OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 1565
## Esdeveniments
### Resta del món

* 26 de gener: Batalla de Talikot: Bidar, Ahmadnagar, Golconda i Bijapur, quatre estats musulmans es van col·ligar contra el regne hindú de Vijayanagar i el van derrotar
* Resistència aferrissada de Malta davant les tropes de Solimà I el Magnífic
* Primer assentament espanyol a les Filipines (ciutat de Cebu)
* 29 de juliol, casament de Maria Stuart amb Henry Stuart

## Naixements
### Països Catalans

* 2 de juny, Solsona: Francesc Ribalta, pintor català influït pel tenebrisme (m. 1628).

### Resta del món

* 10 de setembre, Caltagirone (Regne de Sicília): Nicolò Longobardo, jesuïta italià missioner a la Xina (m. 1655).
* 6 d'octubre, París (França): Marie de Gournay, escriptora, editora protofeminista i alquimista (m. 1645).

## Necrològiques
### Països Catalans

* Barcelona: Bartomeu Camps, bandoler (executat)

### Resta del món

* Papa Pius IV
* 17 de juny, Japó: Ashikaga Yoshiteru, 29è shogun

## Referències

* ↑ Manucci, Niccolao. Storia Do Mogor (en anglès). Editions Indian, 1965, p. 486.
* ↑ «Francesc Ribalta | enciclopèdia.cat». [Consulta: 29 juny 2020].
* ↑ Dehergne, Joseph «Répertoire des jésuites de Chine de 1552 à 1800» (en francès). Bibliotheca Instituti Historici S.J. [Roma], XXXVII, 1973.
* ↑ Ariño Verdú, Amparo. Mujeres en la historia del pensamiento (en castellà). Anthropos Editorial, 1997. ISBN 978-84-7658-504-7.
# Ismail Musukaev

Ismail Timurovich Musukaev (en rus: Исмаил Тимурович Мусукаев, en hongarès: Muszukajev Iszmail Timurovics; nascut 28 de gener del 1993) és un esportista amb nacionalitat esportiva hongaresa nascut a Rússia que competeix en lluita lliure.

## Referències

* ↑ «Исмаил Мусукаев меняет спортивное гражданство - Новости в стране, Официальный сайт Дагестанской борьбы», 14-08-2021. Arxivat de l'original el 2021-08-14. [Consulta: 20 setembre 2024].
# Maria Lasitskene

Maria Lasitskene (Prokhladni, 14 de gener de 1993) és una atleta russa especialitzada en la prova de salt d'alçada. Ha participat en 1 Olimpíada, guanyant la medalla d'or als Jocs Olímpics de Tòquio 2020. A més, ha guanyat 3 medalles d'or en els Campionats del Món i 2 medalles (1 d'or) en els Campionats d'Europa.
Actualment, Lasitskene no pot competir en competicions internacionals degut a l'exclusió de les atletes russes i bielorusses, per la invasió russa d'Ucraïna.

## Marques personals

| Disciplina | Marca | Seu | Data |
| Salt d'alçada | 2.06m | Lausana | 6 de juliol de 2017 |

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Prova |
| 2020 | Tòquio | 1 | Salt d'alçada |
| Campionat del Món ||||
| 2015 | Pequín | 1 | Salt d'alçada |
| 2017 | Londres | 1 | Salt d'alçada |
| 2019 | Doha | 1 | Salt d'alçada |
| Campionat d'Europa ||||
| 2014 | Zúric | 2 | Salt d'alçada |
| 2018 | Berlín | 1 | Salt d'alçada |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). World Athletics. [Consulta: 16 febrer 2024].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). Olympics.com. [Consulta: 16 febrer 2024].
* ↑ «Mariya Lasitskene: Olympic Champion calls for IOC to lift sanctions on Russian athletes» (en anglès). BBC, 10-06-2022.
# Carla Gracia Mercadé

Carla Gracia Mercadé (Barcelona, 1980) és una escriptora, investigadora, divulgadora i guionista catalana.
Formada a l'Escola d'Escriptura de l'Ateneu Barcelonès, va debutar amb la novel·la Set dies de Gràcia, que prenia com a punt de partida la Revolta de les Quintes de 1870. Aquesta obra va ser traduïda al castellà, el polonès i l'italià.
El 2019, va escriure el curtmetratge Els que callen, inspirat en l'assassinat de Rosario Endrinal Petit. Protagonitzat per Clara Segura i Albert Salazar, el curtmetratge va ser candidat a la 35ª edició dels Premis Goya, a més de ser seleccionat en festivals de diversos països.
En la seva vessant de divulgadora de l'escriptura creativa, cal destacar la direcció i presentació del programa La Pàgina en Blanc, que es va emetre a Fibracat TV.
El 2021 es va doctorar en escriptura creativa a la Bath Spa University. Ha publicat nombrosos articles acadèmics centrats en la narrativa transmèdia.

## Obra destacada

* Set dies de Gràcia (2014, Rosa dels Vents)
* L'abisme (2019, Univers)
* Ens recordaran (2022, Univers)
* Amb ulls de dona (2022, Univers)

## Referències

* ↑ PenguinLlibres. «Set dies de Gràcia | Penguin Llibres». [Consulta: 18 setembre 2022].
* ↑ «Candidatura a la web de la XXXVa edició dels Premis Goya» (en castellà). Academia de las Artes y las Ciencias Cinematográficas de España. [Consulta: 8 setembre 2008].
* ↑ «"Els que callen" - Llistat de sleccions i premis» (en castellà). [Consulta: 8 setembre 2022].
* ↑ «La página en Blanc». [Consulta: 16 setembre 2022].
* ↑ «Carla Gracia-Mercadé, profesora de Escritura Creativa» (en anglès). [Consulta: 16 setembre 2022].
* ↑ «BASE (Bielefeld Academic Search Engine): Hit List» (en anglès). [Consulta: 23 setembre 2023].
# Carles Viñas Sagarra

Carles Viñas Sagarra (Malgrat de Mar, 1889 - Cercedilla (Madrid), 6 de maig de 1923) fou un empresari de cinema establert a Madrid
Aproximadament als 15 anys, s'inicià en el món del cinema com a operador mecànic del Salón Granvia de Barcelona. En els anys següents realitzà nombroses projeccions de cinema per pobles de Catalunya.
Als 23 anys es traslladà a Madrid, on esdevingué el principal empresari del cinema de la ciutat al front de la seva empresa Gran Empresa Sagarra, que comptava amb les sales Real Cinema, Príncipe Alfonso, Cinema España i Salón Doré. A més, en el moment de la seva mort, estava a punt d'obrir també a Madrid el Teatro Monumental, amb capacitat per a 4.000 espectadors, en el lloc de l'antic Hospital de Montserrat. També produí algunes pel·lícules com un documental sobre el torero Joselito.

## Referències

* ↑ Orla-Tormo y Astum, Mario «Sagarra ha muerto». Arte y Cinematografía, 5-1923, pàg. 29-31.
* ↑ Pérez, Agustín Díez «Aproximación a la historia del cine mudo en Talavera (1897-1933)». Cuaderna: revista de estudios humanísticos de Talavera y su antigua tierra, 3, 1996, pàg. 32. ISSN: 1134-8895.
# Dendrímer

Un dendrímer és un compost químic constituït per macromolècules molt ramificades, formades per un nucli central, unes branques disposades de forma esfèrica constituïdes per la repetició d'un cert nombre de monòmers i uns grups funcionals terminals.
Emprant reaccions químiques successives d’addició de monòmers polifuncionals a partir d’un nucli central, el nombre de branques es pot fer créixer geomètricament, la qual cosa produeix un augment del grau de ramificació i dona lloc a una forma esfèrica. La introducció d'àtoms o ions de metalls en dendrímers d’estructura porosa ha permès obtenir catalitzadors metàl·lics en dissolució. La porositat del dendrímer triat influeix sobre la velocitat de reacció i limita l’acció catalítica a molècules d’una mida determinada. Els dendrímers comercials troben aplicació com a recobriments protectors de corrosió en la indústria de pintures i de vernissos i com a catalitzadors de reaccions diverses a escala industrial.
El mot «dendrímer» fou encunyat el 1985 pel químic estatunidenc Donald A. Tomalia (1938) a partir dels mots grecs δέντρο dendro, que significa ‘arbre’, i de μέροσ meros, que vol dir ‘part’. Per tant, «dendrímer» etimològicament significa «com la part d'un arbre».

## Referències

* ↑ «Dendrímer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 21 octubre 2022].
* ↑ Caminade, A.M.; Majoral, J.P.. «Which Dendrimers to Attain to Desired Properties? Focus on Phosphorhydrazone Dendrimers». A: Ashok Kakkar. Dendrimers: a Themed Issue in Honor of Professor Donald A. Tomalia on the Occasion of His 80th Birthday. [Place of publication not identified]: MDPI, 2018, p. 3. ISBN 978-3-03897-378-2.
# François Châtelet

François Châtelet (1925 – 1985) fou un historiador de filosofia, filosofia política i professor de tradició socràtica. Fou el marit de la filòsofa Noëlle Châtelet, la germana de Lionel Jospin.
Començà amb Michel Foucault i Gilles Deleuze al Departament de Filosofia de l'Université de Vincennes i fou cofundador del Collège international de philosophie. Sempre tingué la inquietud d'unir el seu pensament i les seves accions en un combat sense descans d'un home implicat amb el seu segle.
La seva concepció de la filosofia fa que sigui no un filòsof sinó un historiador de filosofia. A Une histoire de la raison, mostra el paper que jugà la filosofia en la constitució de la racionalitat occidental moderna. El seu Platon és una formidable invitació/iniciació al pensament del cèlebre filòsof grec Plató.

## Obres destacades

* Périclès et son siècle (Pèricles i el seu segle) (1960)
* Platon (Plató) (1965)
* Hegel (Hegel) (1968)
* La philosophie des Professeurs (La Filosofia dels Professors) (1970)
* Histoire de la philosophie (Història de la Filosofia) (1972-1973) 8 volums
* Une histoire de la raison (Una història de la raó)
# El temor d'un home savi

El temor d'un home savi. Crònica de l'Assassí de Reis: Segon dia és una novel·la de fantasia escrita per Patrick Rothfuss.
Aquesta novel·la és la segona part de la trilogia Crònica de l'Assassí de Reis, els altres dos títols són: El nom del vent, que el precedeix i una altra novel·la encara no publicada, Les portes de pedra (títol encara no definitiu).

## Sinopsi

Aquest llibre es desenvolupa en un món fantàstic, on en Kvothe narra com es va convertir en llegenda. Ara, però, es troba amagat a la fonda Pedra Fita, al poble de Newarre. Relata la història de la seva vida al Cronista, un home que el troba i li demana la veritable història del seu passat. En Kvothe accedeix a explicar-li, i diu que li explicarà durant tres dies (cadascun dels dies és un llibre). Durant el segon dia en Kvothe busca respostes sobre els Àmir, els Xandrian i la mort dels seus pares. Pel camí serà posat a prova pels Àmir, i viatjarà al regne de Fae, on trobarà la Felúrian. La història narra els successos que li passen després d'abandonar temporalment la Universitat.

## Referències

* ↑ «El temor d'un home savi - Patrick Rothfuss» (en anglès). Arxivat de l'original el 2015-01-17. [Consulta: 19 gener 2015].
# Elisabet Sofia de Mecklenburg

Elisabet Sofia de Mecklenburg (en alemany Elisabeth Sophie von Mecklenburg) va néixer a Güstrow (Alemanya) el 20 d'agost de 1613 i va morir a Luchow el 2 de juliol de 1676. Era una noble alemanya i compositora barroca, la filla gran de Joan Albert II de Mecklenburg (1590-1636) i de Margarida Elisabet de Mecklenburg (1584-1616).
En morir la seva mare quan només tenia tres anys, la seva educació va ser encomanada a les seves madrastres Elisabet de Hessen-Kassel primer i Elionor Maria d'Anhalt-Bernburg després. Gràcies a la relació del seu pare amb el compositor Heinrich Schütz, Elisabet Sofia va interessar-se tant per la literatura com per la música. Va estudiar a l'Académie des Loyales.
Al final de la Guerra dels Trenta Anys es traslladà a viure amb la família a Wolfenbütten, on va mantenir una estreta relació amb Heinrich Schütz en relació a les millores que volia introduir en l'orquestra de la Cort, i amb qui va col·laborar en la composició de diverses àries.
El 1642 va compondre diversos diàlegs, amb música per a quatre veus blanques, representant els horrors de la guerra, la fam, la pobresa, la injustícia i la mort. Aquestes composiciones constitueixen el nucli central de la seva producció com a compositora. El 1650 va musicar textos propis amb motiu de l'anniversari del seu marit, una simfonia i un cor angèlic. El 1651 va publicar Vinetum evangelicum, Evangelische Weinberg, que podria ser la primera peça musical publicada per una dona a Alemanya. Es conserven dues de les seves obres dramàtiques: Friedens Sieg (Brunsic, 1642) i Freudensdarstellung Glückwünschende (Lüneburg, 1652).

## Matrimoni i fills

El 1635 es va casar amb August de Brunsvic-Lüneburg (1579-1666), fill del duc Enric III (1533-1598) i d'Úrsula de Saxònia-Lauenburg (1545-1620), i que havia enviudat dues vegades. D'aquest matrimoni en nasqueren tres fills:
* Ferran Albert (1636-1687), duc de Brunsvic-Bevern, casat Cristina Guillema de Hessen-Eschwege (1648-1702).
* Elisabet (1638-1687), casada amb Adolf de Saxònia-Coburg (†1699).
* Cristià, nascut i mort el 1639.

## Bibliografia

* Kretzschmar, Hermann: Geschichte des Neuen deutschen Liedes, Breitkopf & Härtel, Leipzig 1911. S. 36.
* Becker-Cantarino, Barbara: Der lange Weg zur Mündigkeit, 1987 ISBN 3-476-00612-3. S. 248-252.
* Horst Walter. "Sophie Elisabeth, Duchess of Brunswick-Lüneburg", Grove Music Online, ed. L. Macy, 2007.
* Judith Tick. "Women in music, §II: Western classical traditions in Europe & the USA 3. 1500–1800.", Grove Music Online, ed. L. Macy, 2007.

## Enllaços externs

* http://gso.gbv.de
# Eocrinoïdeus

Els eocrinoïdeus (Eocrinoidea, gr. "crinoïdeus de l'alba") són una classe d'equinoderms coneguts només en forma fòssil. Malgrat el seu nom, no són els avantpassats dels crinoïdeus.

## Característiques

Aquests fòssils recorden els crinoïdeus, però més estrets i allargats. Igual que els seus cosins cistoïdeus, blastoïdeus i crinoïdeus, els eocrinoïdeus eren animals marins bentònics, sèssils i suspensívors, alimentant-se per filtració d'aigua.
Com la majoria dels equinoderms, tenien el cos protegits per un conjunt de plaques de calcàries entrellaçades, formant una teca sòlida i allargada, sovint en forma de con arrodonit o bossa, que contenia la boca al centre, envoltada d'òrgans filtradors anomenats braquíoles. Aquesta teca de vegades presentava en un apèndix dorsal allargat (però diferent de la tija dels crinoïdeus perquè no estava feta d'elements), l'altre extrem es fixava al substrat.

## Registre fòssil

Els eocrinoïdeus es troben entre els grups més antics d'equinoderms; van aparèixer al Cambrià Inferior, desapareixent al Silurià (530 - 419 Ma). Aquests són els equinoderms cambrians dominants.
Una de les espècies típiques és Gogia spiralis, que es troba freqüentment en roques calcàries de l'Ordovicià del sud dels Estats Units.

## Taxonomia

Segons BioLib:
* Ordre Ascocystida Haeckel, 1896 †
** Família incertae sedis †
* Ordre Gogiida Broadhead, 1982 †
** Família Ampheristocystidae Frest, 2005 †
** Família Eocrinidae Jaekel, 1918 †
** Família Lichenoididae Jaekel, 1918 †
** Família Lyracystidae Sprinkle & Collins, 2006 †
** Família Palaeocystitidae Ubaghs, 1967 †
** Família Rhopalocystidae Ubaghs, 1967 †
** Família Schuchertocystidae Bassler, 1950 †
* Ordre Imbricata Sprinkle, 1973 †
** Família Felbabkacystidae Nardin, 2017 †
** Família Lepidocystidae Durham, 1967 †
** Família Sinoeocrinidae Zhao, Huang & Gong, 1994 †
* Ordre Trachelocrinida Sumrall et al., 1997 †
** Família Columbocystidae Bassler, 1950 †
** Família Cryptocrinitidae Bassler, 1938 †
** Família Heckerocrinidae Doweld, 2012 †
** Família Trachelocrinidae Sprinkle, 1973 †

## Referències

* ↑ «Les Crinoïdes». [Consulta: 29 octubre 2020].
* ↑ «Palaeos Invertebrates: Echinodermate: Eocrinoidea», 13-05-2008. Arxivat de l'original el 2008-05-13. [Consulta: 30 octubre 2020].
* ↑ «BioLib - Eocronoïdea». [Consulta: 29 octubre 2020].
# Filibusterisme

El filibusterisme és una tècnica específica d'obstruccionisme parlamentari mitjançant la qual s'abusa del reglament amb l'única finalitat d'ajornar al màxim una decisió.
Tot i que aquesta tècnica s'ha utilitzat de manera recurrent des del temps de l'Antiga Roma, el terme es va generar al Senat dels Estats Units, quan el 1854 els oponents van intentar retardar la Llei de Kansas-Nebraska aprofitant que el reglament de la cambra establia que un senador podia continuar parlant sense límit mentre no s'aturés o s'assegués. Per extensió, s'aplica a qualsevol forma d'obstruccionisme o d'interpretació interessada dels reglaments i els usos parlamentaris.
El mot filibuster té un origen recargolat: en el seu significat actual és una evolució del mot original neerlandès vrijbuiter, que significava aventurer o pirata. És la paraula amb la qual es designaven els corsaris que terroritzaven el Carib entre Cuba i Nicaragua de 1680 a 1800. Durant el segle xix, era també el nom donat al qui treballava per l'emancipació de les colònies castellanes d'Amèrica, sobretot de Cuba.

## Referències

* ↑ «Filibusterisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ William Safire, Safire's New Political Dictionary (1993) pp 245-6
* ↑ «El filibusterisme, la tècnica per intentar ajornar eternament les decisions parlamentàries». Ara, 06-09-2017. [Consulta: 6 setembre 2017].
* ↑ «Filibusterisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ P.A.F. van Veen & Nicoline van der Sijs, Etymologisch Woordenboek: de herkomst van onze woorden (neerlandès), Utrecht/Antwerpen, Van Dale Lexicografie, 1997, pàgina 292, ISBN 90-6648-312-1 (en català: Diccionari etimològic: l'origin dels nostres mots)
* ↑ «Filibusterisme». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Vegeu també

* Filibuster
# Fláajökull

Fláajökull és una glacera petita que flueix lentament d'Islàndia. Es troba al costat est del volcà Breiðabunga, a l'est de l'illa, en el Parc Nacional Vatnajökull, 40 km en carretera o 20 km sobre el mapa, al nord-oest del poble de Höfn.
Fláajökull és un desguàs glaciar de Vatnajökull, una glacera més gran. El seu nom prové de flár, que en islandès significa "pendent". Existeixen diversos noms històrics de la glacera com ara Mýrajökull, Hólmsárjökull i Hólsárjökull.

## Enllaços externs

* Fláajökull Field trip and Excursion Report – Glacial geology (JAR407) Arxivat 2017-05-29 a Wayback Machine., Universitat d'Islàndia – Escola d'Enginyeria i Ciències Naturals – Ciències de la Terra, 22 i 31 de maig de 2012
* Oddur Sigurðsson1 i Richard S. Williams, Jr.: Noms geogràfica de glaceres d'Islàndia: històrics i moderns Departament d'Interior dels Estats Units, consultat el 5 de febrer de 2014

## Referències

* ↑ Alphabetical List of the Glaciers of Iceland, U.S. Department of the Interior (usgs.gov), consultat el 5 de febrer de 2014
# Pipí de Péronne

Pipí dit també Pipí de Péronne, nascut vers 815, mort després del 840, fou fill de Bernat, rei d'Itàlia i de Cunegunda (possible guillèmida), fou un comte de França.
Se l'esmenta com a comte al nord del riu Sena a partir del 834 i fins al 840. En aquest any 840 va donar suport a Lotari I en la seva revolta contra el pare i emperador Lluís I el Pietós.
No se sap qui fou la seva esposa però l'historiador Karl Ferdinand Werner, constatant que el seu fill Heribert I de Vermandois havia succeït a diversos nibelúngides va emetre la hipòtesi que l'esposa seria membre d'aquesta família i més concretament filla de Teodoric Nibelung, que és esmentat com a comte de Vermandois el 876. Del seu matrimoni va tenir cinc fills:
* Bernat, comte al Laonnès vers 877;
* Pipí, comte al nord de París entre 877 i 893;
* Heribert I (mort entre 900 i 907), comte de Vermandois ;
* Cunegunda ;
* Una filla que s'hauria casat amb Berenger, marquès de Nèustria, i després (en segones noces) amb Guiu de Senlis, comte de Senlis.

## Font

* Christian Settipani, La Préhistoire des Capétiens (Nouvelle histoire généalogique de l'auguste maison de France, vol. 1), ed. Patrick van Kerrebrouck, 1993 (ISBN 2-9501509-3-4)

## Notes i referències

* ↑ Pipí al lloc web de la Fundació per la Genealogia medieval
# Gita Gopinath

Gita Gopinath (1971) és una economista indo-estatunidenca que treballa com a directora gerent adjunta del Fons Monetari Internacional (FMI), des del 21 de gener de 2022. Anteriorment havia exercit com a economista en cap del FMI entre 2019 i 2022.
Abans d'unir-se a l'FMI, Gopinath va tenir una carrera de dues dècades com a acadèmica, inclosa al departament d'economia de la Universitat Harvard, on va ser professora d'Estudis Internacionals i Economia (2005-2022) i abans professora ajudant a la mateixa universitat i a la Universitat de Chicago (2001–05). També és codirectora del programa internacional de finances i macroeconomia de l'Oficina Nacional d'Investigació Econòmica i anteriorment ha treballat com a assessora econòmica honorària del primer ministre de Kerala.
Gopinath va ser nomenada economista en cap de l'FMI l'octubre de 2018 per la seva directora general Christine Lagarde. En una entrevista amb Trevor Noah a The Daily Show, va anomenar la recessió mundial del 2020 com "The Great Lockdown". El desembre de 2021, la directora gerent de l'FMI, Kristalina Gueorgieva, la va nomenar la primera directora gerent adjunta de l'FMI, que és la segona posició de l'organització.

## Referències

* ↑ Prathima Nandakumar. «Gita Gopinath: From a middle-class Indian girl to IMF's chief economist». The Week, 15-10-2018. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2019. [Consulta: 21 gener 2020].
* ↑ «WHO IS GITA GOPINATH». Business Standard India.
* ↑ «Gita Gopinath Biography: Everything You Need To Know About The New IMF Chief Economist». Jagran, 06-12-2021. [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ «10 things to know about Gita Gopinath, the new IMF chief economist». India Today, 01-10-2018. [Consulta: 3 octubre 2018].
* ↑ Nandakumar, Prathima. «Gita Gopinath: From a middle-class Indian girl to IMF's chief economist». The Week, 15-10-2018. Arxivat de l'original el 17 de desembre 2019. [Consulta: 24 desembre 2019].
* ↑ «Harvard Economist Gita Gopinath Appointed Chief Economist At International Monetary Fund». Headlines Today. Arxivat 2 October 2018$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.
* ↑ World Bank, IMF Launch High-Level Advisory Group on Sustainable and Inclusive Recovery and Growth International Monetary Fund, press release of 15 June 2021.
# Mesquita Abdul Rahman

La mesquita d'Abdul Rahman (dari: مسجد عبدالرحمان; paixtu: د عبدالرحمان جومات), també coneguda com la Gran Mesquita de Kabul, és una de les mesquites més grans de l'Afganistan. Està situada en una de les zones comercials centrals de la capital del país, Kabul, anomenada Deh Afghanan, prop de la Plaça del Paixtunistan, el Parc Zarnegar i a l'altre costat de l'abans popular Plaza Hotel. L'edifici té tres pisos d'altura, construït en 9.000 metres quadrats de superfície. S'ha establert espais separats per a homes i dones en la mesquita, tenint les dones el segon de l'edifici dedicat solament a elles amb una superfície de 500 metres quadrats mentre que la superfície de la secció de la mesquita reservada als homes és de 900. Va ser construït per l'enginyer Ghulam Farooq Qazizada. Té 14 cúpules, que fan 62 metres d'alçada cada un i 2 minarets.
La mesquita porta el nom d'un influent home de negocis afganès anomenat Hajji Abdul Rahman que va morir però els seus fills van continuar el projecte. La construcció de la mesquita va començar en 2001 per Hajji Abdur Rahman però es va retardar diversos anys a causa dels tràmits burocràtics. La mesquita té capacitat per a atendre 10.000 persones alhora. També hi ha una madrasa dins de la mesquita i una biblioteca que conté 150.000 llibres.
Les principals obres de la mesquita es van acabar a fins de 2009, però la inauguració oficial va tenir lloc al juliol de 2012, a la qual van assistir l'expresident afganès Hamid Karzai i molts altres alts funcionaris. El president va «agrair a Déu per donar-li a ell i als líders de l'Afganistan el gran honor de tenir una mesquita d'aquest tipus, la qual va ser construïda per un enginyer afganès amb les seves pròpies mans amb la inversió d'un empresari afganès». Va culpa el seu retard a les «llargues guerres i els règims comunistes».

## Referències

* 1 2 3 «Karzai inaugurates huge mosque in Kabul». Pajhwok Afghan News, 13-07-2012 [Consulta: 16 juliol 2012]. Arxivat 24 de juny 2013 at Archive.is «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2013-06-24. [Consulta: 28 novembre 2020].
* 1 2 3 4 «د حاجی عبدالرحمن جومات دهېواد په زړه کې زړه» (en paixtu). Government Media & Information Center - Islamic Republic of Afghanistan. Arxivat de l'original el 2019-09-05. [Consulta: 30 novembre 2020].
* 1 2 «مسجد «عبدالرحمان خان»؛ جاذبه گردشگری در افغانستان» (en persa). Shabestan, 30-01-2020. Arxivat de l'original el 2020-12-12. [Consulta: 30 novembre 2020].