OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hypnum cupressiforme

Hypum cupressiforme és una molsa que pertany a la família Hypnaceae. És una espècie present a tot el món a excepció de l'Antàrtida, viu sota una gran varietat de climes i hàbitats diferents. És comú a Europa i també als Països Catalans, on apareix des de les terres baixes fins a l'estatge alpí. D'aspecte molt variable (amb moltes varietats descrites), de mida mitjana, amb color verd, groc verdós o groc brunenc, és irregularment ramificada o poc pinnada. És una espècie dioica, existint plantes mascle i femella. És freqüent trobar-la sobre roques, sòl i troncs (principalment a la base).

## Usos

Hypnum cupressiforme és una molsa relativament tolerant a la pol·lució, i per aquest motiu és utilitzada com a bioindicador per a la determinació de diversos tipus pol·lució atmosfèrica: metalls pesants, òxids de sofre, òxids de nitrogen fluorur d'hidrogen o ozó troposfèric, entre d'altres. També s'ha utilitzat com a indicador de la deposició atmosfèrica de nitrogen. El motiu pel qual s'ha utilitzat més Hypnum cupressiforme és per mesurar la deposició atmosfèrica de metalls pesants. Sovint s'utilitza en combinació amb altres molses, com Scleropodium purum o Pleurozium schreberi, si bé també existeixen nombrosos estudis que la usen en solitari. S'han dut a terme múltiples estudis a Europa (principalment, un mostreig regular a tot el continent des dels anys 90) la península Ibèrica i Catalunya usant aquesta espècie.
Antigament també havia estat usada per fer coixins i matalassos, tal com mostra el nom del gènere, Hypnum, que prové del grec Hypnos, nom de la deïtat que personifica la son.

## Referències

* ↑ «Catalogue of life», 17-12-2016.(anglès)
* 1 2 C Casas, M Brugues and RM Cros. Flora dels briòfits dels Països Catalans, Volum I. Molses. Institut d'Estudis Catalans
* ↑ «Bryophytes: indicators and monitoring agents of pollution». Arxivat de l'original el 2018-11-09. [Consulta: 9 novembre 2018].(anglès)
* ↑ «The effect of sulphite and fluoride on carbon dioxide uptake by mosses in the light».(anglès)
* ↑ «[http://oro.open.ac.uk/19064/2/Stevens_et_al_2009.pdf Identifying indicators of atmospheric nitrogen deposition impacts in acid grasslands]».(anglès)
* ↑ «Spatial and Temporal Trends in Heavy Metal Accumulation in Mosses in Europe (1990-2005)». Arxivat de l'original el 2009-11-23. [Consulta: 13 abril 2010].(anglès)
* ↑ «An extended study of heavy metal deposition in Galicia (NW Spain) based on moss analysis».(anglès)
* ↑ «Trace element accumulation in the moss Hypnum cupressiforme Hedw. and the trees Quercus ilex L., and Pinus halepensis Mill. in Catalonia».(anglès)

## Enllaços externs

* Bryophyte Flora of North America. Hypnum cupressiforme.
* Glime, Janice M. (2007) Household and personal uses",
# Hérouville-en-Vexin

Hérouville-en-Vexin (Hérouville fins al 2017) és un municipi francès situat al departament de la Val-d'Oise i a la regió d'Illa de França.
Forma part del cantó de Saint-Ouen-l'Aumône, del districte de Pontoise i de la Comunitat de comunes Sausseron Impressionnistes.
La població és coneguda pel seu castell, construït el 1740 per l'arquitecte Gaudot, de l'escola de Roma. Al segle xix era una fonda del camí entre Versalles i Beauvais, tenia un centenar de cavalls. En la dècada de 1970 Michel Magne hi va crear un estudi d'enregistrament on hi van passar noms com Cat Stevens, Pink Floyd, Eddy Mitchell, Elton John, Iggy Pop, Nino Ferrer, Jacques Higelin, Pierre Vassiliu, T. Rex, Claude Nougaro, Michel Polnareff, Salvatore Adamo, Gilbert Montagné, Jean-Christian Michel, David Bowie entre d'altres. Tot es va acabar el 1985 per manca de finançament.
L'1 de febrer de 2016, el consell municipal va prendre la decisió per canviar el nom de la ciutat per cridar "Hérouville-en-Vexin", després de noves investigacions històriques i evitar-se confondre amb Hérouville-Saint-Clair. Aquest canvi de nom va entrar en vigor mitjançant un decret del 22 de desembre de 2017.
# I2P

I2P (sigla d' Invisible Internet Project , que significa projecte d'Internet invisible) és un programari lliure i gratuït que ofereix una xarxa anònima per a comunicacions entre ordinadors usant Internet. I2P realitza un protocol que permet una comunicació anònima entre diverses eines i aplicacions com correu electrònic anònim, missatgeria instantània o un anònim xat d'IRC entre d'altres. També es pot intercanviar fitxers com ara pel·lícules , programari , música , etc. Per raons de seguretat i anonimat, només es pot descarregar fitxers que es troben en I2P i no fora d'aquesta xarxa. I2P també disposa d'un messenger. I2P també té pàgines web, anomenades eepsites que es poden visitar i oferir de forma anònima.
I2P serveix no només per descarregar fitxers, sinó també per a moltes altres coses. Pots expressar lliurement la teva opinió sense haver de témer que se sàpiga la teva identitat.

## Funcionament

La xarxa I2P es basa en el concepte de túnels entrants i sortints, la qual cosa ofereix una gran facilitat per a l'adaptació de programes preexistents a la xarxa I2P.
Cada túnel està compost per una seqüència de nodes parells, els quals transporten la informació en un sentit unidireccional. Aquests túnels només existeixen per deu minuts cada un, després el túnel, o sigui la ruta que les dades prenen, canvia. Així no se sap ni d'on/de qui venen les informacions ni on van o per a qui són.
Òbviament, totes les informacions estan en clau així que ningú pot saber quines informacions estan sent transmeses.
Hi ha programes com iMule , I2Phex, I2P-bt, i2pSnark, un plugin per azureus entre altres ... Cadascú pot crear la seva pròpia pàgina sense que ningú pugui saber qui és el propietari d'aquesta i la seva ubicació. Per tenir-la accessible tot el temps, un ha de tenir el seu ordinador encès també tot el temps. Però això també dona més anonimat, perquè el trànsit d'altres que va per la teva màquina també cobreix les teves activitats. Però ja que no és com TOR on l'èxit node té més risc, I2P evita això amb ser només una xarxa interna sense exit nodes (nodes sortints)
Per accedir als eepsites:
* Configura el teu navegador a fer servir el proxy 'localhost' port '4444 'per accedir als eepsites i cap proxy o tor per anar a pàgines del web' normal '.
* Per accedir al xat IRC, llança el teu programa preferit d'IRC i connecta amb server 'localhost' i port 6668 (si els has espificar per separat) o 'localhost: 6668' i vine a # I2P-help (irc://127.0.0.1:6668/#i2p-help) o # I2P-és (irc://127.0.0.1:6668/#i2p-es).
* en Video (en anglès)

## Aplicacions
### I2P-Pot

I2P-Pot és un sistema de correu electrònic anònim i secret.
* Pàgina de I2P-Pot Arxivat 2021-03-05 a Wayback Machine. (accessible des de la capa principal d'internet, en anglès)
Tahoe-LAFS for I2P és un sistema d'emmagatzematge distribuït per I2P
* Pàgina de Tahoe-LAFS for I2P Arxivat 2010-05-26 a Wayback Machine. (accessible des de la capa principal d'internet, en anglès)

## Vegeu també

* YaCy

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de I2P
# Torre d'en Pasqualet

La torre d'en Pasqualet, o Torre del Moro II, és un edifici d'Alcanar declarada bé cultural d'interès nacional.

## Descripció

És una torre de base quadrangular, de pedra de pedrera i de carreus ben tallats als angles. La porta és allindada, i tant la llinda i els brancals com tot el marc de la finestra situada més amunt són de pedra picada. Damunt de la porta s'endevina un arc acarpanellat de pedra sense treballar, que fa d'arc de descàrrega. Damunt de la porta, al cim d'aquesta façana, hi ha un matacà sobre dues mènsules (com les de la torre del Moro I, però més ben picades). La planta baixa és coberta amb volta de canó i s'hi veuen senyals d'un encofrat molt regular. En un angle hi ha una trapa petita per accedir al pis superior, el paviment del qual fa esquena d'ase, seguint la volta. La coberta ha estat molt modificada. Per fer la teulada més pendent (a una vessant) per facilitar el desguàs, es va enderrocar part del mur superior de la façana. S'hi ha afegit un rafal (porxo) modern.

## Història

Forma part del grup conegut a el segle xvi com a «Torres dels Alfacs», aixecades com a línia de protecció del litoral marítim que va de la Ràpita a Alcanar. No es coneixen els primitius topònims particulars de cada torre. Hom pensa que el grup es va presentar com un conjunt fortificat més que com a torres aïllades, per evitar l'impacte que provoca una torre aïllada en un lloc despoblat, desconeguda de la majoria i amb tendència a donar-li poca importància. Sembla que foren bastides en el darrer quart del segle xvi, quan es van intensificar els atacs de pirates turcs i àrabs, amb la doble missió de defensa i de vigilància. Cal relacionar-les doncs amb la fortificació d'Alcanar. El cost de construcció i manteniment anava a càrrec de Tortosa, amb la col·laboració del País Valencià i la monarquia espanyola. L'eix al voltant del qual s'organitzaven totes aquelles torres era el camí del Bandoler.

## Referències

* 1 2 «Torre d'en Pasqualet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Torre d'en Pasqualet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
* «Torre d'en Pasqualet». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
# Isabel de Villalonga

Isabel de Villalonga Piera (Barcelona, 19XX) és una periodista i escriptora catalana. Col·labora habitualment amb La Vanguardia. Ha publicat diversos llibres sobre la ciutat de Barcelona, entre els quals destaquen Barcelona a 100, Descubra los más originales restaurantes de Barcelona i Pasea por los barrios de Barcelona, entre d'altres. El 2010 es va casar amb Oriol Regàs i Pagès. La seva darrera obra és Els Sis a Barcelona, publicada el 2017.

## Referències

* ↑ País, Ediciones El «Reportaje | Un libro repasa los 250 años de historia del barrio» (en castellà). EL PAÍS, 06-07-2003.
* ↑ «Muere Oriol Regàs, aventurero, alma de Bocaccio y promotor cultural». La Vanguardia.
* ↑ País, Ediciones El «Entrevista | Complicarnos la vida daba cierto placer» (en castellà). EL PAÍS, 08-08-2010.
* ↑ «Isabel de Villalonga descubre el edén oculto de Barcelona». Economia digital (ed. general).
# Bölscheøya

La Bölscheøya és una illa situada a l'arxipèlag Svalbard, Noruega. L'illa va ser anomenada així el 1868 pel geògraf alemany August Petermann (1822-1878) en referència al periodista alemany Carl Bölsche, pare de l'escriptor i zoòleg alemany Wilhelm Bölsche (1843-1893). Les restes d'una estació balenera holandesa del segle xvii es poden trobar a l'illa.

## Referències

* ↑ «Place names in Norwegian polar areas». Arxivat de l'original el 2016-05-06. [Consulta: 29 setembre 2016].
# Jarcha

Jarcha va ser un grup musical d'Andalusia creat en 1972 pel cantautor conquenc Ángel Corpa a Huelva. En els seus 25 anys de trajectòria (i diversos discos) Jarcha combinava la sensibilitat amb temes socials amb el ric patrimoni de la música popular tradicional d'Andalusia i de la resta d'Espanya, a més de musicar poemes d'autors com Miguel Hernández, Blas de Otero, Rafael Alberti o Federico García Lorca, entre d'altres. S'usaven instruments típics del folklore andalús i més tard d'altres zones del país. Durant els anys de la Transició espanyola, la seva música reflectia el sentir popular en uns anys que es passava del franquisme a la democràcia. La cançó "Libertad sin ira" (R. Baladés/P. Herrero) que inicialment va ser prohibida el 9 d'octubre de 1976 quan Diario 16 la va voler usar com a eslògan en la seva sortida al carrer i que posteriorment es va convertir en un himne no oficial d'aquell moment històric. De fet el grup va ser escollit com el millor del país per votació popular en 1975 i 1976.
El 1975 també van dedicar una òpera-rock titulada «Líder» a José Antonio Primo de Rivera, fundador de Falange Española.

## Discografia

* 1974 Nuestra Andalucía
* 1975 Andalucía vive
* 1976 Cadenas
* 1977 En el nombre de España paz
* 1977 Libertad sin ira (single de 1976)
* 1978 Por las pisadas
* 1980 Andalucía en pie
* 1981 Grandes canciones (doble CD recopilatori)
* 1982 Imagen de Andalucía
* 1983 Folclore de Andalucía
* 1983 Recital C. M. San Juan Evangelista (Concerts de Radio 3)
* 1984 A la memoria de Federico García Lorca
* 1991 Todo Jarcha (recopilatorio)
* 1992 Sentir el Sur
* 1995 Tierra que rozan dos mares
* 1997 Libertad sin ira y otros éxitos
* 2003 Sus 4 primeros discos en Zafiro (recopilatori)

## Referències

* ↑ «Jarcha - Líder».

## Enllaços externs

* Pàgina web Arxivat 2008-10-24 a Wayback Machine.
# Java Oriental

Java Oriental (en indonesi: Jawa Timur, en javanès: ꦗꦮꦮꦺꦠꦤ꧀, Jåwå Wétan) és una província d'Indonèsia. Fa frontera amb la província de Java Central a l'oest, i el mar de Java i l'oceà Índic banyen la costa nord i sud, respectivament. L'estret de Bali fa de separació amb Bali. Situada a l'est de Java, la província també inclou l'illa de Madura, així com les illes Kangean, les illes Masalembu i altres arxipèlags menors del mar de Bali. Està dividida en 29 regències (kabupaten ) i nou ciutats (kotamadya). La capital és Surabaya, la segona ciutat més gran d'Indonèsia, un important centre industrial i empresarial.
Java Oriental té una extensió de 47.800 km². Segons el cens del 2020, tenia 40.665.696 habitants i és, per tant, la segona província més poblada d'Indonèsia. Hi viuen diversos grups ètnics, com ara els javanesos, els maduresos i els xinesos. La majoria de la població practica l'islam, aproximadament el 94%, tot i que també es practiquen altres religions com el cristianisme, el budisme, el confucianisme i l'hinduisme.
La llengua oficial de la província és l'indonesi, com a la resta del país, però les d'ús més freqüent són el javanès i el madurès. L'indonesi només es fa servir per a la comunicació entre ètnies i per a qüestions oficials.
Java Oriental destaca per les seves atraccions turístiques: el volcà Ijen a Banyuwangi, el Parc Nacional de Baluran a Situbondo o el Parc Nacional de Bromo Tengger Semeru, entre d'altres. L'àrea metropolitana de Malang també és una destinació turística coneguda. La província en conjunt és un centre econòmic de l'Indonèsia central i oriental i aporta més del 15% del producte interior brut del país. Algunes indústries importants són el ferrocarril, la papereria i les fàbriques de cigarretes i de ciment. A Surabaya hi ha el fabricant de vaixells més gran d'Indonèsia. Moltes d'aquestes empreses són propietat de l'estat.

## Referències

* ↑ «PDRB Provinsi Jawa Timur Atas Dasar Harga Berlaku Menurut Lapangan Usaha (Sub Kategori) Tahun 2010–2016 (Milyar Rupiah)» (en indonesi). jatim.bps.go.id. Arxivat de l'original el 2017-01-01. [Consulta: 2 febrer 2019].
* ↑ News, Top; Terkini; Pariwisata, Budaya &; Ekonomi; Hukum. «Kontribusi Pertumbuhan Ekonomi Jatim Didominasi Industri Pengolahan – ANTARA News Jawa Timur» (en indonesi). Antara News. [Consulta: 2 febrer 2019].
# Joan Forns i Jordana

Joan Forns i Jordana (Badalona, 9 d'abril de 1916 - Barcelona, 12 de gener de 1998), més conegut amb el nom artístic de Li-Chang, va ser un il·lusionista català, considerat un dels mags catalans més internacionals, va viatjar per Europa i Amèrica, creà nombrosos espectacles i va rebre també premis per la seva carrera professional.
Es diu que als 12 anys, quan Forns encara era ajudant de forner, va començar a voler fer màgia després de veure l'espectacle de l'il·lusionista Caballero Salim. Va comprar alguns jocs a la botiga «El Rei de la Màgia» de Barcelona, i va treballar allà una temporada per depurar la tècnica. Va prendre el nom de «Caballero Forns» i els seus pares li feren construir un circ itinerant anomenat Gran Circo Forns, amb el qual va recórrer tot Espanya.
Entre 1931 i 1933, impressionat per l'actuació de Fu-Manchú (David Theodore Bamberg) a Barcelona, va adoptar el sobrenom de Ling-Fu, fins al 1945, que -per un malentès legal- el canvià definitivament pel nom de Li-Chang. En les seves actuacions adoptava l'aspecte d'un xinès, amb gran èxit gràcies a la caracterització, la gestualitat i el vestuari. Tenia un envelat propi i en les actuacions li feien d'ajudants Ramona Mitjans, la seva muller -que presentava amb el sobrenom de Miss Foo-Lin-, i dels seus fills Joan i Montserrat, juntament amb una companyia de 25 artistes. Els seus espectacles es basaven en l'il·lusionisme i els completava un luxós cos de ball.
Va viatjar arreu, passant pels circs i les sales de festes més importants d'Europa i Amèrica: Circ Krone (Múnic), Circo Price (Madrid), Circ Ringling Bros (EUA), Moulin Rouge (París) o el Gran Casino de Niça, també va participar en el Holiday on Ice a Israel. A partir de 1972 s'estableix definitivament a Catalunya i fa les seves darreres actuacions a les II Jornades Màgiques de Mollet el 1992 i La Màgia de la Mercè a Barcelona el 1993. Durant aquest període també rebrà diversos premis: el premi Aplaudiment Sebastià Gasch (1977), el premi d'Honor Sebastià Gasch (1985), la medalla al mèrit màgic de la Societat Catalana d'Il·lusionisme (1982) i la Medalla de Oro del I Congreso Internacional de Amigos del Circo (1988), entre d'altres.
Des de l'any 2000 se celebra en honor seu a Badalona el Festival Internacional de Màgia - Memorial Li-Chang.

## Referències

* 1 2 3 4 «Joan Forns i Jordana». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 24 febrer 2014].
* ↑ Robles, Fermín «Hereus del mestre Li-Chang». El País, 15-02-2012 [Consulta: 24 febrer 2014].
# Joan Jordi II de Saxònia

Joan Jordi II de Saxònia -en alemany Johann Georg II von Sachsen- (Dresden, 31 de maig de 1613 -Freiberg, 22 d'agost de 1680) fou Duc de Saxònia i membre de la casa de Wettin, el seu govern es va caracteritzar per la recuperació econòmica de Saxònia després de la Guerra dels Trenta Anys. Va contribuir a la creació de nombroses empreses, en els rams del tèxtil, del carbó i del vidre, entre d'altres. Això i la plata extreta en els seus dominis va permetre una recuperació econòmica i el finançament de l'Estat, que tornà a encunyar moneda pròpia. El 1657 va fer un pacte amb els seus germans per tal d'evitar futures disputes i divisions del ducat. El 1664 va establir una bona relació amb el rei Lluís XIV de França, cosa que el portà a enfrontar-se amb grups saxons, així com altres prínceps alemanys, tradicionalment hostils a la corona francesa. Això el va empènyer a aliar-se finalment amb l'emperador Leopold I del Sacre Imperi Romanogermànic. Amb tot, el seu interès primordial no era la política, sinó la música i l'art. Va convertir la seva ciutat natal, Dresden, en el centre musical d'Alemanya, acollint a la seva cort músics d'arreu d'Europa.

## Matrimoni i fills

Era fill de l'elector de Saxònia Joan Jordi I (1585-1656) i de la seva segona dona la princesa Magdalena Sibil·la de Prússia (1586-1659). El 13 de novembre de 1638 es va casar a Dresden amb Magdalena Sibil·la de Brandenburg-Bayreuth (1612-1687), filla de Cristià de Brandenburg-Bayreuth (1581-1655) i de Maria de Hohenzollern (1579-1649). El matrimoni va tenir tres fills:
* Sibil·la Maria (1642-1643)
* Erdmunda Sofia (1644-1670), casada amb Cristià II de Brandenburg-Bayreuth (1644-1712).
* Joan Jordi (1647-1691), casat amb la princesa Anna Sofia de Dinamarca (1647-1717).

## Bibliografia

* Mary E. Frandsen: Crossing Confessional Boundaries. The Patronage of Italian Sacred Music in 17th Century Dresden. Nova York: Oxford University Press 2006. ISBN 978-0-19-517831-9 (sobre l'activitat cultural de Joan Jordi II)
* Heinrich Theodor Flathe: Johann Georg II., Kurfürst von Sachsen. A: Allgemeine Deutsche Biographie. Band 14, Duncker & Humblot, Leipzig 1881, S. 381–383.
* Karlheinz Blaschke: Johann Georg II. A: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 10, Duncker & Humblot, Berlin 1974, S. 526 f.

## Enllaços externs

* Bibliografia sobre Joan Jordi II Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* webs dels prínceps de Saxònia
Electors de Saxònia :
Rodolf I (1355–1356)
Rodolf II (1356–1370)
Venceslau I (1370–1388)
Rodolf III (1388–1419)
Albert III (1419–1422)
Frederic I (1423–1428)
Frederic II (1428–1464)
Ernest (1464–1486)
Frederic III (1486–1525)
Joan (1525–1532)
Joan Frederic I (1532–1547)
Maurici (1547–1553)
August (1553–1586)
Cristià I (1586–1591)
Cristià II (1591–1611)
Joan Jordi I (1611–1656)
Joan Jordi II (1656–1680)
Joan Jordi III (1680–1691)
Joan Jordi IV (1691–1694)
Frederic August I (1694–1733)
Frederic August II (1733–1763)
Frederic Cristià I (1763)
Frederic August III (1763–1806) :
# Joan Josep López Ibor

Joan Josep López Ibor (Sollana, la Ribera Baixa, 1906 - Madrid 1991) fou un metge i escriptor valencià. Estudià a València, Madrid, París i Múnic. Fou catedràtic de medicina legal a Santiago de Compostel·la (1932) i de psiquiatria a Salamanca i Madrid, on succeí a Vallejo Nájera (1960) i president de l'Associació Mundial de Psiquiatria (1966-1972). Desenvolupà el concepte d'angoixa vital, com a base de la condició humana i descrigué les arrels biològiques de les neurosis. Crític amb la psicoanàlisi i amb la visió sociogenètica dels trastorns mentals, treballà per la consolidació de la psiquiatria acadèmica, però mostrà cert desdeny pels problemes de l'assistència psiquiàtrica pública. Catòlic fervent, assessorà el Vaticà quant a matrimoni i sexualitat, amb la seua esposa, Socorro Aliño, va tenir dotze fills. Escrigué “La angustia vital”, “El español y su complejo de inferioridad”, “El descubrimiento de la intimidad”, “La agonía del psicoanálisis”, “El libro de la vida sexual” i “Tratado de psiquiatría” entre d'altres.

## Enllaços externs

* http://www.tilesa.es/centenariolopezibor/ Arxivat 2008-06-17 a Wayback Machine.
* http://www.wpanet.org/
* http://sepsiq.org/index2.htm Arxivat 2009-02-09 a Wayback Machine.
* http://www.doyma.es/cgi-bin/wdbcgi.exe/doyma/mrevista_info.sobre?pident_revista=104 Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* http://www.semp.org.es/historia.php Arxivat 2006-05-19 a Wayback Machine.