OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# The Pawn of Fate

The Pawn of Fate és una pel·lícula muda de la Shubert Film Corporation i distribuïda per la World Film Corporation. Va ser dirigida per Maurice Tourneur i protagonitzada per Doris Kenyon, entre d'altres. La pel·lícula es va estrenar el 28 de febrer de 1916. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Viatjant per Normandia, André Lesar, un pintor parisenc, s'enamora de Marcine Dufrene i per això convenç el seu marit, Pierre, que és pastor, d'anar a París on esdevindrà un gran artista. Allà, mentre Pierre es dedica a pintar, André va darrera la seva dona i per això mou fils per tal que el marit pugui mostrar la seva obra en una exposició. L'alta societat parisina es mofa de les seves pintures d'aficionat i Pierre, conscient que tot plegat és una broma pesada, promet venjar-se. En descobrir a André i Marcine junts la seva dona es defensa que ella sempre s'ha resistit a les insinuacions del parisenc però el marit no la creu i ataca el seu ex-benefactor. Deixant-lo per mort, Pierre, en adonar-se del que ha fet, intenta ofegar-se però en aquell moment arriba la policia i l'atura. Amb la policia arriba André, recuperat i amb molts remordiments pel que ha fet, que li demana perdó. Pierre i Marcine es reconcilien.

## Repartiment

* George Beban (Pierre Dufrene)
* Doris Kenyon (Marcine Dufrene)
* Charles W. Charles (pare Dufrene)
* John Davidson (André Lesar)
* Johnny Hines (Giradot)
* Alec B. Francis (abat Paul)
* Mary Booth (Suzanne)

## Referències

* ↑ «George Bevan in The Pawn of Fate». The Moving Picture World, 04-03-1916, pàg. 1424.
* ↑ «The Pawn of Fate (World Film – Five reels)». Motion Picture News 13,9, 04-03-1916, pàg. 1323.
* ↑ «Feature relesases – current and coming». Motion Picture News 13,9, 04-03-1916, pàg. 1338.
* ↑ «The Pawn Of Fate» (en anglès). The Library of Congress of the USA, 1916. [Consulta: 29 setembre 2019].

## Enllaços externs

* The Pawn of Fate al catàleg de l'American Film Institute
# The Wanderer (pel·lícula de 1913)

The Wanderer és un curtmetratge mut de la Biograph dirigit per D. W. Griffith i interpretat per Henry B. Walthall, Christy Cabanne i Kate Bruce entre d'altres. La pel·lícula, que és una re-elaboració de “Pippa Passess” (1909), es va estrenar el 3 de maig de 1913.

## Argument

La pel·lícula és una fantasia poètica en la que un rodamón prefereix desvetllar, a través de la seva flauta, els errors que la gent està a punt de cometre i així millorar el món pel que passa durant uns deu anys. Reconcilia uns amants, evita que una noia enfadada llenci un crucifix, i evita que un parell d'adúlters assassini el marit d'ella.

## Repartiment

* Henry B. Walthall (el rodamón)
* Charles Hill Mailes (el pare)
* Christy Cabanne (el germà)
* Kate Bruce (la dona gran)
* Lionel Barrymore (l'enamorat)
* Claire McDowell (l'enamorada)
* Mae Marsh (l'altra filla)
* Kate Toncray (l'altre mare)
* Frank Opperman (l'altre pare)
* John T. Dillon (el mercader)
* Walter Miller (l'altre home)
* Adolph Lestina
* Charles West (el frare)

## Referències

* ↑ «The Wanderer» (en anglès). Internet Movie Database. [Consulta: 5 agost 2020].
* ↑ Keil, Charles. A Companion to D. W. Griffith (en anglès). John Wiley & Sons, 2018-02-05. ISBN 978-1-118-34125-4.
* ↑ «Data from Manufacturers' list of releases». The Moving Picture News VII, 17, 26-04-1913, pàg. 30.
* ↑ «“The Wanderer”». The Moving Picture World VI, 4, 26-04-1913, pàg. 412.
* ↑ Gunning, Tom. D.W. Griffith and the Origins of American Narrative Film: The Early Years at Biograph (en anglès). University of Illinois Press, 1994, p. 187 (nota 91). ISBN 978-0-252-06366-4.
# The Water Nymph

The Water Nymph, també titulada “The Beach Flirt”, és una pel·lícula muda dirigida per Mack Sennett i protagonitzada per Ford Sterling, Mabel Normand i Mack Sennett, entre d'altres. La pel·lícula es va estrenar el 23 de setembre de 1912. Junt amb “Cohen Collects a Debt” (1912) van ser les dues primeres pel·lícules que va estrenar els Keystone Studios que va distribuir les seves pel·lícules a través de la Mutual Film Co. La pel·lícula, rodada a Venice (Los Angeles), constitueix el precedent del que després serien les Bathing Beauties.

## Repartiment

* Mabel Normand (la noia banyista)
* Mack Sennett (el seu xicot)
* Ford Sterling (el pare del xicot)
* Gus Pixley (contrincant del pare)
* Mae Busch (no confirmada)

## Argument

Mack està enamorat de Mabel, i els seus pares els han convidat a tots dos a passar el dia a la platja. Encara no coneixen la noia i ells dos decideixen divertir-se una mica expenses del pare fent que flirtegi amb ella. Tot i que es un home que es comporta quan es troba sota la vigilància de la seva dona, no es pot resistir als encants de la noia en banyador. Tota l'estona hi ha un noi que també vol aconseguir Mabel i que no deixa de seguir-los. El fill espia el que fa el pare. Després de tres salts des d'un trampolí ella l'acompanya fins a la terrassa on ha deixat la dona. En aquell moment apareix Mack amb la seva mare i els explica que Mabel és la seva xicota davant la frustració del pare.

## Referències

* ↑ «The Water Nymph» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 9 desembre 2019].
* ↑ «Complete record of current films – Independent». Motography VIII, 7, 28-09-1912, pàg. 270.
* ↑ «First release of Keystone Films». The Moving Picture News VI, 8, 24-08-1912, pàg. 5.
* ↑ «Keystone makes release through Mutual Film Co.». The Moving Picture News VI, 10, 07-09-1912, pàg. 13.
* ↑ Neibaur, James L. Early Charlie Chaplin: The Artist as Apprentice at Keystone Studios (en anglès). Scarecrow Press, 2012, p. 4-5. ISBN 978-0-8108-8242-3.
* ↑ «The Water Nymph (1912)» (en anglès). Century Film Project, 06-08-2015. [Consulta: 9 desembre 2019].
# Todo comenzó por el fin

Todo comenzó por el fin és una pel·lícula documental colombiana de 2015 dirigida per Luis Ospina i basada en la vida i obra d'Andrés Caicedo, Carlos Mayolo i el propi Ospina i la seva influència al cinema i la literatura colombianes en les dècades de 1970 i 1980, liderant el famós "Grup de Cali" o "Caliwood". També presenta imatges de la recuperació del director Luis Ospina després de ser diagnosticat amb càncer.

## Argument

«Tot va començar per la fi» és l'autoretrat del “Grup de Cali”, també conegut com “Caliwood”, un grup de cinèfils, que enmig de la rumba i del caos històric dels anys 70s i 80s, van aconseguir produir un corpus cinematogràfic que ja fa part fonamental de la història del cinema colombià. Al seu torn, és la història clínica del propi realitzador, qui es va emmalaltir greument durant la producció del film. És la història d'un supervivent.

## Recepció

La pel·lícula va aconseguir diversos guardons a nivell nacional: el premi Cinemateca lliurat per IDARTES en 2015, el premi del públic en el Festival Internacional de Cinema de Cartagena de Indias en 2016, el premi a Millor Director al mateix festival i dos Premis Macondo 2016, lliurats per l'Acadèmia Colombiana d'Arts i Ciències Cinematogràfiques, inclòs el de Millor Documental.
El documental, a més, ha estat exhibit en importants esdeveniments com el Festival Internacional de Cinema de Toronto, el Festival Internacional de Cinema de Mar del Plata i el Festival Internacional de Cinema Documental de Navarra, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 "Todo comenzó por el fin" Proimágenes Colombia. Consultado el 17 de abril de 2018.
* ↑ Luis Ospina, historia de un sobreviviente El País. Consultado el 17 de abril de 2018.
* ↑ Sanchez, Diana. «It All Started at the End». Toronto International Film Festival. Arxivat de l'original el 2015-09-07. [Consulta: 3 desembre 2017].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Gimnàstica als Jocs Olímpics d'estiu de 1904 - Salt sobre cavall

El salt sobre cavall va ser una de les proves de gimnàstica artística que es va disputar als Jocs Olímpics de Saint Louis de 1904. La prova tingué lloc el divendres 28 d'octubre de 1904. Es desconeix la quantitat exacta de participants, i sols ens ha arribat el nom de 5 gimnastes, tots dels Estats Units.

## Medallistes

| Or | Plata | Bronze |
| George Eyser Anton Heida | Cap | William Merz |

## Results

| Posició | Gimnasta | Puntuació |
| | George Eyser | 36 |
| | Anton Heida | 36 |
| | William Merz | 31 |
| 4-5 | John Duha | |
| 4-5 | Edward Hennig | |

## Enllaços externs

* Charles J.P. Lucas. The Olimpic Games 1904 Arxivat 2009-03-04 a Wayback Machine. (anglès)
* J.E. Sullivan. Spalding's Athletic Almanac for 1905 Arxivat 2011-08-29 a Wayback Machine. (anglès)
* Wudarski, Pawel. «Wyniki Igrzysk Olimpijskich», 1999. [Consulta: 4 desembre 2008]. (polonès)
# Poldark (sèrie de 1975)

Poldark és una sèrie de televisió britànica emesa per la BBC entre el 5 d'octubre de 1975 i el 4 de desembre de 1977. Basada en les novel·les del mateix nom escrites per Winston Graham. Narra les vivències del capità Ross Poldark, terratinent de Cornualla (Gran Bretanya), des del seu retorn de la guerra d'independència dels Estats Units. La sèrie es divideix en dues parts, la primera de 16 capítols i la segona de 13 i barreja acció i romanticisme a l'Anglaterra del segle xviii. Va aconseguir una immensa popularitat al Regne Unit i es va exportar a un bon nombre de països, entre ells Estats Units, Espanya, Itàlia, Grècia i Israel. Va ser dirigida per Paul Annett i Christopher Barry, entre d'altres, i protagonitzada per Robin Ellis, en el paper de Ross, i Angharad Rees en el de Demelza.

## Novel·la

La saga, escrita per Winston Graham, consta de dotze obres. Les set primeres es desenvolupen en el segle xviii, fins al Nadal de 1799, i les cinc últimes s'endinsen en el segle xix, on els personatges principals aón els fills dels protagonistes tractats en els primers llibres.
La sèrie de novel·la històrica està ben documentada i molts dels successos descrits són reals, així com les anècdotes relatades. Winston Graham va escriure els quatre primers llibres entre 1940 i principis dels anys 50. Després d'una pausa, va continuar la seva redacció en els 70, publicant el cinquè llibre La Lluna Negra de 1972.

### Títols de les 12 novel·les

* 1: Ross Poldark
* 2: Demelza
* 3: Jeremy Poldark
* 4: Warleggan
* 5: Lluna Negra
* 6: Els quatre cignes
* 7: Marea brava
* 8: L'estrany que va venir del mar
* 9: El ball de Miller
* 10: L'estimada copa
* 11: L'espasa retorçada
* 12: Bella Poldark

## Repartiment

| Personatge | Actor |
| Ross Poldark | Robin Ellis |
| Demelza | Angharad Rees |
| Elizabeth Chenoweth | Jill Townsend |
| Francis Poldark | Clive Francis |
| Verity Poldark | Norma Streader |
| George Warleggan | Ralph Bates |
| Charles Poldark | Frank Middlemass |
| Jud | Paul Curran |
| Prudie | Mary Wimbush |
| Caroline | Judy Geeson |
| Reverend Whitworth | Christopher Biggins |
| Nicholas Warleggan | Nicholas Selby |
| Jacka Hoblyn | David Garfield |

## Referències

* ↑ Robin Ellis Making Poldark, Crossaction, 1987
* ↑ Poldark Arxivat 2013-04-25 a Wayback Machine., Museum of Broadcast Communications
* ↑ Obituary: Winston Graham, Daily Telegraph, 11 July 2003
* ↑ Graham, Winston. Marea brava. Círculo de Lectores, 1980, p. [5]. ISBN 84-226-1183-X. «"Winston Graham / Marea brava / Círculo de lectores"» També «Catálogo de la Biblioteca Nacional de España». [Consulta: 18 gener 2017].. NCap entrada en el catàleg apareix com "La marea enutjada". Consultades també les biblioteques nacionals de l'Argentina, Xile, Colòmbia i Mèxic, així com Google, on "La marea enutjada" apareix en llistes de títols de la saga, però mai en llibreries ni biblioteques.

## Enllaços externs

* Poldark a BBC Programmes.
* Poldark a filmaffinity
# Regió de Diourbel

La regió de Diourbel (Serer i Cangin: Jurbel) és una regió administrativa del Senegal. La capital regional és la ciutat de Diourbel. La regió correspon més o menys al precolonial Regne de Bawol i és encara anomenada per aquest nom. Bawol (O Baol) és un regne antic anteriorment governat per la dinastia familiar Joof, membres del grup ètnic serere de Senegal i Gàmbia. Els habitants de l'àrea són anomenats bawol-bawol que agafa el seu nom del mode serer de formar els plurals, altres exemples són : sinus-sinus o siin-siin (habitants de Sinus o Sine), saloum-saloum (habitants de Saloum), etc. La població és sobretot del grup serere especialment del subgrup cangin i en particular els safenes. El sereres es creu que foren els habitants originals d'aquesta àrea. Els wòlof i altres grups ètnics hi són també presents. La regió de Diourbel la regió és rica en història i és on es troben el túmuls Cekeen. Alguns erudits com Charles Becker, Henry Gravrand, Victor Martin entre d'altres, suggereixen que aquests monuments van ser construïts pels sereres i formen part dels túmuls sereres de Bawol o Baol estesos per altres llocs a Senegal i Gàmbia. Són alguns dels llocs més sagrats de la religió serere. El departament de Mbacke també inclou la ciutat santa de l'orde islàmic sufita murida de Touba. La instal·lació d'aquest ordre en el país serere és polemica, especialment entre aquells sereres que adhereixen al tenets de la religió serere. Tanmateix, alguns sereres són també musulmans i han encapçalat aquest orde religiós.

## Departaments

La regió de Diourbel està formada per tres departaments:
* Departament de Bambey
* Departament de Diourbel
* Departament de Mbacké

## Referències

* ↑ Phillips, Lucie Colvin, "Historical dictionary of Senegal", Scarecrow Press (1981), pp 52-71 ISBN 0-8108-1369-6
* ↑ Institut fondamental d'Afrique noire, Bulletin de l'Institut fondamental d'Afrique noire, Volume 38.
* 1 2 3 4 5 (French) Gastellu, Jean-Marc, "L'Egalitarisme économique des Serer du Sénégal", IRD Editions (1981), p 446, ISBN 2709905914 (Retrieved : 10 July 2012)
* ↑ Klein, Martin A, "Islam and Imperialism in Senegal Sine-Saloum, 1847-1914", Edinburgh University Press (1968), p 5
* ↑ Mwakikagile, Godfrey, "Ethnic Diversity and Integration in The Gambia: The Land, The People and The Culture", (2010), p 223, ISBN 9987932223
* 1 2 (French) Becker, Charles: "Vestiges historiques, trémoins matériels du passé clans les pays sereer".
* ↑ Gravrand, Henry, "La Civilisation Sereer - Pangool", Les Nouvelles Editions Africaines du Senegal, 1990, p 77, ISBN 2-7236-1055-1

## Enllaços externs

* (francès) Région de Diourbel: Agence Régional de Développement Arxivat 2008-05-19 a Wayback Machine..
# Toquinho

Antônio Pecci, conegut artísticament com a Toquinho (São Paulo, 6 de juliol de 1946), es un guitarrista i cantautor brasiler.
Fill dels immigrants italians Diva Bondioli i Antonio Pecci, té un germà, João Carlos Pecci. El seu avi patern era de Toro i la seva àvia paterna va néixer a Calàbria; els seus avis materns eren de Màntua. Com que no era massa alt quan era petit, la seva mare l'anomenava "meu toquinho de gente", d'aquí l'origen del seu sobrenom.
Als catorze anys s'inicia en el món de la música de la mà del mestre Paulinho Nogueira, i després prosseguiria els seus estudis de guitarra clàssica amb Isaias Sávio. Estudia harmonia amb el mestre Edgar Gianullo, i orquestració amb el mestre Leo Peracchi. A la dècada dels seixanta comença a acompanyar artistes destacats amb la guitarra, entre les quals s'esmenten Elis Regina, Buarque, Chico Buarque, Zimbo Trio, Señales De Valle, Trío de Jazz de Bossa, Tayguara, Ivete, Tuca, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Galilea, Carlos «Toquinho celebra 40 años de música». El País, 02-11-2004 [Consulta: 25 juliol 2019].
* ↑ «Toquinho estará en Asunción para actuar en el Centenario». Última Hora, 13-04-2012. Arxivat de l'original el 25 de juliol 2019 [Consulta: 25 juliol 2019].
* 1 2 «Toquinho, amor inmortalizado en sus canciones». Lacarne Magazine, 04-03-2019 [Consulta: 25 juliol 2019].

## Bibliografia

* Pecci, João Carlos. Toquinho: 40 anos de música. Sao Paulo: RCS Editora, 2005. ISBN 978-85-98030-23-4.
# Traqueïtis

La traqueïtis és la infecció aguda, d'origen bacterià, que afecta la tràquea. Aquesta, si no es tracta a temps, pot desencadenar una obstrucció de les vies respiratòries i provocar greus problemes de salut a la persona.

## Etiologia

La traqueïtis és provocada, majoritàriament, per Staphylococcus aureus. Tot i així, hi ha altres possibles causes de la traqueïtis com per exemple, la Moraxella catarhalis, pseudomones, Mycoplasma pneumonia, Mycobacterium tuberculosis, entre d'altres.

## Simptomatologia

La simptomatologia de la traqueïtis és variada i no sempre han d'aparèixer tots els símptomes per diagnosticar la patologia. Alguns dels símptomes més comuns són: tos, febre elevada, dificultat respiratòria, sorolls respiratoris anormals, rinorrea, estridor, tiratge costal

## Diagnòstic

Primerament, cal fer una anamnesi de l'inici de simptomatologia, al·lèrgies i patologies de la persona, entre d'altres. Tot seguit, es procedirà a fer una exploració física valorant patró respiratori, signes vitals i estat general. L'afectació d'aquesta patologia és pel que fa al sistema respiratori. Això, pot desencadenar alteracions en la quantitat d'oxigen a la sang i, en conseqüència, es pot mesurar mitjançant la pulsioximetria i una gasometria. Altres proves: radiografia de tòrax, cultiu d'esputs.

## Tractament

El tractament té 3 pilars essencials dins dels quals es desenvolupen les intervencions a realitzar per aconseguir estabilitat la persona i erradicar el microorganisme.

### Via aèria permeable

Aquesta infecció pot desencadenar processos inflamatoris. La inflamació de la tràquea pot provocar una obstrucció de les vies aèries i una dificultat respiratòria greu. Per aquest motiu, és important assegurar la permeabilitat de la via aèria.

### Antibioteràpia

Cal iniciar tractament amb antibiòtic quan es tracta d'infeccions bacterianes. S'ha de fer un tractament acurat i constant per resultat efectiu. Cal prendre les dosis adequades i no deixar el tractament fins que aquest no finalitzi. L'abandonament del tractament pot desencadenar, altra vegada, l'aparició de la simptomatologia.

## Pronòstic

Si la traqueïtis es tracta correctament, hi ha adherència al tractament i es fan els controls necessaris el pronòstic és molt bo. Hi ha una recuperació completa de la persona.

## Referències

* 1 2 «Tracheitis» (en anglès). MedlinePlus, 09-11-2012. [Consulta: 28 maig 2015].
* ↑ «Tracheal Disorders» (en anglès). MedlinePlus. [Consulta: 28 maig 2015].
* ↑ «Tracheitis» (en anglès). Encyclopedia Britannica. [Consulta: 28 maig 2015].
* ↑ «Causas traqueïtis» (en castellà). [Consulta: 28 maig 2015].
* ↑ «Bacterial Tracheitis» (en anglès). Medscape. [Consulta: 28 maig 2015].
* ↑ Graf, J; Stein, F «Traqueitis en el paciente pediátrico». , 45, 2006.
* ↑ «Antibiòtics: com utilitzar-los?». Fundació Roger Torné, 2015. [Consulta: 28 maig 2015].

## Vegeu també

* Pulmó
* Sistema respiratori
* Epiglotis
# Trileros

Trileros és una pel·lícula espanyola de road movie en clau de comèdia produïda en 2003 i estrenada comercialment el 30 de gener de 2004. Va ser coescrita per Eduardo Mallorquí i dirigida per Antonio del Real i protagonitzada en els papers principals per Juanjo Puigcorbé i Juan Echanove, entre d'altres. Fou rodada durant vuit setmanes i mitja a Madrid, Albacete, Cartagena, Alacant, València, Castelló i Perpinyà, i ha estat produïda per Máscara Films i Ensueño Films, amb la participació d'Antena 3, Telemadrid i Vía Digital.

## Sinopsi

Dues homes de cinquanta anys a la vora de la desesperació, Augusto (taxista) i Juliol (exespecialista de cinema en atur) accepten dur a terme una complicada operació clandestina a Perpinyà a canvi d'un milió d'euros. En la seva aventura els acompanyen Melquíades (sogre d'Augusto) i les prostitutes Lola i Emma. Inicialment Les coses semblen anar-los bé, però els problemes arribaran quan una banda de mafiosos traficants es creui en el seu camí per a evitar que els pobres desafortunats aconsegueixin la seva anhelada recompensa.

## Repartiment

* Juanjo Puigcorbé com Julio.
* Juan Echanove com Augusto.
* José Sancho com Oscar.
* Mariola Fuentes com Emma.
* Antonio Gamero com Melquíades.
* Antonio Medina com Rubén.
* Antonio Resines com Arsenio.
* Esther Cañadas com Lola.
* Rosanna Walls com Girl.
* Antonio del Real com Guàrdia Civil.
* Carlos Castel com Alberto.
* Gonzalo Pastor com Policia.
* José Soler com Trilero.
* Fernando Prados com Sicario Herminio.

## Recepció

Fou presentada en la XIV Mostra de València de manera prèvia a l'estrena de gener de 2004. També va inaugurar (fora de concurs) la XXXII Setmana Internacional del Cinema Naval i de la Mar de Cartagena on se li va atorgar el Premi del Públic. Esther Cañadas va rebre el Premi Godoy a la pitjor actriu de repartiment pel seu paper a la pel·lícula.

## Referències

* ↑ «Trileros». [Consulta: 2 diciembre 2019].
* ↑ Antonio del Real comienza el lunes el rodaje de "Trileros", con Juanjo Puigcorbe y Juan Echanove, Europa Press, 19 de febrer de 2003
* ↑ Trileros a Fotogramas
* ↑ Antonio del Real presentó su filme «Trileros» en la Mostra de Valencia, La voz de Galicia, 20 d'octubre de 2003
* ↑ Trileros a Lahiguera.net
* ↑ Razzies españoles Arxivat 2020-07-25 a Wayback Machine., a nohayrosasinespina.com
# Tropic

Tropic és una muntanya submarina que es troba a les Illes Canàries. És un volcà de 119 milions d'anys d'antiguitat, el cim del qual es troba a 1.000 metres de profunditat, i que en el passat va arribar a ser una illa. Alberga importants reserves de tel·luri, cobalt i altres metalls estratègics.

## Geografia

Tropic, un volcà gairebé circular de 3.200 metres d'alçada. És la segona muntanya submarina més alta després de Tiro (que s'aixeca 3.400 metres), i la segona de major superfície, després de The Paps, que és un 44% més gran (1.363 km²). S'aixeca sobre uns fons marins que disten més de 250 milles nàutiques del punt més proper de l'arxipèlag canari, en les coordenades 20.72 graus oest, 23.89 graus nord. Dista 499 quilòmetres (269 milles nàutiques) del port de La Restinga, a El Hierro, i 677 quilòmetres (360 milles) de la punta de Maspalomas (Gran Canària).
Els estudis realitzats indiquen que el volcà està coronat per un gran altiplà amb signes d'haver estat emergit sobre la superfície del mar, fins a un moment no determinat del passat en què es va enfonsar a 1.000 metres sota les aigües de l'Atlàntic, la seva posició actual.

## Jurisdicció

Tot i formar part de l'anomenada "Província Volcànica de les Illes Canàries", oficialment es troba fora de les 200 milles que delimiten avui les aigües espanyoles. Espanya porta anys estudiant el volcà i els fons marins que l'envolta per documentar la demanda que va presentar el 2014 davant l'ONU per estendre la plataforma continental de Canàries des de les 200 milles actuals fins a les 350, el que afegiria a la seva jurisdicció gairebé 300.000 km² d'oceà. El seu emplaçament se situa també dins d'una hipotètica prolongació de les aigües del Sàhara Occidental des dels 200 a les 350 milles, per la qual cosa haurà de ser Nacions Unides la que determini a qui corresponen aquests fons o si són aigües internacionals.

## Geologia

Estudis realitzats l'any 2016 per l'Institut Geològic i Miner d'Espanya, l'Institut Espanyol d'Oceanografia i la Universitat Complutense van assenyalar la seva riquesa mineral i la de les seves veïnes Eco, Drago i The Palps, amb grans concentracions de cobalt, vanadi, bari, níquel i plom, en crostes de ferromanganès. També s'hi troben terres rares, itri i platí. L'any 2017, investigadors britànics van indicar que les concentracions de tel·luri en aquesta zona són 50.000 vegades majors als dipòsits que existeixen actualment a tot el planeta. El tel·luri és un mineral fonamental per al desenvolupament de panells solars, revestiment de turbines eòliques marines i electrònica a la telefonia mòbil, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 «Tropic, la isla canaria del tesoro». Rtve, 18-04-2017 [Consulta: 19 abril 2017].
* ↑ «Así es Tropic, el monte submarino que ha puesto el telurio en la actualidad de Canarias». eldiario.es, 18-04-2017 [Consulta: 19 abril 2017].
* ↑ «Científicos británicos encuentran en Canarias el mayor yacimiento mundial de telurio». ABC Canarias, 11-04-2017 [Consulta: 19 abril 2017].