Vandevelde (USA) | Team CSC | + 1' 24" |
| 7. | Michael Rogers (AUS) | T-Mobile Team | + 1' 32" |
| 8. | Ben Day (AUS) | Navigators Insurance | + 1' 38" |
| 9. | Franco Pellizotti (ITA) | Liquigas | + 1' 41" |
| 10. | Ryder Hesjedal (CAN) | Health Net-Maxxis | + 1' 57" |

### Classificacions secundàries

* Millor esprintador: Juan José Haedo, 44 pts
* Millor escalador: Christophe Laurent, 28 pts
* Millor jove: Robert Gesink, 25h 00' 14"
* Millor equip: Team CSC, 74h 54' 41"

## Evolució de les classificacions

| Etapa (Vencedor) | Classificació general | Classificació dels esprints | Classificació de la muntanya | Classificació dels joves | Classificació per equips |
| 0Pròleg (Levi Leipheimer) | Levi Leipheimer | no s'entrega | Brian Sheedy | Taylor Tolleson | Discovery Channel |
| 0Etapa 1 (Graeme Brown) | Levi Leipheimer | Allan Davis | Thomas Peterson | Taylor Tolleson |
| 0Etapa 2 (Juan José Haedo) | Levi Leipheimer | Allan Davis | Thomas Peterson | Taylor Tolleson |
| 0Etapa 3 (Jens Voigt) | Levi Leipheimer | Allan Davis | Thomas Peterson | Matthew Lloyd | Team CSC |
| 0Etapa 4 (Paolo Bettini) | Levi Leipheimer | Juan José Haedo | Christophe Laurent | Matthew Lloyd | Team CSC |
| 0Etapa 5 (Levi Leipheimer) | Levi Leipheimer | Juan José Haedo | Christophe Laurent | Robert Gesink | Team CSC |
| 0Etapa 6 (Juan José Haedo) | Levi Leipheimer | Juan José Haedo | Christophe Laurent | Robert Gesink | Team CSC |
| 0Etapa 7 (Iván Domínguez) | Levi Leipheimer | Juan José Haedo | Christophe Laurent | Robert Gesink | Team CSC |
| 0Final | Levi Leipheimer | Juan José Haedo | Christophe Laurent | Robert Gesink | Team CSC |

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2005-11-04 a Wayback Machine. (anglès)
# Gran Premi d'Indianapolis 500 del 1960

Resultats del Gran Premi d'Indianapolis 500 disputat al circuit d'Indianapolis el 30 de maig del 1960 i puntuable pel campionat de Fórmula 1 de la temporada 1960.

## Resultats

| Pos | G. sort. | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Punts |
| 1 | 2 | 4 | Jim Rathmann | Watson - Offenhauser | 200 | 3h 36' 11. 36 | 8 |
| 2 | 3 | 1 | Rodger Ward | Watson - Offenhauser | 200 | + 12.75 s | 6 |
| 3 | 26 | 99 | Paul Goldsmith | Epperly - Offenhauser | 200 | + 3' 07.30 min. | 4 |
| 4 | 8 | 7 | Don Branson | Phillips - Offenhauser | 200 | + 3' 07.98 min. | 3 |
| 5 | 17 | 3 | Johnny Thomson | Lesovsky - Offenhauser | 200 | + 3' 11.35 min. | 2 |
| 6 | 7 | 22 | Eddie Johnson | Trevis - Offenhauser | 200 | + 4' 10.61 min. | 1 |
| 7 | 12 | 98 | Lloyd Ruby | Watson - Offenhauser | 200 | + 4' 25.59 min. | |
| 8 | 25 | 44 | Bob Veith | Meskowski - Offenhauser | 200 | + 5' 17.48 min. | |
| 9 | 28 | 18 | Bud Tingelstad | Trevis - Offenhauser | 200 | + 8' 19.91 min. | |
| 10 | 14 | 38 | Bob Christie | Kurtis Kraft - Offenhauser | 200 | + 8' 40.28 min. | |
| 11 | 22 | 27 | Red Amick | Epperly - Offenhauser | 200 | + 11' 10.58 min. | |
| 12 | 27 | 17 | Duane Carter | Kuzma - Offenhauser | 200 | + 11' 17.20 min. | |
| 13 | 31 | 39 | Bill Homeier | Kuzma - Offenhauser | 200 | + 12' 10.71 min. | |
| 14 | 24 | 48 | Gene Hartley | Kurtis Kraft - Offenhauser | 196 | + 4 Voltes | |
| 15 | 9 | 65 | Chuck Stevenson | Watson - Offenhauser | 196 | + 4 Voltes | |
| 16 | 21 | 14 | Bobby Grim | Meskowski - Offenhauser | 194 | + 6 Voltes | |
| 17 | 19 | 26 | Shorty Templeman | Kurtis Kraft - Offenhauser | 191 | Embragatge | |
| 18 | 23 | 56 | Jim Hurtubise | Christensen - Offenhauser | 185 | Motor | |
| 19 | 10 | 10 | Jimmy Bryan | Epperly - Offenhauser | 152 | Prob. amb el combustible | |
| 20 | 6 | 28 | Troy Ruttman | Watson - Offenhauser | 134 | Eix | |
| 21 | 1 | 6 | Eddie Sachs | Ewing - Offenhauser | 132 | Magneto | |
| 22 | 11 | 73 | Don Freeland | Kurtis Kraft - Offenhauser | 129 | Magneto | |
| 23 | 18 | 2 | Tony Bettenhausen | Watson - Offenhauser | 125 | Motor | |
| 24 | 15 | 32 | Wayne Weiler | Epperly - Offenhauser | 103 | Accident | |
| 25 | 16 | 5 | A.J. Foyt | Kurtis Kraft - Offenhauser | 90 | Embragatge | |
| 26 | 29 | 46 | Eddie Russo | Kurtis Kraft - Offenhauser | 90 | Accident | |
| 27 | 13 | 8 | Johnny Boyd | Epperly - Offenhauser | 77 | Motor | |
| 28 | 20 | 37 | Gene Force | Kurtis Kraft - Offenhauser | 74 | Frens | |
| 29 | 32 | 16 | Jim McWithey | Epperly - Offenhauser | 60 | Frens | |
| 30 | 5 | 9 | Len Sutton | Watson - Offenhauser | 47 | Motor | |
| 31 | 4 | 97 | Dick Rathmann | Watson - Offenhauser | 42 | Frens | |
| 32 | 30 | 76 | Al Herman | Ewing - Offenhauser | 34 | Embragatge | |
| 33 | 33 | 23 | Dempsey Wilson | Kurtis Kraft - Offenhauser | 11 | Magneto | |

## Altres

* Pole: Eddie Sachs 1' 01. 395
* Volta ràpida: Jim Rathmann 1' 01. 59 (a la volta 197)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-22. [Consulta: 6 juny 2010].
# Jordi Roca Fontané

Jordi Roca Fontané (Girona, 2 de maig de 1978) és el pastisser del restaurant El Celler de Can Roca.
Ell, juntament amb els seus dos germans Josep i Joan, van obrir el Celler annex al bar que tenien els seus pares l'any 1986. El restaurant va anar adquirint cada cop més popularitat fins posicionar-se entre els millors del món. El 13 d'abril del 2012, Jordi obriria Rocambolesc, la primera gelateria dels germans Roca en el carrer Santa Clara de Girona. També n'hi ha una a la ciutat de Barcelona i dues a Madrid.
Des del 2016 pateix de distonia cervical, una malaltia minoritària neurològica caracteritzada per contraccions musculars involuntàries i que l'ha deixat permanentment afònic.
El 2014 va guanyar el premi inaugural de millor xef de pastisseria del món de la revista Restaurant. L'abril de 2018 es va estrenar a la plataforma Netflix un episodi de Chef's Table.

## Reconeixements

* 2002: Segona estrella Michelin per El Celler de Can Roca.
* 2009: Tercera estrella Michelin per El Celler de Can Roca i 5è lloc en la revista Restaurant.
* 2011: Segon millor restaurant del món per El Celler de Can Roca, per la revista Restaurant.
* 2012: Segon millor restaurant del món per El Celler de Can Roca, per la revista Restaurant.
* 2013: Millor restaurant del món per El Celler de Can Roca, per la revista Restaurant.
* 2014: Segon millor restaurant del món per El Celler de Can Roca, per la revista Restaurant.
* 2015: Millor restaurant del món per El Celler de Can Roca, per la revista Restaurant.

## Publicacions

* Roca, Jordi; Roca, Joan; Roca, Josep. El Celler de Can Roca. Grub Street, 2018. ISBN 978-1-911621-71-3.

## Referències

* ↑ «Rocambolesc, la heladería de Jordi Roca | Gastronomía & Cía» (en castellà). [Consulta: 11 març 2021].
* ↑ mfguada. «Jordi Roca y el origen de Rocambolesc» (en castellà), 16-10-2012. [Consulta: 11 març 2021].
* ↑ «ROCAMBOLESC». Arxivat de l'original el 2020-02-14. [Consulta: 11 març 2021].
* ↑ TV3. «La Marató: Jordi Roca, un pastisser "silenciós"». [Consulta: 14 juny 2021].
* ↑ Arenós, Pau. «Jordi Roca: "Mi cerebro desconectó y desaprendí a hablar"» (en castellà), 06-10-2018. [Consulta: 14 juny 2021].
* ↑ Best Pastry Chef
* ↑ El Celler de Can Roca consigue la tercera estrella Michelin Article de Pau Arenós a El Periodico, 25/11/2009 20:52 h
* ↑ «El Celler de Can Roca, mejor restaurante del mundo». , 29-04-2013 [Consulta: 30 abril 2013].

## Enllaços externs

* Biografia de Jordi Roca
# Ervanduniq

Ervanduniq (També Yervandunik) fou un districte de Vaspurakan que fou feu de la família Ervanduni. Al seu territori hi havia la fortalesa de Hayk.
Limitava al nord amb Dosp (Van); a l'oest amb l'Artaixessiank i el Gukan; a l'est amb el Kulanovit i el Terpatunik; i al sud amb l'Andzevatxik.
# Mas Barris

El Mas Barris és una masia de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Es tracta d'un mas de planta rectangular i dues plantes d'alçada. Els murs són arrebossats i les obertures rectangulars. Sobre el ràfec de la façana, encarada a migdia, hi ha un cornisament acabat en alguns elements decoratius, relleus en el morter en forma d'antefeixes o palmetes. Alguns detalls com la llinda de pedra de la finestra central i el marc de la porta fan suposar que la casa pot ser el fruit de reformes d'una masia més antiga.
És molt notable la vegetació de l'entorn, en especial el grup de castanyers del davant de l'entrada. Hi ha un pou, un gran safareig i un molí metàl·lic força ben conservat.
El mas fou projectat per la família Barris (procedent de Darnius), surers de Palafrugell, fundadors d'una de les indústries més importants: Trefinos SA. El mas també és anomenat can Barris de la Teula perquè a la mateixa finca hi ha la font de la teula. Actualment és més conegut pel mas d'en Trill, nom que fa referència a la família que l'adquirí posteriorment.

## Referències

* 1 2 3 «Mas Barris». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 octubre 2018].
# Gomoa Pomadze

Gomoa Pomadze és una vila de la Regió Central de Ghana. Està situada vora Winneba a la carretera Cape Coast-Accra. Hi ha la Perez University College, la primera universitat privada existent a la Regió Central. El batlle de la vila és Nana Apata Kofi V.

## Referències

* 1 2 LUV, REG. «About PUCUC School of Business» (en anglès). regluv.com/about-perez-university-college-school-of-business/. regluv.com. Arxivat de l'original el 29 d’octubre 2018. [Consulta: 1r juny 2017].
* ↑ News Agency, Ghana. «perez-university-college-launches-entrepreneurship-certificate-programme». ghananewsagency.org. ghananewsagency.org. [Consulta: 1r juny 2017].
# Papilio thoas

Papilio thoas és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels papiliònids (Papilionidae) que habita des del sud dels Estats Units i Mèxic fins a les parts més australs de Sud-amèrica.

## Característiques

Té una envergadura de 10 a 13 cm. La superfície superior de les ales té taques quadrades grogues ordenades en forma de banda diagonal. L'eruga té l'aspecte d'excrement d'ocells el que possiblement li serveix per enganyar a possibles predadors.

## Història natural

Als tròpics vola en totes les èpoques de l'any. En l'Hemisferi Nord vola d'abril a juliol segons la latitud. En l'hemisferi sud vola en els mesos corresponents de primavera i estiu.
La larva s'alimenta de plantes de la família dels Citrus (Rutaceae). L'adult s'alimenta de nèctar de Lantana, Caesalpinia i Bougainvillea, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «BioLib - Papilio thoas» (en anglès). [Consulta: 22 gener 2025].
# Gran Premi d'Itàlia del 1971

Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 1971 disputat al circuit de Monza el 5 de setembre del 1971.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 18 | Peter Gethin | BRM | 55 | 1h 18' 12. 60 | 11 | 9 |
| 2 | 25 | Ronnie Peterson | March - Ford | 55 | + 0.01 s | 6 | 6 |
| 3 | 2 | François Cevert | Tyrrell - Ford | 55 | + 0.09 s | 5 | 4 |
| 4 | 9 | Mike Hailwood | Surtees - Ford | 55 | + 0.18 s | 17 | 3 |
| 5 | 19 | Howden Ganley | BRM | 55 | + 0.61 s | 4 | 2 |
| 6 | 12 | Chris Amon | Matra | 55 | + 32.36 s | 1 | 1 |
| 7 | 14 | Jackie Oliver | McLaren - Ford | 55 | + 1' 24. 83 min. | 13 | |
| 8 | 5 | Emerson Fittipaldi | Lotus - Pratt & Whitney | 54 | + 1 Volta | 18 | |
| 9 | 20 | Jo Siffert | BRM | 53 | + 2 Voltes | 3 | |
| 10 | 28 | Jo Bonnier | McLaren - Ford | 51 | + 4 Voltes | 21 | |
| Ret | 10 | Graham Hill | Brabham - Ford | 47 | Caixa canvi | 14 | |
| NC | 26 | Jean - Pierre Jarier | March - Ford | 47 | No classificat | 24 | |
| NC | 24 | Mike Beuttler | March - Ford | 41 | Motor | 16 | |
| Ret | 16 | Henri Pescarolo | March - Ford | 40 | Suspensions | 10 | |
| Ret | 23 | Andrea de Adamich | March - Alfa Romeo | 33 | Motor | 20 | |
| Ret | 4 | Clay Regazzoni | Ferrari | 17 | Motor | 8 | |
| Ret | 3 | Jacky Ickx | Ferrari | 15 | Motor | 2 | |
| Ret | 30 | Jackie Stewart | Tyrrell - Ford | 15 | Motor | 7 | |
| Ret | 22 | Nanni Galli | March - Ford | 11 | Part Elèctrica | 19 | |
| Ret | 11 | Tim Schenken | Brabham - Ford | 5 | Suspensions | 9 | |
| Ret | 27 | Silvio Moser | Bellasi - Ford | 5 | Suspensions | 22 | |
| Ret | 21 | Helmut Marko | BRM | 3 | Motor | 12 | |
| Ret | 7 | John Surtees | Surtees - Ford | 3 | Motor | 15 | |
| Ret | 8 | Rolf Stommelen | Surtees - Ford | 0 | Accident | 23 | |

## Altres

* Pole: Chris Amon 1' 22. 4
* Volta ràpida: Henri Pescarolo 1' 23. 8 (a la volta 9)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-08-02. [Consulta: 21 març 2010].
# Kulanovit

Kulanovit fou un districte de Vaspurakan, al centre d'Armènia. Limitava al nord amb el Krshuniq; a l'est amb el gran Albag; a l'oest amb l'Ervanduniq; i al sud amb el Terpatunik. És documentat a l'Aixkharhatxoitx.
# Gregory Winter

Gregory Paul Winter (Regne Unit, 1951) és un biòleg i bioquímic anglès, especialista en teràpia d'anticossos monoclonals. El 2018 fou guardonat amb el Premi Nobel de Química.

## Biografia

Va néixer el 14 d'abril de 1951 al Regne Unit. Va estudiar a la Universitat de Cambridge, graduant-se al Trinity College l'any 1973 i es doctorà el 1977. Membre de la Royal Society des de 1990, el 2011 fou guardonat amb la medalla d'aquesta entitat.

## Carrera científica

Especialista en teràpia d'anticossos monoclonals, fou pioner en la creació de tècniques que tracte d'humanitzar aquests anticossos amb la finalitat que el sistema immunitari no els identifiqui com a cossos estranys.
El 2012 fou guardonat amb el Premi Príncep d'Astúries d'Investigació Científica i Tècnica, juntament amb Richard A. Lerner. Rebé el premi Nobel de Química el 2018, pel desenvolupament d'una tècnica de laboratori per a l'estudi de les interaccions proteïna-proteïna, proteïna-pèptid i proteïna-ADN que utilitza bacteriòfags per connectar les proteïnes amb la informació genètica que codifica.

## Referències

* ↑ (català) El biòleg Winter i el patòleg Lerner guanyen el Príncep d'Astúries d'investigació
* ↑ (castellà) Premi Príncep d'Astúries - Acta Arxivat 2013-07-09 a Wayback Machine.
* ↑ Press, Europa «Nobel de Química para Frances H Arnold, George P. Smith y Gregory P. Winter» (en castellà). europapress.es, 03-10-2018.
# L'Arboçar (Avinyonet del Penedès)

L'Arboçar és un poble del terme municipal d'Avinyonet del Penedès, a la comarca catalana de l'Alt Penedès. És format per tres nuclis: l’Arboçar de Dalt, l’Arboçar de Baix i l'Arboçar de les Roques. Es troba a 266 msnm i el 2021 tenia 173 habitants. La principal font de riquesa és l'agricultura i més concretament el conreu de la vinya.
El seu topònim pot provenir de la existència en aquest indret d'un bon nombre d'arboços i la carta pobla data del 1035.
La seva festa major se celebra tradicionalment el primer cap de setmana després de Santa Anna.

## Referències

* 1 2 «l’Arboçar | enciclopedia.cat». [Consulta: 15 febrer 2025].
* 1 2 «Poble de l'Arboçar - Fires, festes, oci i llocs per visitar.». [Consulta: 15 febrer 2025].
* ↑ «L'Arboçar de Dalt. Avinyonet del Penedès | Mapes de Patrimoni Cultural», 15-11-2002. [Consulta: 15 febrer 2025].
# Virgínia Novel Martí

Virgínia Novel Martí (Barcelona 1944 - 2025) fou una podòloga, docent i dirigent professional catalana, destacada pel seu paper en la consolidació de la podologia com a disciplina sanitària a Espanya. Va ser presidenta del Col·legi Oficial de Podòlegs de Catalunya i del Consell General de Col·legis Oficials de Podòlegs d'Espanya, a més de tenir una llarga trajectòria docent a la Universitat de Barcelona.
Novel va iniciar la seva carrera acadèmica a la Universitat de Barcelona el 1976, on va esdevenir professora titular el 1991. Durant la seva trajectòria, va impulsar la professionalització de la podologia i la seva integració dins de l’àmbit sanitari universitari.
Entre el 1990 i el 2012, va dirigir la Clínica Podològica Universitària de la Universitat de Barcelona, convertint-la en un centre de referència. Posteriorment, entre el 2012 i el 2014, va liderar l'Hospital Podològic de la mateixa universitat, el primer hospital universitari d'Espanya dedicat exclusivament a la podologia.
Va presidir el Col·legi Oficial de Podòlegs de Catalunya entre 1994 i 2009 i el Consell General de Col·legis Oficials de Podòlegs d’Espanya entre 1999 i 2012. Durant el seu mandat, va treballar per la regulació de la professió i la millora de la formació acadèmica dels podòlegs.

## Reconeixements i premis

La seva trajectòria va ser reconeguda amb diverses distincions:
* Doctora honoris causa en Ciències Mèdiques per la Pennsylvania College of Podiatric Medicine (1998).
* Medalla al treball President Macià atorgada per la Generalitat de Catalunya (1999).
* Medalla Josep Trueta al mèrit sanitari (2010).
* Premi Leonardo Escachs (2011), concedit pel Col·legi de Podòlegs de Catalunya.
* Nomenada degana d'honor del Col·legi Professional de Podòlegs de la Comunitat de Madrid (2015).

## Referències

* 1 2 «El Govern atorga les medalles i plaques Josep Trueta al mèrit sanitari a nou persones i tres entitats». [Consulta: 13 febrer 2025].
* ↑ «VIRGINIA NOVEL MARTÍ | Esqueles i defuncions recents | Mémora». [Consulta: 13 febrer 2025].
* ↑ «VIAF». [Consulta: 13 febrer 2025].
* ↑ «Acte d’homenatge de la Fundació Josep Finestres a la Dra. Virginia Novel Martí i al Dr. Joan Salsench Cabré amb motiu de la seva jubilació | Hospital Podològic UB». [Consulta: 13 febrer 2025].
* 1 2 «La UB reconoce la trayectoria de Virgínia Novel bautizando el Hospital Podológico con su nombre» (en espanyol europeu). [Consulta: 13 febrer 2025].
* 1 2 «Homenaje a la Dra. Virginia Novel i Martí, referente en la podología» (en castellà). [Consulta: 13 febrer 2025].
* ↑ DECRET 129/1999, de 4 de maig, de concessió de les medalles i plaques President Macià 1999.