OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Daniel Crespo

Daniel Crespo (Barcelona, 1959) és un físic català, rector de la Universitat Politècnica de Catalunya (UPC) des de 2021.

## Trajectòria

Llicenciat en Física per la Universitat de Barcelona (1984) i doctor per la UPC (1994). Treballa com a professor de la UPC des de 1987, sent catedràtic de Física des de 2010.
La seva línia de recerca principal és l'estudi de les propietats mecàniques i l'estabilitat física (processos de relaxació i cristal·lització) i química (resistència a la corrosió) dels materials metàl·lics amorfs. El 2021 havia publicat més de 100 articles en revistes científiques i dirigit 10 tesis doctorals. Des de 1998 ha estat investigador principal de successius projectes de finançament del Plan Estatal de Investigación Científica y Técnica y de Innovación, i un projecte ERA-Net de la Comunitat Europea. Va dirigir un projecte de transferència tecnològica de mecànica de fluids el 2004.
Ha impartit docència de física a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria de Camins, Canals i Ports de Barcelona (ETSECCPB), de física i termodinàmica a l'Escola d’Enginyeria de Telecomunicació i Aeroespacial de Castelldefels (EETAC), d’estat sòlid a l'Escola Tècnica Superior d'Enginyeria de Telecomunicació de Barcelona (ETSETB) i de física a l'Escola d’Enginyeria de Barcelona Est (EEBE).
Va ser coordinador del programa de doctorat en Ciència i Tecnologia Aeroespacial, sotsdirector del Departament de Física Aplicada i dues vegades sotsdirector de l’EETAC. Entre 2011 i 2015 va ser director del Departament de Física Aplicada, període en què va participar en la implementació del grau en Enginyeria Física. Juntament amb el professor Jordi José, va gestionar la fusió dels dos departaments que va donar lloc a l’actual Departament de Física, del qual va ser director entre 2016 i 2019. En aquest període va impulsar la creació del màster en Enginyeria Física.
Entre 2019 i 2021 va presidir la Junta de Personal Docent i Investigador de la UPC president fins ara de la Junta de Personal Docent i Investigador de la UPC com a representant de La Intersindical. També va ser coordinador de la secció d'Universitats i recerca de l'Assemblea Nacional Catalana.
El maig de 2021 va guanyar les eleccions al rectorat de la UPC, amb un 50,67% dels vots, passant a substituir l'anterior rector, Francesc Torres.

## Referències

* 1 2 3 4 «Nomenaments» (en anglès). [Consulta: 20 gener 2022].
* ↑ «El catedràtic de Física Daniel Crespo, elegit nou rector de la UPC». [Consulta: 20 gener 2022].
* ↑ «La ANC felicita a Daniel Crespo por su victoria en elecciones a rector UPC» (en castellà), 19-05-2021. Arxivat de l'original el 2024-01-07. [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ Vicens, Laia. «"Hem d'acabar amb la discriminació dels estudiants catalans"», 19-05-2021. [Consulta: 20 gener 2022].
# Txikung

El txikung (en pinyin qì gōng, en xinès simplificat 气功, en xinès tradicional 氣功, "treball del qi") forma part de la medicina tradicional xinesa segons la qual la malaltia sorgeix d'un desequilibri entre el yin i el yang, o sigui, del flux de l'energia vital en l'ésser humà. Txi significa energia vital i Kung significa activada o en moviment. Quan una persona té molta energia vital (o Txi) i aquesta està en moviment pel cos circulant pels canals energètics i està en equilibri, això equival a tenir salut. La paraula salut es refereix a la salut física, la mental/emocional i l'espiritual que formen un tot l'organisme i poden ser separades. Quan s'actua sobre una d'elles (per fer la augmentar o disminuïr), també s'està actuant sobre les altres.
La medicina tradicional xinesa té més de 2.000 anys d'antiguitat. Les seves branques són el Txi Kung, la dietoteràpia enrgètica, la Tui Na o massatge xinès, l'auriculoteràpia, l'acupuntura, i la farmacopea xinesa. Les primeres referències del Txi Kung tenen uns 4.000 anys d'antiguitat.
Segons les filosofies confuciana, taoista, i budista, el txikung permet accedir a graus més alts de consciència, desperta la "naturalesa veritable" d'una persona, i ajuda a desenvolupar el potencial humà. El Txi Kung és una de les pràctiques incloses en la filosofia de vida Yang Sheng que significa "cultivar la vida" i es fonamenta en el wu wei (fer sense esforç o deixar que les coses segueixin el seu curs natural, deixar fluir la vida)
La pràctica típica del txikung inclou meditació en moviment, coordinació fluida de moviments lents, respiració profunda rítmica, i un estat mental meditatiu i calmat. Es practica arreu de la Xina i a tot el món per recreació, exercici i relaxació, medicina preventiva, meditació, creixement personal i com a entrenament per a arts marcials.
Hi ha infinitat de diferents grups d'exercicis de txikung. Tanmateix en les últimes dècades el conjunt més usual és l'anomenat "Les vuit peces de brocat" a peu dret. Hi ha el mateix exercici organitzat per fer-lo assegut a terra. Altres escoles de Txi Kung són Wu Dang, Zhineng, Shaolin,...
* 1r moviment
* 2n moviment
* 3r moviment
* 4t moviment
* 5è moviment
* 6è moviment
* 7è moviment
* 8è moviment

## Referències

* ↑ Termcat
* ↑ Pintat Mateu, Neus. Qi Gong harmonia de cos ment i esperit. Publicacions Abadia de Montserrat, 2 febrer 2009. ISBN ISBN-13: 978-8498831474.
* ↑ Liang, Shou-Yu; Wu, Wen-Ching; Breiter-Wu, Denise. Qigong Empowerment: A Guide to Medical, Taoist, Buddhist, and Wushu Energy Cultivation. Way of the Dragon Pub, 1997. ISBN 1-889659-02-9.

## Vegeu també

* Tui Na, massatge de la medicina tradicional xinesa
* Problema ment-cos, nom que rep en filosofia de la ment l'estudi de les relacions entre la ment i el cos

## Enllaços externs

* Tai Chi Chuan, Salud y Longevidad
* Hanlin Academy qigong research Arxivat 2014-11-20 a Wayback Machine.
# Gran Premi de Portugal del 1992

Resultats del Gran Premi de Portugal de Fórmula 1 de la temporada 1992, disputat al circuit d'Estoril el 27 de setembre del 1992.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 5 | Nigel Mansell | Williams - Renault | 71 | 1h 34' 47. 3 | 1 | 10 |
| 2 | 2 | Gerhard Berger | McLaren - Honda | 71 | + 37.533 s | 4 | 6 |
| 3 | 1 | Ayrton Senna | McLaren - Honda | 70 | + 1 Volta | 3 | 4 |
| 4 | 20 | Martin Brundle | Benetton - Ford | 70 | + 1 Volta | 6 | 3 |
| 5 | 11 | Mika Häkkinen | Lotus - Ford | 70 | + 1 Volta | 7 | 2 |
| 6 | 9 | Michele Alboreto | Footwork - Mugen-Honda | 70 | + 1 Volta | 8 | 1 |
| 7 | 19 | Michael Schumacher | Benetton - Ford | 69 | + 2 Voltes | 5 | |
| 8 | 25 | Thierry Boutsen | Ligier - Renault | 69 | + 2 Voltes | 11 | |
| 9 | 4 | Andrea de Cesaris | Tyrrell - Ilmor | 69 | + 2 Voltes | 12 | |
| 10 | 10 | Aguri Suzuki | Footwork - Mugen-Honda | 68 | + 3 Voltes | 17 | |
| 11 | 17 | Emanuele Naspetti | March - Ilmor | 68 | + 3 Voltes | 23 | |
| 12 | 23 | Christian Fittipaldi | Minardi - Lamborghini | 68 | + 3 Voltes | 26 | |
| 13 | 32 | Stefano Modena | Jordan - Yamaha | 68 | + 3 Voltes | 24 | |
| 14 | 24 | Gianni Morbidelli | Minardi - Lamborghini | 68 | + 3 Voltes | 18 | |
| Ret | 21 | Jyrki Järvilehto | Dallara - Ferrari | 51 | Problemes físics | 19 | |
| Ret | 16 | Karl Wendlinger | March - Ilmor | 48 | Caixa canvi | 22 | |
| Ret | 26 | Érik Comas | Prost - Renault | 47 | Motor | 14 | |
| Ret | 30 | Ukyo Katayama | Larrousse - Lamborghini | 46 | Accident | 25 | |
| Ret | 22 | Pierluigi Martini | Dallara - Ferrari | 43 | Neumàtics | 21 | |
| Ret | 6 | Riccardo Patrese | Williams - Renault | 43 | Col·lisió | 2 | |
| Ret | 28 | Ivan Capelli | Ferrari | 34 | Motor | 16 | |
| Ret | 3 | Olivier Grouillard | Tyrrell - Ilmor | 27 | Caixa canvi | 15 | |
| Ret | 29 | Bertrand Gachot | Larrousse - Lamborghini | 25 | Motor | 13 | |
| Ret | 33 | Mauricio Gugelmin | Jordan - Yamaha | 19 | Part elèctrica | 10 | |
| Ret | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 12 | Accident | 10 | |
| Ret | 12 | Johnny Herbert | Lotus - Ford | 2 | Accident | 9 | |

## Altres

* Pole: Nigel Mansell 1' 13. 041
* Volta ràpida: Ayrton Senna 1' 13. 041 (a la volta 66)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-03. [Consulta: 13 maig 2010].
# Província de Còrdova

Còrdova (en castellà i oficialment, Córdoba) és una província de la comunitat autònoma d'Andalusia, a la part de l'Andalusia Occidental. Limita al nord amb Extremadura (Badajoz i Castella - la Manxa (Ciudad Real, a l'oest amb les províncies de Sevilla i Granada, al sud amb la província de Màlaga i a l'est amb la província de Jaén. La seua capital i ciutat més poblada és la ciutat de Còrdova. Altres ciutats importants inclouen Lucena, Puente Genil, Baena, Priego de Córdoba o Cabra entre d'altres.
Té una població de 784.376 habitants (2005) en una superfície de 13.769 km². El 40% viu a la capital, i la seua densitat demogràfica és de 57,16 hab/km². El clima és mediterrani continental amb unes temperatures que a la capital oscil·len entre els 9,2º al gener i els 27,2º al juliol i a l'agost, amb màximes que de vegades superen els 40º (46,6º el 23 de juliol de 1995, 46,2º l'1 d'agost de 2003). Les precipitacions a la capital són de 536 mm. a l'any i es concentren d'octubre a abril.

## Vegeu també

* Andalusia
* Llista de municipis de Còrdova
* Províncies d'Espanya

## Referències

* ↑ «Nomenclàtor mundial - Oficina d'Onomàstica - Secció Filològica - Institut d'Estudis Catalans». [Consulta: 8 maig 2024].
# Cinema Komunisto

Cinema Komunisto és un film documental serbi realitzat per Mila Turajlic i estrenat l'any 2011.

## Sinopsi

A través del testimoni de Leka Konstantinovic, projeccionista personal del president Josip Broz Tito durant 32 anys, es narra la història del cinema a Iugoslàvia, mitjà molt ben valorat per Tito. El 1945 es van crear a Belgrad els studios Avala Film, que arribarien a tindre una quarta part de la producció del cinema iugoslau. Esdevé una peça clau en la cultura popular del país arran del trencament entre Tito i Stalin, quan Iugoslàvia s'obri a les produccions americanes. La pel·lícula destaca pel treball d'arxiu, amb metratge inèdit, del cinema iugoslau.

## Referències

* 1 2 «Cinema Komunisto: “Pudimos porque Tito dijo que podíamos” - Revista Balcanes». Revista de los Balcanes, 04-03-2014. Arxivat de l'original el 2016-11-15. [Consulta: 24 juny 2017].
# Zetaproteobacteris

La classe Zetaproteobacteria és la més recentment descoberta de les sis que componen el fílum dels Proteobacteria. Inicialment estava constituïda per una sola espècie, Mariprofundus ferrooxidans, el qual és un bacteri quimiolitotròfic oxidador de ferro, que fou aïllat del volcà submarí Loihi Seamount després d'una erupció. Actualment però, la classe consta de sis espècies bacterianes, cinc de les quals pertanyent al gènere Mariprofundus, i la sisena al gènere Ghiorsea.

## Referències

* ↑ Emerson, David; Rentz, Jeremy A.; Lilburn, Timothy G.; Davis, Richard E.; Aldrich, Henry «A Novel Lineage of Proteobacteria Involved in Formation of Marine Fe-Oxidizing Microbial Mat Communities» (en anglès). PLoS ONE, 2, 8, 01-08-2007, pàg. e667. DOI: 10.1371/journal.pone.0000667. ISSN: 1932-6203. PMC: PMC1930151. PMID: 17668050.
* ↑ «Taxonomy browser (Zetaproteobacteria)». [Consulta: 25 novembre 2019].
* ↑ Makita, Hiroko; Tanaka, Emiko; Mitsunobu, Satoshi; Miyazaki, Masayuki; Nunoura, Takuro «Mariprofundus micogutta sp. nov., a novel iron-oxidizing zetaproteobacterium isolated from a deep-sea hydrothermal field at the Bayonnaise knoll of the Izu-Ogasawara arc, and a description of Mariprofundales ord. nov. and Zetaproteobacteria classis nov.». Archives of Microbiology, 199, 2, 20-10-2016, pàg. 335–346. DOI: 10.1007/s00203-016-1307-4. ISSN: 0302-8933.
# Luis Rallo

Luis Rallo (Còrdova, 4 de gener de 1973) és un actor espanyol.

## Biografia

Va estudiar per esdevenir actor al Laboratori William Layton de Madrid. Malgrat algunes incursions en el cinema (El ángel de la guarda), ha desenvolupat la major part de la seva carrera al teatre. És parella de l'actriu Alexandra Jiménez.
El 2000 va encapçalar el repartiment de les representacions de La naranja mecánica, una adaptació de l'obra d'Anthony Burgess ja portat al cinema per Stanley Kubrick, amb direcció d'Eduardo Fuentes. Rallo hi va interpretar Alex, que en les seves paraules «és un personatge dur que no entén la violència de manera racional sinó com un animal». L'any següent Rallo va participar en l'adaptació en castellà de l'obra Del pont estant d'Arthur Miller, dirigida per Miguel Narros. Protagonitzada per Helio Pedregal, Ana Marzoa i Iván Hermés. El 2002 Josefina Molina el va reclutar per a La lozana andaluza, amb text de Francisco Delicado escrit el 1528 i adaptat el 1963 per Rafael Alberti. El 2004 es va sumar al repartiment de Yo, Claudio, una adaptació de la novel·la homònima de Robert Graves a càrrec de Juan Carlos Plaza i amb Héctor Alterio en el paper de l'emperador romà. Segons Plaza, aquesta adaptació tracta la corrupció i la falta de llibertat. L'actor va obtenir una candidatura a la Unión de Actores y Actrices en la categoria de millor actor de repartiment.
El 2005, va participar en el muntatge de Don Juan de Alcalá, dirigit per Natalia Menéndez i basat en el text de José Zorrilla. El 2006 Rallo va participar en el díptic Hamlet/La tempesta que va orquestrar Lluís Pasqual. L'obra proposa una reflexió sobre com els conflictes es desenvolupen, o bé a través de l'esclat de la violència o a través del perdó.
El mateix any va participar esporàdicament en les sèries Amar en tiempos revueltos i MIR juntament amb l'adaptació de Jean Delly Un pequeño juego sin importancia, guanyadora de cinc premis Molière. Després de la gira va participar en un capítol d'El comisario

## Teatre

* La naranja mecánica (2000)
* Panorama desde el puente (2001)
* La lozana andaluza (2002)
* Yo Claudio (2004)
* Don Juan de Alcalá (2005)
* Hamlet (2006)
* La tempestad (2006)
* Un pequeño juego sin importancia (2006/07)
* Bodas de sangre (2009)

## Series

* Amar en tiempos revueltos (2006)
* MIR (2007)
* Hermanos y detectives(2007)
* El comisario (2007)
* Los Serrano (2008)
* La pecera de Eva (2009-10)
* Bandolera (2012)
* Velvet (2015) (1 episodo)
* Caronte (2020)

## Pel·lícules

* El ángel de la guardia (1996)
* Gordos (2009)
* Días sin Luz (2009) TV Movie
* Hoy quiero confesar (2011) TV Movie
* Veronica (2017)

## Premis

* El 2003 va ser candidat de la Unión de Actores al millor actor de repartiment de teatre.

## Referències

* ↑ Luis Rallo, al web de l'Acadèmia de les Arts Escèniques
* ↑ Alexandra Jiménez y su pareja Luis Rallo
* ↑ Miller, A.; Arbonés, Jordi. Del pont estant. Barcelona: Institut del Teatre, 1986, p. 106. ISBN 978-84-7456-326-9.
* 1 2 «La gala presentada por la actriz Concha Velasco y el grupo de teatro Quésquíspás, se celebró en el Palacio de Congresos de Madrid» (en castellà). El Confidencial, 21-06-2006.
# Lleó de Reus

El Lleó de Reus és un element del bestiari popular català que forma part del Seguici Festiu de Reus. Hi ha referències del Lleó incorporat a seguicis festius almenys des del 1424 a Barcelona i a Tarragona
Els orígens del Lleó de Reus són recents. El Lleó es va presentar amb motiu de les festes del Centenari de la coronació de la Mare de Déu de Misericòrdia el 18 de setembre de 2004, promogut per l'entitat Associació Musical de sant Miquel, que se n'encarrega del seu manteniment i de treure'l a la Festa Major i per les Festes de Misericòrdia. Realitzada per l'escultor Manel Llauradó, és una figura que porten dues persones. Està inspirada en antics gravats de les processons de Corpus de Barcelona i València, i de les bèsties festives que a finals del segle xx es van integrar als seguicis de Barcelona i Tarragona, entre d'altres. Els seus components porten camisa i pantalons de color crema i faixa marró, mitges i espardenyes. Van acompanyats d'un grup de gralles, instruments de metall i percussió.
El Lleó de Reus no és una bèstia de foc, a diferència dels lleons que s'han incorporat recentment als grups festius de poblacions com Gavà o Caldes de Montbui. És una peça de grans dimensions, de color daurat, amb corona i un mantell de color granat on llueix l'escut de la ciutat. El porten des de dins dos balladors. El 2005, el Lleó es va incorporar al Seguici Festiu de Reus. Disposa de música pròpia. L'autor de la música —marxa i ball— és Daniel Carbonell, i la coreografia de la dansa del Lleó és de Jordi Torrente.

## Característiques

* Presentació: 2004
* Material: Fibra de vidre, xassís de ferro i corona de llautó
* Pes: 88 kg.
* Llargada: 2,90 m.
* Amplada: 1,00 m.
* Alçada: 3,30 m.
* Escultor: Manel Llauradó (lleó) i Antoni Mas (corona)
* Tracció: Portada interiorment per 2 persones
* Acompanyament musical: Formació de Ministrers.
* Músiques pròpies: Música, Daniel Carbonell. Coreografia de la dansa Jordi Torrente

## Referències

* ↑ Protocol de les Festes Majors de Reus. Reus: Arxiu Municipal, 2006, p. 34 i 67. ISBN 8489688362.
* ↑ Sant Pere: Festa Major de Reus. Reus: l'Ajuntament, 2009, p. 199.
* ↑ «Lleó de Reus». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 9-VI-2014].
# Província de Pontevedra

La província de Pontevedra és una de les quatre províncies que formen Galícia. Es troba al sud-oest de la comunitat i limita a l'oest amb l'oceà Atlàntic, al nord amb la província de la Corunya, a l'est amb les de Lugo i Ourense, i al sud amb el districte portuguès de Viana do Castelo, del qual està separada pel riu Miño.

## Geografia

Té una extensió de 4.494,64 km², fet que la converteix en una de les províncies menys extenses d'Espanya, només per sobre de les províncies basques i canàries. Geològicament, està dividida en tres seccions verticals: una zona costanera cap a l'occident, una zona de muntanya cap a orient i una depressió central.
La façana marítima està formada per 398 km de costes peninsulars i 109 km de costes insulars, entre la ria d'Arousa, que la separa de la província de la Corunya, i la desembocadura del Miño, que la separa de Portugal. Entre aquests dos accidents geogràfics trobem dues ries més que defineixen la costa pontevedresa: les de Pontevedra i Vigo. Tots elles formen el conjunt anomenat Rías Baixas i són les ries gallegues més grans, amb longituds de 20 a 30 km i profunditats que superen els 50 metres. Davant les ries hi trobem nombroses illes i illots, entre les quals destaquen les illes Cíes i les illes Ons. Altres illes i illots són: Cortegada, Malveiras, Arousa, A Toxa, Tambo, San Simón i Toralla. Algunes d'elles formen el Parc Nacional de les Illes Atlàntiques, l'únic de Galícia.
A partir d'aquesta zona s'obre una plana amb una altitud que varia entre els 100 metres a la fossa de Caldas i els 500-800 metres al centre i sud. En aquesta plana hi ha muntanyes residuals com Xiabre, Castrove, o Galiñeiro i A Groba.
Cap a l'est s'aixequen cadenes muntanyoses formades per les serres de Farelo, O Faro, Candán i O Suído, entre d'altres.

## Demografia

La seva població és de 938.311 habitants (2005) repartits entre 62 municipis, el 8% dels quals viuen a la capital, Pontevedra. No obstant això, Vigo és la ciutat més habitada de la província i també de Galícia, amb 293.725 habitants. Altres municipis importants són Vilagarcía de Arousa, Redondela, Cangas, Marín, Ponteareas, A Estrada i Lalín, tots ells amb més de 20.000 habitants.

## Comarques

* O Baixo Miño
* Caldas
* O Condado
* O Deza
* O Morrazo
* A Paradanta
* Pontevedra
* O Salnés
* Tabeirós-Terra de Montes
* Vigo

## Vegeu també

* Galícia
* Llista de municipis de Pontevedra

## Enllaços externs

* Diputació de Pontevedra Arxivat 2020-11-06 a Wayback Machine.
# Ievgueni Xersotobitov

Ievgeni Firsovitx Xerstobitov (en rus Шерстобитов, Евгений Фирсович, en ucraïnès Шерстобитов Євген Фірсович, Verkhneudinsk, RSSA Buriat-Mongol, 19 de juny de 1928 — Kíev, 20 d'octubre de 2008) va ser un director de cinema, guionista i escriptor ucraïnès soviètic, nomenat Artista emèrit de l'RSS d'Ucraïna el 1978.

## Biografia

El seu pare era un comissari de la Guàrdia Roja que va morir a mans de l'Exèrcit Blanc. El 1932es va traslladar a viure amb la seva família a Riga,i el 1939 es va traslladar a Moscou. Allí es va graduar en direcció de cinema a l'Institut Gueràssimov de Cinematografia el 1960 sota la direcció de Mikhaïl Romm, i on va tenir com a companys Vassili Xukxín i Andrei Tarkovski
Va treballar a l'estudi de cinema "Uzbekfilm" i a la Televisió Central Soviètica, filmant programes de concerts. El 1963, un amic de l'institut Iuri Txuliukin li va suggerir que dirigís una pel·lícula per nens segons el seu propi guió (Iunga so xkhuni Kolumb). El rodatge va tenir lloc a Kíev. Al plató, Xerstobitov va conèixer la seva futura esposa, Jema Stepanovna Txaika, que va participar en moltes de les seves pel·lícules com a assistent o segon director i també va interpretar alguns papers episòdics.
Després va continuar treballant als Estudis Cinematogràfics Dovjenko, rodant pel·lícules infantils, d'aventures i documentals, de les que també va escriure el guió. Una d'elles, Akvalangi na dne (1966), tenia un guió basat en un llibre escrit per ell. Simultàniament, des del 1955 va militar al Partit Comunista de la Unió Soviètica, dedicant molt de temps a activitats socials i organitzant projeccions de pel·lícules als pobles ucraïnesos i orfenats per nens abandonats.
Va rodar les seves dues últimes pel·lícules a començaments de la dècada del 1990, dues pel·lícules d'acció amb fons privats, ja que l'estat va deixar de destinar diners per a cinema infantil. Quan va caure la Unió Soviètica va deixar de dirigir. Va criticar durament els reformadors, en particular, Iegor Gaidar, a qui va anomenar "el dolent més important", que va desfer l'obra del seu avi Arkadi, un destacat escriptor soviètic. Va viure a Kíev els seus darrers anys. Va morir a l'edat de 81 anys el 20 d'octubre de 2008 i va ser sebollit al cementiri de Lesnoie.

## Filmografia
### Режиссёр

* 1963 — Iunga so xkhuni Kolumb
* 1964 — Skazka o Maltxixe-Kibaltxixe
* 1965 — Akvalangi na dne
* 1967 — Tumannost Andromedi
* 1969 — Sokrovixtxa pilaiuixtxikh skal
* 1970 — V trideviatom tsarstve…
* 1972 — Tolko ti
* 1974 — Potselut Txaniti
* 1976 — Ia bolxe ne budu
* 1976 — Ne platx, devtxonka
* 1977 — Tatxanka s iuga
* 1979 — Miatejni «Orion»
* 1980 — Beriom vsio na sebia
* 1983 — Na ves zolota
* 1986 — Nas vodila molodost…
* 1987 — Skazka o gromkom barabane
* 1990 — Proekt «Alfa»
* 1992 — Proriv

## Referències

* ↑ «Воспоминания Евгении Михайловны Алёнкиной, члена Союза журналистов Украины». Библиографический ресурс «Чтобы Помнили». Arxivat de l'original el 2015-06-17. [Consulta: 3 maig 2015].
* ↑ Надежда Кутовая. «Интервью из еженедельника «События»». Библиографический ресурс «Чтобы Помнили», 2008. Arxivat de l'original el 2015-06-17. [Consulta: 3 maig 2015].
# Aram (fill de Sem)

Aram (hebreu: אֲרָם‎ Aram) és un personatge bíblic. És fill de Sem, segons la Taula de les Nacions del Gènesi 10 de la Bíblia hebrea, i el pare d'Us, Hul, Guèter i Maix. El llibre de les Cròniques enumera Aram, Us, Hul, Guèter i Mèixec com a descendents de Sem, tot i que sense afirmar explícitament que Aram és el pare dels altres quatre. Es sol considerar que l'Aram és l'ancestre del poble arameu del Nord de Mesopotàmia i de Síria.

## Nom

El nom Aram (hebreu: אֲרָם‎, Aram) significa etimològicament "alçada, regió alta", segons Wilhelm Gesenius i "la terra alta" segons Concordança de Strong, en què és referit com a paraula hebrea #758.

## A l'islam

Els erudits musulmans creuen que el profeta islàmic Hud, un profeta de l'antiga Aràbia, era descendent d'Aram. Es diu que Hud va predicar als iobarites a Aràbia, segons l'Alcorà. Es considera que l'avantpassat homònim de la ciutat, Ad, era el fill d'Us, un dels fills d'Aram.

## Referències

* ↑ Bíblia catalana: BCI, Gènesi 10:23
* ↑ Bíblia catalana: BCI, 1 Cròniques 1:17
* ↑ Gesenius, Hebrew and Chaldee Lexicon to the Old Testament Scriptures, traduït per Samuel Prideaux Tregelles, ad loc.
* ↑ Mot hebreu #758, Strong's Exhaustive Concordance by James Strong, S.T.D., LL.D., 1890.
* ↑ Qu'ran 7, verse 65
* ↑ Qu'ran 11, verse 50
* ↑ Nadwi, Syed Muzaffaruddin, 2009 (first published 1936), A Geographical History of the Qur'an, pp. 64-65
* ↑ Qu'ran 89, verses 6-7