OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ricchi e Poveri

Ricchi e Poveri (rics i pobres) és un grup musical italià.
Fou creat a Gènova l'any 1967, per Angela Brambati (Gènova, 1949), Angelo Sotgiu (Trinita d'Agultu, Sardenya, 1947), Franco Gatti (Gènova, 1942) i Marina Occhiena (Gènova, 1950).
L'any 1970 van arribar al segon lloc del Festival de la Cançó Italiana de Sanremo amb la cançó La prima cosa bella, que van incloure en el primer disc que van editar aquell mateix any, amb el nom de Ricchi e poveri.
L'any 1971 van tornar a ser segons a Sanremo, amb la cançó Che sarà, i van editar el seu segon LP, Amici miei. Després de diverses participacions van guanyar a Sanremo l'any 1985 amb Se m'innamoro. En total han enregistrat 19 discs d'estudi. El 2015 s'estrenà amb èxit al Teatre Nacional de Milà el musical Sarà perché ti amo ...una canzone e molto di più!, basat en les seves cançons.
L'any 1981 Marina Occhiena abandonà el grup, que va continuar com un trio fins que Franco Gatti anuncià el 2016 que deixava l'activitat artística per raons d'edat.

## Referències

* 1 2 Yuste, Ana Mª. «¿Qué fue del grupo italiano Ricchi e Poveri?» (en castellà), 17-03-2019. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «Sanremo 1970, viaggio nella storia del Festival». [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «Hit Parade Italia - Festival di Sanremo 1971». [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «Se m'innamoro dei Ricchi e Poveri vinse Sanremo nel 1985 - Chi vuol essere milionario?», 01-10-2020. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «Ricchi e poveri: un musical dedicato ai loro successi | TV Sorrisi e Canzoni» (en italià). TV Sorrisi e Canzoni, 05-03-2015. Arxivat de l'original el 2015-03-11 [Consulta: 6 desembre 2017].
# Cieza (Cantàbria)

Cieza és un municipi de la comunitat autònoma de Cantàbria. Limita al nord amb Mazcuerras i Los Corrales de Buelna, a l'oest amb Ruente i al sud-est amb Arenas de Iguña. Està situat a la comarca del Besaya, a la part oriental de la Reserva Nacional de Cacera del Saja.
La proximitat als centres industrials de Torrelavega i Los Corrals, així com la situació en la principal via de comunicació amb Castella i Lleó van fer que la gent de Cieza aviat abandonés, o almenys compartís, les activitats agropecuàries i es dediqués a treballar en les fàbriques d'aquestes localitats. A pesar d'aquesta situació, la població local està sofrint una regressió a causa de l'emigració i a l'envelliment. És per això que s'estiguin portant a terme algunes iniciatives per a recuperar l'economia de la zona basant-se en l'activitat turística rural, entre d'altres. És de destacar que s'espera en la vall que la construcció de l'Autovia de la Meseta contribueixi també a recuperar efectius tant econòmics com poblacionals, a més de la mateixa millora de la comunicació. Entre el patrimoni històric que alberga Cieza destaca la calçada romana que en temps de l'antiga Roma connectava Pisoraca (Herrera de Pisuerga, Palència) amb Portus Blendium (Suances, Cantàbria) i usat durant anys com pas entre les valls de Buelna i Cieza. De l'edat de ferro prové el castro del Cueto de l'Aigua.

## Localitats

* Collado, 111 hab.
* Villasuso de Cieza, 237 hab.
* Villayuso de Cieza (Capital), 312 hab.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1900 | 1910 | 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2005 |
| 1.002 | 1.050 | 1.058 | 1.221 | 1.220 | 1.224 | 1.264 | 1.084 | 893 | 825 | 682 | 664 |
Font: INE

## Administració

Eleccions municipals, 25 de maig de 2003 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 267 | 48,63% | 4 |
| PSOE | 165 | 30,05% | 2 |
| PRC | 112 | 20,40% | 1 |
Eleccions municipals, 27 de maig de 2007 :
| Partit | Vots | % | Regidors |
| PP | 251 | 48,18% | 4 |
| PSOE | 162 | 31,09% | 2 |
| PRC | 107 | 20,54% | 1 |
# Tot es mou

Tot es mou és un programa de televisió de sobretaula, produït i emès en directe per TV3, que presenta Helena Garcia Melero.
El programa tracta temes d'actualitat política, social i cultural, i també introdueix temes més distesos, prepara entrevistes, organitza debats i presenta seccions de col·laboradors habituals. Algunes cares conegudes del programa són o han estat Pilar Rahola, Carlos Enrique Bayo, Mireia Boya, Cristina Fallarás, Max Pradera, Elisa Beni, Antón Losada, Carme Ruscalleda, Juliana Canet, Elisenda Pineda i Dani Jiménez.
A principis de 2018 i amb l'objectiu de reduir costos, TV3 va decidir cancel·lar els formats similars de productora externa Tarda oberta, conduït per Vador Lladó i Ruth Jiménez, i A tota pantalla, el seu successor, presentat per Núria Roca. A canvi, van decidir crear Tot es mou com a magazín de tarda autoproduït, que es va estrenar el 5 de febrer de 2018. El primer programa fou líder d'audiència amb el 14,2% de quota de pantalla', superant el principal programa competidor en la mateixa franja (Sálvame, de Telecinco, 12,3%) i millorant les estrenes dels formats cancel·lats anteriorment (Tarda oberta s'estrenà amb un 5,7%).
En un canvi de graella, el 5 de setembre de 2022 el programa va passar a la franja del matí, de 10:30 h a 13:50 h, en l'horari que prèviament ocupava Planta baixa.

## Referències

* 1 2 Regió7. «El manresà Francesc Sòria presentarà amb Helena Garcia Melero i Lluís Marquina «Tot es mou»». [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ TV3. «https://www.ccma.cat/tv3/tot-es-mou/el-programa/fitxa/121665/». [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ «TV3 cancel·la Tarda oberta i perilla Preguntes freqüents». [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ «'Tot es mou' s'estrena líder amb un gran 14,2%». [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ «"Tot es mou", ara, a la franja del matí». TV3, 01-09-2022. [Consulta: 9 setembre 2022].
# Bloko

Bloko (grec: Mπλόκο) és una pel·lícula grega dirigida per Ado Kyrou i estrenada el 1965.
Autor del llibre Le Surréalisme au cinéma, Ado Kyrou fa una pel·lícula depurada, realista i brechtiana. La pel·lícula és un desastre públic. Al públic no li agrada aquesta manera de presentar la història, ja que està més acostumat a un tractament emocional.'

## Argument

L'agost de 1944, a Kokkinia, un barri dels suburbis vermells d'Atenes, un comerciant enriquit pel mercat negre celebra el seu casament. El mateix dia, els alemanys van envoltar el barri, van aplegar tots els homes de la plaça central i els van executar per intentar posar fi a la resistència.

## Repartiment

* Xenia Kalogeropoulou
* Alexandra Ladikou
* Yannis Fertis
* Kostas Kazakos
* Manos Katrakis
* Stávros Tornés
* Zorz Sarri
* Kostas Bakas
* Koula Agayotou

## Distincions

* Setmana del Cinema Grec de 1965 (Tessalònica) : Premi d'honor per la direcció

## Referències

* ↑ Κολιοδήμος, Δημήτρης. Λεξικό Ελληνικών ταινιών. Εκδόσεις Γένους, 2001, p. 310. ISBN 978-960-8460-41-6.
* ↑ Εξάρχου, Καλλιόπη. Δωσίλογοι και μαυραγορίτες στον ελληνικό κινηματογράφο από τη δεκαετία του 1940 έως και τη δεκαετία του 1970. Αθήνα: ΕΑΠ, 2021, p. 55.
* ↑ «Το Μπλόκο». www.cinephilia.gr. [Consulta: 26 agost 2021].
* ↑ Κολιοδήμος, Δημήτρης. Λεξικό Ελληνικών ταινιών. Εκδόσεις Γένους, 2001, p. 593. ISBN 978-960-8460-41-6.

## Bibliografia

* (francès) Michel Demopoulos (dir.), Le Cinéma grec, Cinéma/Pluriel, Centre Georges Pompidou, 1995. ISBN 2858508135
# Sebastian

Sébastien Akchoté-Bozovic (Boulogne-Billancourt, 3 de febrer de 1981) més conegut com a SebastiAn, és un músic, productor, compositor i DJ francès de french house i electro, que va guanyar popularitat el 2005 amb els seus primers treballs amb Ed Banger Records titulats HAL i Smoking Kills (?). També és conegut per les seves remescles per a artistes com Daft Punk, Beastie Boys, Klaxons, The Rapture, Cut Copy, Charlotte Gainsbourg, Editors i Rage Against the Machine, entre d'altres.

## Trajectòria

Akchoté és d'origen serbobosnià i és el germà menor del guitarrista Noël Akchoté. Els seus inicis en la música inclouen tant el jazz i les influències experimentals del seu germà gran, com el hip hop d'artistes com DJ Premier. La primera vegada que va començar a produir música tenia quinze anys.
Després de pulicar els EP, HAL i Smoking Kills (?) A través d'Ed Banger Records el 2005, SebastiAn va llançar una sèrie de notables remescles incloent «Pop the Glock» d'Uffie, «Bossy» de Kelis, «Golden Skans» de Klaxons, etc.
El 2006, Ed Banger Records va llançar l'EP Ross Ross Ross. El 2007, SebastiAn va compondre la banda sonora per a ser inclòs en la pel·lícula Steak de Mr. Oizo, al costat de Sebastien Tellier. L'EP Walkman 2 també va ser llançat el 2007 seguit de Motor el 2008. El setembre de 2008, Ed Banger Records va publicar SebastiAn Remixes, un disc de disset pistes.
El 2010, SebastiAn va produir el senzill Difficult per a Uffie en el seu primer àlbum d'estudi Sex Dreams and Denim Jeans, i va proporcionar un remix per a la pista titulada «Difficult (2006 Parties Remix)».
A inicis de 2011, SebastiAn va proporcionar la pista «Enio» per a l'àlbum compilatori d'Ed Banger Records Let the Children Techno. Posteriorment, SebastiAn va llançar el seu primer àlbum d'estudi titulat Total, acompanyat d'un videoclip que inclou una sèrie d'imatges de contingut violent i sexual.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Total (2011)
* Thirst (2019)

### EP

* «H.A.L.» (2005)
* «Smooking Kills (?)» (2005)
* «Ross Ross Ross» (2006)
* «Walkman 2» (2007)
* «Motor» (2008)
* «Embody» (2011)
* «Love In Motion» amb Mayer Hawthorne (2011)
* «C.T.F.O.» amb M.I.A. (2011)
* Noël Akchoté, Coco & Sébastien Akchoté – «Coco Love In M.» (2011)
* The EP Collection (2012)

### Recopilatoris

* Ross Ross Ross/Productions & Remixes (2008)
* Remixes (2008)
* Notre jour viendra (2010)

## Referències

* ↑ «Sebastian Total Review» (en anglès). BBC.
* ↑ «SebastiAn - Sónar Barcelona 2019». Arxivat de l'original el 2020-12-04. [Consulta: 4 agost 2020].
* ↑ «Sebastian Stands Apart From Daft Punk and 'French Touch' With Hip-Hop Roots» (en anglès). Spinner. Arxivat de l'original el 24 d'abril de 2012.
* ↑ SebastiAn - Steak Discogs. Consultat el 12-06-2011
* ↑ Reseña de Total NME. Consultat el 12-06-2011
# Rick's Cafè

El Rick's Cafè (Rick's Cafe Americain en l'original anglès) és el cabaret fictici que apareix a la pel·lícula Casablanca
Encara que el film es va rodar íntegrament a Hollywood, la majoria dels espectadors van creure que es va filmar realment al Marroc. Tant és així que hi va haver una forta demanda dels turistes que volien prendre un glop al cafè de Rick, que no existia.
A la pel·lícula, aquest establiment estava regentat per Rick Blaine (Humphrey Bogart), un nord-americà cínic i amargat, expatriat per causes desconegudes, que administra el local nocturn més popular de Casablanca. Aquest és un lloc exclusiu i un antre de joc que atreu una clientela variada: partidaris de la França de Vichy, oficials de l'Alemanya nazi, exiliats polítics i lladres.
La recreació actual es va inaugurar l'1 de març de 2004, i està decorat com l'original de la pel·lícula. Situat en una antiga mansió, construït a les parets de l'antiga Medina de Casablanca, el restaurant-piano-bar està ple de detalls arquitectònics i decoratius que recorden la pel·lícula: arcades corbes, una barra tallada, balcons, baranes, etc. També hi ha un autèntic piano Pleyel de la dècada dels 30 i la cançó As Time Goes By, popularitzada al film', és una petició comuna dels clients.

## Referències

* ↑ «El famoso café de Rick en Casablanca» (en espanyol europeu), 13-06-2018. Arxivat de l'original el 2019-01-08. [Consulta: 7 gener 2019].
* ↑ «CNN.com - Rick's Cafe opens in Casablanca - May 6, 2004». [Consulta: 7 gener 2019].
* ↑ «TRAVEL ADISORY; A Casablanca Landmark Is Ready for Its Debut - New York Times», 15-01-2008. Arxivat de l'original el 2008-01-15. [Consulta: 7 gener 2019].
* ↑ «US struggle to woo Moroccans» (en anglès). BBC NEWS, 20-07-2004.
# Canalejas

«Canalejas» té aquests significats:
* José Canalejas y Méndez (Ferrol, 1854 - Madrid, 1912), advocat i polític espanyol
* Toponímia:
** Canalejas del Arroyo, municipi de la província de Conca a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa
** Canalejas de Peñafiel, municipi de la província de Valladolid a la comunitat autònoma de Castella i Lleó
# Había una vez una estrella

Había una vez una estrella és una pel·lícula mexicana dirigida per Sergio Véjar i protagonitzada per David Reynoso, Pedro Fernández, José Elías Moreno, Yolanda Mèrida i Anahí entre d'altres.

## Sinopsi

En morir la seva mare, Rodrigo ha de veure pels seus tres germanets. Encara que treballa àrduament, a penes li aconsegueix per a mantenir-los i comprar medicines per a Fer que es troba malalt. Davant l'urgent de la seva situació, es veu en la necessitat d'acudir al seu avi, home dur i insensible que mai va voler conèixer-los.
Quan sembla que Don Fernando mai voldrà als seus nets, a poc a poc l'afecte dels nens el van entendrint sobretot el de la seva neta María (Anahí) qui el vol sobretot al grau d'estar molt trist i estranyar-los quan aquests es tornen amb Rodrigo.

## Repartiment

* Pedro Fernández - Rodrigo
* David Reynoso - Don Fernando
* José Elías Moreno - Ernesto
* Patricia Martínez - Chela
* Anahí - María
* Héctor Pons - Fer
* Beatriz Moreno - Inés
* Yolanda Mérida - Rita
* Blanca Lidia Muñoz - Doña

## Premis

A la XXXIII edició dels Premis Ariel Anahí Puente va guanyar el premi a la millor actuació infantil.

## Referències

* ↑ Había una vez una estrella a elmundo.es
* ↑ Anahí: El antes y después de la transformación de la estrella mexicana, corazon.pe, 12 d'octubre de 2016

## Enllaços externs

* Había una vez una estrella a YouTube
# Unió de les Federacions de Futbol de l'Àfrica Central

La Unió de les Federacions de Futbol de l'Àfrica Central, també coneguda per l'acrònim UNIFFAC (Union des fédérations de football d'Afrique Centrale, en francès), és l'òrgan de govern del futbol de les federacions del centre d'Àfrica de la Confederació Africana de Futbol (CAF). Va ser fundada l'any 1959 per les federacions de l'Àfrica central i és una de les cinc zones geogràfiques en què està dividida la CAF, la més gran de les sis confederacions que integren la Federació Internacional de Futbol Associació (FIFA).
L'any 1984, la UNIFFAC va crear la Coupe UDEAC (Union Douanière et Economique des Etats de l'Afrique Centrale, en francès). La disputaven els sis equips de la unió duanera (República del Congo, Txad, Camerun, Guinea Equatorial, República Centreafricana i Gabon) i va durar fins a l'any 1990.
L'any 2003, els mateixos sis països van reprendre la competició sota el nom de Coupe CEMAC (Communauté Économique et Monétaire de l'Afrique Centrale, en francès). La competició va durar fins a l'any 2014.
L'any 2004, la UNIFFAC va crear la Coupe UNIFFAC des Clubs per enfrontar als campions de les respectives lligues nacionals de la Unió. La competició només va durar fins a l'any 2006.
L'any 1999, la UNIFFAC va crear la Coupe UNIFFAC des Nations, però només es va disputar una sola vegada.

## Membres de la UNIFFAC

| Pais | Federació |
| Camerun | Federació Camerunesa de Futbol |
| República Centreafricana | Federació Centreafricana de Futbol |
| Txad | Federació Txadiana de Futbol |
| República del Congo | Federació Congolesa de Futbol |
| República Democràtica del Congo | Federació Congolesa de Futbol Associació |
| Guinea Equatorial | Federació Equatoguineana de Futbol |
| Gabon | Federació Gabonesa de Futbol |
| São Tomé i Príncipe | Federació Sãotomenca de Futbol |

## Referències

* ↑ «Zone Centrale» (en francès). Web Oficial CAF. [Consulta: 31 juliol 2019].
* 1 2 Bobrowsky, Josef. «Coupe UDEAC and Coupe de la CEMAC» (en anglès). rsssf, 18-12-2014. [Consulta: 31 juliol 2019].
* ↑ Stokkermans, Karel. «Coupe de l'Uniffac» (en anglès). rsssf, 08-11-2006. [Consulta: 31 juliol 2019].
* ↑ Courtney, Barrie. «Unifac Cup 1999» (en anglès). rsssf, 13-02-2002. [Consulta: 31 juliol 2009].
# Miguel Ramos Carrión

Miguel Ramos Carrión (Zamora, 17 de maig de 1848 - Madrid, 8 d'agost de 1915) va ser un dramaturg, periodista i humorista espanyol. La ciutat de Zamora l'honora amb el nom d'un carrer cèntric, així com el Teatro Ramos Carrión.

## Biografia

Va començar a col·laborar a El Museo Universal, setmanari molt llegit que dirigia aquest gran dramaturg del romanticisme. Va fundar el setmanari satíric Las Disciplinas i els seus acudits, versos jocosos, contes humorístics van omplir les pàgines de Madrid Cómico, Blanco y Negro, Gil Blas, El Moro Muza (de l'Havana), El Fisgón, Jeremías, La Publicidad, La Libertad, etcètera. Usà els pseudònims Boabdil el Chico i Daniel.
La seva primera obra, escrita mà a mà amb Eduardo de Lustonó, la hi va acceptar l'empresari Francisco Arderius, que la va estrenar al Variedades (conegut en aquell temps com a teatre «De los Bufos») l'any 1866. La peça es titulava Un sarao y una soirée i va obtenir un èxit molt afalagador. Des de llavors es va dedicar a escriure per al teatre i els seus èxits es van succeir durant cinquanta anys, escrivint en total prop de setanta obres, algunes en solitari i unes altres en col·laboració. La seva última obra es titula Mi cara mitad, i va ser representada en 1908 al teatre Lara.
Es va especialitzar en comèdia i sarsuela i va col·laborar amb autors com Vital Aza, amb qui va formar un dels duos de dramaturgs còmics més famosos de la seva època, amb obres com Los sobrinos del Capitán Grant, El chaleco blanco, La tempestad, Agua, azucarillos y aguardiente, La bruja, El noveno mandamiento, La careta verde i La mamá política, entre d'altres, traduïdes moltes d'elles al francès, alemany, anglès, suec, portuguès, italià i fins a l'esperanto; amb Eduardo de Lustonó, Eusebio Blasco Soler, Salvador María Granés, Carlos Coello, Pina Domínguez, José Campo-Arana, Estremera o Antonio Ramos Martín, el seu fill, nascut en 1885, llicenciat en Filosofia i Lletres, bibliotecari del Casino d'Autors i secretari de la Societat d'Autors i el seu Montepío, i com a dramaturg dedicat principalment al sainet. Ramos Carrión va tenir també un altre fill dramaturg, José Ramos Martín, nascut en 1892, que també fou periodista.
Els títols més coneguts de Ramos Carrión són les sarsueles Agua, azucarillos y aguardiente (1897), amb música de Federico Chueca, Un sarao y una soirée (1866, amb Lustonó), La gallina ciega, Los sobrinos del capitán Grant, etc. A part de Chueca, també treballà amb els compositors Caballero, Ruperto Chapí i Arrieta.
Una versió de la seva obra El noveno mandamiento fou portada a la pantalla per Enrique Carreras en 1963.

## Bibliografia

* Javier Huerta, Emilio Peral, Héctor Urzaiz, Teatro español de la A a la Z, Madrid: Espasa-Calpe, 2005.

## Referències

* ↑ «Miguel Ramos Carrión» (en castellà). Biblioteca Nacional d'Espanya. [Consulta: 17 maig 2017].

## Enllaços externs

* «Ramos Carrión y la zarzuela : exposición documental, Sala de Exposiciones Centro Cultural Caja de Zamora.», 21 novembre-16 desembre 1988..
# Gerrit Zalm

Gerrit Zalm (Enkhuizen, 6 de maig de 1952) és un polític neerlandès retirat del Partit Popular per la Llibertat i la Democràcia (VVD). Va ser Ministre de Finances i Viceprimer ministre des del 27 de maig de 2003 fins al 22 de febrer de 2007 en els Gabinets de Balkenende II i III. Abans va ser Ministre de Finançes en els Gabinets Kok I i II des del 22 d'agost de 1994 fins al 22 de juliol de 2002. Després d'aquest període com a Ministre de Finances acabat el 2002 va ser seleccionat pel partit Popular per la Llibertat i Democràcia per succeir al líder del Partit i dirigent Parlamentari de la Cambra de Representants Hans Dijkstal. Va servir en aquesta posició per un any sencer abans d'esdevenir Ministre de Finances i Viceprimer ministre en el Segon Gabinet Balkenende després de les eleccions legislatives neerlandeses de 2003.
La incorporació de Zalm al Gabinet va reobrir un debat al partit, que mai ha volgut que el líder del partit estigués al govern, i el partit va escollir Jozias van Aartsen com a nou líder del partit. Fou el Ministre de Finances durant el període més llarg en la Història dels Països Baixos i ha estat responsable de nombroses reformes de l'Economia. Es va retirar de la política després de la conclusió del període del Gabinet Balkenende III.
El 28 de febrer de 2009 va ser anomenat CEO del AMRO d'ABN.

## Referències

* ↑ Drs. Gerrit Zalm (neerlandès)
* ↑ Gerrit Zalm nieuwe bestuursvoorzitter ABN AMRO/Fortis (neerlandès)

## Enllaços externs

* G. (Gerrit) Zalm (Parlement & Politiek) (neerlandès)
# Salsa rolla

La salsa rolla és una salsa de pescadors provençal a l'estil mediterrani, amb oli d'oliva, condiments i, per ajudar a lligar-la, rovell d'ou; que s'associa sobretot a la bullabessa. A aquesta salsa se li va afegir, després, patata trinxada. De vegades acompanya els mariscs escaldats però, al contrari que passa amb les salses similars a la gastronomia dels Països Catalans, la rolla a Occitània es prefereix a la sopa que al peix bullit.
Aquesta salsa recorda en el seu aspecte i composició a algunes salses catalanes i valencianes de color taronja típiques de pescadors, com ara la salsa balandra, la salvitxada, el xató, etc. tot i que aquestes no porten mai patata i en canvi sí que tenen fruits secs, típicament ametlla, avellana, o de vegades pinyons

## Etimologia

El substantiu rolha, en occità és equivalent al català rovell, un mot que pot significar òxid -de ferro, per exemple- però que per a la salsa es refereix a la part de l'ou amb què està feta. El nom en francès és rouille, que vol dir òxid, és una mala traducció que alguns diuen que vindria justificat pel color ataronjat de la salsa.
# Hein Simons

Hendrik (Hein) Nicholas Theodore Simons (nascut a Bleijerheide (Kerkrade), el 12 d'agost de 1955) és un cantant neerlandès que als anys seixanta del segle xx va esdevenir una estrella infantil de la cançó, conegut amb el sobrenom de Heintje. Va cantar en neerlandès, alemany, anglès i afrikaans. La seva cançó més famosa va ser Mama (1967). Altres cançons que va cantar són: Du sollst nicht weinen (1968), Schwalbenlied, Ich sing ein Lied für dich, Ik hou van Holland, Omaatje lief, Oma so lieb, Zwei Kleine, Gloria in excelsis deo (1968) i Jij bent de allerbeste, entre d'altres.

## Enllaços externs

* Heintje canta Oma so lieb Youtube