OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi d'Itàlia del 1993

Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 1993 disputat al circuit de Monza el 12 de setembre del 1993.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 0 | Damon Hill | Williams - Renault | 53 | 1h 17' 08. 4 | 2 | 10 |
| 2 | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 53 | + 40.012 s | 3 | 6 |
| 3 | 7 | Michael Andretti | McLaren - Ford | 52 | + 1 Volta | 9 | 4 |
| 4 | 29 | Karl Wendlinger | Sauber | 52 | + 1 Volta | 15 | 3 |
| 5 | 6 | Riccardo Patrese | Benetton - Ford | 52 | + 1 Volta | 10 | 2 |
| 6 | 20 | Érik Comas | Larrousse - Lamborghini | 52 | + 1 Volta | 20 | 1 |
| 7 | 24 | Pierluigi Martini | Minardi - Ford | 51 | + 2 Voltes | 22 | |
| 8 | 23 | Christian Fittipaldi | Minardi - Ford | 51 | + 2 Voltes | 24 | |
| 9 | 19 | Philippe Alliot | Larrousse - Lamborghini | 51 | + 2 Voltes | 16 | |
| 10 | 22 | Luca Badoer | Lola - Ferrari | 51 | + 2 Voltes | 25 | |
| 11 | 11 | Pedro Lamy | Lotus - Ford | 49 | Part elèctrica | 26 | |
| 12 | 2 | Alain Prost | Williams - Renault | 48 | Motor | 1 | |
| 13 | 4 | Andrea de Cesaris | Tyrrell - Yamaha | 47 | Pressió de l'oli | 18 | |
| 14 | 3 | Ukyo Katayama | Tyrrell - Yamaha | 47 | + 6 Voltes | 17 | |
| Ret | 21 | Michele Alboreto | Lola - Ferrari | 23 | Suspensions | 21 | |
| Ret | 5 | Michael Schumacher | Benetton - Ford | 21 | Motor | 5 | |
| Ret | 26 | Mark Blundell | Ligier - Renault | 20 | Virolla | 14 | |
| Ret | 28 | Gerhard Berger | Ferrari | 15 | Suspensions | 6 | |
| Ret | 12 | Johnny Herbert | Lotus - Ford | 14 | Virolla | 7 | |
| Ret | 25 | Martin Brundle | Ligier - Renault | 8 | Accident | 12 | |
| Ret | 8 | Ayrton Senna | McLaren - Ford | 8 | Accident | 4 | |
| Ret | 10 | Aguri Suzuki | Footwork - Mugen - Honda | 0 | Motor | 8 | |
| Ret | 9 | Derek Warwick | Footwork - Mugen - Honda | 0 | Accident | 11 | |
| Ret | 30 | Jyrki Järvilehto | Sauber | 0 | Accident | | |
| Ret | 14 | Rubens Barrichello | Jordan - Hart | 0 | Accident | 19 | |
| Ret | 15 | Marco Apicella | Jordan - Hart | 0 | Accident | 23 | |

## Altres

* Pole: Alain Prost 1' 21. 179
* Volta ràpida: Damon Hill 1' 23. 575 (a la volta 45)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-02. [Consulta: 20 maig 2010].
# Ghafsai

Ghafsai (en àrab غفساي, Ḡafsāy; en amazic ⵖⴰⴼⵙⴰⵢ) és un municipi de la província de Taounate, a la regió de Fes-Meknès, al Marroc. Segons el cens de 2014 tenia una població total de 6.361 persones. Està situat a les muntanyes del Rif i és un dels principals productors de Cannabis del Marroc tot i que darrerament s'hi ha desenvolupat altres conreus.

## Història

Després de ser controlat pel Regne del Marroc en les dècades anteriors, Ghafsai estava dins del protectorat espanyol al Marroc el 1912-1921, i formà part de la república del Rif de 1921 a 1926. En la guerra del Rif Ghafsai es va trobar en zona de guerra. Després de l'ensulsiada de la República del Rif l'àrea va tornar a control espanyol.
Durant la guerra d'Ifni en la dècada del 1950 l'Exèrcit d'Alliberament Marroquí utilitzà Ghafsai com un dels seus centres d'operacions contra espanyols i francesos.
El gener de 2016 s'anuncià l'inici de 18 projectes de desenvolupament urbà que abastaven més de 22 hectàrees (54 acres). Les subvencions pel projecte de reubicació van ascendir a 8.630.000 dirhams marroquins, mentre que el cost d'un nou sistema de clavegueram s'estima en 47 milions de dirhams. També es planeja la construcció d'un centre comercial, una escola, un complex esportiu, zona d'aparcament, zona de desenvolupament econòmic, parcs, un abocador, i una revisió de la xarxa elèctrica. S'estima que en total tots aquests nous projectes sumaven el cost de més de 300 milions de dirhams.

## Referències

* ↑ «Population légale d'après les résultats du RGPH 2014 sur le Bulletin officiel N° 6354». Arxivat de l'original el 26 de desembre 2018. [Consulta: 19 novembre 2015].
* ↑ Raphael Chijioke Njoku. Culture and Customs of Morocco. Greenwood Publishing Group, 2006, p. 2. ISBN 978-0-313-33289-0.
* ↑ «Mieux que le bio, l'agroécologie», 16-07-2014. Arxivat de l'original el 23 d’octubre 2016. [Consulta: 22 octubre 2016].
* ↑ «Treaty Between France and Spain Regarding Morocco». The American Journal of International Law, 7, 1913, pàg. 81–99. DOI: 10.2307/2212275.
* ↑ Day, Richard B.; Gaido, Daniel. Discovering Imperialism: Social Democracy to World War I (en anglès). BRILL, p. 549. ISBN 9004201564 [Consulta: 14 setembre 2016].
* ↑ Dirk Sasse. Franzosen, Briten und Deutsche im Rifkrieg 1921-1926: Spekulanten und Sympathisanten, Deserteure und Hasardeure im Dienste Abdelkrims. De Gruyter, 1 gener 2006, p. 129. ISBN 978-3-486-84018-6.
* ↑ Douglas Porch, "Spain's African Nightmare," MHQ: Quarterly Journal of Military History (2006) 18#2 pp 28–37.
* ↑ Douglas Elliott Ashford. Political Change in Morocco. Princeton University Press, 8 desembre 2015, p. 201. ISBN 978-1-4008-7850-5.
* ↑ «Plus de 300 MDH pour l'aménagement urbain de la ville de Ghafsaï». Arxivat de l'original el 13 de desembre 2016. [Consulta: 22 octubre 2016].
# Cati Plana i Cerdà

Cati Plana i Cerdà (Figueres, 13 d'agost de 1976) és una etnomusicòloga, compositora i intèrpret d'acordió diatònic
Entrà en contacte amb l'acordió diatònic des de molt jove de la mà d'Artur Blasco, Francesc Marimon i els vells acordionistes del Pirineu. És professora d'acordió diatònic a l'Escola Superior de Música de Catalunya. Els seus treballs d'investigació han estat importants en la catalogació del fons documental del Museu de l'Acordió d'Arsèguel, població que acull la Trobada d'Acordionistes del Pirineu.
Com a acordionista destaca el seu treball amb grups i solistes com Sol de Nit, Marsupialis, Adolfo Osta i el duet d'acordió i viola de roda amb Marc Egea. Lidera i forma part de Marsupialis,La Viu-Viu, Els Tres Peus del Gat, i El Pont d'Arcalís (on substitueix Artur Blasco, fundador del grup).

## Discografia

A banda d'una discografia mútiple amb diversos grups i artistes, cati Plana ha liderat formacions com a acordionista. Aquests són els títols més destacats:
* Marsupialis. Marsupialis. Afònix. Barcelona 2011.
* Amics. La Viu-viu. Icària edicios. Barcelona 2015.
* Carnaval Marsupial. Marsupialis. Icària edicios. Barcelona 2015.
* Tretze vares, Segell Microscopi, 2020, amb Pau Puig (dolçaina, bansuri)
* Flexus, Segell Microscopi, 2024, amb Eduard Casals, Jordi Maria Macaya i Marc Figuerola. La Viu-viu.

## Referències

* ↑ CCMA. «Tots els matins del món - Cati Plana: "La gent que s'acosta a l'acordió diatònic és curiosa i amb ganes de buscar camins"». [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ Enderrock.cat. «Francesc Marimon | Enderrock.cat». Arxivat de l'original el 2019-11-07. [Consulta: 7 novembre 2019].
* ↑ «Pàgina del professorat de l'Escola Superior de Música de Catalunya». Arxivat de l'original el 2017-11-13. [Consulta: novembre 2017].
* ↑ Plana, Cati «El Museu de l'Acordió d'Arsèguel i la tradició acordionística dels Pirineus». Revista d'etnologia de Catalunya, 27-04-2010, pàg. 199–203. ISSN: 2014-6310.
* ↑ «trobada-dacordionistes-dels-pirineus1-6-508491». [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ Ràdio, Catalunya. «Companys de viatge 19: Els acordions diatònics de Cati Plana». [Consulta: 7 novembre 2019].
* ↑ «Cati Plana». [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ «La Viu-viu, nàufrags del folk - Tradicionàrius», 24-02-2015. [Consulta: 7 novembre 2019].
* ↑ «Els 3 peus del Gat, by Els 3 peus del Gat». [Consulta: 7 novembre 2019].
* ↑ «El Pont d'Arcalís porta Andorra a la Fira Mediterrània», 08-10-2014. [Consulta: 26 maig 2024].
* ↑ «Carnaval marsupial porta els balls de màscares del Liceu del segle XIX». [Consulta: 12 novembre 2019].
* ↑ Enderrock.cat. «Cati Plana, Pau Puig - Tretze vares | Enderrock.cat». [Consulta: 4 agost 2021].
* ↑ Mediterrània, Sons de la. «Sons de la Mediterrània : Sons de la Mediterrània». [Consulta: 26 maig 2024].
# Återfödelsen

Återfödelsen (Renaixement) és una pel·lícula de zombis sueca de 2010. La pel·lícula va ser el projecte de grau del director Hugo Lilja del Dramatiska Institutet i protagonitzada per Jonatan Rodriguez, Emelie Jonsson i Anna Uddenberg.

## Argument

Han passat 30 anys des de l'esclat dels zombis i la gent va començar a domesticar zombis perquè treballessin com a mà d'obra barata. La pel·lícula representa una parella jove, Katrin i Mark, que lluiten contra l'avorriment quotidià del seu treball de captura de zombis i la seva relació problemàtica.

## Repartiment

* Jonathan Rodríguez – Mark
* Emelie Jonsson – Katrin
* Anna Uddenberg - la mare
* Anneli Martini – Rotmeier
* Albin Grenholm – Fredrik
* Jacob Mohlin – Morgan
* Peter Järn – el demògraf
* Peter Carlberg – Bengt
* Fredrik Wagner – Johannes
* Pia Nilsson – Emilie
* Tomas Glaving - el guàrdia
* Petter Sandzén – Kenneth
* Maria Eggers – el sacerdot
* Tobias Centerwall - Intel·ligent
* Ismet Sabaredzovic – Katec

## Producció

Återfödelsen va ser produïda per Bonnie Skoog Feeney i rodada a partir d'un guió de Lilja. Va ser fotografiada per Benjam Orre i editada per Rickard Krantz i Max Arehn. Es va estrenar el 19 de novembre de 2010 al Festival de Cinema d'Estocolm. L'any següent també es va mostrar, entre d'altres, al Festival de Cinema de Göteborg, al Festival de Curtmetratges d'Uppsala i a Sveriges Television.

## Premis

La pel·lícula ha estat guardonada amb diversos premis. Al Festival de Cinema d'Estocolm 2010, va rebre el Premi 1 km Film. El 2011 va guanyar el premi al millor curtmetratge europeu al Festival Internacional de Cinema de Berlín i va ser nominat al mateix festival per un Ós d'Or al millor curtmetratge. Al Festival Internacional de Cinema de Chicago de 2011, la pel·lícula va rebre el premi Silver Hugo i va ser nominada al millor curtmetratge. Als 24ns Premis del Cinema Europeu 2011 la pel·lícula va ser nominada a la categoria de millor curtmetratgei al XLIV Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya 2011 va guanyar un premi en la mateixa categoria.Al Festival Internacional de Curtmetratges de Clermont-Ferrand va guanyar el Premi Canal +.

## Referències

* 1 2 3 4 Svensk Filmdatabas. «Återfödelsen», 30-11-2013.
* ↑ Hugo Lilja prisad för Återfödelsen a svt.se
* ↑ Staff writer. «15 Short Films Nominated for European Film Awards». europeanfilmacademy.org. European Film Awards, 26-09-2011. Arxivat de l'original el 2011-11-05. [Consulta: 1r octubre 2011].
* ↑ Sitges 2011 | Un palmarés encabezado por 'Red State', de Kevin Smith, espinof.com, 16 d'octubre de 2011

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Joan Albertí i Arbona

Joan Albertí i Arbona (Fornalutx, Mallorca, 1850-1916) fou un organista, pedagog i compositor mallorquí.
Es formà musicalment a l'escolania de Lluc i amplià els coneixements musicals al Seminari Conciliar de Mallorca amb G. Massot. El 1869 esdevingué l'organista de l'església de Sant Miquel començà a escriure les primeres partitures. L'any 1886 fou monjo del monestir de Montserrat i al 1877 s'ordenà prevere. El 1895 anà a fer d'organista a Sóller, on s'encarregà de la música de la parròquia i de l'Orfeó Sollerense. L'any 1907 guanyà la plaça d'organista a Oriola i pren possessió del càrrec el 26 de juny del mateix any. Renuncia al seu càrrec el 20 de novembre de 1911, any que torna a Sóller per motius de salut. Va escriure música de caràcter religiós, repertori que compta amb una misa, la Misa en dos coros, i diversos responsoris, un Ego ex ore Altissimi prodivi, un Electa mea, un Hortus conclusus, un Magnificat, un Nihil inquinatum, un Per unum hominem, un Signum magnum i un Transite ad me omnes.

## Referències

* 1 2 Parets, Joan. Història de la música catalana, valenciana i balear. Barcelona: Edicions 62, 2003, p. 32. ISBN 84-297-5283-8 [Consulta: 24 octubre 2015].
* ↑ CLIMENT, José. «Albertí Arbona, Juan». Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999, vol. 1, p. 207.
# Esch-sur-Sûre

Esch-sur-Sûre (en luxemburguès i alemany Esch-Sauer) és una comuna i vila al nord-oest de Luxemburg, que forma part del cantó de Wiltz regat per riu Sauer del qual el nom va afegir-se per a distingir la vila d'Esch-sur-Alzette.

## Fusió conjunta

L'1 de gener 2012, la comuna d'Esch-sur-Sûre, incloent les viles d'Esch-sur-Sûre i Heiderscheidergrund, es va fusionar amb els municipis d'Heiderscheid i Neunhausen. La vila d'Esch-sur-Sûre perd la seva condició de capital a favor d'Eschdorf.
* Esch-sur-Sûre abans de 2012
* Heiderscheid
* Neunhausen
* Esch-sur-Sûre el 2012

## Viles de la comuna

* Bonnal
* Dirbach
* Eschdorf (cap administratiu)
* Esch-sur-Sûre
* Heiderscheid
* Heiderscheidergrund
* Insenborn
* Lultzhausen
* Merscheid
* Neunhausen
* Ringel
* Tadler

## Població

| Nacionalitat | Població | % |
| luxemburguesos | 187 | 59,55% |
| Forasters | 127 | 40,45% |
| - portuguesos | 22 | 7,01% |
| - francesos | 4 | 1,27% |
| - italians | | |
| - belgues | 27 | 8,60% |
| - alemanys | 4 | 1,27% |
| - iugoslaus | 55 | 17,52% |
| - altres | 15 | 4,78% |

## Evolució demogràfica

| Any | Població |
| 15/02/2001 | 314 |
| 01/01/2002 | 331 |
| 01/01/2003 | 303 |
| 01/01/2004 | 308 |
| 01/01/2005 | 301 |

## Referències

* ↑ «Publications sur la fusion». Arxivat de l'original el 2012-05-22. [Consulta: 1r octubre 2015].
* ↑ «Memorial A nPlantilla:°110 du 30 mai 2011». Arxivat de l'original el 2013-10-19. [Consulta: 1r octubre 2015].

## Vegeu també

* Llac de l'Alt Sûre
# Bangkok Haunted

Bangkok Haunted (tailandès ผีสามบาท) ) és una pel·lícula de terror tailandesa de 2001 dirigida per Oxide Pang i Pisut Praesangeam. Consisteix en tres històries de fantasmes, explicades per tres persones assegudes en un bar enfosquit de Bangkok.

## Argument
### Legend of the Drum

Un antiquari descobreix que l'esperit musical d'una ballarina posseeix un vell tambor a la seva botiga.

### Black Magic Woman

Una jove solitària rep un perfum afrodisíac que s'extreu dels cadàvers.

### Revenge

Un cadet de la policia busca la veritat darrere del suïcidi d'una noia que es penja.

## Repartiment

* Pimsiree Pimsee com a Pagar
* Pramote Seangsorn
* Dawan Singha-Wee com a Pan
* Kalyanut Sriboonrueng com a Kanya
* Pete Thong-Jeur com a Nop

## Llançament

En el moment de la seva estrena a Tailàndia, Bangkok Haunted era la segona pel·lícula de terror tailandesa més taquillera des de Nang Nak el 1999.
La pel·lícula es va projectar al London Thai Film Festival el 13 d'octubre de 2002.

## Recepció

El crític de Variety Derek Elley va assenyalar els tocs estilístics atmosfèrics i la tècnica de la pel·lícula, dient que el primer segment, Legend of the Drum va ser el més fort pel que fa a la narració. Black Magic Woman és "en gran part una excusa per a seqüències de pornografia suau entre alguns xocs desagradables", va escriure Elley. Va dir que Revenge té un desenvolupament argumental feble i que confiava excessivament en els "efectes estridents".

## Mitjans domèstics

Bangkok Haunted es va publicar en DVD de Regió 2 el 24 de març de 2003 per Tartan Video i al DVD de la Regió 1 el 26 de juliol de 2005 per Panik House Entertainment.

## Seqüeles

A les Filipines, la pel·lícula no relacionada de 2003 The Unborn es va estrenar com a Bangkok Haunted 2: The Unborn el 18 d'agost de 2004, però és Nakhon Sawan. La pel·lícula del 2009 Haunted Universities també es va publicar en alguns territoris com a Bangkok Haunted 3, però hi ha Haunted Universities 2n Semester i Haunted Universities 3.

## Referències

* ↑ Elley, Derek (9 December 2002). «Bangkok Haunted». Variety.
* ↑ «Opens Today!». Philippine Daily Inquirer. The Philippine Daily Inquirer, Inc., 18-08-2004, p. A31. «More true tales from beyond the grave»

## Enllaços externs

* Primera part de la pel·lícula a Dailymotion
# John Fraser (actor)

John Fraser (Glasgow, 18 de març de 1931 - Londres, 7 de novembre de 2020) va ser un actor escocès.

## Biografia

John Fraser comença la seva carrera l'any 1952, a la sèrie de televisió Kidnapping i obté el seu primer gran paper l'any següent a The Good Beginning a continuació se'l veurà a Titanic (1953) The Dam Busters (1955), Tunes of Glory (1960), Fury at Smugglers' Bay (1961) o Schizo (1976). Fraser ha actuat també a diverses sèries de televisió com Columbo (1972), Doctor Who (1981) o The Knock, i va posar fi a la seva carrera l'any 1996.
John Fraser va publicar les seves memòries l'any 2004, on explica la seva vida d'homosexual i les seves amistats amb alguns actors.

## Filmografia

* 1952: Kidnapping (sèrie de televisió) 6 episodis : David Balfour
* 1953: Titanic: L'intendent
* 1953: Valley of Song: Cliff Lloyd
* 1953: The Good Beginning: Johnny Lipson
* 1954: L'Amante di Paride: Drago
* 1955: The Dam Busters: Tinent J.V. Hopgood
* 1955: Touch and Go: Richard Kenyon
* 1958: The Wind cannot read: Oficial Peter Munroe
* 1960: The Trials of Oscar Wilde : Lord Alfred Douglas
* 1960: Tunes of Glory: Caporal Piper Ian Fraser
* 1961: Fury at Smugglers' Bay: Christopher Trevenyan
* 1961: El Cid: Rei Alfons
* 1962: El millor amant del món: Tinent Robert Finch
* 1963: Tamahine: Richard Poole
* 1965: Operació Crossbow: Tinent Kenny
* 1965: Repulsió: Colin
* 1965: Terror a Whitechapel: Lord Carfax
* 1966: Doctor in Clover: Dr. Miles Grimsdyke
* 1968: Isadora: Roger
* 1972: Columbo (sèrie de televisió) : Detectiu O'Keefe
* 1976: Schizo: Leonard Hawthorne
* 1981: Doctor Who (sèrie de televisió): El monitor
* 1996: The Knock (sèrie televisió: Newman / El Jutge

## Referències

* ↑ «John Fraser». Arxivat de l'original el 2021-02-12. [Consulta: 28 gener 2021].
* ↑ «HuffPost is now a part of Verizon Media». [Consulta: 28 gener 2021].
* ↑ «John Fraser» (en anglès). [Consulta: 28 gener 2021].
* ↑ Fraser, John, 1931-. Close up : an actor telling tales. Londres: Oberon Books, 2004. ISBN 1-84002-457-7.
# Casta Diva

«Casta Diva» és una ària de l'òpera Norma de Vincenzo Bellini en la qual la seva protagonista, Norma, dirigeix una pregària a la Lluna.
L'ària d'invocació a la Lluna, «Casta Diva»', se succeeix immediatament després de l'entrada de la sacerdotessa druida Norma en el primer acte, quan talla una branca de vesc com a ofrena. Musicalment es divideix en dues parts: ària i cabaletta.
Ha estat interpretada per les sopranos més importants de la historia com ara Giuditta Pasta, Giulia Grisi, Lilli Lehmann, Rosa Raisa, Claudia Muzio, Rosa Ponselle, Gina Cigna, Marta Mathéu, Montserrat Caballé i altres, però fou Maria Callas qui li va donar una transcendència més gran després de la Segona Guerra Mundial. Callas impulsà la revitalització del bel canto romàntic i Casta Diva fou la seva ària emblemàtica.

## Lletra

aria
    Casta Diva, che inargenti
    queste sacre antiche piante,
    a noi volgi il bel sembiante
    senza nube e senza vel...
    Tempra, o Diva,
    tempra tu de’ cori ardenti
    tempra ancora lo zelo audace,
    spargi in terra quella pace
    che regnar tu fai nel ciel...
    Fine al rito: e il sacro bosco
    Sia disgombro dai profani.
    Quando il Nume irato e fosco,
    Chiegga il sangue dei Romani,
    Dal Druidico delubro
    La mia voce tuonerà.
    Cadrà; punirlo io posso.
    (Ma, punirlo, il cor non sa.
    Ah! bello a me ritorna
    Del fido amor primiero;
    E contro il mondo intiero...
    Difesa a te sarò.
cabaletta
    Ah! bello a me ritorna
    Del raggio tuo sereno;
    E vita nel tuo seno,
    E patria e cielo avrò.
    Ah, riedi ancora qual eri allora,
    Quando il cor ti diedi allora,
    Ah, riedi a me.

## Enllaços externs

* Maria Callas, 1949
* Maria Callas grava Casta Diva per a la RAI
* Montserrat Caballé al Teatre Romà d'Orange, 1974
* Marian Anderson
* Joan Sutherland, escena amb recitatiu, ària i cabaletta
# Gran Premi d'Àustria del 1977

Resultats del Gran Premi d'Àustria de Fórmula 1 de la temporada 1977, disputat al circuit de Österreichring el 14 d'agost del 1977.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 17 | Alan Jones | Shadow - Ford | 54 | 1h 37' 16. 49 | 14 | 9 |
| 2 | 11 | Niki Lauda | Ferrari | 54 | + 20.13 s | 1 | 6 |
| 3 | 8 | Hans Joachim Stuck | Brabham - Alfa Romeo | 54 | + 34.5 s | 4 | 4 |
| 4 | 12 | Carlos Reutemann | Ferrari | 54 | + 34.75 s | 5 | 3 |
| 5 | 3 | Ronnie Peterson | Tyrrell - Ford | 54 | + 1' 12.09 min. | 15 | 2 |
| 6 | 2 | Jochen Mass | McLaren - Ford | 53 | + 1 Volta | 9 | 1 |
| 7 | 24 | Rupert Keegan | Hesketh - Ford | 53 | + 1 Volta | 20 | |
| 8 | 7 | John Watson | Brabham - Alfa Romeo | 53 | + 1 Volta | 12 | |
| 9 | 27 | Patrick Neve | March - Ford | 53 | + 1 Volta | 22 | |
| 10 | 30 | Brett Lunger | McLaren - Ford | 53 | + 1 Volta | 17 | |
| 11 | 28 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 53 | + 1 Volta | 23 | |
| 12 | 33 | Hans Binder | Penske - Ford | 53 | + 1 Volta | 19 | |
| 13 | 4 | Patrick Depailler | Tyrrell - Ford | 53 | + 1 Volta | 10 | |
| 14 | 34 | Jean Pierre Jarier | Penske - Ford | 52 | + 2 Voltes | 18 | |
| 15 | 19 | Vittorio Brambilla | Surtees - Ford | 52 | + 2 Voltes | 13 | |
| 16 | 18 | Vern Schuppan | Surtees - Ford | 52 | + 2 Voltes | 25 | |
| 17 | 36 | Emilio de Villota | McLaren - Ford | 50 | Accident | 26 | |
| Ret | 20 | Jody Scheckter | Wolf - Ford | 45 | Virolla | 8 | |
| Ret | 1 | James Hunt | McLaren - Ford | 43 | Motor | 2 | |
| Ret | 23 | Patrick Tambay | Ensign - Ford | 41 | Motor | 7 | |
| Ret | 6 | Gunnar Nilsson | Lotus - Ford | 38 | Motor | 16 | |
| Ret | 16 | Arturo Merzario | Shadow - Ford | 29 | Caixa canvi | 21 | |
| Ret | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 21 | Pèrdua d'oli | 6 | |
| Ret | 5 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 11 | Motor | 3 | |
| Ret | 10 | Ian Scheckter | March - Ford | 2 | Accident | 24 | |
| Ret | 22 | Clay Regazzoni | Ensign - Ford | 0 | Accident | 11 | |
| NVQ | 38 | Brian Henton | March - Ford | | | | |
| NVQ | 39 | Ian Ashley | Hesketh - Ford | | | | |
| NVQ | 25 | Hector Rebaque | Hesketh - Ford | | | | |
| NVQ | 9 | Alex Ribeiro | March - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Niki Lauda 1' 39. 320
* Volta ràpida: John Watson 1' 40. 960 (a la volta 52)
* Aquesta va estar l'única victòria de Shadow.

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-02-10. [Consulta: 8 abril 2010].
# Kiischpelt

Kiischpelt (luxemburguès Kiischpelt, alemany Kiischpelt) és una comuna i vila al nord-oest de Luxemburg, que forma part del cantó de Wiltz. Fou creada el 2005 amb les viles d'Alscheid, Enscherange, Kautenbach, Lellingen, Merkholtz, Pintsch, Wilwerwiltz i Wiltz (capital).
# Cerceida

Cerceis o Cerceida (en grec antic Κερκηίς) va ser, segons la mitologia grega, una oceànide, una nimfa, filla d'Oceà i de Tetis, que Hesíode cita a la seva llista d'oceànides, i la defineix com una nimfa «de caràcter amable».
Els seus pares van ser els titans Oceà i Tetis, i va tenir moltes germanes, segons Hesíode fins a 3.000, i molts germans, els Oceànits, déus fluvials, que també eren 3.000. Els seus avis eren Urà i Gea.

## Referències

* ↑ Alberich i Mariné, Joan (dir.). Diccionari Grec-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2015, p. 1007. ISBN 9788441224223.
* ↑ Hesíode. Teogonia, 354
* ↑ Hesíode. Teogonia, 352-355