OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# KFConsole

KFConsole és una consola de videojocs desenvolupada per Kentucky Fried Chicken i Cooler Master. Va ser anunciada el juny de 2020, i es va creure inicialment que es tractava d'un engany publicitari, fins al seu llançament oficial al desembre d'aquell mateix any. La consola compta amb diverses funcions, inclòs el traçat de raigs, resolució 4K i 240 fotogrames per segon. La característica més destacada del dispositiu és una "Chicken Chamber", o cambra per al pollastre fregit, patentada per KFC i que pot emmagatzemar i escalfar pollastre.

## Disseny

El disseny de la KFConsole s'inspira en el Bargain Bucket de KFC. La consola mateixa és un cilindre totalment negre amb un botó d'inici retroil·luminat a la part inferior de la Chicken Chamber, amb el logotip en roig de la consola. La Chicken Chamber és un calaix que s'obre i que té a l'interior un compartiment per a emmagatzemar aliments, especialment el pollastre fregit KFC. La Cambra també utilitza el sistema de calor i flux d'aire natural del sistema per a escalfar el contingut.

## Especificacions

La KFConsole funciona amb el procesador Intel Nuc 9 Extreme Compute Element. La consola és capaç de traçar raigs i té resolució 4K, amb 240 FPS en tots els jocs. El dispositiu també té suport per a realitat virtual. Els gràfics amb tecnologia Asus aparentment s'allotjaran en una "primera ranura de GPU intercanviable en calent" que, segons KFC, farà del dispositiu "la consola més potent de les generacions futures".
No s'ha anunciat cap data de llançament oficial per a la consola i tampoc no se sap el preu.

## Referències

* ↑ «KFC launches new gaming console to keep your chicken hot while you play» (en anglès). TODAY.com. [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ Sudarshan. «KFConsole with built-in Chicken Chamber will be unveiled on November 12» (en anglès americà). Gizmochina, 14-06-2020. [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ Burton, Bonnie. «This KFC gaming console is real after all, and keeps your chicken warm» (en anglès). CNET. [Consulta: 25 desembre 2020].
* ↑ CNN, Jack Guy. «KFC launches game console that keeps your chicken warm». CNN. [Consulta: 25 desembre 2020].
* 1 2 3 «Introducing... The KFConsole | Cooler Master» (en anglès). Introducing... The KFConsole | Cooler Master. Arxivat de l'original el 2020-12-25. [Consulta: 25 desembre 2020].
* ↑ [Consulta: 25 desembre 2020].
* ↑ Guy, Jack. «KFC launches game console that keeps your chicken warm» (en anglès). ABC11 Raleigh-Durham, 23-12-2020. [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ «KFC made a bucket-shaped gaming PC that warms chicken» (en anglès). Engadget. [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ Hunt, Rhian. «KFC is really cooking up a video game console that plays PC games and keeps your chicken toasty» (en anglès americà). USA TODAY. [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ «KFC's console with built-in chicken chamber is a real Intel NUC mini PC» (en anglès americà). TechSpot. [Consulta: 26 desembre 2020].
* ↑ Kain, Erik. «KFC Reveals Its Next-Gen Video Game Console And It’s As Weird As You’d Expect» (en anglès). Forbes. [Consulta: 26 desembre 2020].
# Emmanuel Hostache

Emmanuel Hostache (La Mura, 18 de juliol de 1975 - Siegen, 30 de maig de 2007) fou un atleta i pilot de bob francès que va competir durant les dècades de 1990 i 2000.
Especialista en llançament de pes i disc, ostentà el rècord francès de l'especialitat en categoria júnior. Entre el 1992 i 1998 fou seleccionat deu vegades per la selecció francesa juvenil.
Les seves qualitats de força i velocitat, capaç de córrer en menys d'11 segons els 100 metres, el van convertir en el candidat escollit per completar la tripulació del bob a quatre junt a Bruno Mingeon, Eric Le Chanony i Max Robert. El 1998 va prendre part als Jocs Olímpics d'Hivern de Nagano, on va disputar dues proves del programa de bobsleigh. Guanyà la medalla de bronze en la prova de bobs a quatre, mentre en la de bobs a dos fou novè. Quatre anys més tard, als Jocs de Salt Lake City fou tretzè en la prova de bobs a dos.
En el seu palmarès també destaquen dues medalles al Campionat del món de bob de 1999, d'or en el bobs a quatre i de bronze en el bobs a dos. Al Campionat d'Europa de bob guanyà una medalla d'or. Guanyà 11 campionats francesos.
El 2000 li fou diagnosticat un sarcoma d'Ewing, una forma de càncer, que li provocà la mort el 2007.

## Referències

* 1 2 3 4 admin. «Emmanuel Hostache» (en francès), 20-12-2010. [Consulta: 12 gener 2023].
* 1 2 «Olympedia – Emmanuel Hostache». [Consulta: 12 gener 2023].
# Kishonita

La kishonita és un mineral de la classe dels elements natius. Rep el nom pel riu Kishon, que drena el mont Carmel i entra al mar prop de Haifa, al nord d'Israel, on es troben els dipòsits de pedres precioses amb xenòlits que s'utilitzaven en la descripció del material tipus.

## Característiques

La kishonita és un hidrur de fórmula química VH₂, sent el primer mineral hidrur descobert. Es tracta d'una espècie aprovada per l'Associació Mineralògica Internacional, i publicada per primera vegada l'any 2020. Cristal·litza en el sistema isomètric.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions mineralògiques del Museu d'Història Natural de la Universitat de Florència, a Itàlia, amb el número de catàleg: 3364/i.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Israel, concretament al riu Kishon, dins el districte de Haifa, on es va trobar en forma de monocristall subèdric, de 17 × 25 × 38 μm, associada a vanadi, espinel·la, hibonita i grossita. Es tracta de l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Kishonite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 19 agost 2021].
# Konkurs

Konkurs és una pel·lícula txecoslovaca dirigida per Milos Forman, estrenada el 1964.

## Argument

La pel·lícula gira al voltant d'una sessió d'audició per a joves cantants que busquen entrar en un grup de rock Ié-ié.

## Repartiment

* Vaclav Blumenfeld
* Hana Hegerová
* Ladislav Jakim
* Vera Kresadlová
* Marketa Krotka
* Zdena Lorencová
* Yvonne Prenosilova
* Vladimír Pucholt
* Jirí Slitr
* Jiří Suchý
* Jan Vostrcil
* Frantisek Zeman

## Al voltant de la pel·lícula

* Originalment, es tracta d’una mena de documental en què s'incorporen escenes interpretades per tal de construir una trama mínima. El conjunt constitueix un testimoni sobre la joventut txecoslovaca dels anys 1960 molt propera a la d’Occident.
* Les pel·lícules de llargmetratge mitjà Konkurs i Kdyby ty muziky nebyly (Si no hi hagués tavernes) de vegades s'emetien agrupades en el mateix llargmetratge conegut sota diferents títols com The Competition.

## Referències

* ↑ Forman, Miloš. Rückblende Erinnerungen. 1. Aufl, 1994. ISBN 978-3-455-08599-0.
* ↑ «Konkurs», 28-02-1964. [Consulta: 18 maig 2021].
# Käthe Windscheid

Katharina "Käthe" Windscheid (Múnic, 28 d'agost de 1859 - Leipzig, 11 de març de 1943) va ser una activista alemanya pels drets de les dones i pionera de l'educació femenina. El 1895 es va convertir en la primera dona a Alemanya a rebre el doctorat per a una tesi acadèmica.

## Biografia

Katharina Charlotte Friederike Auguste Windscheid va néixer a Múnic, on el seu pare, el distingit jurista Bernhard Windscheid, va ensenyar a la universitat entre 1858 i 1871. Els seus pares s'havien casat el 4 de novembre de 1858. La seva mare era l'artista Auguste Eleanore Charlotte "Lotte" Pochhammer (1830-1918). Hi havia tres germans menors, inclòs Franz Winscheid (1862-1910) que també es convertiria en pioner en el seu camp escollit: era neuròleg.

## Referències

* ↑ Gerlinde Kämmerer. «Windscheid, Katharina (Käthe) Charlotte Friederike Auguste (Dr. phil.)». Biografie. Susann Hänel i.A. Stadt Leipzig (1000 Jahre Leipzig - 100 Frauenporträts), 2015. [Consulta: 27 desembre 2018].
* ↑ «Dr. Phil. Käthe Windscheid 1859-1943: Erste deutsche promovierte Philologin & Wegbereiterin für das Frauenstudium in Deutschland». Landesfrauenrat Sachsen e.V., Dresden. [Consulta: 27 desembre 2018].
* ↑ Dr. Manfred Leyh. «Windscheid, Charlotte (geborene Pochhammer)». Biografie. Susann Hänel i.A. Stadt Leipzig (1000 Jahre Leipzig - 100 Frauenporträts), 2013. [Consulta: 27 desembre 2018].
* ↑ Gerlinde Kämmerer. «Windscheid, Katharina (Käthe) Charlotte Friederike Auguste (Dr. phil.)». Biografie. Susann Hänel i.A. Stadt Leipzig (1000 Jahre Leipzig - 100 Frauenporträts), 2015. [Consulta: 27 desembre 2018].
# Abd-al-Qays

Abd-al-Qays o, més rar, Abd-Qays (àrab: عبد القيس, ʿAbd al-Qays, literalment ‘Servidor de(l déu) Qays’) és el nom d'una antiga tribu de l'Aràbia oriental.
Aquest grup va originar els rabia (rabi'a) del que es van separar grups entre els quals els abdís vers el segle vi que van ocupar Katif i Bahrayn (no les illes sinó el territori modern d'Al-Hasa). L'oasi de Bahrayn va esdevenir Al-Ahsa al segle x. En aquest temps els Abd-al-Qays eren cristians. Un dels caps dels Xann (un dels grups de la tribu) portava el nom Amr al-Afkal.
Els Abd-al-Qays estaven dividits en dos grups: Xann i Lukayz, i aquests darrers estaven dividits en nukra, al-dil, idil, i muharib ibn amr, el tres darrers confederats amb el nom d'Al-Umur. Un altre grup, els annar, estaven formats per les tribus amir ibnn al-harith (subtribus de banu màlik i banu murra), djadhima ben awf (subdividits en abd-xamns, hiyay i amr confederades sota el nom de Barajim).
Foren eliminats en gran part pels Sad-Tamim que van ocupar Bahrayn i van fundar Al-Ahsa (segle ix). Al segle ix els abdís van formar alguns principats: un es va formar a Zara; un altre a Katif, fundat per Ibn Mismar, del grup jadhima ibn awf, i la dinastia Banu Hafs dels abdís a Safwa. A l'oasi de Bahrayn es van formar els d'al-Hassà creat per Al-Ayyash al-Muharibi, i el de Juwatha, fundat per Al-Urayun, dels Banu Màlik. Vers 863 a 868 un alida es va revoltar a Bahrayn i va provar de conquerir Hadjar sense èxit i després Al-Ahsa en mans dels Sad-Tamim; aquí ho va aconseguir finalment i amb els Sad-Tamin i una nova tribu vinguda de l'oest va atacar Al-Uryan de Juwatha, que amb l'ajut d'altres xeics dels Abd-al-Qays, va aconseguir fer front a l'alida i expulsar-lo; el rebel va haver de considerar llavors també els moviments del zandj, revoltats a Bàssora.
Els Sad-Tamin, beduïns i gent de Katif es van sotmetre una generació més tard amb els missioner càrmata Abu-Saïd al-Jannabí. La revolució va esclatar el 899. primer va caure Katif, després Zara (incendiada) i finalment Hadjar tot i que va rebre ajut del califa. Així Al-Ahsa va esdevenir capital de l'estat dels càrmates d'Aràbia oriental, estat que va durar fins al 1076/1077 quan fou destruït pels uyúnides del clan al-ibrahim dels banu murra originaris d'Al-Uyun. Aquesta dinastia va entrar en decadència al final del segle xii i fou la darrera força dels Abd-al-Qays a governar la zona; el seu govern es va acabar vers el 1245. El seu membre més destacat fou el poeta Ali ben Mukarrab.

## Referències

* ↑ «ʿAbd-al-Qays» (en anglès). Encyclopedia Iranica. [Consulta: 12 agost 2022].

## Bibliografia

* F. Wüstenfeld, Bahrein und Jemama
* Th. Nïoldeke, Geschichte der Perser und Araber sur Zeit del Sasaniden
* J. Wellhausen, Die religiös-polt. Oppositions parteien; i Der arabische Reich und sein Sturz
* J. M. de Goeje, La fins de l'empire des Carmathes du Bahraïn
# La meva mare és una goril·la

La meva mare és un goril·la (i què passa?) (originalment en suec, Apstjärnan) és una pel·lícula d'animació del 2021, dirigida per Linda Hambäck. Va ser guanyadora del premi Michel a la millor pel·lícula infantil i juvenil, al Festival de Cinema d'Hamburg de 2021. Va estar nominada al premi del Cinema Europeu a la millor pel·lícula animada d'aquell any.
El 21 de gener de 2022 es va estrenar als cinemes el doblatge en català.

## Sinopsi

No hi ha res que la Jana desitgi més que una mare. Els seus vuit anys de vida els ha viscut a l’orfenat La Ginesta. Un dia, d’un Volvo Amazon atrotinat, en surt una goril·la, que tria la Jana per viure amb ella. La Jana marxa amb la goril·la i ben aviat s'adonen que tenen moltes coses en comú. Però, malauradament, i tot just quan comencen a estimar-se, el govern municipal les amenaça de tornar la Jana a l'orfenat.

## Referències

* ↑ Brustenga, Júlia. «La meva mare és una goril·la, i què passa?». Núvol. [Consulta: 2 febrer 2022].
* ↑ «"Pupille", "Marche ou crève", "Astérix"... Les films à voir (ou pas) cette semaine» (en francès). L'Obs, 04-12-2018. [Consulta: 3 novembre 2021].
* ↑ «Film pour enfants: “Ma mère est un gorille (et alors ?)”, une ode à la tolérance» (en francès). Télérama.fr, 22-09-2021. [Consulta: 3 novembre 2021].
* ↑ «Ma mère est un gorille (et alors?)» (en francès). Premiere.fr. [Consulta: 3 novembre 2021].
* ↑ «‘La meva mare és una goril·la', faula sobre l'adopció». El Punt Avui [Consulta: 2 febrer 2022].
* ↑ «Les pel·lícules 'El cas Villa Caprice' i 'La meva mare és una goril·la' s'estrenen en català aquest divendres». Generalitat de Catalunya.
* ↑ «"La meva mare és una goril·la", la proposta sensible i molt original de Drack Màgic». L'ofici d'educar (El suplement), Catalunya Ràdio. [Consulta: 2 febrer 2022].
# La monja 2

La monja 2 (títol original en anglès, The Nun II) és una pel·lícula de terror sobrenatural estatunidenca del 2023 dirigida per Michael Chaves, amb un guió escrit per Ian Goldberg, Richard Naing i Akela Cooper a partir d'una història de la mateixa Cooper. Com a seqüela de The Nun (2018) i la vuitena entrega de la franquícia de l'univers de L'expedient Warren, la pel·lícula és protagonitzada per Taissa Farmiga, Jonas Bloquet i Bonnie Aarons, que repeteixen de la primera pel·lícula, amb Storm Reid i Anna Popplewell unint-se al repartiment. Peter Safran i James Wan tornen com a productors. Ha estat doblada i subtitulada al català.
El 2017, Wan va parlar de la possibilitat d'una seqüela de The Nun i el 2019, Safran va revelar que la pel·lícula estava en desenvolupament inicial. Cooper va ser contractada inicialment com a guionista única, abans que Goldberg i Naing contribuïssin com a guionistes al guió final. Chaves, que anteriorment havia dirigit The Conjuring: The Devil Made Me Do It (2021) i The Curse of La Llorona (2019), va ser anunciat com a director. El rodatge principal va començar l'octubre de 2022 a França.
La monja 2 es va estrenar als Estats Units a càrrec de Warner Bros. Pictures el 8 de setembre de 2023. La pel·lícula va ser un èxit comercial, va recaptar 269 milions de dòlars a tot el món i va rebre crítiques en diversos sentits.
El 17 d'abril del 2024 es va anunciar el doblatge en català de la pel·lícula per a la plataforma Max.

## Referències

* ↑ Hamman, Cody. «The Nun 2 setting is reportedly during 1956; filming will take place in France» (en anglès americà). Joblo, 03-05-2022. Arxivat de l'original el July 5, 2022. [Consulta: 30 juny 2022].
* ↑ Romanchick, Shane. «'The Nun 2' Gets Fall 2023 Release Date» (en anglès), 25-08-2022. [Consulta: 18 abril 2024].
* 1 2 «MAX estrenarà 6 grans pel·lícules en català». Desdelsofà.cat, 17-04-2024. [Consulta: 17 abril 2024].
* ↑ «The Nun II». Goita què fan, ara!. [Consulta: 11 maig 2024].
* ↑ McCall, Kevin. «'The Nun 2': James Wan Shares BTS Image as Next 'Conjuring' Universe Sequel Begins Filming» (en anglès), 15-10-2022. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «‘Aquaman 2’ Heads To Christmas 2023, ‘Shazam: Fury Of The Gods' Goes To March; HBO Max Pics ‘House Party’ & ‘Evil Dead Rise’ Going Theatrical – Warner Bros. Release Date Changes» (en anglès americà), 24-08-2022. [Consulta: 18 abril 2024].
* ↑ «The Nun II | Rotten Tomatoes» (en anglès). [Consulta: 18 abril 2024].
# Arnau Descolomer

Arnau Descolomer (Mas Colomer, Amer, segle xiv - Santa Coloma de Queralt, 17 de setembre de 1410), president de la Generalitat de Catalunya entre 1384 i 1389, havia estat nomenat per les Corts de Montsó-Tamarit de Llitera-Fraga el 4 de juliol de 1384. Va ser prevere del capítol de Girona i, des de 1385, paborde de l'administració de Castelló d'Empúries. Entre 1386 i 1408 va ser vicari del bisbe de Girona Berenguer d'Anglesola i, a partir del nomenament d'aquest com a cardenal, Arnau Descolomer atengué la diòcesi. Persona culta i pròxima a la línia papal de Benet XIII, va formar una biblioteca que va deixa en donació per tal de constituir la biblioteca catedralícia de Girona.
D'aquest període és destacable l'epidèmia de pesta negra de 1384 que provocà nombroses suspensions i canvis de les Corts. Altra causa de les interrupcions varen ser les tensions entre el rei Joan I i el seu gendre, i antic president, Joan I d'Empúries que acaben en una guerra civil i la derrota i mort d'aquest darrer.
Les Corts, com ja era habitual, es varen enfrontar amb el rei per les aspiracions d'aquest a aconseguir donatius per iniciar accions militars a Sardenya i per a involucrar-se en la successió dels Arborea a favor de Brancaleone Doria, antic aliat de Catalunya.

## Referències

* ↑ Marquès i Casanovas, Jaume. Amer. Girona: Annals de l’Institut d’Estudis Gironins, 1970, p. 60 [Consulta: 3 juliol 2021].
* 1 2 Solé i Sabaté, Josep Maria. Història de la Generalitat de Catalunya i dels seus presidents. I Vol. Barcelona: Generalitat de Catalunya i Fundació Enciclopèdia Catalana, 2003, p. 90-92. ISBN 8441208832.
* ↑ Perarnau i Espelt, Josep «La donació de la Biblioteca d'Arnau des Colomer i la Fundació De La «Libraria Sedis» de Girona (1397-1411)». Arxui de Textos Catalans Antics, vol. 2, 1983, pàg. 172-232.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-0884-0
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Joan Desgarrigues

Joan Desgarrigues fou un personatge originari del Rosselló que havia professat a l'Orde de l'Hospital de Sant Joan de Jerusalem, de la que havia arribat a ocupar el càrrec de comanador del Mas Déu, la casa mare del Rosselló.
El 15 de novembre de 1411 formà part de la delegació enviada a Sicília pel Parlament per conèixer la situació del conflicte entre Blanca I de Navarra i Bernat IV de Cabrera.
Fou elegit President de la Generalitat de Catalunya, nomenat el 31 de juliol de 1419 durant les Corts de Sant Cugat-Tortosa. Durant el seu mandat com a diputat pel braç eclesiàstic de la Generalitat, el rei Alfons el Magnànim inicia la reconquesta de Sardenya i Còrsega. La necessitat de nou finançament dels catalans, és aprofitada per les Corts per aconseguir drets d'exclusivitat sobre "oficis de jurisdicció", primacia absoluta dels Usatges de Barcelona i de la Constitució, encarregant a la Diputació del General el control de qualsevol extralimitació reial. D'aquesta funció naixeria en 1481 la Constitució de l'Observança.
El 4 de maig de 1426, va sortir de Barcelona capitanejant dues naus de l'Orde amb destí a l'illa de Rodes.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-0884-0 (català)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Antoni d'Avinyó i de Moles

Antoni d'Avinyó i de Moles, President de la Generalitat de Catalunya, nomenat el 17 de setembre de 1440.
Fill de Simó d'Avinyó i de Maria de Moles, va seguir la carrera eclesiàstica i va ser prior de Sant Quintí de Mediona, procurador de l'abat de Santa Maria de Ripoll, abat de Santa Maria d'Arles i, des del 6 de març de 1440, abat del Monestir de Montserrat succeint Marc de Villalba. Durant el seu mandat al front del monestir, i per influència de la reina Maria, s'incorporaren uns monjos provinents de l'abadia de Montecassino que intentaren fer una reforma monàstica enfrontant-se internament i creant una mena de doble comunitat que Antoni d'Avinyó va haver de pacificar. A la mort d'aquest, la reina i els monjos cassinesos nomenaren abat Jaume de Faus, però el papa Nicolau V ho va anul·lar.
Durant la seva estança a la Generalitat, se celebraren les Corts de Tortosa (1442) amb la reina Maria per absència del rei Alfons. L'únic punt a tractar era l'amenaça francesa al Rosselló. Va patir diversos ajornaments i protestes dels representants de Barcelona pel comportament i les formes de la reina, amb fets que qüestionaven la independència de la cambra. Finalment varen acabar el febrer de 1443 sense cap interès, ja que les tropes franceses havien marxat cap a Normandia.
En aquest període s'incorporà a l'escrivania de la Generalitat Jaume Safont, persona clau en la redacció i compilació del dietari de la Diputació del General.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0884-0
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Lagunitas

Lagunitas, fundada el 1993 a Lagunitas, Califòrnia, és una marca de cervesa filial de Heineken International. Abans que Heineken comprés una participació del 50% de l'empresa el 2015, l'empresa complia la definició de microcerveseria. Dos anys abans, va ser la cinquena cervesa artesana més venuda als Estats Units d'Amèrica. Heineken va comprar la resta de l'empresa el 2017.

## Història

Lagunitas Brewing Company va ser fundada l'any 1993 per Tony Magee a Lagunitas, i es va traslladar un any més tard a Petaluma. El 2012 Lagunitas va anunciar el plan per a obrir una nova fàbrica de cervesa a Chicago. La fàbrica de cervesa de Chicago va començar a produir cervesa el 2014 i va obrir una taverna a les pròpies instal·lacions poc després.
El 2015, Heineken International va adquirir una participació del 50% de l'empresa per a expandir les seves operacions a nivell mundial. Com a resultat de l'acord, Lagunitas ja no fou considerada una cerveseria artesana segons la definició d'«artesania» de la Brewers Association, ja que la participació de Heineken era superior al 25%. El 2017, Heineken va comprar la part restant de Lagunitas, convertint-se en l'únic propietari de la cerveseria. El fundador Tony Magee va continuar com a executiu en cap de Lagunitas, amb la intenció d'expandir la producció i distribució de cerveses Lagunitas a tot el món.
El 2018, Lagunitas va començar a comercialitzar una aigua amb gas inspirada en l'IPA amb THC i CBD. La beguda s'anomena Hi-Fi Hops i és una col·laboració amb AbsoluteXtracts, un productor de cànnabis. Actualment només està disponible a Califòrnia.

## Referències

* ↑ Heineken Acquires Remaining Stake in Lagunitas Brewing Company OTC Markets, May 04, 2015
* ↑ Vega, Paco. «Llega a España la cerveza Lagunitas, la mítica India Pale Ale de Cañifornia» (en castellà). elEconomista.es, 01-04-2019. [Consulta: 8 març 2022].
* ↑ «Top Craft Breweries In America: Brewers Association Names 50 Best-Selling-Companies».
* ↑ Cynthia Liu «Lagunitas Brewing Co. says pit bull label proving no dog». San Francisco Chronicle, 24-09-2004 [Consulta: 18 febrer 2007].
* ↑ Adam Nason. «Lagunitas Brewing to open new brewery in Chicago». beerpulse.com, 09-04-2012. [Consulta: 9 abril 2012].
* ↑ Bill Swindell. «Lagunitas Brewing Co. Cutting 12% of workforce». North Bay Business Journal, 03-10-2018. Arxivat de l'original el 2018-10-06. [Consulta: 12 desembre 2019].
* ↑ John Kell, "Heineken buys 50% stake in craft brewer Lagunitas", Fortune, September 10, 2015
* ↑ Swindell, Bill. «Heineken buys remaining 50 percent interest in Lagunitas Brewing Co.». The Press Democrat. Sonoma Media Investments, LLC, 04-05-2017. Arxivat de l'original el 8 de maig 2017. [Consulta: 5 maig 2017].
* ↑ Mobley, Esther. «Heineken deal could raise Lagunitas' global profile». San Francisco Chronicle, 04-05-2017. [Consulta: 5 maig 2017].
* ↑ «Lagunitas sparks excitement with the first-ever THC, IPA-inspired sparkling water», 26-08-2018. Arxivat de l'original el 2019-12-11. [Consulta: 12 desembre 2019].
# Bulis d'Esparta

Bulis (en llatí Bulis, en grec antic Βοῠλις) fou un espartà de la noblesa, que es va oferir voluntàriament, junt amb un altre noble, Espèrties, per anar a la cort de Xerxes I de Pèrsia per rebre el càstig que reclamava l'heroi Talitíbios enfurismat perquè els espartans havien matat els heralds que Darios el Gran havia enviat a Esparta. A la seva arribada a Susa va ser alliberat per Xerxes sense cap càstig. Els seus noms estan escrits de manera diferent pels autors que en parlen, Heròdot, Plutarc, Llucià de Samòsata i Estobeu, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Bulis and Sperthias a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 517