# Siegfried Bosch

Siegfried Bosch (1916 - 1940) fou un advocat, periodista i historiador.
Va néixer al carrer de l'Hospital de Barcelona el dia 7 de setembre de 1916 i es llicencià en Dret a la Universitat de Barcelona l'any 1936. D'ideologia catalanista i republicana, fou militant de la Federació Nacional d'Estudiants de Catalunya (FNEC) i proper al partit Acció Catalana Republicana. Com a membre de l'Associació d'alumnes de la Facultat de Dret participà en el Congrés Jurídic Català celebrat el maig de 1936 i organitzà la mostra de textos jurídics de l'antic Dret Català al paranimf de la Universitat. En el marc de l'esmentat Congrés, i conjuntament amb Manuel Cruells i Pifarré, edità el catàleg de l'exposició de documents jurídics de l'arxiu de Poblet. El mateix any organitzà un cicle de conferencies sobre la Universitat de Barcelona a l'Ateneu Barcelonès.
De ben jove s’interessà per diferents aspectes de la història de Catalunya i molt particularment per l’època medieval. En destaquen les recerques sobre el Tirant lo Blanc, el mite de Sant Jordi, l’aplicació del Decret de Nova Planta i el Sometent a Catalunya durant el segle XIX. Entre les seves aportacions més significatives cal citar un treball dedicat a la bruixeria, d’autoria conjunta amb Francesc Carreras Candi. El conjunt de documents sobre aquests temes es troben dipositats a l’Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona.
Una de les aportacions més rellevants de Bosch fou fer notar possibles relacions o influències de Les mil i una nits en novel·les medievals catalanes. Aquesta tesi l’exposà en un extens estudi que no arribà a publicar en vida. No obstant, després de la Guerra Civil, Ramon Aramon com a secretari de l’Institut d’Estudis Catalans, el donà a conèixer, a començament de la dècada dels anys cinquanta, a la revista Estudis Romànics. Una de les novel·les analitzades és el Tirant lo Blanc, on Bosch assenyala paral·lelismes entre el capítol que conté la proposició de matrimoni del Gran Turc a Carmesina (Cap. 178) amb la història del “Rei Omar an-Numan i dels seus dos fills Sarkan i Daw al-Makan", nits 44 a 145; proposta que ha estat recollida en diverses publicacions posteriors. Això no obstant, hi ha autors que qüestionen aquestes influències, argumentant que és molt difícil que Joanot Martorell conegués aquests passatges de Les mil i una nits, ja que tot sembla indicar que no foren incorporats al text àrab fins al segle XVI. Per la seva banda, Joan Fuster destacà que Bosch, de manera general, no relaciona prou bé l’ambient orientalitzant del Tirant amb la procedència valenciana de l’autor de la novel·la. Una altra possible relació que mostra Bosch és la conversió al cristianisme del rei Escariano de Barbària (Cap. 329) i la de Gra-de Corall a l’islam descrita a la nit 143. Aquesta conversió d’una religió a una altra, s’ha relacionat amb les idees de Ramon Llull, expressades en el seu llibre Doctrina Pueril, en el sentit que una bona prèdica pot convertir els sarraïns al cristianisme. Una altra obra en què Bosch trobà influències de Les mil i una nits, és en la novel·la breu Història de Jacob Xalabín, escrita a la primeria del segle XV i d’autor desconegut. Un primer exemple fa referència a la “Història de Qamar al-Zaman i la princesa Budür, la lluna de mel més bella d’entre totes les llunes”, que ocupa des de la nit 170 fins a la 236, relats que formen part de les llegendes persa-indostàniques. Un segon cas es refereix a la narració “Història de Baybars i dels capitans de policia”, concretament la contada per l’onzè capità que correspon a la nit 952. Aquestes analogies han estat recollides al llibre History of Yakub Çelebi.
L'any 1933, Bosch s'incorporà com a redactor a la revista Universitat Catalana -publicació adherida a la Fédération Universitaire Internationale-, de la que posteriorment en fou director. L'any 1935 inicià una intensa col·laboració amb el diari La Publicitat, a la secció Les Lletres i les Arts, com a crític literari. Durant la Guerra Civil, a partir de setembre del 1937 i des del front de Madrid com a corresponsal de guerra hi publicà una sèrie de cròniques sota el títol genèric "De la lleva catalana del 1937".
El juny de 1937 s'incorporà al grup de transmissions del Tercer Cuerpo de Ejército ubicat a Tielmes de Tajuña, i posteriorment, el mes de desembre, fou destinat al Tribunal Militar Permanente de la mateixa unitat com a soldat lletrat. El 6 d’abril de 1939, tot just acabada la Guerra Civil, la justícia militar obrí un procediment sumaríssim d’urgència contra Bosch com a instructor de l'esmentat Tribunal per un delicte de Adhesión a la Rebelión. El 20 d’agost de 1939 la Policia de Barcelona emeté una ordre de cerca i captura i el 27 de juny de 1940 s’ordenà la publicació a la premsa de Madrid i Barcelona d’una requisitòria per tal que comparegués davant del jutge. Totes aquestes gestions resultaren infructuoses, ja que Bosch romangué amagat a Barcelona, fins que a mitjans d’octubre, greument malalt de tuberculosi, retornà al domicili familiar on morí el 13 de novembre de 1940.

## Referències

* ↑ «Siegfried Bosch». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Catàleg de l'exposició de documents jurídics de l'arxiu de Poblet. Siegfried Bosch, Manuel Cruells. Congrés Jurídic Català 1936
* ↑ Conferencies sobre la Universitat de Barcelona: organitzades per l'Associació Professional d'Estudiants de Dret, i donades a l'Ateneu Barcelonès, Altés, 1935
* ↑ 1. "Sant Jordi en la cavalleria catalana", Siegfried Bosch, Butlletí del Centre Excursionista de Catalunya, 1936, 492, 172-182; 2. "Les partides i els textos catalans didàctics sobre cavalleria", Siegfried Bosch, a Homenatge a Antoni Rubió i Lluch: miscel·lània d'estudis literaris, històrics i lingüístics, vol. 3, 1936; 3. "El testament sagramental", Siegfried Bosch, Universitat Catalana, 1933, 2(16), 8-9; 4. "Repte desafiament i duel", Siegfried Bosch, Universitat Catalana, 1934, 2(25), 77-78)
* ↑ "Desafiaments a Catalunya en el segle XVI", Francesc Carreras Candi i Siegfried Bosch, Butlletí de l'Acadèmia de Bones Lletres, 1936, 39-64
* ↑ «Ingrés del fons personal de Siegfried Bosch i Pardo a l’Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona | Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona». [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ A la secció Abans d'ara de Josep M. Casasús, al diari ARA del 27 de setembre de 2024, es fa ressò d'aquesta donació i reprodueix l'article de Bosch, "De la lleva catalana del 1937. Bohèmia de guerra" aparegut a La Publicitat l'11 de setembre de 1937.
* ↑ 1." Les fonts orientals del Tirant lo Blanch", Siegfried Bosch, Estudis Romànics, 1949-1950, 2, 1-50 2. "La batalla a ús e costum de França en el Tirant lo Blanch", Siegfried Bosch, Estudis Romànics, 1951-1952, 3, 99-101
* ↑ Perujo Melgar, Joan Maria. La coherència estructural del Tirant lo Blanch (en català). Alacant: Institut de Cultura Juan Gil-Albert, 1995, p. 124-126. ISBN 84-7784-177-2.
* ↑ Associació Internacional de Llengua i Literatura Catalanes, XXXI. Miscel·lània Germà Colón (en català). Edicions de l'Abadia de Montserrat, 1994, p. 108. ISBN 9788478266746.
* ↑ Boehne, Patricia J. Dream and Fantasy in 14th and 15th Century Catalan Prose (en anglès). Ediciones Hispam, 1975. ISBN 9788485044061.
* ↑ Alemany Ferrer, Rafael «L'aportació de María Jesús Rubiera a la catalanística». Homenaje/Homenatge a María Jesús Rubiera, 1993-1994, pàg. 116-118.
* ↑ Anyó i Oliver, Joaquim «Entorn de Tirant lo Blanc a Constantinoble». Estudis de llengua i literatura catalanes, XLVII. Miscel·lània Joan Veny 3, 2003, pàg. 65-84.
* ↑ Ferrando Simón, Mireia. Joan Fuster. Escrits sobre Tirant lo Blanc (en català). València: Publicacions de la Universitat de València, 2023. ISBN 9788411182515.
* ↑ Piera, Montserrat «Llull i el concepte de la croada evangelitzadora al Tirant lo Blanc de Martorell». Actes de l'onzè col·loqui Internacional de Llengua i Literatura catalanes, 1998, pàg. 113-128.
* ↑ Anònim. Història de Jacob Xalabín. A cura de Lola Badia. Barcelona: El Garbell. Edicions 62, 1982. ISBN 84-297-1822-2.
* ↑ Bayo Julve, Juan Carlos. Història de Jacob Xalabín / History of Yakub Çelebi (en català / anglès). Verlag Ferdinand Schöningh, 2015. ISBN 9789004302723.
* ↑ 1. La Publicitat, 19 de setembre de 1935, p. 4 “Sobre una poesia de Pere Serafí” 2. La Publicitat, 8 d'octubre de 1935, p. 4 “Erudició i vulgarització” 3. La Publicitat, 7 de gener de 1936, p. 2. “La fi d'una polèmica. Ausiàs March, català de València” 4. La Publicitat, 23 de febrer de 1936, p. 2. “Iniciació a la bruixeria” 5. La Publicitat, 20 de març de 1936, p. 2. “Fondation et histoire du Collège Royal de Chirurgie de Barcelone”, de Cardoner i Planes 6. La Publicitat, 4 d'abril de 1936, p. 2. “El cavaller de lleó i l'occidor d'un Alà” 7. La Publicitat, 13 de juny de 1936, p.2. "El corà a Catalunya". 8. La Publicitat, 25 de juny de 1937, p. 3. "La dualitat d'autors de Tirant lo Blanch". 9. La Publicitat, 20 d'agost de 1938, p. 3. “Bacus a la literatura”
* ↑ 1. La Publicitat, 4 d'agost de 1937, p. 1. “A propòsit d'unes publicacions recents. La demagògia i la història” 2. La Publicitat, 11 de setembre de 1937, p. 1. “Bohèmia de guerra” 3. La Publicitat, 27 d'octubre de 1937, p. 3. “La destrucció d'un patrimoni històric. Documentació d'arxiu” 4. La Publicitat, 26 de desembre de 1937, p. 1. “Notes del domèstic” 5. La Publicitat, 7 de gener de 1938, p.8. “La segona reconquesta. Moros i cristians” 6. La Publicitat, 24 de març de 1938, p. 4. “Un tema clàssic. Sobre les armes i les lletres” 7. La Publicitat, 22 de juny de 1938, p. 3. “De la lleva catalana del 1937” 8. La Publicitat, 19 de juliol de 1938, p. 6. “Quatre instantànies de guerra” 9. La Publicitat, 2 de setembre de 1938, p. 3. “Notes de guerra. Els fugitius de l'Espanya Blava”
* ↑ Centro Documental de la Memoria Histórica. Salamanca. Ministerio de Defensa Nacional. Concurso de Tenientes Auditores en Campaña. Expediente: Siegfried Bosch Pardo
* ↑ Archivo General e Histórico de Defensa. Madrid. Procedimiento sumarísimo de urgencia nº 416, contra los componentes del Tribunal Permanente del III Cuerpo de Ejército.