OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Martí Rom

Josep Miquel Martí i Rom (Barcelona, 29 de maig de 1950), més conegut com a Martí Rom, és un escultor, pintor, enginyer industrial, cineasta i escriptor català. És cofundador i president de l'Associació per la Pedra seca i l'Arquitectura tradicional i del Centre Miró de Mont-roig del Camp, artista del qual ha escrit tres llibres.

## Trajectòria

Als anys 1970 i 1980 va realitzar diversos documentals, com ara Un libro es una arma, Can Serra o el noticiari de la Marxa de la Llibertat, dins de l'anomenat «cinema alternatiu» o «cinema militant», essent un dels membres més actius del col·lectiu cinematogràfic la Central del Curt i de la seua branca productora, la Cooperativa de Cinema Alternatiu, la qual va organitzar la 1a Mostra de Cinema Marginal de Barcelona el 1981.
Com a artista ha conreat diferents disciplines, com ara la fotografia, les accions, l'art ambiental, l'escultura, la pintura, el gravat, el collage i l'art trobat. La seva primera exposició va tenir lloc el 1979 a la galeria Taller de Picasso de Barcelona. L'any, 2022, el Museu Municipal de Vilassar de Mar va dedicar-li una exposició retrospectiva titulada Martí Rom: 50 anys de somiar, buscar i treballar l'art, que abraça la seua trajectòria plàstica des de l'art figuratiu fins a l'expressionisme abstracte.

## Referències

* ↑ Martínez, Cèsar. «Martí Rom relata en un tercer capítol la 'vida humana' de Joan Miró a Mont-roig», 08-04-2023. [Consulta: 18 setembre 2024].
* ↑ Algarra Navarro, Ana. «Primus inter pares: fent les pel·lícules o distribuint-les érem tots iguals. Conversa amb Martí Rom.». Catarsi Magazín, 27-07-2022. [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ https://martirom.cat/wp-content/uploads/2018/12/93-La-crisis-del-cine-marginal.pdf
* ↑ Casalé Soler, Ramon. «Martí Rom. Cinco décadas de arte en Vilassar de Mar». Arte por Excelencias, 18-04-2022. [Consulta: 8 agost 2022].
* ↑ Maza, Robert. «Exposició sobre els 50 anys de trajectòria artística de Martí Rom al Museu Monjo». Vilassar Ràdio, 07-04-2022.
# Gran Premi de Suïssa del 1952

Resultats del Gran Premi de Suïssa de Fórmula 1 de la temporada 1952, disputat al circuit de Bremgarten, prop de Berna, el 18 de maig del 1952.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 30 | Piero Taruffi | Ferrari | 62 | 3h 01' 46. 1 | 2 | 9 |
| 2 | 42 | Rudi Fischer | Ferrari | 62 | + 2' 37.2 min. | 5 | 6 |
| 3 | 6 | Jean Behra | Gordini | 61 | + 1 Volta | 7 | 4 |
| 4 | 22 | Ken Wharton | Frazer-Nash - Bristol | 60 | + 2 Voltes | 13 | 3 |
| 5 | 26 | Alan Brown | Cooper - Bristol | 59 | + 3 Voltes | 15 | 2 |
| 6 | 38 | Toulo de Graffenried | Maserati - Platé | 58 | + 4 Voltes | 8 | |
| 7 | 44 | Peter Hirt | Ferrari | 56 | + 6 Voltes | 19 | |
| 8 | 24 | Eric Brandon | Cooper - Bristol | 55 | + 7 Voltes | 17 | |
| Ret | 10 | Prince Bira | Simca-Gordini - Gordini | 52 | Motor | 11 | |
| Ret | 32 | Andre Simon | Ferrari | 51 | Magneto | 4 | |
| Ret | 40 | Harry Schell | Maserati - Platé | 31 | Motor | 18 | |
| Ret | 46 | Stirling Moss | HWM - Alta | 24 | Retirat | 9 | |
| Ret | 20 | Lance Macklin | HWM - Alta | 24 | Retirat | 12 | |
| Ret | 8 | Robert Manzon | Gordini | 20 | Radiador | 3 | |
| Ret | 28 | Nino Farina | Ferrari | 16 | Magneto | 1 | |
| Ret | 18 | Peter Collins | HWM - Alta | 12 | Fallida mecànica | 6 | |
| Ret | 16 | George Abecassis | HWM - Alta | 12 | Fallida mecànica | 10 | |
| Ret | 2 | Hans Von Stuck | AFM - Kuchen | 4 | Motor | 14 | |
| Ret | 4 | Toni Ulmen | Veritas - BMW | 4 | Pèrdua de combustible | 16 | |
| Ret | 12 | Louis Rosier | Ferrari | 2 | Accident | 20 | |
| Ret | 50 | Max de Terra | Simca-Gordini - Simca | 1 | Magneto | 21 | |

## Altres

* Pole: Nino Farina 2' 47. 5
* Volta ràpida: Piero Taruffi 2' 49. 1 (a la volta 46)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2010-01-02. [Consulta: 23 maig 2010].
# Detroit Falcons

Els Detroit Falcons foren un equip de bàsquet actualment desaparegut, van participar en la Basketball Association of America (BAA), competició precursora de l'NBA. La seva seu era a la ciutat de Detroit.
Els Falcons només van participar en la primera temporada de la BAA, la 1946/47, quedant en quarta posició de la Conferència Oest, amb un total de 20 partits guanyats i 40 partits perduts, a més de 18 partits de la primera posició. L'ala-pivot Stan Miasek era el seu jugador més valuós, amb 895 punts (14,9 punts per partit) i va aconseguir l'elecció en el Millor Quintet de la BAA, l'equivalent a l'actual Millor Quintet de l'NBA.Tot i que Detroit acollia el draft inaugural de la BAA (ara NBA), els Falcons serien un dels dos equips de la BAA que no van participar en aquest esdeveniment inaugural. Després de la conclusió del draft, els Falcons es van retirar oficialment de la BAA el 9 de juliol de 1947.convertint-se en la segona franquícia de BAA a retirar-se després que els Cleveland Rebels ho fessin un mes abans, el 9 de juny.

## Entrenadors

* Glenn Curtis.
* Philip Sachs.

## Referències

* ↑ «Pro cagers bowing out in Detroit». Detroit Free Press, 03-06-1947, p. 14.
* ↑ Bradley, Robert D. The Basketball Draft Fact Book: A History of Professional Basketball's College Drafts. Scarecrow Press, 2013. ISBN 9780810890695. , pp. 1-6
* ↑ Associated Press «Pro cage league bids Detroit Falcons Adieu». Detroit Free Press. Associated Press, p. 21.
* ↑ Bradley, Robert D. The Basketball Draft Fact Book: A History of Professional Basketball's College Drafts. Scarecrow Press, 2013. ISBN 9780810890695. , pg. 422

## Enllaços externs

* Plana web en anglès de la temporada dels Detroit Falcons Arxivat 2012-05-21 a Wayback Machine.
# Gran Premi d'Alemanya del 1989

Resultats del Gran Premi d'Alemanya de Fórmula 1 de la temporada 1989, disputat al circuit de Hockenheimring el 30 de juliol del 1989.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Ayrton Senna | McLaren - Honda | 45 | 1h 21' 43. 302 | 1 | 9 |
| 2 | 2 | Alain Prost | McLaren - Honda | 45 | + 18.151 s | 2 | 6 |
| 3 | 27 | Nigel Mansell | Ferrari | 45 | + 1' 23.254 min. | 3 | 4 |
| 4 | 6 | Riccardo Patrese | Williams - Renault | 44 | + 1 Volta | 5 | 3 |
| 5 | 11 | Nelson Piquet | Lotus - Judd | 44 | + 1 Volta | 8 | 2 |
| 6 | 9 | Derek Warwick | Arrows - Ford | 44 | + 1 Volta | 17 | 1 |
| 7 | 22 | Andrea de Cesaris | Dallara - Ford | 44 | + 1 Volta | 21 | |
| 8 | 7 | Martin Brundle | Brabham - Judd | 44 | + 1 Volta | 12 | |
| 9 | 23 | Pierluigi Martini | Minardi - Ford | 44 | + 1 Volta | 13 | |
| 10 | 4 | Jean Alesi | Tyrrell - Ford | 43 | + 2 Voltes | 10 | |
| 11 | 25 | René Arnoux | Ligier - Ford | 42 | + 3 Voltes | 23 | |
| 12 | 10 | Eddie Cheever | Arrows - Ford | 40 | Prob. amb el combustible | 25 | |
| Ret | 8 | Stefano Modena | Brabham - Judd | 37 | Motor | 16 | |
| Ret | 12 | Satoru Nakajima | Lotus - Judd | 36 | Virolla | 18 | |
| Ret | 16 | Ivan Capelli | March - Judd | 21 | Part elèctrica | 22 | |
| Ret | 15 | Mauricio Gugelmin | March - Judd | 28 | Caixa canvi | 14 | |
| Ret | 20 | Emanuele Pirro | Benetton - Ford | 26 | Virolla | 9 | |
| Ret | 30 | Philippe Alliot | Larrousse - Lamborghini | 20 | Pèrdua d'oli | 15 | |
| Ret | 3 | Jonathan Palmer | Tyrrell - Ford | 16 | Motor | 19 | |
| Ret | 28 | Gerhard Berger | Ferrari | 13 | Virolla | 4 | |
| Ret | 36 | Stefan Johansson | Onyx - Ford | 8 | Sobreescalfament | 24 | |
| Ret | 19 | Alessandro Nannini | Benetton - Ford | 6 | Part elèctrica | 7 | |
| Ret | 5 | Thierry Boutsen | Williams - Renault | 4 | Col·lisió | 6 | |
| Ret | 21 | Alex Caffi | Dallara - Ford | 2 | Motor | 20 | |
| Ret | 29 | Michele Alboreto | Larrousse - Lamborghini | 1 | Part elèctrica | 26 | |
| Ret | 26 | Olivier Grouillard | Ligier - Ford | 0 | Caixa canvi | 11 | |
| NVQ | 24 | Lluís Pérez Sala | Minardi - Ford | | | | |
| NVQ | 37 | Bertrand Gachot | Onyx - Ford | | | | |
| NVQ | 38 | Christian Danner | Rial - Ford | | | | |
| DSQ | 39 | Volker Weidler | Rial - Ford | | Desqualificat | | |
| NVQ | 41 | Yannick Dalmas | AGS - Ford | | | | |
| NVQ | 17 | Nicola Larini | Osella - Ford | | | | |
| NVQ | 40 | Gabriele Tarquini | AGS - Ford | | | | |
| NVQ | 18 | Piercarlo Ghinzani | Osella - Ford | | | | |
| NVQ | 31 | Roberto Moreno | Coloni - Ford | | | | |
| NVQ | 32 | Pierre Henri Raphanel | Coloni - Ford | | | | |
| NVQ | 33 | Gregor Foitek | Euro Brun - Judd | | | | |
| NVQ | 35 | Aguri Suzuki | Zakspeed - Yamaha | | | | |

## Altres

* Pole: Ayrton Senna 1' 42. 300
* Volta ràpida: Ayrton Senna 1' 45. 884 (a la volta 43)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2015-01-18. [Consulta: 4 maig 2010].
# Gran Premi de Tallinn-Tartu

El Gran Premi de Tallin-Tartu és una prova ciclista que es disputa anualment entre les viles de Tartu i Tallinn, a Estònia. Creada el 2002 amb el nom de Gran Premi Baltic Open-Tallinn, entre 2004 i 2007 s'anomenà Gran Premi EOS Tallinn. Forma part de l'UCI Europa Tour des del 2005, amb una categoria 1.1.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2002 | Oleg Grixkin | Andrus Aug | Erki Pütsep |
| 2003 | Arnaud Coyot | Médéric Clain | Lauri Aus |
| 2004 | Mark Scanlon | Nicolas Inaudi | Arnaud Coyot |
| 2005 | Janek Tombak | Erki Pütsep | Jonas Ljungblad |
| 2006 | Janek Tombak | Valeri Valinin | Aleksandr Khatúntsev |
| 2007 | Erki Pütsep | Aleksejs Saramotins | Marius Bernatonis |
| 2008 | Mart Ojavee | Erki Pütsep | Jens Mouris |
| 2009 | Erki Pütsep | Jaan Kirsipuu | Gert Joeaar |
| 2010 | Denis Flahaut | Jaan Kirsipuu | Erki Pütsep |
| 2011 | Angelo Furlan | Jonas Ahlstrand | Alexandre Blain |
| 2012 | Saïd Haddou | Clinton Avery | Andris Vosekalns |

## Notes

* ↑ Inicialment Blaž Furdi va quedar 3r de la cursa, però va ser desqualificat per un control positiu en substàncies prohibides

## Referències

* EOS Tallin G.P (Est) - Cat. 1.1 Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. a memoire-du-cyclisme.eu]

## Enllaços externs

* Estonian Cycling Weekend Arxivat 2012-02-13 a Wayback Machine.
* Web oficial (estonià)
# Esfinx

L'esfinx és una figura de la mitologia grega i egípcia. Era un monstre amb cos de lleó i rostre humà. El mot prové del grec Σφιγξ, Sfinx, aparentment derivat del verb σφιγγω, sfingo, que significa 'estrènyer'.

## L'esfinx egípcia

L'esfinx, en la mitologia egípcia, es presenta com un lleó ajagut amb cap d'home; que representava habitualment el faraó. La representació més antiga i més gran que ens n'ha arribat fins als nostres dies és la Gran Esfinx de Guiza. Fou excavada a la roca a l'indret que va servir com a pedrera per a fer la piràmide d'Userib, més coneguda com la piràmide de Khefren.
La funció de l'esfinx era de guardià i protector, és per això que es col·locava al costat de les portes d'accés. L'esfinx de Guiza, per exemple, se situa en una banda de la porta coberta ascendent que dona accés a l'avinguda que porta a la piràmide. També és famosa l'anomenada «Avinguda de les Esfinxs» del temple de Karnak. Pel fet de tenir el cap d'home, des dels temps d'Heròdot, l'esfinx egípcia era anomenada androsfinx per distingir-la de la grega.
I el cap de faraó i el cos fa referència a: lleó un gran poder protector i el cap de faraó perquè protegia als faraons

## L'esfinx grega

En la mitologia grega, l'esfinx era dotada d'ales d'ocell de presa i tenia el rostre de dona. Sovint es feia servir com a motiu decoratiu de les tombes. Segons algunes versions, era filla d'Ortre i de Quimera; d'altres la consideraven filla de Tifó i d'Equidna.
El seu mite està íntimament lligat a Èdip. L'esfinx vivia en unes muntanyes prop de Tebes, on l'havia enviada Hera com a càstig a una ofensa al matrimoni que s'havia celebrat a la ciutat. El monstre tenia aterrits els passants, i devorava els qui eren incapaços de resoldre l'enigma següent:
| « | Quin és l'ésser que camina amb quatre peus al matí, dos al migdia i tres al vespre, però que, contràriament a la majoria dels éssers vius, és més ràpid com menys peus utilitza en caminar? | » |
Ningú havia aconseguit trobar-ne la resposta fins que Èdip va arribar a Tebes. En ser preguntat per l'Esfinx, va respondre: «És l'home, que va de quatre grapes quan és petit i que fa servir les dues cames, i el bastó quan és vell.» La resposta era correcta i, com a conseqüència, l'Esfinx es va suïcidar estimbant-se des de l'alta roca on solia asseure's. Segons altres versions, fou Èdip mateix qui la va matar. Com a recompensa per haver-los deslliurat del monstre, els tebans van coronar Èdip rei.
En algunes versions del mite, el final de l'enigma és diferent: «Quin és l'ésser que camina amb quatre peus al matí, dos al migdia i tres al vespre, però que, contràriament a la majoria dels éssers vius, és més feble com més peus utilitza en caminar?» En d'altres, els enigmes que planteja l'esfinx són dos, no un, i el segon diu: «Són dues germanes, una de les quals engendra l'altra i, al seu torn, és engendrada per la primera». La resposta és la nit i el dia, perquè en grec les dues paraules són femenines.

## Referències

* ↑ «Esfinx». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ L'enigma de l'esfinx, dibuix animat amb guió de Josep M. Hernández Ripoll, il·lustrat per Àfrica Fanlo,TV3, 2012
# Geomeun jip

Geomeun jip (검은 집), comercialitzada internacionalment com Black House, és una pel·lícula de terror de Corea del Sud de 2007 dirigida per Shin Tae-ra,que es basa en la popular novel·la japonesa del mateix títol (anomenada Kuroi Ie) de Yusuke Kishi. L'any 1999 es va estrenar una adaptació cinematogràfica japonesa de la novel·la. La història se centra en un investigador d'assegurances que sospita que una família va assassinar el seu fill per rebre la seva pòlissa d'assegurança. Ha recaptat a nivell mundial un total de 9.499.353 dòlars

## Argument

Durant el seu primer dia com a investigador d'assegurances, Jeon Joon-oh, rep una trucada telefònica d'una senyora que li pregunta si es podria cobrar una pòlissa d'assegurança de vida si algú se suïcida. Uns dies després se li demana a Joon-oh que vingui personalment a casa d'un titular d'una pòlissa d'assegurança.
Quan Joon-oh arriba a casa seva, és rebut per un home trist. Parlen una estona, abans que el pare demani a l'agent d'assegurances que entri a l'habitació del seu fill i parli amb ell. Quan l'agent d'assegurances obre la porta del fill, troba el nen penjat d'un llaç, mort per un aparent suïcidi.
Aleshores, el pare es presenta a l'oficina de Joon-oh i li demana els diners corresponents a la pòlissa d'assegurança de vida del seu fill. Joon-oh sospita de l'home i li diu que ha d'esperar fins que arribi l'informe del forense. L'home es posa furiós i després marxa. El pare torna l'endemà, l'endemà i l'endemà. Finalment, el cap de Joon-oh decideix pagar a l'home la pòlissa d'assegurança de vida del seu fill. La vida de Joon-oh no torna a la normalitat i, de fet, baixa més avall a causa d'un assetjador que pot ser el titular de l'assegurança que acaben de pagar.

## Repartiment

* Hwang Jung-min com a Jeon Joon-oh, un investigador d'assegurances
* Yoo Sun com a Shin Yi-hwa
* Kang Shin-il com a Park Choong-bae
* Kim Seo-hyung com a Jang Mi-na
* Kim Jeong-seok com a cap Nam
* Yoo Seung-mok com a Ma Yong-sik
* Jung In-gi com a detectiu de policia Oh
* Kim Young-sun com la mare de Hong-yeon

## Referències

* ↑ "The Black House". Newtype USA. 7 (2) p. 62. February 2008. ISSN 1541-4817.
* ↑ «Black House sbarca in Italia», 26 luglio 2008.
* ↑ «Box office by Country: Black House».

## Enllaços externs

* Geomeun jip a HanCinema
* Black House a Naver (coreà)
* Black House a Cine 21 (coreà)
# Gran Premi d'Alemanya del 1994

Resultats del Gran Premi d'Alemanya de Fórmula 1 de la temporada 1994, disputat al circuit de Hockenheimring el 31 de juliol del 1994.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 28 | Gerhard Berger | Ferrari | 45 | 1h 22' 37. 2 | 1 | 10 |
| 2 | 26 | Olivier Panis | Ligier - Renault | 45 | + 54.779 s | 12 | 6 |
| 3 | 25 | Eric Bernard | Ligier - Renault | 45 | + 1' 05.0421 min. | 14 | 4 |
| 4 | 9 | Christian Fittipaldi | Footwork - Ford | 45 | + 1' 21.609 min. | 17 | 3 |
| 5 | 10 | Gianni Morbidelli | Footwork - Ford | 45 | + 1' 30.544 min. | 16 | 2 |
| 6 | 20 | Eric Comas | Larrousse - Ford | 45 | + 1' 45.445 min. | 22 | 1 |
| 7 | 19 | Olivier Beretta | Larrousse - Ford | 44 | + 1 Volta | 24 | |
| 8 | 0 | Damon Hill | Williams - Renault | 44 | + 1 Volta | 3 | |
| Ret | 32 | Jean-Marc Gounon | Simtek - Ford | 39 | Motor | 26 | |
| Ret | 31 | David Brabham | Simtek - Ford | 37 | Embragatge | 25 | |
| Ret | 5 | Michael Schumacher | Benetton - Ford | 20 | Motor | 4 | |
| Ret | 8 | Martin Brundle | McLaren - Peugeot | 19 | Motor | 13 | |
| Ret | 2 | David Coulthard | Williams - Renault | 17 | Part elèctrica | 6 | |
| Ret | 6 | Jos Verstappen | Benetton - Ford | 15 | Foc | 19 | |
| Ret | 3 | Ukyo Katayama | Tyrrell - Yamaha | 6 | Accelerador | 5 | |
| Ret | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 1 | Part elèctrica | 2 | |
| Ret | 4 | Mark Blundell | Tyrrell - Yamaha | 0 | Col·lisió | 7 | |
| Ret | 7 | Mika Häkkinen | McLaren - Peugeot | 0 | Col·lisió | 8 | |
| Ret | 30 | Heinz-Harald Frentzen | Sauber - Mercedes | 0 | Col·lisió | 9 | |
| Ret | 15 | Eddie Irvine | Jordan - Hart | 0 | Col·lisió | 10 | |
| Ret | 14 | Rubens Barrichello | Jordan - Hart | 0 | Col·lisió | 11 | |
| Ret | 12 | Johnny Herbert | Lotus - Mugen - Honda | 0 | Col·lisió | 15 | |
| Ret | 29 | Andrea de Cesaris | Sauber - Mercedes | 0 | Col·lisió | 18 | |
| Ret | 23 | Pierluigi Martini | Minardi - Ford | 0 | Col·lisió | 20 | |
| Ret | 11 | Alessandro Zanardi | Lotus - Mugen - Honda | 0 | Col·lisió | 21 | |
| Ret | 24 | Michele Alboreto | Minardi - Ford | 0 | Col·lisió | 23 | |
| NVQ | 34 | Bertrand Gachot | Pacific - Ilmor | | | | |
| NVQ | 33 | Paul Belmondo | Pacific - Ilmor | | | | |

## Altres

* Pole: Gerhard Berger 1' 43. 582
* Volta ràpida: David Coulthard 1' 46. 211 (a la volta 11)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-06. [Consulta: 12 març 2010].
# Juan Gómez Casas

Juan Gómez Casas (Bordeus, 1921-Madrid, 27 d'agost de 2001) va ser un escriptor, traductor i anarcosindicalista espanyol. Fou Secretari General de la CNT en dos períodes i autor de nombrosos escrits.
Nasqué a França en una família espanyola de l'emigració econòmica que s'instal·là posteriorment a Espanya. Militant de la CNT des de la seva més primerenca joventut i de les Joventuts Llibertàries, treballà com a recauxutador. El 1938 s'incorporà com a soldat a la 39a Brigada Mixta a la guerra civil espanyola.
Després de la derrota de 1939 i gràcies a la seva joventut aconsegueix evitar ser represaliat. Mantingué activitat clandestina i serà nomenat el 1946 Secretari General de les Joventuts Llibertàries del Centre i un any després de les de tota la Confederació, participant en el Congrés de Tolosa de Llenguadoc de 1947. El gener de 1948 patí una detenció on se li trobà a casa una impremta amb la que s'editaven Tierra y Libertad i Juventud Libre. Per això serà condemnat a 30 anys de presó, que complirà a Sant Miquel dels Reis, Ocaña i Burgos fins a 1962, tot i un intent de fuga el 1956. Aleshores treballà com a comptable en un hotel i es dedicà a escriure tant literatura de ficció com divulgativa sobre l'anarquisme i el sindicalisme.
Mort el dictador Franco, és un dels militants cenetistes que legalitza al sindicat i resulta el primer Secretari General de la CNT en la nova etapa (agost de 1976 a abril de 1978). Després del V Congrés s'oposa rotundament als corrents reformistes que van impugnar aquest.
Fou defensor d'una línia anarcosindicalista i llibertària pura, es manifesta en contra tot possibilisme i de fer de la CNT un sindicat depenent més. Participa en diversos mítings i conferències.
De formació autodidacta, parlava diverses llengües, entre elles l'esperanto.

## Obres

* Cuentos carcelarios, Madriz, Zyx, 1968.
* Situación límite, Madrid, Sedmay Ediciones, 1975.
* Autogestión en España, Madrid, Juan Gómez Casas, 1976, ISBN 84-400-2084-8
* Los anarquistas en el gobierno : (1936-1939), Barcelona, Bruguera, 1977, ISBN 84-02-05173-1
* El relanzamiento de la C.N.T., 1975-1979: (con un epílogo hasta la primavera de 1984), Móstoles, CNT-AIT, 1984, ISBN 84-398-2555-2
* Historia de la FAI : (aproximación a la historia de la organización específica del anarquismo y sus antecedentes de la Alianza de la Democracia Socialista), Madrid, Fundación Anselmo Lorenzo, 2002, ISBN 84-86864-57-7
* Historia del anarcosindicalismo español : epílogo hasta nuestros días, Madrid, La Malatesta, 2006, ISBN 84-934762-1-8

## Referències

* ↑ «En recuerdo a Juan Gómez Casas». Centre d'Estudis Josep Ester Borràs, 20-07-2015. [Consulta: 9 desembre 2020].

## Enllaços externs

* CNT-AIT: Juan Gómez Casas Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
* Juan Gomez Casas a Historia de Juventudes Libertarias
# María José Pizarro Rodríguez

María José Pizarro Rodríguez (Bogotà, 30 de març de 1978), és una política i artista plàstica colombiana, congressista per al període 2018-2022 a la Cambra de Representants per la coalició política Llista de la Decència. Obtingué el quart millor resultat en les eleccions legislatives de Colòmbia de 2018 amb 78 mil vots.

## Biografia

És filla de Carlos Pizarro Leongómez, líder del Moviment 19 d'abril (M-19) que fou assassinat quan era candidat presidencial, i Myriam Rodríguez.
Durant la seva infància i joventut va viure a l'exili entre Equador, Nicaragua i França a causa de la persecució cap al seu pare i la seva família. Va retornar a Colòmbia quan el seu pare fou candidat presidencial el 1990 i va exiliar-se de nou després del seu assassinat. El 2002 s'establí a l'Estat espanyol per a tornar definitivament a Colòmbia el 2010. Va realitzar una exposició al Museu Nacional de Colòmbia titulada: Ya vuelvo: Carlos Pizarro, una vida por la paz, que es va presentar també a Cali i Barcelona.
Té estudis de joieria i arts plàstiques, i va treballar amb la Secretaria de Cultura de Bogotà (2011-2013) i al Centre Nacional de Memòria Històrica (2013-2017). Ha dedicat bona part del seu treball a reconstruir la memòria del seu pare i en homenatge a les víctimes del conflicte armat colombià.
| « | Perquè les guerres que hem viscut no es tornin a repetir, cal tenir-les sempre presents. Jo vaig aprendre la importància de la memòria quan vaig començar a rescatar la història del meu pare. | » |
| — María José Pizarro |||

## Obra publicada

* Pizarro Rodríguez, María José: De su puño y letra. Editorial Penguin Random House Grupo Editorial Colombia, (2015), ISBN 9789588806884
* Amb Simón Hernández (2015): Pizarro. Documental realitzat per La Popular i Señal Colombia.

## Referències

* ↑ «La correspondencia secreta de Carlos Pizarro». El Espectador, 24-04-2015. [Consulta: 30 desembre 2018].
* ↑ «Entrevista con María J. Pizarro, elegida a la Cámara por Decentes». El Tiempo, 13-03-2018. [Consulta: 30 desembre 2018].
* ↑ «María José Pizarro: A mi padre lo asesinaron por ser el futuro de Colombia» (en castellà). Agencia EFE, 26-04-2020. [Consulta: 1r novembre 2020].
* ↑ Padilla, Nelson. «El escritor y el guerrillero». El Espectador, 19-05-2012. [Consulta: 30 desembre 2018].
* ↑ «Carlos, mi papá. Memorias de María José Pizarro» (en castellà). Hacemos Memoria, 06-06-2019. [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «María José Pizarro: en el nombre del padre» (en castellà). ELESPECTADOR.COM, 14-11-2010. [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «MARÍA JOSÉ PIZARRO. La revolución sin balas de la hija de un comandante guerrillero, desde el Congreso» (en castellà). TELESANTANDER, 14-03-2018. [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «Función Pública» (en espanyol europeu). [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «MARÍA JOSÉ PIZARRO Colombia Check».
* ↑ «“Necesitamos sanar nuestra sociedad con la verdad”: María Pizarro» (en espanyol europeu), 25-03-2019. [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «Perfil | Maria José Pizarro» (en castellà). Arxivat de l'original el 2021-10-28. [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «Pizarro». www.retinalatina.org. [Consulta: 2 abril 2020].