OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Creu de terme de la plaça de Santa Anna

La Creu de terme de la plaça de Santa Anna és una obra d'Anglesola (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La creu s'aixeca sobre un pedestal de planta poligonal, amb tres graons i un sòcol decorat amb l'escut d'Anglesola. Al damunt s'hi aixeca un senzill fust de pedra ben escairada, coronat pel cos esculpit de la creu pròpiament dita, sobre un capitell on hi ha esculpits en relleu Sant Joan, Sant Andreu, Sant Jaume, Sant Pere i Sant Pau, entre d'altres. Els Sants estan disposats sota un entaulament llis amb cornisa volada, i entre ells no hi ha cap element arquitectònic que els separi
La creu, separada del capitell per un àbac de dos cossos i sense decoració, segueix la tipologia que mossèn Gudiol anomenà de creus floronades. El tret característic d'aquest grup implica la tendència a fer desaparèixer els braços de la creu, mitjançant els elements decoratius que els uneixen i que alhora tenen una funció estructural. El treball escultòric es concreta en les imatges de la intersecció dels braços, en les traceries, de caràcter ogival, i en els florons dels extrems de l'estrella, un dels quals ha estat restituït. La creu porta el crucifix en una de les cares, mentre que a l'altra hi ha una imatge amb peanya i sota dosser.

## Història

De les tres creus de la vila d'Anglesola, només se n'ha conservat la que actualment es troba a la plaça de Santa Anna. Desmuntada durant la Guerra Civil, va ser instal·lada de nou a prop de l'originari
L'enquadrament cronològic de la peça és força difícil atès el caràcter retardatari que sovint tenen aquesta mena de monuments. En el cas que ens ocupa, és palesa la simbiosi d'elements de tradició gòtica, però ja dins d'una nova manera de fer que despassa una estricta classificació estilística.

## Referències

* 1 2 3 4 «Creu de terme de la plaça de Santa Anna». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 gener 2017].
# Josep Altimira i Miramon

Josep Altimira i Miramon, conegut amb el nom artístic d'Oxymel i Llamp, (Barcelona, 16 de maig de 1889 - Barcelona, 14 de març de 1944) fou un Il·lustrador i animador català.

## Trajectòria

Va néixer al carrer de l'Hospital de Barcelona, fill d'Emili Altimira i Godfroy, natural de Sentmenat i fill del guitarrista i lutier Agustí Altimira i Codina, i de Carolina Marimon i Segú, natural de Barcelona.
Va començar a dibuixar a revistes de principis del segle xx com ara l'Esquella de la Torratxa, La Traca i La Tuies. Els seus dibuixos, marcadament antifeixistes i satírics, li van portar problemes amb els successius règims dictatorials. Com a exemple d'això, trobem el pessebre que va dibuixar per al número 2.995 de l’Esquella de la Torratxa, en el qual Franco fa de Verge Maria i és mare d'un nadó que personifica el feixisme. La revista El Nandu de Llofriu, per a la qual va treballar sovint, li va dedicar un article com un dels dibuixants més emblemàtics en el número 45, del qual va dibuixar la portada. També va ser assidu col·laborador en diverses publicacions de l'editorial Sanxo, de Joan Sanxo i Farrerons.
Com a animador va treballar als estudis dels germans Baguñà Dibujos Animados Chamartín després de la guerra del 36. Va participar en la sèrie protagonitzada per Don Cleque, un personatge creat per Francesc Tur, animant-ne alguns episodis. També va participar amb alguna historieta a la revista animada Grabatos Tururut (1942-1943) i el trobem al departament de fons a la sèrie dirigida per Josep Escobar i protagonitzada pel brau Civilón.
Reprenent la seva tasca com a dibuixant, cal tenir en compte que va haver d'anar als tribunals durant la dictadura de Primo de Rivera i un cop acabada la guerra pels seus dibuixos i caricatures de Francisco Franco. Durant la dura repressió del franquisme, va acabar posant-se al servei de la milícia per salvar la vida i la de la seva família. Va morir poc després, el 14 de març de 1944.

## Referències

* ↑ «Josep Altimira i Miramón "Oxymel" or "Llamp" (Barcelona, 1880 - 1942/1944)» (en anglès). Drouot.com. [Consulta: 28 setembre 2023].
* ↑ «Protagonistes - Josep Altimira i Miramon, «Llamp»». Reeixida.cat. [Consulta: 28 setembre 2023].
* 1 2 «Josep Altimira». Registre de Naixements de l'Ajuntament de Barcelona, 1889.
* ↑ «Esquela de defunció» (en castellà). La Vanguardia, 14-03-1944, pàg. 12 [Consulta: 29 setembre 2023].
* ↑ Capdevila, Jaume. L’Esquella de la Torratxa: 60 anys d’història catalana (1879-1939). Barcelona: Efadós. ISBN 978-84-15232-58-2..
* ↑ «La Tuies» (en castellà). Humoristan.org. [Consulta: 29 setembre 2023].
* ↑ «El argonauta español» (en francès, català, castellà). Josep Pinyol Vidal. [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ «El Nandu de Llofriu» (en català). [Consulta: 10 març 2016].
* ↑ Candel, José Maria. Historia del Dibujo Animado Español (en castellà). Múrcia: Filmoteca Regional de Murcia., 1992. ISBN 84-7564-147-4.
* ↑ Laguna Platero, Antonio. Carceller, el éxito trágico del editor de La Traca (en castellà). València: El Nadir, 2015, p. 195. ISBN 978-84-92890-94-1.
* ↑ «Estudios: Floreal, el TBO y la censura» (en castellà). Lluís Giralt. [Consulta: 10 març 2016].
# Vicenç Torres Esberranch

Vicenç Torres Esbarranch (Palma, 1947) és un metge mallorquí especialitzat en nefrologia. Llicenciat (1969) i doctor (1971) en medicina per la Universitat de Barcelona, amb la tesi Contribución al estudio de la hipertensión y la insuficiencia renal aguda. Des del 1991 és professor de l'Escola de Medicina Mayo i, des de 1998, dirigeix la secció de Nefrologia de la Clínica Mayo (Rochester, Minnesota. EUA). Des del 2004 dirigeix també la secció d'Hipertensió d'aquesta Clínica.
És membre de l'American Federation for Clinical Research, de l'American Society of Nephrology, de l'American Society of Renal Biochemistry and Metabolism, de l'American Society of Transplant Physicians, i de la International Society of Nephrology, entre d'altres. És membre de diverses comissions a la Clínica Mayo i al National Institute of Health, del United States Department of Health and Human Services.
Ha dirigit i completat diversos projectes d'investigació. Actualment treballa en vuit projectes de recerca com Novel treatments for polycystic kidney disease; Innovative Imaging to Assess Progression; Genetics of Autosomal Dominant Polycystic Liver Disease; Disease Spectrum & Genotype-Phenotype Correlations.
Ha escrit diversos llibres sobre nefrologia i ha col·laborat en l'elaboració d'altres publicacions científiques. Ha publicat també més d'un centenar d'articles en revistes i publicacions mèdiques. La seva feina, amb més de 200 publicacions, és referència per a altres investigadors mèdics. Ha esdevingut una de les figures més distingides de la comunitat científica internacional. El 2007 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ «Dia de les Illes Balears - Medalla d'Or i Premis Ramon Llull-Currículum guardonats». Arxivat de l'original el 2020-10-24. [Consulta: 24 octubre 2020].
# Nolanita

La nolanita és un mineral de la classe dels òxids. Rep el seu nom del geòleg Thomas B. Nolan (1901-1992), exdirector del Servei Geològic dels Estats Units. En el mes d'agost de 2024 va ser establert el supergrup de la nolanita, dividit en el grup de la nolanita, que inclou aquesta espècie, el grup de la kamiokita i el grup de la rinmanita.

## Característiques

La nolanita és un òxid de fórmula química V3+ 8Fe3+ 2O$_{14}$(OH)₂. Cristal·litza en el sistema hexagonal. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 5 i 5,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la nolanita pertany a «04.CB: Òxids amb proporció metall:oxigen = 2:3, 3:5, i similars, amb cations de mida mitja» juntament amb els següents minerals: brizziïta, corindó, ecandrewsita, eskolaïta, geikielita, hematites, ilmenita, karelianita, melanostibita, pirofanita, akimotoïta, auroantimonita, romanita, tistarita, avicennita, bixbyita, armalcolita, pseudobrookita, mongshanita, zincohögbomita-2N2S, zincohögbomita-2N6S, magnesiohögbomita-6N6S, magnesiohögbomita-2N3S, magnesiohögbomita-2N2S, ferrohögbomita-6N12S, pseudorútil, kleberita, berdesinskiita, oxivanita, olkhonskita, schreyerita, kamiokita, rinmanita, iseïta, majindeïta, claudetita, estibioclaudetita, arsenolita, senarmontita, valentinita, bismita, esferobismoïta, sil·lenita, kyzylkumita i tietaiyangita.

## Formació i jaciments

Aquesta espècie ha estat descrita a partir de tres indrets diferents a l'àrea del llac Beaverlodge, a Saskatchewan, Canadà. També ha estat descrita a altres països, tot i que els jaciments són escassos.

## Referències

* ↑ «Nolanite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 9 abril 2017].
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 80». European Journal of Mineralogy, 36, 4, 15-08-2024, pàg. 599–604. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-599-2024 [Consulta: 16 agost 2024].
* ↑ Ritsuro MIYAWAKI, Frédéric HATERT, Marco PASERO, Stuart J. MILLS «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) NEWSLETTER 50». Mineralogical Magazine, 83, 2019, pàg. 615-620 [Consulta: 24 novembre 2019].
# Cal Ramon Gansola

Cal Ramon Gansola, Cal Ramon Cansola o, simplement, Cal Ramon, és una masia del poble de la Coma, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès).

## Situació

Està situada 1.030 m. d'altitud, a poc menys de 300 m. al NO de les Fonts del Cardener i a la riba dreta de la Rasa de Coll de Port que en aquest tram rep el nom, entre d'altres, de la Ribereta de Cal Ramon precisament a causa de la proximitat de la masia a aquest corrent fluvial.

## Característiques

La masia, restaurada com a residència, és de planta rectangular d'uns 13 x 9 metres, està obrada en pedra i té la façana orientada a l'est (als 18 minuts de rellotge). El cos principal de la casa és de planta baixa i dos pisos, té coberta simètrica de doble vessant feta amb teules i té adossada una ala lateral al costat nord amb coberta també simètrica de doble vessant.
A uns 20 metres al nord de la casa hi ha una segona edificació també obrada en pedra i coberta d'un sol vessant.

## Referències

* ↑ Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pàg. 225
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al mapa de l'ICC i al padró municipal
* ↑ Aquesta és la denominació que apareix al llibre Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. , pág. 225
* ↑ Aquesta és la denominació que consta a la bústia per al correu que hi ha a l'entrada del pont sobre la Rasa de Coll de Port que dona accés a la casa
# Cursa de muntanya

Una cursa de muntanya és una competició esportiva en la que es recorre un traçat per la muntanya, normalment per sobre dels 2000 metres d'altitud, i en la que s'han de superar desnivells importants.
Les competicions internacionals estan regulades per la Federació d'Esports d'Altitud, de la qual forma part la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya entre d'altres.

## Competicions internacionals
### Copa del Món

Aquesta competició d'àmbit mundial consta d'entre sis i vuit curses en un mínim de cinc països diferents. Es disputa des de l'any 2003 i a partir de l'any 2005 va incloure la competició per equips.
Sky Runner World Series :
| Any | Curses | Campió Absolut | Campiona Absoluta | Equip Campió |
| 2003 | Maratón Alpino · Sentiero 4 Luglio · Val d'Isère · Barr Trail Mt · Sierre Zinal · Cervinia · Mt. Kinabalu | Agustí Roc | Teresa Forn | sense competició |
| 2004 | Zegama · Valposchiavo-Valmalenco · Sentiero 4 Luglio · 6000D · Dolomites · Pikes Peak · Mt. Kinabalu | Agustí Roc | Anna Serra | sense competició |
| 2005 | Zegama · Valmalenco-Valposchiavo · Dolomites · 6000D · Pikes Peak · Sentiero delle Grigne · Mt. Kinabalu | Rob Jebb | Corinne Favre | Catalunya |
| 2006 | Hidalgo · Zegama · Valmalenco-Valposchiavo · Ontake · Dolomites · Andorra · Sentiero delle Grigne · Mt. Kinabalu | Ricardo Mejía | Angela Mudge | Catalunya |
| 2007 | Berga · Corteno Golgi · Vallnord · Dolomites · Mt. Kinabalu · Ontake · Zegama | Kílian Jornet | Angela Mudge | Catalunya |
| 2008 | Berga · Valmalenco-Valposchiavo · Vallnord · Mt. Kinabalu · Fort William · Sentiero delle Grigne | Kílian Jornet | Corinne Favre | Catalunya |
| 2009 | Irazú · Zegama · Vallnord · Giir di Mont · Pikes Peak · Ben Nevis · Mt. Kinabalu | Kílian Jornet | Emanuela Brizio | Catalunya |

### Campionat d'Europa

El campionat d'Europa es disputa de manera individual en una sola cursa des de l'any 2007.
Campionat d'Europa :
| Any | Lloc | Campió | Campiona |
| 2007 | Valmalenco-Valposchiavo | Marco de Gasperi | Angel Baroncheli |

## Vegeu també

* Selecció catalana de curses de muntanya

## Enllaços externs

* Sky Runner World Series Arxivat 2007-10-26 a Wayback Machine.
* FEEC - Curses de muntanya Arxivat 2010-07-01 a Wayback Machine.
# Marburgvirus

Marburgvirus és un gènere de virus segons el International Committee on Taxonomy of Viruses que causen malalties en humans i en primats no humans amb una forma de febre hemorràgica viral, alhora amb una espècie, el Marburg marburgvirus, que conté el Marburg virus (MARVV) i el menys freqüent Ravn Virus (RAVV). El nom prové de la ciutat de Marburg a Hesse (Alemanya) on el virus va ser descobert i el súfix -virus.

## Criteris d'inclusió dins el gènere

Un virus de la família Filoviridae és un membre del gènere Marburgvirus si
* el seu genoma té un solapament de gen
* el seu quart gen (GP) codifica només una proteïna (GP$_{1,2}$) i l'edició cotranscripcional no és necessària per la seva expressió
* inefectivitat pic dels seus virions associada amb partícules ≈665 nm de llargada
* el seu genoma difereix del de Marburg virus per <50% a nivell nucleòtid
* els seus virions gairebé no mostra creuament antigènic amb ebolavirions

## Història

El Marburgvirus fou descrit per primera vegada el 1967. Se'n van tenir notícia durant brots petits a les ciutats alemanyes de Marburg, Francfort i a la capital de l'antiga Iugoslàvia, Belgrad durant els anys 1960. Els treballadors alemanys havien estat exposats a teixits infectats de cercopitecs verds (Chlorocebus aethiops) en la principal planta industrial de la ciutat, el Behringwerke, que en aquell temps era part de l'empresa Hoechst, i actualment és part de CSL Behring. En aquests brots, 31 persones van contraure la malaltia i set d'elles hi van morir.

## Ús com a arma biològica

El virus de Marburg formà part d'alguns agents patògens militaritzats amb èxit pel programa biològic soviètic Biopreparat. El virus fou modificat genèticament per crear-ne una nova soca més mortal anomenada «variant U», soca que fou armada i aprovada pel Ministeri de Defensa de la Unió Soviètica el 1990.

## Referències

* ↑ «Ebolavirus and Marburgvirus Infections».
* ↑ Siegert et al., Müller, p. 2341-3.
* ↑ «Virus de Marburgo». Arxivat de l'original el 2013-05-02. [Consulta: 27 novembre 2012].

## Bibliografia

* Klenk, Hans-Dieter. Marburg and Ebola Viruses. Current Topics in Microbiology and Immunology, vol. 235. Berlin, Germany: Springer-Verlag, 1999. ISBN 978-3-540-64729-4.
* Klenk, Hans-Dieter; Feldmann, Heinz. Ebola and Marburg Viruses - Molecular and Cellular Biology. Wymondham, Norfolk, UK: Horizon Bioscience, 2004. ISBN 978-0-9545232-3-7.
* Kuhn, Jens H. Filoviruses - A Compendium of 40 Years of Epidemiological, Clinical, and Laboratory Studies. Archives of Virology Supplement, vol. 20. Vienna, Austria: SpringerWienNewYork, 2008. ISBN 978-3-211-20670-6.
* Martini, G. A.; Siegert, R. Marburg Virus Disease. Berlin, Germany: Springer-Verlag, 1971. ISBN 978-0-387-05199-4.
* Ryabchikova, Elena I.; Price, Barbara B. Ebola and Marburg Viruses - A View of Infection Using Electron Microscopy. Columbus, Ohio, USA: Battelle Press, 2004. ISBN 978-1-57477-131-2.
* Siegert, R.; Shu, H. L.; Slenczka, W.; Peters, D.; Müller, G. «Zur Ätiologie einer unbekannten, von Affen ausgegangenen menschlichen Infektionskrankheit». Deutsche Medizinische Wochenschrift, (51), 2009. DOI: 10.1055/s-0028-1106144.
# Cuereta torrentera

La cuereta torrentera o titina i titeta groga a les Balears (Motacilla cinerea) és una espècie d'ocell de l'ordre dels passeriformes.

## Altres noms

cueta groga, pastorella groga, pastoreta groga, pascueta groga, pastoreta de torrent, cascueta groga, cuscueta groga, cuereta groga.

## Morfologia

Mesura 18-21 cm de llargària i 29 cm d'envergadura alar. És de color blau-grisenc per sobre i groc per sota. És la cuereta que té la cua més llarga (fa 9 cm de llargada), i és de color negre amb les rectrius externes blanques. A l'estiu, el mascle ensenya la gola negra i a l'hivern la té blanca.

## Ecologia

Cria a l'Europa temperada, Àsia i Àfrica del Nord. És sedentària a les zones de clima més suau de l'Europa Occidental però les poblacions septentrionals i orientals hivernen al sud d'Àsia, Àfrica i Papua Nova Guinea. A Catalunya és un ocell sedentari. També venen a hivernar de França i Suïssa, que se sumen als individus catalans que deixen les muntanyes per ocupar les llacunes de la terra baixa. A la muntanya es nodreixen amb insectes i quan baixen a la costa ho fan amb petits mol·luscs principalment.
Prefereix situar el niu a la vora dels cursos d'aigua muntanyencs, entre les roques o a la soca dels arbres. La femella basteix un niu emprant molsa i herbes, i pèls com a revestiment, on, a l'abril-juny diposita cinc ous, que ella, principalment, s'encarrega d'escalfar. Els petits seran encebats per ambdós pares i volaran al cap de 12 dies. Normalment fan dues postes.
* Cuereta torrentera
* Exemplar adult amb dues cries

## Referències

* ↑ Lalueza i Fox, Jordi: El llibre dels ocells de Catalunya,pàgina 84-85. Editorial De Vecchi - Edicions Cap Roig. Barcelona, 1987. ISBN 84-315-0434-X

## Enllaços externs

* Descripció i hàbitat d'aquesta espècie. (francès)
* Taxonomia d'aquest ocell. (anglès)
* Hàbitat i reproducció d'aquesta espècie. (castellà)
* Descripció i distribució territorial. (castellà)
# Confraria Muchal Foundation

La Confraria Muchal Foundation és una associació cultural fundada el 2003 a Sineu, Mallorca, que anualment organitza la Mucada, una neofesta que s'ha convertit en un dels actes centrals de les Festes d’Agost de Sineu.
La Mucada és la festa en honor a lo Much de Reig i la Muca, una festa fabricada a mida, que ha afegit un motiu d’orgull local i que mostra l'alegria, la creativitat i la participació conjunta dels sineuers. La Mucada, alhora que s'ha convertit en un dels actes centrals de les Festes d’Agost, és un acte en què hi caben sempre les reivindicacions, no es tracta sols d’una festa banal i sense contingut. Quan hi ha hagut atacs a la llengua catalana, a la identitat dels mallorquins, el crit d’alerta i la denúncia s'han fet sentir en els seus pregons; per la constant amenaça de les agressions masclistes o homòfobes, la Mucada reacciona posant en relleu aquesta xacra ben clarament en els seus missatges. Els gestos solidaris de cada any, quan fan el donatiu destinat a col·lectius d’acció social d’ençà dels inicis, han estat destacats també a l’hora d’argumentar els motius que els han fet mereixedors del premi Aina Moll i Marquès dels Premis 31 de Desembre atorgats per l'Obra Cultural Balear (OCB) el 2022.

## Referències

* ↑ «Muchal Foundation rebrà un dels Premis 31 de Desembre de l’Obra Cultural Balear». Díngola, 05-12-2022. [Consulta: 6 gener 2025].
* ↑ Pich i Esteve, M. Reivindicació política, subversió de la tradició i construcció identitària en una festa popular El cas de la Mucada (tesi). Universitat de Barcelona, 2018.
* ↑ «Els premiats dels 31D - Obra Cultural Balear», 21-06-2024. [Consulta: 25 desembre 2024].
# La descendència de l'home i sobre la selecció en relació amb el sexe

La descendència de l'home i sobre la selecció en relació amb el sexe (The Descent of Man, and Selection in Relation to Sex) és un llibre del naturalista anglès Charles Darwin, que es va publicar per primera vegada el 1871. En ell s'aplica la teoria de l'evolució a l'evolució humana i hi detalla la seva teoria de la selecció sexual, una forma d'adaptació biològica diferent, però interconnectada amb la selecció natural. Aquest llibre debat diversos temes relacionats, incloent la psicologia evolutiva, l'ètica evolutiva, les diferències entre les races humanes, entre els sexes, el paper dominant de les femelles en l'escolliment de les parelles i la rellevància de la teoria evolutiva en la societat.
Moltes de les il·lustracions van ser fetes per T. W. Wood, el qual també il·lustrà l'obra de Wallace, The Malay Archipelago (1869).

## Efecte en la societat

El gener de 1871, el deixeble de Thomas Huxley St. George Mivart, havia publicat On the Genesis of Species, una crítica de la selecció natural en un article anònim anomenat Quarterly Review.

## Referències

* ↑ Freeman 1977, Darwin Online: The Descent of Man

## Bibliografia

* Blackwell, Antoinette. The Sexes Throughout Nature (archive.org). Hyperion Press [ G. P. Putnam's Sons ], 1992. ISBN 0-88355-349-X. – first re-issued by Hyperion in 1976
* Bowler, Peter J.; Morus, Iwan Rhys. Making Modern Science. The University of Chicago Press, 2005. ISBN 0-226-06861-7.
* Cronin, Helena. The ant and the peacock: altruism and sexual selection from Darwin to today. Press Syndicate of the University of Cambridge, 1993. ISBN 0-521-45765-3 [Consulta: 27 juliol 2009]. – somewhat ahistorical treatment of the Darwin–Wallace debate on sexual selection
* Darwin, Charles. The Descent of Man, and Selection in Relation to Sex. 1st. Londres: John Murray, 1871. ISBN 0-8014-2085-7 [Consulta: 18 juny 2009].
* Fedigan, Linda Marie. «Sexual selection: female choice or Hobson's choice?». A: Primate paradigms. University of Chicago Press, 1992. ISBN 0-226-23948-9.
* Freeman, R. B.. The Works of Charles Darwin: An Annotated Bibliographical Handlist. Folkestone: Wm Dawson & Sons Ltd, 1977. ISBN 0-208-01658-9 [Consulta: 8 setembre 2008].
* Moore, James; Desmond, Adrian. «Introduction». A: The Descent of Man, and Selection in Relation to Sex. 2a edició. Londres: Penguin Classics, 2004. ISBN 978-0-14-043631-0.
* Paul, Diane B. «Darwin, Social Darwinism and Eugenics». A: The Cambridge Companion to Darwin. Cambridge: Cambridge University Press, 2003, p. 214–239.

## Enllaços externs

* The Descent of Man (Volume 1) and (Volume 2) (from The Complete Work of Charles Darwin Online)
* Edició electrònica llibre: The Descent of Man, and Selection in Relation to Sex en el Projecte Gutenberg.
* An 1871 book review of Descent of Man Arxivat 2006-08-14 a Wayback Machine., which appeared in the Annual Register.
# Jaume Mariano Torrens

Jaume Mariano Torrens (Palma, 20 de juny de 1969) és un antic pilot motociclista mallorquí. Participà en els Campionats Mundials de Velocitat de 1988, 1989, 1990 i 1991 en les categories de 80cc, 125cc i 250cc.
L'any 1989 guanyà el Campionat d'Europa de 80 cc.

## Resultats al Mundial de motociclisme

| Any | Categoria | Moto | Curses | Victòries | Podi | Pole | Fast lap | Punts | Posició |
| 1988 | 80cc | JJ Cobas | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 32è |
| 1989 | 80cc | Casal | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 33 | 9è |
| 1990 | 125cc | Honda | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 37è |
| 1991 | 125cc | JJ Cobas | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1991 | 250cc | Aprilia | 7 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| Total | | | 26 | 0 | 0 | 0 | 0 | 35 | |

## Referències

* ↑ «Jaime Mariano Torrens» (en castellà). ibmotor.es, 01-05-2009. Arxivat de l'original el 5 de gener 2010. [Consulta: 13 octubre 2009].
* 1 2 «Jaime Mariano's profile» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 20 de juliol 2013. [Consulta: 13 octubre 2009].