OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El Turista Fallero

El Turista Fallero és una publicació valenciana de periodicitat anual. Va ser fundada el 1942 per Vicente Bayarri, sent la publicació degana de les dedicades a les Falles de València, i l'única publicació valenciana de caràcter anual en superar els 75 exemplars consecutius.
Al llarg dels anys la revista ha comptat per la realització de la seua portada amb artistes, il·lustradors i cartellistes com Rafael Raga, Vicente Lorenzo, José Martínez Mollá, Ramon Pla, Carlos Benavent, Carlos Corredera, David Moreno i Cecilia Plaza o Miguel Santaeulalia entre d'altres.
A partir dels anys noranta va patir problemes econòmics, i en la dècada de 2010 comptava amb 55 col·laboradors voluntaris. A partir de la decada dels 2000, començà a publicar també els esbossos de les Falles dels pobles de la Provincia de València on es planten Falles.

## Referències

* 1 2 3 Domínguez, Moisés. «Toda una vida de "Turista Fallero"». Levante-EMV, 28-02-2016.
* ↑ «El Turista Fallero, la revista decana de la Fiesta Fallera». Puertas Abiertas, CV Radio, 14-03-2017. [Consulta: 15 desembre 2018].
* ↑ «Ramon Pla El Turista Fallero» (en castellà). Ramon Pla. Arxivat de l'original el 2018-12-16. [Consulta: 14 desembre 2018].
* ↑ «El Turista Fallero arriba al carrer». Junta Central Fallera. [Consulta: 16 desembre 2018].
* ↑ «El Turista Fallero y el Extra de Actualidad Fallera ya en la calle» (en castellà). Junta Central Fallera. [Consulta: 14 desembre 2018].
# El contractista

El contractista (originalment en anglès, The Contractor) és una pel·lícula de thriller d'acció estatunidenca del 2022 dirigida per Tarik Saleh en el seu debut cinematogràfic en anglès. La pel·lícula és protagonitzada per Chris Pine, Ben Foster, Gillian Jacobs, Eddie Marsan, J. D. Pardo, Florian Munteanu i Kiefer Sutherland. El rodatge va començar a Europa, inclòs Fort Bragg, l'octubre de 2019 i es va acabar amb el rodatge a finals de 2019. S'ha doblat i subtitulat al català.
El contractista es va estrenar als cinemes i a la carta als Estats Units l'1 d'abril de 2022 per Paramount Pictures i STXfilms. La pel·lícula va rebre crítiques contradictòries, i va recaptar 2,1 milions de dòlars a taquilla. L'11 de novembre es va incorporar al catàleg de la plataforma Amazon Prime Video amb el doblatge i subtítols en català.
El doblatge va ser produït per International Soundstudio i dirigit per Antoni Forteza a partir de la traducció de Martí Mas. Compta amb les veus de Manel Gimeno (James Harper), Núria Trifol (Brianne Harper), Elena Barra (Jack) i Roger Pera (Mike Hawkins), entre d'altres.

## Repartiment

| Personatge | Intèrpret | Doblatge en català |
| James Harper | Chris Pine | Manel Gimeno |
| Mike Hawkins | Ben Foster | Roger Pera |
| Brianne Harper | Gillian Jacobs | Núria Trifol |
| Jack | Sander Thomas | Elena Barra |
| Virgil | Eddie Marsan | Àlex Meseguer |
| Eric | J. D. Pardo | |
| Rusty Jennings | Kiefer Sutherland | Juan Antonio Bernal |
| Kauffman | Florian Munteanu | |
| Katia | Nina Hoss | Maria del Mar Tamarit |
| Sylvie | Amira Casar | Isabelle Bres |
| Salim | Fares Fares | Carles di Blasi |
| Roberts | Cory Scott Allen | Luis Grau |

## Referències

* ↑ Grobar, Matt. «STXfilms Pushes Back Dates For Drama 'National Champions' And Thriller 'Violence Of Action'; Latter Film Starring Chris Pine & Ben Foster Gets New Title», 10-11-2021. [Consulta: 10 novembre 2021].
* ↑ White, James. «Chris Pine On For Violence Of Action». Empire, 05-12-2019.
* ↑ Blaga, Iulia. «Violence of Action Starring Ben Foster and Chris Pine to Be Shot in Romania'», 06-11-2019.
* ↑ Kay, Jeremy. «Eddie Marsan, Germany's Nina Hoss join thriller 'Violence Of Action' (exclusive)», 10-12-2019.
* ↑ «El contractista». Desdelsofà.cat. [Consulta: 12 novembre 2022].
* ↑ Hipes, Patrick. «'Violence Of Action' Starring Chris Pine Lands U.S. Deal At STXfilms», 18-02-2021. [Consulta: 18 febrer 2021].
* ↑ «The Contractor» (en anglès). [Consulta: 12 novembre 2022].
* ↑ «Informatiu 3/24». [Consulta: 12 novembre 2022].
* 1 2 «Fitxa de doblatge El Contractista». Eldoblatge.com. [Consulta: 12 novembre 2022].
# Elisa Lispector

Elisa Lispector -nascuda com a Leia Lispector- (Savran, Ucraïna, 24 de juliol de 1911-Rio de Janeiro, 6 de gener de 1989) fou una escriptora, professora i feminista brasilera de línia introspectiva que expressà amb els seus texts, les dificultats de l'existència; publicà novel·les i contes. Igual que la seua germana i també escriptora Clarice Lispector, algunes de les seues obres es caracteritzen per l'exacerbació de l'espai interior i la ruptura de la trama, tot i que de manera menys pronunciada.

## Vida i obra

Iniciada la Revolución russa de 1917, la família Lispector fou objecte de persecució: es refugien als pobles interiors d'Ucraïna. El 1920, embarquen cap a Brasil, i arriben a Maceió en març de 1922.
El 1925, es traslladen a Recife. Formada a l'Escola Normal, Elisa treballa com a professora infantil alguns anys; més tard, i ja a Rio de Janeiro, s'incorpora a l'administració pública federal. Durant aquesta època, col·laborar també en revistes literàries.
El 1945 publica la novel·la Além da fronteira, punt de partida d'una extensa obra marcada pels records de fugides i persecucions del passat i un sentit de perpetu desterrament. Fou inclosa dins del grup d'escriptores de la «nova literatura brasilera» de la dècada de 1940, entre Helena Silveira (1911-1988), Ondina Ferreira (1909), Elsie Lessa (1914-2000), entre d'altres.
Amb la publicació d'O muro de pedras, obra on comenta temes recurrents de l'existencialisme, que fou lloada per la crítica, rep els premis José Lins do Rego (1963) i Coelho Neto de l'Acadèmia Brasileira de Lletres (1964).
D'altra banda, debuta com a contista anys més tard —només al 1970— amb la publicació de Sangue no sol, a què seguirien Inventário (1977) i O tigre de Bengala (1985), pel qual rep el Premi Pen Club al 1986.
Mor el 6 de gener de 1989 a Rio de Janeiro, on havia establert la residència.

## Obres
### Novel·la

* Além da fronteira (1945).
* No exílio (1948).
* Ronda solitária (1954).
* O muro de pedras (1963).
* O dia mais longo de Thereza (1965).
* A última porta (1975)
* Corpo-a-corpo (1983).

### Conte

* Sangue no sol (1970).
* Inventário (1977).
* O tigre de Bengala (1985).

## Referències

* ↑ Moser, Benjamin. Why This World:A Biography of Clarice Lispector (en anglés). Oxford University Press, 2009, p. 496. ISBN 978-019-974-392-6.
* ↑ Mautner Wasserman, Renata R. Central at the Margin: Five Brazilian Women Writers (en anglés). Bucknell University Press, 2007, p. 214. ISBN 978-083-875-674-4.
* 1 2 Sadlier, Darlene J. One Hundred Years After Tomorrow: Brazilian Women's Fiction in the 20th Century (en anglés). Indiana University Press, 1992, p. 241. ISBN 978-025-320-699-2.
* ↑ Nina, Claudia. A palavra usurpada: exílio e nomadismo na obra de Clarice Lispector (en portugués). EDIPUCRS, 2003, p. 182. ISBN 978-857-430-384-0.
* ↑ Ruffato, Luiz; Averbuck. Vinte e cinco mulheres que estão fazendo a nova literatura brasileira (en portugués). Editora Record, 2004, p. 350. ISBN 978-850-106-970-2.
# Katak, la petita balena

Katak, la petita balena (títol original en francès, Katak, le brave béluga) és una pel·lícula d'animació canadenca de 2023 dirigida per Christine Dallaire-Dupont i Nicola Lemay. La pel·lícula se centra en Katak, un jove beluga que viu al fiord de Saguenay i que té fama de tenir un desenvolupament tardà, ja que encara és gris i no s'ha tornat blanc com la majoria de belugues de la seva edat; amb ganes de demostrar la seva maduresa i coratge, s'embarca en una recerca per trobar el seu avi al mar del nord. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula es va estrenar tant en anglès com en francès, amb Ginette Reno com a únic membre del repartiment que va doblar el mateix personatge en ambdós idiomes.
La producció de la pel·lícula es va anunciar per primera vegada el 2020, sota el títol provisional Beluga Blues.

## Referències

* ↑ Cath Clarke, "Katak: The Brave Beluga review – gentle whale tale with a Watership Down ending". The Guardian, August 7, 2023.
* ↑ Amélie Revert, "«Katak, le brave béluga»: très chère mer". Le Devoir, February 24, 2023.
* ↑ «Katak: The Brave Beluga». Goita què fan, ara!. [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ Mercedes Milligan, "Quebec’s ‘Katak the Brave Beluga’ Surpasses $1.5M Box Office Across Canada". Animation Magazine, March 30, 2023.
* ↑ Mercedes Milligan, "SODEC Dives in with Support for 10th Ave’s ‘Beluga Blues'". Animation Magazine, May 15, 2020.
# Fenice (Epir)

Fenice (llatí Phoenice; grec antic, Φοινίκη Phoinike) fou una ciutat de Caònia a l'Epir, al nord de Butrot. Actualment, forma part de d’Albània i s'anomena Finiq.
Polibi la descriu el 230 aC com la més rica i poderosa de les ciutats de l'Epir; en aquest any fou conquerida pels il·liris ajudats per grups de gals mercenaris. Quan els epirotes van anar al rescat de la ciutat una sortida dels il·liris de l'interior els va sorprendre i els va causar una forta derrota.
A la ciutat es va negociar uns anys després el tractat de pau, el tractat de Fenice, entre els romans i Filip V de Macedònia, al final de la primera guerra Macedònica.
Quan el senat romà va ordenar la destrucció de totes les ciutats epirotes, Fenice es va escapar d'aquesta desgràcia per la influència de Càrops, un dels seus ciutadans. És esmentada per Claudi Ptolemeu i Hièrocles (al segle VI) i fou restaurada per Justinià I.

## Referències

* ↑ Lazenby, J. F.. Hannibal's war : a military history of the Second Punic War. Oklahoma paperbacks ed. Norman: University of Oklahoma Press, 1998. ISBN 0-8061-3004-0.
* ↑ «Phoeni'ke». A: William Smith. Dictionary of Greek and Roman Geography, illustrated by numerous engravings on wood. Londres: Walton and Maberly & John Murray, 1854.
# Augustus Desiré Waller

Augustus Desiré Waller (12 de juliol de 1856 a l'11 de març de 1922) va ser un fisiòleg del Regne Unit, membre de la Royal Society i fill d'Augustus Volney Waller. Va néixer a París, França.
Va estudiar medicina a la Universitat d'Aberdeen, on es va graduar el 1878 i va obtenir el seu doctorat en 1881. El 1883 va esdevenir professor de fisiologia a la London School of Medicine for Women. Mentre estava allà, va conèixer a la seva dona, Alice Palmer, una de les seues alumnes i filla de George Palmer, advocat i diputat, fundador de les fabriques de galetes Huntley & Palmer.
El 1884 es va convertir en professor de fisiologia a l'Hospital St Mary Hospital de Londres. El 1887 va utilitzar un electròmetre capil·lar per gravar el primer electrocardiograma humà.
Va crear la primera màquina ECG pràctica amb elèctrodes de superfície. Va fer conferències sobre aquest tema, per tot Europa i Amèrica, sovint usant el seu gos Jimmy en les seves demostracions ECG. Inicialment, Waller no pensava que els electrocardiogrames s'utilitzessin als hospitals. No obstant això, finalment, altres fisiòlegs, com Willem Einthoven i Thomas Lewis van mostrar a Waller que les gravacions sobre placa fotogràfica podien ajudar a diagnosticar les malalties del cor. El 1917, pocs anys abans de la seva mort, Waller va publicar un estudi de més de 2000 traces de malalties del cor.
Va ser nomenat Fullerian Professor of Physiology el 1896 començant el 13 de gener de 1897.
Va morir a Londres, després de patir dos cops.

## Referències

* ↑ George Edward Burch; Nicholas P. DePasquale A History of Electrocardiography. Norman Publishing, 1990, p. 28–. ISBN 978-0-930405-21-2.
* 1 2 «Augustus Waller».
* ↑ Cope, Z «Augustus Desiré Waller (1856-1922)». Història mèdica, 17, 4, 1973, pàg. 380–385. DOI: 10.1017 / s0025727300018998. PMC: 1081500. PMID: 4606255.
* 1 2 «Augustus Désiré Waller (1856-1922)». Arxivat de l'[http: //www.sciencemuseum.org.uk/broughttolife/people/augutuswaller original] el 2016-08-09.
* 1 2 Besterman E, Creese R.. Waller - pioner de l'electrocardiografia. 42. British Heart Journal, juliol de 1979, p. 61–64. DOI / hrt.42.1.61 10.1136 / hrt.42.1.61.
* ↑ Henderson, John. Servidors de Medicina: Augustus Waller, fisiòlegs de pares i fills. 98. Revista de la Royal Society of Medicine, 2005-04-01, p. 185–186. DOI / jrsm.98.4.185-a 10.1258 / jrsm.98.4.185-a.
* ↑ Lockyer «Augustus D. Waller va nomenar el professor Fullerian». A: [https: //books.google.cat/books? Id = HBBAAQAAMAAJ & pg = PA11 Nature]. 55, 5 de novembre de 1896, p. 11.

## Bibliografia

* Sykes AH. «Waller, Augustus Désiré (1856–1922)». Oxford Dictionary of National Biography, online edition. Oxford University Press, 2004. DOI: 10.1093/ref:odnb/38099. [Consulta: 28 juny 2010].

## Vegeu també

* Étienne-Jules Marey
* Electrocardiografia Arxivat 2019-07-25 a Wayback Machine.
* Sistema de conducció elèctrica del cor
* Diagrama de Wiggers
* Electrocardiografia
* Triangle d'Einthoven
* Galvanòmetre d'Einthoven
* Galvanòmetre
* Degradació walleriana
* Syndrome de Wellens
# Cugula

La cugula és una gramínia del gènere Avena. El terme "cugula" és un nom genèric que comprèn tres espècies estretament emparentades. Aquestes plantes es consideren com a mala herba en els camps de cereals.

## Taxonomia

S'han descrit tres entitats taxonòmiques:
* Avena fatua, la més comuna
* Avena sterilis sbsp sterilis
* Avena sterilis sbsp ludoviciana.

## Distribució

General a tot Europa allà on es conreen cereals, s'ha estès molt involuntàriament per la mà de l'home en sembrar llavors de cereals collides en camps infestats de cogula.
A les nostres contrades es troba arreu entre el nivell del mar i els 1.400 metres, zona que coincideix amb la del conreu de cereals. També hi ha altres espècies molt similars dins del gènere "Avena" que normalment creixen en erms i vores de camins i no dins dels camps de cereals.

## Descripció

És una planta herbàcia anual, de 50 a 120 cm d'alçària, amb fulles en forma de cinta, fa una inflorescència en forma de panícula que acaba desprenent-se sencera quan madura cosa que la diferencia de la civada (a la qual s'assembla molt) que cada llavor es desprèn individualment. Els noms científics de fatua sterilis i ludoviciana (boja) es refereixen al fet que semblen que no tinguin gra (en realitat cau ràpid de l'espiga)

## Cicle vegetatiu

Coincideix amb el cicle dels cereals cultivats, germina a la tardor i madura la llavor a principi d'estiu. A simple vista costa de distingir dels altres cereals i només quan ja està espigada destaca per ultrapassar en alçària als cereals i, en el cas que el cereal conreat no sigui la civada, perquè floreix en panícules i no en espiga com fan el blat, ordi i sègol. Una caràcterística remarcable de les seves llavors és que tenen un cert moviment activat per diferències en la humitat que permet que la llavor s'enterri als camps pràcticament sola. És una planta que ocupa molta superfície dins la parcel·la i durant molts anys. No és una planta especialment nitròfila ni termòfila.

## Control

És molt difícil, ja que es tracta de combatre un cereal dins d'un camp també de cereals. La primera mesura és tractar que la llavor de cereal que se sembra no tingui llavors de cugula. Hi ha en el mercat herbicides específics que només serveixen contra aquesta mala herba i resulten molt cars malgrat que són molt efectius.

## Referències

* ↑ Taberner, Andreu; Plaza, Trinidad. Guia per al control de les males herbes. Generalitat de Catalunya, Departament d'Agricultura, Alimentació i Acció Rural, 2006. ISBN 9788439373.
# Google Alertes

Google Alertes és una eina gratuïta que permet als usuaris i usuàries rebre notificacions automàtiques quan es publica contingut nou a Internet relacionat amb termes de cerca específics que han configurat prèviament. Aquest servei, proporcionat per Google, rastreja fonts com notícies, blogs, webs, vídeos i fòrums, i envia les alertes per correu electrònic o com a enllaços en línia. Fins al tancament d'iGoogle, també era possible visualitzar aquestes alertes directament des de la seva interfície personalitzada.
Google Alerts funciona rastrejant el contingut publicat en diverses fonts i identificant coincidències amb els termes de cerca configurats per les persones usuàries. Ofereix sis tipus d'alertes específiques, com ara les generals, que combinen diverses categories, o les dedicades exclusivament a notícies, blocs, vídeos o grups. Les notificacions es poden rebre amb diferents freqüències —immediates, diàries o setmanals— segons les preferències definides, i es presenten en format HTML o text pla. Aquesta eina és útil per seguir temes d'interès, monitorar marques o gestionar reputacions en línia, ja que permet reaccionar ràpidament a la informació rellevant. Els usuaris poden personalitzar les alertes seleccionant l'idioma, la regió i la quantitat de resultats desitjada, fet que fa de Google Alerts una opció flexible i accessible per mantenir-se al dia amb el flux constant d'informació a internet.

## Referències

* ↑ «Les TIC a les organitzacions intensives en coneixement.». uoc.edu.
* ↑ «Descubre Google Alerts (2024) | 💥Digitalvar💥» (en espanyol europeu). [Consulta: 28 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Lloc oficial
* Preguntes freqüents
* Llibreria PHP
# Gustaf Cederström

Gustaf Cederström (suec: Gustaf Olof Cederström) (Parròquia de Klara, 12 d'abril de 1845 - Estocolm, 20 d'agost de 1933) va ser un pintor suec especialitzat en escenes històriques i retrats.

## Biografia

El seu pare, Carl Emanuel Cederström (1804-1892) va ser un oficial naval i la seva mare, Theresine (1815-1873), va ser una pintora aficionada. El seu interès per la història va començar quan encara era molt jove i va descobrir que un dels seus avantpassats havia participat en l'escaramussa de Bender.
Al principi, va planejar seguir els passos del seu pare i seguir una carrera militar. El 1864, va ser assignat a un regiment d'infanteria a Värmland com a sublöjtnant però, sempre que va poder, també va prendre classes d'art a la Reial Acadèmia Sueca de Belles Arts. El 1870, va decidir renunciar al seu encàrrec i esdevenir artista. Més tard, va estudiar amb Ferdinand Fagerlin a Düsseldorf i Léon Bonnat a París, on va optar per establir-se el 1873.
El seu primer èxit va arribar a l'Exposició Universal de París (1878), on va mostrar una escena una mica romanticitzada amb el cos del difunt rei de Suècia, Carles XII, que es portava a casa. Li va portar una medalla i va ser comprada pel Gran Duc rus Constantí, però va ser retornada a Suècia després de la Revolució Russa i ara s'exhibeix al Konstmuseum de Göteborg. Més tard aquell mateix any, va ser elegit membre de la Reial Acadèmia i es va casar amb Amalia Katarina Jaeder. La seva filla, Carola Cederström (1878-1954), també esdevingué pintor.
Va ser nomenat professor de l'Acadèmia l'any 1887, i va ser-ne el director de 1899 a 1911. El 1894, es va involucrar en un projecte per pintar escenes històriques per a l'escala del Nationalmuseum, però va sorgir un conflicte sobre el tema amb Carl Larsson, l'altre artista proposat per al projecte, i finalment va rebutjar l'encàrrec. El 1906, va crear escenes per al Royal Dramatic Theatre.
També va ser autor. Les seves obres més conegudes són una autobiografia, En gammal konstnärs minnen (Memòries d'un vell artista, 1926) i Gammalt och nytt (Vell i nou, 1929).

## Pintures seleccionades

* Carola asseguda al sofà
* David i Goliath
* Reclutament de sergents
* Portant a casa el cos del rei Carles XII

## Referències

* 1 2 Svensk uppslagsbok, Malmö 1930
* ↑ Göteborgs konstmuseum
* 1 2 Svensk uppslagsbok, Malmö 1939
* ↑ Gustaf Olof Cederström Konstnärslexikonett Amanda
# Hans Hirtz

Hans Hirtz (1410 $^{(Gregorià)}$ - Estrasburg, 1466 $^{(Gregorià)}$) o Hirtze va ser un pintor alemany dl'període gòtic tardà, reconegut com un pintor important pels historiadors de l'art ja al segle xvi. Va estar actiu entre 1421 i 1463 a Estrasburg i altres zones de l’Alt Rin. Els seus anys de naixement i mort són desconeguts, encara que una referència a la seva vídua en un document de 1466 mostra que va morir abans d'aquesta data; el document mostra que es va tornar a casar amb l'artista de vitralls d'Estrasburg Peter Hemmel.

## Mestre de la passió de Karlsruhe?

Pot ser identificable amb el pintor conegut com el Mestre de la Passió de Karlsruhe, el nom d'un artista destacat de l'escola del gòtic tardà de l'Alt Renà. Datats cap a l'any 1450, sis panells de la Passió de Karlsruhe es troben ara a la Staatliche Kunsthalle Karlsruhe i un dels depòsits de Crist es troba ara al Wallraf-Richartz-Museum de Colònia.

## Referències

* ↑ Einem, Herbert Von «Aufgaben der Kunstgeschichte in der Zukunft». Zeitschrift für Kunstgeschichte, 5, 1, 1936, pàg. 1. DOI: 10.2307/1481010. ISSN: 0044-2992.
* ↑ Picture of the Week - Master of the Karlsruhe Passion Arxivat 2021-01-24 a Wayback Machine. (accessed January 2017)
# Impost directe

Un impost directe és un tipus d'impost que grava directament la renda o patrimoni personal, sense tenir en compte les seves despeses. Els impostos directes poden ser progressius (paga un percentatge major qui té major renda), proporcionals (tothom paga el mateix percentatge de la seva renda) o regressius (qui té major renda paga un percentatge menor d'aquesta), tot i que aquests últims són rars. Els impostos indirectes, en canvi, són sempre regressius i graven els serveis o productes que es poden comprar independentment de la renda de qui paga.
Entre els impostos que graven les rendes de manera directa, hi ha el que els contribuents són persones físiques, com és l'impost sobre la renda de les persones físiques, i el que grava la renda de les persones jurídiques constituïdes com a societats, l'impost de societats. Altres impostos directes són: l'impost sobre el patrimoni, l'Impost sobre Successions i Donacions, l'impost sobre plusvàlua o impost sobre l'increment de valor dels terrenys de naturalesa urbana i l'impost sobre bens immobles

## Referències

* ↑ «impost directe». enciclopèdia.cat. [Consulta: 10 setembre 2018].
* ↑ «Impost sobre la renda de les persones físiques. Agència Tributària de Catalunya». [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ «Impost sobre successions i donacions. Agència Tributària de Catalunya». [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ «Impuestos que gravan la adquisición, tenencia y transmisión de la vivienda habitual en la Europa de los quince» (en castellà). Vlex. [Consulta: 12 octubre 2023].
* ↑ Ferrer Vidal, coordinadora i altres autors, Diana. Tratado sobre la imposición directa 5ª edición (en castellà). J.M Bosch, 2019-09-01. ISBN 978-84-947402-9-9.
# Jean Brenner

Jean Brenner (Mülhausen, 23 d'abril de 1937 - Mülhausen, 21 de febrer de 2009) va ser un pintor de Mulhouse, França.

## Vida i obra

Brenner provenia d'una família d'artistes d'Alsàcia; el seu pare Josep era el professor de dibuixos tèxtils. L'any 1956, Jean Brenner va començar els seus estudis a l'Ecole municipale des Beaux Arts. De 1960 a 1962, va viatjar pel nord d'Àfrica. El 1964 va estudiar a l'Ecole des Arts Décoratifs d'Estrasburg. Brenner es va convertir en professor d'art en aquella escola, abans de dedicar-se a un treball intensiu d'estudi per preparar la seva primera exposició internacional. La seva obra es va mostrar el 1971 a la ciutat de Nova York (dues vegades) i Berlín. Va rebre la Palma d'Or de les Belles Arts a Monte-Carlo el 1972 i va exposar a Roma.
Des d'aleshores, han seguit moltes més exposicions i honors. Va fer la seva primera exposició i retrospectiva a la seva ciutat natal de Mulhouse al Musée des Beaux Arts de la Villa Steinbach a la tardor de 2008.
Els mitjans de Brenner són molt diversos, incloent tècniques com el gravat, la litografia, el collage i la fotografia. Les seves pintures van des de bodegons amb flors i paisatges plens fins a retrats abstractes en blanc i negre. Algunes de les seves obres fan referència a Cézanne i Monet. Parlava amb fluïdesa francès, alemany, anglès i el seu alsacià natal.
Jean Brenner va morir el febrer de 2009.

## Premis

* 1972 Palma d'Or de les Belles Arts, Monte-Carlo

## Referències

* ↑ Mulhouse Musée des Beaux-Arts / Exposition Arxivat 2009-04-13 a Wayback Machine., Rétrospective Jean Brenner, dna, Dernières Nouvelles D'alsace, 2008-09-25
* ↑ Mulhouse Nécrologie / Décès du peintre Jean Brenner Arxivat 2009-08-19 a Wayback Machine., Une oeuvre foisonnante, dna, Dernières Nouvelles D'alsace, 2009-02-26