OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aporia (papallona)

Aporia és un gènere de lepidòpters papilionoïdeus de la família dels pièrids (Pieridae), subfamília Pierinae. Es troba a la zona paleàrtica, amb una espècie als Països Catalans, Aporia crataegi.

## Taxonomia

El gènere Aporia inclous les espècies següents:
* Aporia acraea (Oberthür, 1885)
* Aporia agathon (Gray, 1831)
* Aporia bernardi Koiwaya, 1989
* Aporia bieti (Oberthür, 1884)
* Aporia crataegi (Linnaeus, 1758)
* Aporia delavayi (Oberthür, 1890)
* Aporia genestieri (Oberthür, 1902)
* Aporia giacomazzoi Della Bruna et al., 2003
* Aporia gigantea Koiwaya, 1993
* Aporia goutellei (Oberthür, 1886)
* Aporia harrietae (Nicéville, 1893)
* Aporia hastata (Oberthür, 1892)
* Aporia hippia (Bremer, 1861)
* Aporia howarthi Bernardi, 1961
* Aporia joubini (Oberthür, 1913)
* Aporia kamei Koiwaya, 1989
* Aporia kanekoi Koiwaya, 1989
* Aporia largeteaui (Oberthür, 1881)
* Aporia larraldei (Oberthür, 1876)
* Aporia lemoulti (Bernardi, 1944)
* Aporia leucodice (Eversmann, 1843)
* Aporia lhamo (Oberthür, 1893)
* Aporia martineti (Oberthür, 1884)
* Aporia monbeigi (Oberthür, 1917)
* Aporia nabellica (Boisduval, 1836)
* Aporia nishimurai Koiwaya, 1989
* Aporia oberthuri (Leech, 1890)
* Aporia potanini Alphéraky, 1889
* Aporia procris Leech, 1890
* Aporia signiana Sugiyama, 1994
* Aporia tayiensis Yoshino, 1995
* Aporia tsinglingica (Verity, 1911)
* Aporia uedai Koiwaya, 1989

## Galeria

* Aporia agathon
* Aporia crataegi, ous
* Aporia crataegi, larva
* Aporia crataegi, crisàlide
* Aporia crataegi
* Aporia crataegi
* Aporia genestieri

## Referències

* ↑ «The Tree of Life Web Project» (en anglès). Arxivat de l'original el 14 de març 2008. [Consulta: 14 abril 2016].
* ↑ «Llista d'espècies de papallones diürnes de Catalunya - Museu de Ciències Naturals de Granollers». [Consulta: 14 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Funet
# Joan Soler i Buscallà

Joan Soler i Buscallà (Olvan, Berguedà, 1835 - Barcelona, 9 de novembre de 1895) fou un metge català.

## Biografia

Va cursar Medicina a Barcelona i es llicencià el 1860 i doctorà a l'any següent. Des de 1872 treballà per l'Hospital de la Santa Creu com a metge forense i fou pioner en dermatologia. Membre de l'Acadèmia de Medicina i membre fundador Acadèmia de Ciències Mèdiques, al costat del Doctor Robert, entre d'altres.
Com a wagnerià, va formar part de la delegació catalana del Patronatverein de Bayreuth, delegació presidida i representada per Joaquim Marsillach; aquest Patronat del Festival de Bayreuth havia estat creat per Richard Wagner per a sufragar el cost de l'estrena de Parsifal.
Es va casar amb Dolors Juliá i Inès, natural de Barcelona. Fill seu va ser Joan Soler i Julià, metge i directiu del Futbol Club Barcelona.

## Referències

* ↑ http://www.ramc.cat/composicio/GUERRERO,%20LLUIS-DISCURS%20D%27INGR%C3%89S%20WEB.pdf Arxivat 2010-06-25 a Wayback Machine.
* ↑ Registre de Defuncions de l'Ajuntament de Barcelona, any 1895, número de registre 7399.
* ↑ http://laretinadelsabio.blogspot.com/2010/04/las-primeras-fotografias-sobre-dermo.html
* ↑ http://www.grupoaulamedica.com/web/archivos_rojo/revistas_actual.cfm?idRevista=110 Arxivat 2009-03-22 a Wayback Machine.
* 1 2 http://www.filomusica.com/filo49/bayreuth.html

## Enllaços externs

* Joan Soler i Buscallà - Galeria de Metges Catalans
# Joana Serra i Serra

Joana Serra i Serra (Perpinyà, 1985) és una filòloga, activista cultural i llibretera nord-catalana, amb una forta vinculació amb Baó.
Formada en el si d'una família d'exiliats barcelonins, va cursar la carrera d'Estudis Catalans a la Universitat de Perpinyà i un màster de Sociolingüística. Filla de l'històric dirigent independentista Josep de Calassanç Serra i Puig, conegut com a «Cala», exiliat a Catalunya Nord els anys 1970, Serra reivindica el paper del nord per al conjunt del país. Com a activista, ha estat molt activa en els cercles catalanistes nord-catalans i està vinculada a diverses associacions culturals com ara l'associació catalanista Aire Nou de Bao, de la qual ha estat vicepresidenta, els Castellers del Riberal o el Casal Jaume I, entre d'altres. Entre els seus objectius personals oi professionals es troba el de potenciar la lectura en català entre els joves nord-catalans.
Des del 2012, en què li fou traspassada, regenta la Llibreria Catalana de Perpinyà fundada el 1986, l'única de la Catalunya del Nord especialitzada la cultura catalana, que fou impulsada pel també activista cultural Joan Miquel Touron (Vinçà, 1959) a la plaça de Joan Payrà de la capital del Rosselló, i que el febrer del 2020 va rebre el Premi Martí Gasull.

## Referències

* 1 2 3 Gaillard, Valèria «Trenta anys i continua La Llibreria Catalana de Perpinyà assegura el relleu amb Joana Serra». El Punt Avui, 26-03-2012 [Consulta: 27 febrer 2020].
* ↑ Cassany, Roger «Joana Serra: ‘Espero que qui vingui a Perpinyà no es pensi que ve a França’. Entrevista a la llibretera de la Llibreria Catalana de Perpinyà, que fa pocs dies que va rebre el Premi Martí Gasull». VilaWeb, 27-02-2020 [Consulta: 27 febrer 2020].
* ↑ «Joana Serra: ‘Volem potenciar la lectura en català entre els joves nord-catalans'». Girona Notícies, 05-01-2020 [Consulta: 27 febrer 2020].
* ↑ «Joana Serra: “Si aquest fos un país normal, jo no tindria aquest premi”». Núvol, 18-02-2020 [Consulta: 27 febrer 2020].
# Cova del Pi d'en Barba

La Cova del Pi d'en Barba és un cova al municipi de Sant Cugat Sesgarrigues, a la comarca de l'Alt Penedès, que hauria estat freqüentada pels humans des de l'epipaleolític fins a l'edat moderna. En aquesta cova va ser tant com a lloc d'habitació, com a lloc d'inhumació. És a la serra de les Gunyoles, en un tall acinglerat que divideix el cim de la falda de la muntanya. El 1970 J. Mestres Mercadés va trobar i excavar aquest jaciment, encara que és molt possible que abans hagués estat parcialment saquejat. En aquest jaciment hi ha un únic estrat amb una potència màxima de 35 cm, producte de l'erosió de la mateixa roca, se han trobat restes pertanyents a ocupacions paleolítiques, del bronze mitjà, ibèriques i medievals, sense que es pugui apreciar cap seqüència estratigràfica. De les restes de l'ocupació epipaleolítica, en la qual la cova va ser feta servir com a lloc d'habitació, destaquen un gratador, un perforador i una punta de dors.

## Referències

* ↑ de la Pinta Rodriguez, Jordi «Addenda repertori de cavitats d'interès arqueològic de la província de Barcelona». Exploracions, 8, 1984, pàg. 15-17.

## Bibliografia

* E-gipci: aplicació web de Gestió integral del patrimoni cultural immoble de la Generalitat de Catalunya.
* Vendrell, Remei. "El Pi d'en Barba", Font-Tallada,. 125 (julio.
# Joaquín Satrústegui Fernández

Joaquín Satrústegui Fernández (Sant Sebastià, 17 d'octubre de 1909 - 11 de març de 1992) va ser un advocat i polític liberal espanyol. Llicenciat en dret per la Universitat Central de Madrid, va ampliar els seus estudis en la Universitat de Georgetown, Estats Units. Convençut monàrquic, va defensar i va participar en els preparatius del cop d'estat de juliol de 1936 contra la Segona República que va donar lloc a la Guerra Civil, incorporant-se a l'exèrcit amb els revoltats.
Desitjant restaurar la monarquia en la persona de Joan de Borbó, una vegada acabada la guerra es va enfrontar a Franco. Va participar en l'anomenat Contuberni de Múnic, pel que va ser bandejat durant gairebé un any, després d'haver creat la Unió Espanyola, una formació de caràcter liberal i monàrquica. Amb el pas del temps es va convertir en un actiu defensor de la integració d'Espanya en la Comunitat Econòmica Europea, integrat en les plataformes d'oposició al franquisme i oposat a la presència de bases nord-americanes a Espanya.
Durant la Transició Espanyola, després de la mort del dictador, va crear l'Aliança Liberal, amb la qual va formar una plataforma que es va presentar a les eleccions de 1977 com a Senador, sent escollit per la circumscripció de Madrid en la coalició electoral, Senadors per la Democràcia. En el Senat es va integrar en el Grup Progressistes i Socialistes Independents, al costat de membres del Partido Socialista Popular i Izquierda Democrática, entre d'altres.

## Referències

* Fitxa al Senat
# (434326) 2004 JG6

(434326) 2004 JG6 és un asteroide Atira, és a dir, la seva òrbita està totalment continguda a l'interior de l'òrbita de la Terra. Va ser el segon cos d'aquesta classe a ser descobert després de (163693) Atira. Va ser descobert l'11 de maig de 2004 per Brian A. Skiff, dins del projecte LONEOS dut a terme en l'Observatori Lowell, en Flagstaff, Arizona, als Estats Units d'Amèrica.
És l'asteroide de menor període orbital conegut, menor fins i tot que el de Venus, la qual cosa el fa ser el segon objecte del sistema solar més proper al Sol darrere de Mercuri. No obstant això, la seva òrbita és tan excèntrica que talla tant a l'òrbita de Venus com a la de Mercuri i arriba a apropar-se al Sol (periheli) a menys de 30 milions de quilòmetres (0,298 ua).

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 «JPL Small-Body Database». [Consulta: 5 març 2024].
* ↑ «LONEOS Discovers Asteroid with the Smallest Orbit» (en anglès). SpaceRef, 20-05-2004 [Consulta: 29 octubre 2018].

## Enllaços externs

* Jet Propulsion Laboratory. Dades orbitals (anglès)
# Escola de Santanyí

Escola Poètica de Santanyí, denominació donada al conjunt de poetes mallorquins de la primera i de la segona promocions de postguerra nascuts a Santanyí i a la seva comarca. Jaume Vidal Alcover, Professor de la Universitat de Tarragona, als seus Estudis de literatura catalana contemporània, la veu com una derivació de l'Escola Mallorquina i enumera entre les seves característiques l'esment en la forma mètrica, la perfecta construcció del vers, l'ús de la metàfora, el sentit del paisatge, la policromia –amb una tendència al predomini dels tons morats: violeta, lilàs, malva- l'exotisme, el recurs a elements litúrgics i un cert patetisme a voltes dulcificat en malenconia. Segons el mateix autor en formen part, entre d'altres, Bernat Vidal i Tomàs, Blai Bonet i Llorenç Vidal.

## Referències

* ↑ Antònia Vicens, Medalla d'Or de la Vila de Santanyí: «La llengua és l'ànima d'un poble» Arxivat 2017-04-25 a Wayback Machine., Diari de Balears, 1 de desembre de 2016
* ↑ LLIURAMENT DE LA MEDALLA D'OR VILA DE SANTANYÍ Arxivat 2017-04-25 a Wayback Machine., ajuntament de Santanyí
* ↑ Jaume, Vidal i Alcover. «Escola de Santanyí». A: Estudis de Literatura Catalana. BArcelona: Edicions de la Universitat de Barcelona, 1993, p. 193-196. ISBN 9788478759972.
* "Bernat Vidal i Tomàs, poeta de Santanyí", per Llorenç Vidal
# Großhansdorf

Großhansdorf (en baix alemany Groothansdörp) és un municipi de l'estat de Slesvig-Holstein a Alemanya al districte de Stormarn i a l'Àrea metropolitana d'Hamburg. El 31 de març de 2010 tenia 9.049 habitants.
El poble de Großhansdorf està documentat per a la primera vegada el 1274 a un acte de la parròquia de Santa Catarina d'Hamburg, a la jurisdicció eclesiàstica de la qual es trobava. Un cert Leo von Erteneborg va transmetre les rendes de la seva propietat a l'Hospital del Sant Esperit d'aquesta parròquia. A l'inici del segle xv, pertanyia a la família noble Heest que va empenyorar-lo a la ciutat d'Hamburg per a una primera vegada de 1417 a 1421, una segona vegada de 1435 a 1442 i una tercera vegada el 1444. De 1444 fins a la llei de l'àrea metropolitana d'Hamburg del 1937, va quedar sense interrupció a les possessions de la ciutat hanseàtica. El 1937, passa al districte de Stormarn.
El primer esment de Schmalenbeck es troba el 1314 en un litigi entre dues branques de la casa de Schauenburg, la branca de Plön va obtenir el feu. El 1331 transferí les rendes del poble a una fundació del capítol de la catedral d'Hamburg. De 1336 a 1356, una lluita de poder va esclatar entre les autoritats eclesiàstiques i civils de la ciutat, durant la qual Schmalenbeck va ser destruïda el 1344. El 1437, el poble va ser empenyorat a Hamburg i la penyora mai no va ser aixecada. Des d'aleshores, ambdós van quedar dos exclavaments d'Hamburg per quasi cinc segles. Aquests pobles del bosc (en alemany Walddörfer) van ser importants proveïdors de carbó de fusta i de lleny.
Els dos nuclis van fusionar el 1872 i prendre el nom de Groß-Hansdorf-Schmalenbeck. El 1921, la construcció del carrilet Walddörferbahn, i la seva integració a la línia U1 del metro d'Hamburg va desenclavar el territori i contribuir al seu creixement demogràfic ràpid. Després de les destruccions massives del centre d'Hamburg durant la Segona Guerra Mundial, molts empresaris benestants van emigrar vers l'speckgürtel o cinturó de cansalada, el malnom corrent per a les urbanitzacions noves i benestants del postguerra a les zones verds a l'entorn d'una ciutat. El 1951 va esdevenir municipi sense amt.
Tret d'uns serveis (escoles, clíniques) i unes petites empreses locals, el municipi no té gaire activitat econòmica pròpia. No hi cap polígon industrial. A l'entorn de les tres estacions de la U1, uns centres comercials van crear-se. La majoria dels habitants troba la feina a la metròpoli d'Hamburg o als polígons de la ciutat veïna d'Ahrensburg.

## Referències

* ↑ Sleswig-Holsteinischer Heimatbund, Ortsnamen von Schleswig-Holstein / Oortsnaams vun Sleswig-Holsteen Arxivat 2016-03-29 a Wayback Machine. (traducció: Toponímia de Slesvig-Holstein)
* ↑ Bevölkerung der Gemeinden in Schleswig-Holstein am 31.03.2010 Arxivat 2012-03-06 a Wayback Machine., (Població als municipis de Slesvig-Holstein), Oficina d'estadística de Slesvig-Holstein, in: Statistische Berichte, edició 9 de setembre 2010
* ↑ Geschichte Arxivat 2010-07-07 a Wayback Machine. Història del municipi a la web oficial
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Großhansdorf
# Asima Chatterjee

Asima Chatterjee (en bengalí: অসীমা চট্টোপাধ্যায়; Asima Mookerjee de nom de soltera, Calcuta, 23 de setembre de 1917 - 22 de novembre de 2006) va ser una botànica i química índia notable pels seus treballs d'investigació en els camps de la química orgànica i la fitoquímica. La majoria de la seva obra notable versa sobre els alcaloides de la vinca i el desenvolupament de fàrmacs antiepilèptics i antipalúdics. Va ser també autora d'un considerable volum de textos sobre plantes medicinals del subcontinent indi.

## Biografia

Asima Chatterjee va néixer el 1917 a Bengala. Va ser una estudiant excel·lent, va créixer a Calcuta, assistint al sistema educatiu local, i posteriorment es va matricular a l'Scottish Church College de la Universitat de Calcuta, graduant-se cum laude en química el 1936.
El 1938, va obtenir la màster en química orgànica per la mateixa universitat, completant el doctorat el 1944. La seva tesi es va centrar en la química dels fitoproductes i en química orgànica sintètica. Va tenir de professors a Prafulla Chandra Roy i Satyendra Nath Bose. A més, també es fa formar a la Universitat de Wisconsin i a l'Institut Tecnològic de Califòrnia.
Els seus estudis, centrats al voltant de la química de productes naturals, van tenir com a resultat l'obtenció d'anticonvulsius i fàrmacs de quimioteràpia. El 1940, va ser la fundadora i primera directora del Departament de Química de la Universitat de Calcuta, essent-ne professora de química pura fins al 1982. Va ser membre de la Rajya Sabha des de febrer de 1982 fins a maig de 1990.

## Publicacions

* The Shaping of Indian Science, Indian Science Congress Association, Presidential Addresses By Indian Science Congress Association. Va publicar Orient Black Swan, 2003 ISBN 978-81-7371-433-7
* «Some Alumni of Scottish Church College», A 175th Year Commemoration Volume Scottish Church College, 2008.

## Referències

* 1 2 The Shaping of Indian Science. p. 1036.
* ↑ Indian Science Congress Association. The Shaping of Indian Science. Orient Blackswan, 2003. ISBN 978-81-7371-433-7.
* ↑ Mention of the maiden name
* ↑ Some Alumni of Scottish Church College in 175th Year Commemoration Volume Scottish Church College, 2008, p. 584
* ↑ «Asima Chatterjee, chemist | The Valentina Project», 12-10-2016. Arxivat de l'original el 2016-10-12. [Consulta: 22 setembre 2020].
* 1 2 valentinaproject. «Asima Chatterjee, chemist», 06-08-2014. Arxivat de l'original el 12 d'octubre de 2016. [Consulta: 11 octubre 2016].
# Unió Municipalista

Unió Municipalista és una confederació de partits polítics valencians creat el 2024.
Va celebrar el primer congrés el 26 d'octubre del 2024, amb la llista de Jorge Rodríguez, d'Ens Uneix, com a únic candidat al lideratge de la formació.
En el moment del seu naixement, entre cent i dos-cents càrrecs electes d'una seixantena de municipis provinents de formacions d'àmbit local formaren part de la formació.

## Referències

* 1 2 «L'alcalde d'Ontinyent, candidat únic a liderar la Unió Municipalista, vol plantar cara en les pròximes autonòmiques». À Punt Mèdia, 24-10-2024. [Consulta: 24 octubre 2024].
* ↑ «La Unió Municipalista celebra su primer congreso autonómico con 200 cargos independientes». Valencia Plaza, 23-10-2024. [Consulta: 24 octubre 2024].
# Tetovo

Tetovo (macedoni:Теtobo; albanès: Tetovë/Tetova) és una ciutat del nord-oest de Macedònia del Nord, situada al peu de la muntanya Šar i travessada pel riu Pena. La ciutat cobreix una àrea de 261,8 km² a 468 m. d'altitud sobre el nivell del mar.
Tetovo va ser fundada al segle XIV en el lloc on existia l'antiga ciutat d'Oeneon. Als segles XIV I XV, la ciutat va ser conquerida pels otomans i dominada durant cinc segles. La majoria dels habitants de la ciutat es van passar a la religió islàmica i s'inicià la construcció d'edificacions d'estil otomà, com ara la Šarena Džamija (la mesquita pintada) i l'Arabati Baba Teḱe, que són encara dos dels llocs de referència més importants d'aquesta època a Macedònia del Nord.Durant aquest període, el lloc va ser una provincia (Vilaiat) depenent de Kosovo dins l'Imperi Otomà, i es va convertir en una important fàbrica d'armes de foc, passant a anomenar-se Kalkandelen (turc). La indústria va atraure molts treballadors i es va convertir en una ciutat. Després de les dues guerres mundials, Tetovo va quedar dins de Iugoslàvia i, més tard, de la República de Macedònia.

### Economia

En l'economia, Tetovo és una ciutat desenvolupada de Macedònia del Nord, amb presència d'empreses multinacionals (Ecolog International, Mercure Tetovo, Renova, Kipper). La ciutat s'està expandint com a àrea urbana i el 2017 patia problemes de planejament urbanistic i contaminació.

### Població per ètnia/nacionalitat

La ciutat és l'indret més multiètnic del país. A l'últim cens (2021), Tetovo comptava amb 84.770 habitants, on 60.460 eren albanesos, 15.529 macedonis, 1.885 gitanos, 1.746 turcs, 256 serbis, 189 bosnians i 11 valacs.

### Llengües

Els habitants parlen més d'una llengua diferent de la materna: macedoni, albanès, romaní, turc, serbi, croat i altres llengües menys representades, són usades actualment pels nadius i veïns de Tetovo.

## Referències

* ↑ «Mont Sharr» (en albanès; anglès; macedoni). Municipi i ciutat de Tetovo, 2025. [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ Thammy Evans, Philip Briggs, Bradt Travel Guides, 2019, North Macedonia, ISBN 1784770841, p. 164.
* ↑ «Història des de l'aspecte cultural» (en albanès; anglès; macedoni). Municipi i ciutta de Tetovo, 2025. [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «Tetovo» (en castellà-espanyol). TurismoMacedonia.es, 2025. [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «Kalkandelen» (en turc), 2025. [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «Tipping point: revealing the cities where exercise does more harm than good» (en anglès). The Guardian, 2017. [Consulta: 8 gener 2025].
* ↑ «Tetovo, North Macedonia, is one of the most multi-ethnic and multicultural cities in the Balkans.» (en anglès). https://www.balcanicaucaso.org/,+2022.+[Consulta: 8 gener 2025].

## Bibliografia

* The complete travel guide for Tetovo (Llibre electrònic) (en anglès). YouGuide Ltd. ISBN 9781837042104, 1837042101.

## Enllaços externs

* Història de la ciutat. History of the city of Tetovo (anglès)
# Esta noche...fiesta

Esta noche...fiesta va ser un programa de televisió, emès per Televisió Espanyola entre 1976 i 1977, amb direcció de Fernando Navarrete i presentació de José María Íñigo.

## Format

Inicialment titulat Martes noche, fiesta durant les seves tres primeres edicions, el programa comptava amb les actuacions en directe a la sala de festes Florida Park de Madrid.

## Història

Fita del programa va ser l'emissió en la nit del 15 de juny de 1977, coincidint amb la nit electoral dels primers comicis lliures que es van celebrar a Espanya en més de 40 anys. En aquesta ocasió es va emetre un programa especial, de major durada i que va comptar, entre d'altres, amb les actuacions de Julio Iglesias, Manolo Escobar, Karina, Trío Acuario, Lussón y Codeso, Bigote Arrocet, Isabel Pantoja, Rocío Jurado o Susana Estrada.

## Artistes convidats

Podem esmentar Miguel Bosé el 26 d'abril de 1977 en el seu debut professional davant les càmeres com a cantant, Raffaella Carrà, Lucio Battisti, Iva Zanicchi, José Luis Perales, Ornella Vanoni, Paloma San Basilio o Joan Baez. Especialment recordada va ser l'actuació en el programa de la folklòrica Lola Flores, que va interrompre la seva actuació en directe en adonar-se que durant l'actuació havia perdut un pendent, sol·licitant al públic la seva devolució en cas de trobar-lo, de la següent manera: «Perdón, pero se me ha caído un pendiente en oro. Bueno, ustedes me lo vais a devolver porque mi trabajito me costó. Muchas gracias de todo corazón pero el pendiente, Íñigo, no lo quiero perder, eh, por favor».

## Premis

José María Íñigo va obtenir el TP d'Or 1976 al Millor Presentador de televisió per la sevalabor al capdavant del programa.

## Referències

* ↑ PALACIO, Manuel. La televisión durante la Transición española. Cátedra, 2012. ISBN 978-84-376-3068-7. Arxivat 2014-12-05 a Wayback Machine.
* ↑ «Miguel Bosé». La Razón, 19-08-2012. Arxivat de l'original el 2012-10-23.
* ↑ VALENZUELA, Javier. Usted puede ser tertuliano (en español). primera. Península, 2011, p. 202-205. ISBN 978-84-9942-102-5 [Consulta: 2 juny 2011].

## Enllaços externs

* Informació sobre el programa
# Josep Maria March i Batlles

Josep Maria March i Batlles (Manresa, Bages, 20 de novembre de 1875 - Barcelona, 13 de març de 1952) va ser un jesuïta, historiador, bibliotecari i arxiver català.
Després d'estudiar a l'escola a Manresa, va ingressar a la Companyia de Jesús el 1893, i fou ordenat de sacerdot el 1908. Va estudiar a Humanitats i un any de Filosofia a Veruela, Magisteri a Saragossa i els altres dos anys de Filosofia i Teologia a Tortosa. Va exercir com a professor d'història de l'Església i de Patrologia, des del 1911, a la facultat de teologia de Tortosa i a la de Sarrià (Barcelona), fins que es va traslladar a la Universitat Pontifícia de Roma, on s'especialitzà en la història de la Companyia (El beato José Pignatelli y su tiempo, 1935-36) i sobre Lluís de Requesens i la seva família: El Comendador Mayor de Castilla Don Luis de Requesens en el gobierno de Milán (1946), Niñez y juventud de Felipe II (1952), que inclou la correspondència catalana d'Estefania de Requesens i Roís de Liori, La batalla de Lepanto y Don Luis de Requesens (1954). També va difonre l'autobiografia d'Ignasi de Loiola (1920). Tots aquests llibres contenen una gran quantitat de documentació, fruit de les seves recerques a l'Arxiu del Palau de Requesens, actualment dipositat al Centre Borja de Sant Cugat del Vallès. Els dos volums del seu estudi sobre Felip II reprodueixen una sèrie de documents, com les instruccions de Carles V al seu fill o la correspondència de l'emperador amb Juan de Zúñiga, tutor del príncep, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 «Josep Maria March i Batlles». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 12 maig 2018].
* ↑ O'Neill, Charles E. Diccionario histórico de la Compañía de Jesús: Infante de Santiago-Piatkiewicz. Universitat Pontifícia de Comillas, 2001, p. 2500. ISBN 978-84-8468-039-0 [Consulta: 12 maig 2018].
* ↑ «Josep Maria March i Batlles». Diccionari enciclopèdic d'historiografia catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Borràs, A.; Solà, F. de P.; Torelló, J.M.. Escriptors jesuïtes de Catalunya. Bibliografia 1931-1976, 1979.