OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lawrence Krauss

Lawrence Krauss és un físic teòric i escriptor, la seva recerca se centra en l'origen i l'evolució de l'univers. Doctor en Física pel Massachusetts Institute of Technology, és Director de la Origins Initiative a Arizona State University. Amb anterioritat, ha estat Professor de Física Ambrose Swasey, Professor d'Astronomia i Director del Center for Education and Research a la Case Western Reserve University.
Té un ampli camp d'interessos, entre d'altres la interacció entre la física de partícules elementals i la cosmologia, on els seus estudis inclouen l'univers primerenc, la naturalesa de la matèria obscura, la relativitat general i l'astrofísica de neutrins.
El prof. Krauss és autor de més de 200 publicacions científiques, així com de nombrosos articles de difusió sobre física i astronomia. A més, és autor de diversos llibres de divulgació, entre ells The Physics of Star Trek i el guardonat Historia de un átomo: una odisea desde el Big Bang hasta la vida en la Tierra. Prof. Krauss ha rebut nombrosos premis per la seva recerca, entre els quals cal destacar el Presidential Investigator Award (1986).
Sovint dona conferències a públics professionals i generals, a més de participar en programes de ràdio i televisió. Krauss és també un dels pocs científics de reconeixement internacional interessats a crear ponts entre la ciència i la cultura popular.

## Referències

* ↑ «Lawrence Krauss». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 23 març 2016].
# Gerardo Unzueta

Gerardo Unzueta Lorenzana (Tampico, Tamaulipas, 3 d'octubre de 1925 - 10 de gener de 2016) va ser un dirigent social i polític, periodista i assagista mexicà.
Va estudiar arts plàstiques. Va participar en diversos moviments sindicals com l'agrari dels anys setanta, a més de ser pres durant el Moviment estudiantil a Mèxic de 1968 doncs simpatitzava amb el moviment. Va ser un dels fundadors del Sindicat de Treballadors de la Universitat Nacional Autònoma de Mèxic. Va ser diputat federal pel Partit Comunista Mexicà i la Coalició d'Esquerra de 1979 a 1982, pel Partit Socialista Unificat de Mèxic de 1982 a 1985 i de 1985 a 1988 i coordinador parlamentari del Govern del DF de 1997 a 2000.
Va dirigir La Voz de México, Oposición, Así es, La Unidad i 6 de Julio, òrgans de difusió del Partit Comunista Mexicà, el Partit Socialista Unificat de Mèxic, el Partit Mexicà Socialista i del Partit de la Revolució Democràtica, respectivament. Va editar i va col·laborar en les revesteixis Memoria y Coyuntura, va ser director del diari El Popular i columnista de El Universal des de 1985.

## Obres

* Lombardo Toledano y el marxismo-leninismo (1966)
* Sobre el problema estudiantil-popular, Cartas desde la prisión (1969)
* La concepción materialista de la historia: seis aspectos de la teoría marxista-leninista de la Revolución (1972)
* Partido Comunista Mexicano, Nuevo programa para la Revolución (1974)
* Crisis política y sucesión presidencial (1975)
* Comunistas y sindicatos (1977)
* Ocho puntos de vista sobre la teoría marxista del Estado (1993)
* La grande y el diablo (2001)
* La Julia y sus dos ataúdes (2004)

## Referències

* ↑ Muere el líder de izquierda Gerardo Unzueta
# Cèl·lula vegetal

La cèl·lula vegetal és la unitat elemental que constitueix qualsevol organisme vegetal, i comprèn generalment un nucli cel·lular envoltat d'un citoplasma, diversos orgànuls o plasts, i tot protegit per una membrana cel·lular.

## Característiques distintives

Les cèl·lules vegetals són molt diferents de les cèl·lules dels organismes que pertanyen als altres eucariotes. Els principals caràcters distintius són:
* Un gran vacúol central, envoltat d'una membrana (el tonoplast), que manté la turgència de la cèl·lula i controla els intercanvis de molècules entre el citosol i la saba. Aquests vacúols serveixen de galledes de les escombraries a les cèl·lules vegetals, al final de la vida de la cèl·lula, aquests vacúols ocupen el 90% de l'espai cel·lular.
* Una paret pectocel·lulosica feta de cel·lulosa i de proteïnes i, en molts casos, de lignina dipositada pel protoplast fora de la membrana cel·lular. Es diferencia clarament de la paret cel·lular dels bolets, feta de quitina, i dels procariotes, feta de peptidoglicans.
* Els plasmodesmes, als porus de la paret cel·lular, que permet a cada cèl·lula vegetal comunicar amb les cèl·lules adjacents. Aquest sistema és diferent de la xarxa d'hifes present en els bolets.
* Els plastidis, en particular els cloroplasts que contenen la clorofil·la, aquest pigment que dona a les plantes el seu color verd i que intervé en el procés de la fotosíntesi.
* L'absència de centríols que són presents a les cèl·lules animals.
Com les altres cèl·lules eucariotes, les cèl·lules vegetals posseeixen típicament un nucli, que conté l'essència de l'ADN cel·lular, i dels mitocondris, les «fàbriques» de la cèl·lula. Tanmateix, certes parts dels teixits d'una planta viva moren de manera selectiva per ser útils a la planta i no consumir nodriments.

## Tipus de teixit

Les tres principals classes de cèl·lules vegetals es poden diferenciar d'acord amb l'estructura histològica que formen: les arrels, les tiges i les fulles. Totes les plantes tenen aquests tipus de teixits.
Aquests tipus de cèl·lules vegetals són classificats segons l'estructura de la seva paret cel·lular i les característiques dels seus protoplasts. Les plantes tenen una paret cel·lular primària, i de vegades una paret secundària igualment. Aquests dos elements determinen la funció de cada cèl·lula individual.
* Epidermis, l'embolcall extern de la planta.
* Teixit vascular, que assegura el transport dels elements en tota la planta.
* Teixit assimilador, que assegura la fotosíntesi i l'emmagatzematge del midó. El parènquima, parets primàries primes, poden no tenir paret secundària i es poden desenvolupar en els teixits més especialitzats de la planta.
* Teixits de suport:
** Col·lènquima. Són parets primàries desigualment espesses, reagrupades per assegurar el suport de les parts de la planta en creixement.
** Esclerènquima. Són parets secundàries espesses, que serveixen de suport a les parts de la planta que no creixen.

## Enllaços externs

* Cèl·lula vegetal (francès)
* Model interactiu de cèl·lula vegetal Arxivat 2007-06-09 a Wayback Machine. (anglès)
# Mala junta (pel·lícula)

Mala junta és una pel·lícula xilena dramàtica de 2016 dirigida per Claudia Huaiquimilla, produïda per Pablo Greene, Rebeca Gutiérrez Campos i Eduardo Villalobos, i rodada en la comunitat dels maputxes. Fou estrenada internacionalment al 28è Festival Internacional de Cinema de Palm Springs.
Ha estat guanyadora de més de 40 premis nacionals i internacionals, entre els quals destaquen el Gran Premi del Públic al 39è Festival de Cinema Llatinoamericà de Tolosa de Llenguadoc, al 17è aluCine Latin+Media Arts Festival (Canadà), en el 2n Festival Internacional de Cinema de Quito (l'Equador); el Premi Nous Camins en el 39è Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana (Cuba); i el premi a Millor Pel·lícula en el 24è Festival de Cinema de Valdivia (Xile), el 12è Festival de Cinema Tucumán (Argentina), el 12è Festival de Cinema de Jujuy (Argentina), i al 17è Festival Internacional de Cinema de Lebu (Xile), entre d'altres. Estrenada en cinemes comercials de Xile i França, i nominada a 2 Premis Platino del Cinema Iberoamericà.
El seu agent de vendes internacional és Alpha Violet.

## Sinopsi

Quan Tano torna a cometre un delicte és enviat a viure amb el seu pare al camp, on es fa amic d'un tímid jove maputxe anomenat Cheo. Un conflicte polític en el sector i les males relacions amb els seus pares, els desafien a enfrontar junts els prejudicis amb què carreguen en la seva ja complicada adolescència.

## Repartiment

* Andrew Bargsted com Tano.
* Eliseo Fernández com Cheo.
* Francisco Pérez-Bannen com Javier.
* Francisca Gavilán com Andrea.
* Ariel Mateluna com Pedro.
* Sebastián Ayala com Diego.
* Rosa Ramírez com Assistenta social.
* Alex Quevedo com Seba.
* Verónica Medel com Daniela.
* Sebastián Jaña com Alexis.

## Premis y nominacions

| Premi | Categoria | Receptor | Resultat |
| Premis Caleuche | Millor actor protagonista en cinema | Andrew Bargsted | Nominat |
| Premis Caleuche | Millor actriu de suport en cinema | Francisca Gavilán | Guanyadora |
| Premis Platino | Millor opera prima de ficció | Mala junta | Nominada |
| Premis Platino | Premi Platino en Cinema i Educació en Valors | Mala junta | Nominada |

## Referències

* ↑ «Mala junta». Rencontres Cinémas d'Amérique latine. [Consulta: 7 febrer 2018].
* ↑ Estreno de Mala Junta en Canal 13
* ↑ «Premios Platino 2018: Lista de nominados», 13-03-2018. [Consulta: 15 març 2018].
* ↑ CineChile. «Mala junta» (en castellà).
* ↑ «Desde Daniela Vega hasta "Yerko Puchento": actores chilenos anuncian nominados a sus premios 2017» (en castellà). www.t13.cl. [Consulta: 19 desembre 2017].
* ↑ «"Una mujer fantástica" lidera las nominaciones de los Premios Platino», 13-03-2018. [Consulta: 15 març 2018].

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Conservatori de Santa Maria di Loreto

El Conservatori de Santa Maria di Loreto fou un conservatori fundat l'any 1537, la primera de les quatre institucions musicals que varen sorgir al segle xvi a Nàpols.
Obra d'un sabater intencionat a ajudar els orfes, va comptar amb la col·laboració financera del virrei i de les famílies nobles. Amb el temps, aquesta casa per orfes passa a ser conservatori, i obre les portes a alumnes interessats a estudiar música que paguen una anualitat.
Alguns dels seus mestres van ser Francesco Durante, Francesco Provenzale i Nicola Porpora, aquest últim compositor i mestre de cant. D'aquesta cèlebre escola de cant van sorgir els cantants castrats Farinelli, Caffarelli i Porporino. De l'escola de composició la figura més destacada va ser l'alumne Domenico Cimarosa.
Ferran IV de Nàpols va decretar el seu tancament el 1797, transformant-lo en un hospital militar, les activitats van ser transferits al Conservatori de la Pietà dei Turchini.
# Susanna Tavera García

Susanna Tavera García (Madrid, 1945 - febrer de 2025) va ser una historiadora madrilenya, catedràtica i professora titular en Història Contemporània a la Universitat de Barcelona. A l'Ateneu Barcelonès, va participar activament a la secció d'història i en la tertúlia «Dones a la palestra». A més, formava part del Grup de Recerca Consolidat del Centre d'Estudis Històrics Internacionals.
És autora d'Experiencias desiguales: conflictos sociales y respuestas colectivas (siglo XIX) (1994) —amb Mary Nash—, Solidaridad Obrera. El fer-se i desfer-se d'un diari anarcosindicalista (1915-1939) (1994) —un estudi sobre el diari Solidaridad Obrera—, Feminisme, socialisme utòpic i moviments socials, 1815-1834 (2006), Anarchism or anarchisms? The history of a heterogeneus revolutionary deployment, 1930-1938 (2012) o Federica Montseny, La indomable (1995) —una biografia de l'anarquista Federica Montseny—, entre d'altres. També ha organitzat, amb Nash, l'obra Las mujeres y las guerras: el papel de las mujeres en las guerras de la Edad Antigua a la Contemporánea (2003).

## Referències

* ↑ Cattini, 2007, p. 280.
* 1 2 Simon, Lluís. «Ha mort la historiadora Susanna Tavera». [Consulta: 17 febrer 2025].
* 1 2 Rojo, 2005.
* 1 2 3 «Dra. Susanna Tavera García». Departament d'Història Contemporània de la Facultat de Geografia i Història. Universitat de Barcelona. [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ «Grup d'Història de la Cultura i dels Intel·lectuals». Departament d'Història Contemporània / Facultat de Geografia i Història. Universitat de Barcelona. [Consulta: 12 setembre 2015].
* ↑ Baldó, 1995, p. 132-136.
* ↑ Espinet i Burunat, 1994, p. 198-200.
* ↑ Núñez Florencio, 2005.
* ↑ Elorza, 2005.
* ↑ Moura, 2004, p. 169-173.

## Bibliografia

* Baldó, Marc «Experiencias desiguales: conflictos sociales y respuestas colectivas (siglo XIX) by Mary Nash, Susanna Tavera». Ayer. Asociación de Historia Contemporánea y Marcial Pons Ediciones de Historia, 18, 1995, pàg. 132-136. ISSN: 2255-5838. JSTOR: 41324491.
* Cattini, Giovanni C. «Història social / Biografia històrica. Entrevista a Susanna Tavera». Cercles: revista d'història cultural, 10, 2007, pàg. 280-289. ISSN: 1699-7468.
* Elorza, Antonio «El sueño de la anarquía». El País, 19-02-2005.
* Espinet i Burunat, Francesc «Tavera, S.. Solidaridad Obrera. El fer-se i desfer-se d'un diari anarcosindicalista (1915-1939)». Anàlisi: quaderns de comunicació i cultura, 16, 1994, pàg. 198-200. ISSN: 2340-5236.
* Moura, Tatiana «Mary Nash; Susanna Tavera (orgs.), Las mujeres y las guerras: el papel de las mujeres en las guerras de la Edad Antígua a la Contemporánea». Revista Crítica de Ciências Sociais, 68, 2004, pàg. 169-173. ISSN: 2182-7435.
* Núñez Florencio, Rafael «Federica Montseny. Una anarquista en el poder. Irene Lozano. Espasa, 2005. 430 pp. 23’90 e. Susana Tavera: F. M., La indomable. temas de hoy, 2005. 352 pp, 22 e.». El Cultural, 03-03-2005.
* Rojo, José Andrés «La garra indómita de Federica Montseny». El País [Madrid], 07-02-2005.

## Enllaços externs

* Tavera, Susanna al Catàleg Col·lectiu de les Universitats de Catalunya
* «Obra de Susanna Tavera García» a Dialnet.
# Gran Premi de Suècia del 1974

Resultats del Gran Premi de Suècia de Fórmula 1 de la temporada 1974, disputat al circuit d'Anderstorp el 9 de juny del 1974.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 3 | Jody Scheckter | Tyrrell - Ford | 80 | 1h 58' 31. 3 | 2 | 9 |
| 2 | 4 | Patrick Depailler | Tyrrell - Ford | 80 | + 0.38 s | 1 | 6 |
| 3 | 24 | James Hunt | Hesketh - Ford | 80 | + 3.325 s | 6 | 4 |
| 4 | 5 | Emerson Fittipaldi | McLaren - Ford | 80 | + 53.507 s | 9 | 3 |
| 5 | 17 | Jean Pierre Jarier | Shadow - Ford | 80 | + 1' 16.403 min. | 8 | 2 |
| 6 | 26 | Graham Hill | Lola - Ford | 79 | + 1 Volta | 15 | 1 |
| 7 | 27 | Guy Edwards | Lola - Ford | 79 | + 1 Volta | 18 | |
| 8 | 21 | Tom Belso | Iso Marlboro - Ford | 79 | + 1 Volta | 21 | |
| 9 | 8 | Rikky von Opel | Brabham - Ford | 79 | + 1 Volta | 20 | |
| 10 | 10 | Vittorio Brambilla | March - Ford | 78 | Motor | 17 | |
| 11 | 28 | John Watson | Brabham - Ford | 77 | + 3 Voltes | 14 | |
| Ret | 22 | Vern Schuppan | Ensign - Ford | 77 | Desqualificat | 26 | |
| Ret | 12 | Niki Lauda | Ferrari | 70 | Caixa canvi | 3 | |
| Ret | 9 | Reine Wisell | March - Ford | 59 | Suspensions | 16 | |
| Ret | 6 | Denny Hulme | McLaren - Ford | 56 | Suspensions | 12 | |
| Ret | 19 | Jochen Mass | Surtees - Ford | 53 | Suspensions | 22 | |
| Ret | 7 | Carlos Reutemann | Brabham - Ford | 30 | Pèrdua d'oli | 10 | |
| Ret | 2 | Jacky Ickx | Lotus - Ford | 27 | Motor | 7 | |
| Ret | 11 | Clay Regazzoni | Ferrari | 24 | Caixa canvi | 4 | |
| Ret | 18 | Carlos Pace | Surtees - Ford | 15 | | 24 | |
| Ret | 1 | Ronnie Peterson | Lotus - Ford | 8 | Part mecànica | 5 | |
| Ret | 23 | Leo Kinnunen | Surtees - Ford | 8 | Motor | 25 | |
| Ret | 33 | Mike Hailwood | McLaren - Ford | 5 | Pèrdua de combustible | 11 | |
| Ret | 14 | Jean Pierre Beltoise | BRM | 3 | Motor | 13 | |
| Ret | 16 | Bertil Roos | Shadow - Ford | 2 | Caixa canvi | 23 | |
| Ret | 15 | Henri Pescarolo | BRM | | Incendi | 19 | |
| NVC | 20 | Richard Robarts | Iso Marlboro - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Patrick Depailler 1' 24. 758
* Volta ràpida: Patrick Depailler 1' 27. 262 (a la volta 72).

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2015-01-18. [Consulta: 3 abril 2010].
# Meidob

Els meidob són un grup ètnic del Sudan, al Darfur, a la regió anomenada Jabal Meidob, amb centre a Malha.
Tenen la seva pròpia llengua emparentada al nubi del Nil. Són comerciants i pastors. Estan governats per un malik que domina sobre onze omdas, tots ells meidob.

## Referències

* Darfur, historical and contemporary aspects, per R.S. O'Fahey i Jérôme Tubiana
# Hera Farnese

L'Hera Farnese és una escultura del segle i. Es tracta d'una còpia romana en marbre d'un originaL de la segona mitad del segle v aC de l'escultor grec Policlet. Va pertànyer a la col·lecció de la casa de Farnese, des de l'any 1844 donada per l'arqueòleg alemany Heinrich von Brunn. Avui pertany i es troba al Museu Arqueològic Nacional de Nàpols.

## Referències

* ↑ Brunn, Heinrich. «Hera Farnese». A: Griechische Götterideale: Analysen Von Plastiken Der Hera Farnese, Hephaestos und Odysseus, Hypnos, Meermedusa, Demeter Von Knidos, Medusa, Apollo Giu (en alemany). Fàcsimil de l'edició de 1893. Hamburg: Severus Verlag, 2012, p. 1-15. ISBN 9783863472542.
* ↑ Emerson, 1894, p. 370.

## Bibliografia

* Emerson, Alfred «Heinrich von Brunn» (en anglès). The American Journal of Archaeology and of the History of the Fine Arts, Vol. 9, 3, juliol 1894.
# Toquí de collar

El toquí de collar (Pipilo ocai) és una espècie d'ocell passeriforme de la família dels emberízids, endèmica del centre i sud de Mèxic.

## Descripció

És dels toquís més grossos de Mèxic, amb una envergadura d'entre 20 i 21,5 cm.
L'esquena i la cua són de color olivaci; les plomes cobertores inferiors de la cua i les de la corona vermelloses. Posseeix un antifaç negre que li cobreix els ulls i les galtes; sobre l'antifaç, una prima ratlla blanca, que pot no estar present en alguns individus. La gola és blanca i limita amb el pit a través d'un collaret negre, el que li dona el nom vulgar a l'ocell. Per les seves característiques, és bastant similar al toquí de capell castany (Atlapetes brunneinucha), però aquest té el collaret negre bastant més prim.
Nota: aquesta espècie es pot hibridar amb el toquí maculat (Pipilo maculatus) i com a resultat els híbrids, anomenats anomenats en l'ornitologia com Pipilo ocai x maculatus, tenen el dors tacat i els costats vermellosos.
Espècie semblant: El toquí de capell castany és extraordinàriament semblant però té una franja ocular molt reduïda.

## Hàbitat

Es distribueix al llarg de l'Eix Neovolcánic, la Sierra Madre del Sur i l'Escut Mixteco, en zones altes, de entre 1500 i 3750 m de clima temperat, en boscos de coníferes.

## Taxonomia

Es reconeixen cinc subespècies:
* P. o. alticola (Salvin & Godman, 1889) localitzat a l'oest de Mèxic.
* P. o. nigrescens (Salvin & Godman, 1889) centre de Mèxic.
* P. o. guerrerensis (Van Rossem, 1938) sud-oest de Mèxic.
* P. o. brunnescens (Van Rossem, 1938) sud de Mèxic.
* P. o. ocai (Lawrence, 1865) centre est de Mèxic.

## Referències

* ↑ «Toquí de collar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10/02/2023(català)
* ↑ International), BirdLife International (BirdLife. «IUCN Red List of Threatened Species: Pipilo ocai», 30-01-2020. [Consulta: 12 setembre 2021].
* ↑ Ardeola. Ardeola.
* ↑ Byers, Clive. Sparrows and buntings : a guide to the sparrows and buntings of North America and the world. Boston: Houghton Mifflin Company, 1995. ISBN 0-395-73873-3.
* ↑ Dunning, John B. CRC handbook of avian body masses. Boca Raton, Fla.: CRC Press, 1993. ISBN 0-8493-4258-9.
* 1 2 3 Peterson, Roger Tory. A field guide to Mexican birds : Mexico, Guatemala, Belize (British Honduras), El Salvador (en anglès). Boston : Houghton Mifflin, 1987, p. 247. ISBN 978-0-395-17129-5.
* ↑ «Collared Towhee (Pipilo ocai)» (en anglès). BirdLife species factsheet. [Consulta: 27 gener 2024].
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Sparrows – IOC World Bird List v13.2g» (en anglès americà). IOC, 2023. [Consulta: 9 gener 2024].
# Worship Central

Worship Central és un grup britànic de música cristiana d'adoració fundat el 2006 a Birmingham (Regne Unit) per Tim Hughes i Al Gordon. L'organització caritativa de la que el forma part el conjunt va néixer a l'església Holy Trinity Brompton, i posteriorment es va desplaçar a l'església Gas Street Church. Entre les persones que en formen part hi ha Tim Hughes, Ben Cantelon, Al Gordon i Luke Hellebronth.
El seu primer àlbum va ser Lifting High, del 2009, després Spirit Break Out, el 2011, Counting On Your Name, també el 2011, Let It Be Known el 2012, Set Apart el 2014, Mercy Road el 2017 i Stir A Passion el 2018. Els seus àlbums han estat engistrats per Integrity Media i Capitol Records. Let It Be Known va assolir el número 45 a la llista oficial de música del Regne Unit i va conservar durant cinc setmanes el número 1 a la llista oficial de música cristiana i gòspel.
Va actuar a Cervera en l'Aplec de l'Esperit de 2018.

## Referències

* ↑ «Worship Central: Tim Hughes and Al Gordon talk about worship movement - Worship Central». [Consulta: 21 maig 2018].
* ↑ «Worship Central To Release 'Lifting High'». [Consulta: 17 maig 2018].
* ↑ «Worship Central - Spirit Break Out». [Consulta: 17 maig 2018].
* ↑ «Worship Central hits top spot with Let it be Known» (en anglès). [Consulta: 17 maig 2018].
* ↑ «Worship Central - Mercy Road». [Consulta: 17 maig 2018].
* ↑ «Worship Central return to top of Official Christian And Gospel Chart» (en anglès). [Consulta: 17 maig 2018].
* ↑ «Worship Central still at Number 1 on Official Christian And Gospel Chart» (en anglès). [Consulta: 17 maig 2018].
* ↑ «Worship Central top the Official Christian And Gospel Chart!» (en anglès). [Consulta: 17 maig 2018].
* ↑ Playà, Josep «Lo Crist és Vida». La Vanguardia, 13-05-2018 [Consulta: 21 maig 2018].
# Alfred Hermann Fried

Alfred Hermann Fried (Viena, Imperi Austrohongarès, 1864 - 1921) fou un periodista i pacifista austríac guardonat amb el Premi Nobel de la Pau el 1911 juntament amb l'advocat neerlandès Tobias Michael Carel Asser.

## Joventut

Va néixer l'11 de novembre de 1864 a la ciutat de Viena, en aquells moments capital de l'Imperi Austrohongarès, en el si d'una família jueva. El 1883 es traslladà fins a Berlín on va obrir la seva pròpia impremta cinc anys més tard.

## Activisme social

Gràcies a l'amistat amb la baronessa Bertha von Suttner Fried s'interessà pel moviment pacifista, al qual a partir d'aquell moment dedicà tota la seva vida. El 1891 fou codirector, amb la mateixa von Suttner, de la revista Die Waffen Nieder (Abaixeu les armes!), nom que van canviar el 1899 pel de Die Friedenswarte (La talaia de la pau).
El 1892 va fundar la Deutsche Friedensgesellschaft (Societat Alemanya per la Pau), que fou el focus del moviment pacifista anterior a la Primera Guerra Mundial. Fried advocava pel «fonamentalisme pacifista» i creia que l'«anarquia internacional» seria la meta a arribar tant amb mesures legislatives com mitjançant la regeneració espiritual. Així mateix fou un dels principals impulsors de la utilització de l'esperanto com a llenguatge d'enteniment mundial. Va participar en la revista L'espérantiste i el 1903 va publicar el llibre Lehrbuch der internationalen Hilfssprache Esperanto (Llibre de text de la llengua auxiliar internacional esperanto).
Va participar en diverses conferències internacionals sobre la pau i per la difusió del moviment pacifista a través de la seva revista Die Waffen Neider. L'any 1911 va compartir el Premi Nobel de la Pau amb Tobias Michael Carel Asser.
Amb l'esclat de la Primera Guerra Mundial, va emigrar a Suïssa en protesta per la política alemanya. Va treballar per la pau com a editor de Blatter fur internationale Verstandigung und zwischenstaatliche Organisation (Papers per a l'Enteniment Internacional i l'Organització Inter-Estatal). Fried va protestar contra el Tractat de Versalles, però va advertir als alemanys contra qualsevol intent de revisió per la força. Morí el 5 de maig de 1921 a Viena, on retornà els últims dies de la seva vida.

## Referències

* 1 2 «Alfred Hermann Fried (1864-1921) - Find A Grave...» (en anglès). [Consulta: 2 gener 2022].
* 1 2 «Alfred Hermann Fried | enciclopèdia.cat». [Consulta: 2 gener 2022].
* ↑ Fritz Henriksson. The Nobel prizes and their founder, Alfred Nobel. Printed by A. Bonniers boktryckeri, 1938, p. 28.

## Enllaços externs

* «Alfred Hermann Fried» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.