OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cepstrum de freqüència Mel

En el processament del so, el cepstrum de freqüència mel (amb acrònim anglès MFC) és una representació de l'espectre de potència a curt termini d'un so, basat en una transformada de cosinus lineal d'un espectre de potència logarítmica en una escala de freqüència mel no lineal.
Els coeficients cepstrals de freqüència Mel (amb acrònim anglès MFCC) són coeficients que formen col·lectivament un MFC. Es deriven d'un tipus de representació cepstral del clip d'àudio (un "espectre d'un espectre") no lineal. La diferència entre el cepstrum i el cepstrum de freqüència mel és que al MFC, les bandes de freqüència estan igualment espaciades a l'escala mel, que s'aproxima a la resposta del sistema auditiu humà més de prop que les bandes de freqüència espaciades linealment utilitzades en l'espectre normal. Aquesta deformació de freqüència pot permetre una millor representació del so, per exemple, en la compressió d'àudio que podria reduir l'amplada de banda de transmissió i els requisits d'emmagatzematge dels senyals d'àudio.
Els MFCC es deriven habitualment de la següent manera:
* Apliquem la Transformada de Fourier al senyal d'àudio temporal.
* Es pondera el resultat amb l'escala de Mel.
* Prenem el logaritme als valors de l'escala de Mel.
* Apliquem la transformada del cosinus i obtenim els MFCC.
Aplicacions:
Els MFCC s'utilitzen habitualment com a paràmetres en sistemes de reconeixement de veu, com ara els sistemes que poden reconèixer automàticament els números parlats en un telèfon.
Els MFCC també estan trobant cada vegada més usos en aplicacions de recuperació d'informació musical, com ara classificació de gènere, mesures de similitud d'àudio, etc.

## Referències

* ↑ Min Xu. «HMM-based audio keyword generation». A: Kiyoharu Aizawa. Advances in Multimedia Information Processing – PCM 2004: 5th Pacific Rim Conference on Multimedia. Springer, 2004. ISBN 978-3-540-23985-7.
* ↑ Sahidullah, Md.; Saha, Goutam Speech Communication, 54, 4, 5-2012, pàg. 543–565. DOI: 10.1016/j.specom.2011.11.004.
* ↑ T. Ganchev, N. Fakotakis, and G. Kokkinakis (2005), "Comparative evaluation of various MFCC implementations on the speaker verification task Arxivat 2011-07-17 a Wayback Machine.," in 10th International Conference on Speech and Computer (SPECOM 2005), Vol. 1, pp. 191–194.
* ↑ Meinard Müller. Information Retrieval for Music and Motion. Springer, 2007, p. 65. ISBN 978-3-540-74047-6.
# Francesc Oliveres

Francesc Oliveres fou canonge de Girona. Va esser nomenat President de la Generalitat de Catalunya el mes de maig de 1598 per a substituir, fins a final de trienni, Francesc Oliver de Boteller que havia mort.
Havia estat lligat a l'administració local de la Generalitat de Catalunya amb l'ofici de diputat local des de 1578. Estava insaculat com a oïdor i diputat eclesiàstic des de 1584.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Rincoteri

Els rincoteris (Rhynchotherium) són un gènere extint de mamífers proboscidis de la família dels gomfotèrids que visqueren a les Amèriques entre el Miocè superior i el Plistocè. Se n'han trobat restes fòssils a Costa Rica, El Salvador, els Estats Units, Guatemala, Hondures i Mèxic. Les espècies d'aquest grup tenien la mandíbula llarga i estaven dotades d'ullals de gran llargada, tant en el maxil·lar superior com en l'inferior. Probablement aparegueren a Centreamèrica i des d'allí passaren a Nord-amèrica.

## Referències

* 1 2 Entrada «Rhynchotherium» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 21 agost 2023].
* ↑ Fariña, Vizcaíno i De Iuliis, 2013, p. 108.

## Bibliografia

* Fariña, R. A.; Vizcaíno, S. F.; De Iuliis, G. Megafauna: Giant Beasts of Pleistocene South America (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 978-0-253-00719-3.
Gèneres de proboscidis :
Regne: Animalia
Filum: Chordata
Classe: Mammalia
Superordre: Afrotheria
Clade: Tethytheria :
# Charles Lynch

Charles Lynch (Colònia de Virgínia, 1736 - comtat de Pittsylvania, 29 d'octubre de 1796) va ser un plantador de Virgínia i revolucionari nord-americà que va encapçalar un tribunal irregular a Virgínia per castigar els lleialistes durant la Guerra d'Independència dels Estats Units. El seu nom va donar origen a el terme "linxament".

## Biografia

Lynch va néixer a Virgínia, fill de quàquers emigrants d'Irlanda. La ciutat de Lynchburg, Virginia, va rebre aquest nom per un dels membres de la seva família, probablement el seu germà John. La seva esposa Anne Terell era quàquera de naixement i els seus cinc fills van ser criats com a tals. Lynch va servir a la Casa dels burgeses, Virginia, des de 1769 fins a 1778, quan es va convertir a Coronel de Milícia. Després de la Revolució, va exercir els seus serveis al Senat de Virgínia des 1784-1789.
Després de diversos incidents ocorreguts en 1780, un grup de jutges i oficials de la milícia, entre els quals es trobava Lynch, van descobrir a un grup de persones als quals van acusar de ser els causants d'una revolta de lleialistes al sud-oest de Virgínia. Als sospitosos se'ls va portar davant un jurat on van ser absolts de tots els càrrecs. A causa d'això, Lynch va ordenar l'execució d'aquestes bandes, motiu pel qual avui dia és recordat.

## Referències

* ↑ Buckser, Andrew S. «Lynching as Ritual in the American South». Berkeley Journal of Sociology, 37, 1992, pàg. 12. JSTOR: 41035454.
* ↑ Thomas Walker Page, "The Real Judge Lynch," The Atlantic Monthly, vol. 88, whole no. 530 (December 1901), pg. 732.
* ↑ Page, "The Real Judge Lynch," pg. 733.

## Vegeu també

* assassinat
* Pena de mort
* pogrom
* genocidi
* linxament
* Biaixos cognitius

## Bibliografia

* Thomas Walker Page, "The Real Judge Lynch", The Atlantic Monthly, vol. 88, whole no. 530 (December 1901), pp. 731–743.
* Brent Tarter, "Charles Lynch", American National Biography Online, February 2000.
* Fralin, Gordon Godfrey, "Charles Lynch, originator of the term Lynch law (1955)" Master's Theses. Paper 102.

## Enllaços externs

* "Avoca's History," Avoca Museum website, Altavista, Virginia — Museum established in a home on the former estate of Charles Lynch.
# Leonard Eric Newton

Leonard Eric Newton (1936) és un botànic i taxònom ghanès. És especialista en Àloe i en Caralluma.

## Biografia

Desenvolupa activitats acadèmiques en el Departament de Plant & Microbial Sciences, Universitat Keniata, Nairobi.
Ha realitzat excursions botàniques a Àfrica, sobretot al seu país, Ghana, Benín, i Kenya. Així mateix, també per l'oest d'Àsia, inclòs, entre d'altres, al Iemen, i a Europa (Regne Unit), on és investigador del Museu d'Història Natural de Londres. Al llarg de la seva carrera com a recol·lector, ha treballat amb Phillip G. Archer, Henk Jaap Beentje, Susan Carter, David John Goyder, Harry Hall, Heidrun Hartmann, John Jacob Lavranos, Sigrid Schumann, Paul Mutuku Musili, Gilfrid Powys, SA Robertson i Gordon Douglas Rowley. Altres àrees principals de Newton han estat Aloaceae, Asclepiadoideae, Vitaceae, Zamiaceae, Crassulaceae, Scilloideae, Dracaenaceae.

## Algunes publicacions

* t. McCoy, l.e. Newton 2014. A new shrubby species of Aloe in the Imatong Mountains, Southern Suen. Haseltonia 19: 64–65
* l.e. Newton 2013. The genus Aloe in West Africa. The Nigerian Field 77: 21–24
* 2013. An aloe miscellany. Aloe 50: 58–60
* ------------, e. Wabuyele, b. Stedje 2014. Ethnobotanical usis of Sansevieria Thunb. (Asparagaceae) in Coast Province of Kenya. Ethnobotany Cap de bestiar. & Applications 12: 51–69

### Llibres

* 2013. Aloe L., Sansevieria Thunb. a A.D.Q. Agnew, Upland Kenya Wild Flowers and Ferns: 365–370. Nature Kenya, Nairobi.
* 2011. Usis of Succulent Plants in East Africa. Succulenta East Africa, Nairobi. (ISBN 6–164001–728067
* s. Carter, j.j. Lavranos, l.e. Newton, c.c. Walker 2011. Aloes: The Definitive Guide. Royal Botanic Gardens, Kew. ISBN 978–1–84246–439–7 [Reference Book of the Year Finalist, 2011]
* l.e. Newton 2001. CITIS Aloe and Pachypodium Checklist. Eds. Urs Eggli, Gordon D. Rowley & Trustees of the Royal Botanic Gardens Kew / Sukkulenten-Sammlung Zürich, 160 pàg. ISBN 184246034X, ISBN 9781842460344

## Honors

* 2008: Cactus d'OrL'abreviació botànica estandarditzada per citar un tàxon descrit per aquest autor és L.E.Newton

## Referències

* ↑ http://kiki.huh.harvard.edu/databases/botanist_search.php?id=42650
* ↑ http://plants.jstor.org/stable/10.5555/al.ap.person.bm000064561
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* «Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).

## Enllaços externs

* Leonard Eric Newton en la base de datos en el sitio web oficial del Herbario de la Universidad de Harvard
* Leonard Eric Newton, JSTOR
# Cities: Skylines II

Cities: Skylines II és una simulació de construcció de ciutats anunciada pel desenvolupador finlandès Colossal Order per al 2023. El mateix estudi va crear prèviament Cities in Motion, Cities in Motion 2 i el predecessor Cities: Skylines. El publicador serà Paradox Interactive, el mateix que amb el predecessor.

## Concepte del videojoc

El joc simula el desenvolupament d'una ciutat tenint en compte diversos factors, com ara el tràfic, l'economia, les finances o l'educació. Les decisions del jugador afectaran la seva pròpia ciutat. El segon títol de la sèrie també oferirà un major realisme, que es manifestarà en plagues de rates, tempestes de calamarsa o el canvi de les estacions, entre altres coses. A diferència del seu predecessor, el mapa del joc constarà d'un major nombre de seccions, la qual cosa implicaria un mapa global més gran.
Els jugadors podran crear modificacions per al joc des del començament.

## Llançament

Cities: Skylines II va ser anunciat el 6 de març de 2023 durant la transmissió en directe de la Paradox Announcement Show a través de YouTube. El joc es va llançar el 24 d'octubre de 2023 per a PC, Xbox Series i PlayStation 5. A causa del baix rendiment i la mala optimització del joc, aquest va crear moltes queixes per part dels usuaris. El joc requereix un equip de gamma alta per a poder jugar de forma decent.

## Referències

* 1 2 «Cities: Skylines II - Paradox Interactive» (en anglès). [Consulta: 12 març 2023].
* 1 2 Redacció. «Cities Skylines 2 anunciat oficialment, arribarà aquest 2023», 07-03-2023. [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ Bier, Tillmann «Cities: Skylines 2 kommt! Erster Trailer und Infos zum langerwarteten Aufbauspiel» (en alemany). GameStar, 06-03-2023.
* ↑ Gudenrath, Tristan «Jetzt kennen wir 3 Details aus Cities: Skylines 2, die noch gar nicht angekündigt wurden» (en alemany). GameStar, 07-03-2023.
* ↑ published, Christopher Livingston «Cities: Skylines 2 will have hailstorms, rat infestations, and 150 map tiles in a single city» (en anglès). PC Gamer, 06-03-2023.
* ↑ Plant, Logan. «Cities: Skylines 2 Revealed for Current-Gen Consoles, Coming Later This Year» (en anglès), 06-03-2023. [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «Paradox Announcement Show 2023». [Consulta: 12 març 2023].
* ↑ «Análisis Cities: Skylines 2, un gestor de ciudades que robará tu vida, pero que llega incompleto» (en espanyol europeu), 19-10-2023. [Consulta: 19 gener 2024].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Cities: Skylines II (anglès)
# Joan Jeroni Besora

Joan Jeroni Besora, canonge de la seu de Lleida. Va ésser nomenat president de la Generalitat de Catalunya el 22 de juliol de 1656.
Va ser doctor en teologia i un important humanista i bibliòfil lleidatà, deixeble del bisbe Antoni Agustí (1517-1587). Va tenir moltes relacions amb historiadors i estudiosos com Pèire de Marca. Va escriure oratoris i un episcopologi lleidatà.
Des de 1630 havia tingut participació en la política de la diputació formant part d'una Junta de Braços i també en una ambaixada al virrei. Entre 1635 i 1641 va ser visitador del braç eclesiàstic. També va participar en el període de la revolta dels Segadors quan el 1637 va participar en la deliberació per la mobilització militar decretada per Olivares arran de la guerra amb França, i va estar present en una junta extraordinària per tractar sobre la mort de comte de Santa Coloma el 1640.
Quan va ser extret el 1656 acumulava una àmplia experiència en el si de la diputació, però alhora era un home gran i es va dedicar amb poca intensitat al càrrec, cosa que va afavorir una major presència del diputat militar Joan de Grimau i de Vilafranca. En el seu trienni, la preocupació més gran de la Generalitat era acabar la guerra amb França, ja que després de la rendició de Barcelona, els contraatacs francesos eren constants.
Després del seu mandat escrigué en nom de la Generalitat a Joan Josep d'Àustria i a altres personatges protestant per la cessió del Rosselló i part de la Cerdanya a França pel Tractat dels Pirineus. Humanista i bibliòfil, reuní una biblioteca de més de 5.000 volums. Morí i fou sebollit al monestir de Sant Jeroni de la Murtra.
La Biblioteca de Fons Antic de la Universitat de Barcelona conserva més d'un miler d'obres que van formar part de la biblioteca personal de Besora, així com un exemple de les marques de propietat que van identificar els seus llibres al llarg de la seva vida.

## Referències

* ↑ Història dels Presidents..., pàg. 240-243
* ↑ «Catàleg de les biblioteques de la UB/Fons Antic». [Consulta: 21 abril 2020].
* ↑ «Base de dades Antics posseïdors: Besora, Josep Jeroni, -1665». [Consulta: 21 abril 2020].

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Mckinstryita

La mckinstryita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el seu nom de Hugh Exton McKinstry (1896-1961), professor de geologia de la Universitat Harvard.

## Característiques

La mckinstryita és un sulfur d'argent i coure, de fórmula química Ag$_{5-x}$Cu$_{3+x}$S₄, un sulfur de baixa temperatura, sovint associat amb les químicament relacionades stromeyerita i jalpaïta. Cristal·litza en el sistema ortoròmbic. Es troba en forma d'agregats granulars de cristalls entrellaçats, de fins a 3 mil·límetres. La seva duresa a l'escala de Mohs es troba entre 1,5 i 2,5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la mckinstryita pertany a «02.BA: sulfurs metàl·lics amb proporció M:S > 1:1 (principalment 2:1) amb coure, argent i/o or», juntament amb els minerals següents: calcocita, djurleïta, geerita, roxbyita, anilita, digenita, bornita, bellidoïta, berzelianita, athabascaïta, umangita, rickardita, weissita, acantita, stromeyerita, jalpaïta, selenojalpaïta, eucairita, aguilarita, naumannita, cervel·leïta, hessita, chenguodaïta, henryita, stützita, argirodita, canfieldita, putzita, fischesserita, penzhinita, petrovskaïta, petzita, uytenbogaardtita, bezsmertnovita, bilibinskita i bogdanovita.

## Formació i jaciments

És d'origen supergènic hidrotermal; probablement formada per sota de 94,4◦C, el límit superior d'estabilitat per a la mckinstryita. Sol trobar-se associada a molts altres minerals com: plata, arsenopirita, stromeyerita, actinolita, wittichenita, bismut, rammelsbergita, balkanita, cinabri, pirita, calcita, barita o aragonita, entre d'altres. Va ser descoberta l'any 1966 a la mina Foster, a Coleman Township (Ontario, Canadà).

## Referències

* ↑ «Mckinstryite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 febrer 2016].
* 1 2 «Mckinstryite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 7 febrer 2016].
# Pere Valentí Mora i Mariné

Pere Valentí Mora i Mariné (Vilaplana, Baix Camp, 18 de desembre de 1947) és un esportista català que va ser porter del Futbol Club Barcelona entre d'altres equips. Va ser internacional amb la selecció catalana i amb la selecció espanyola. Posteriorment va esdevenir entrenador, dirigint el CE Sabadell.

## Trajectòria

Es formà al CF Reus Deportiu. L'any 1965, amb 17 anys fou fitxat pel FC Barcelona, passant a jugar als filials CD Comtal i Atlètic Catalunya. Posteriorment fou cedit al CD Mestalla, on era realitzant el servei militar, i al Reial Oviedo. El 1970 retornà a la disciplina barcelonista, però davant la competència de Salvador Sadurní i Miguel Reina, fou cedit novament, dues temporades, aquest cop a l'Elx CF. El 1973 retornà definitivament al Barça on jugà fins al 1979, guanyant la Copa 1970-71, la Lliga 1973-94, la Copa 1977-78 i la Recopa 1978-79. Acabà la seva carrera al Rayo Vallecano i al Reial Múrcia.
Va fixar el rècord de temps imbatut a les competicions europees amb la samarreta blaugrana, amb 406 minuts, durant la Copa de la UEFA 1975-76. Aquest no va ser superat fins a trenta anys després, per Víctor Valdés. Va participar, entre d'altres, al mític, 0-5 a l'Estadi Santiago Bernabéu del 17 de febrer de 1974.
Va disputar els Jocs Olímpics d'Estiu de 1968 amb la selecció espanyola, essent eliminat als quarts de final davant la selecció amfitriona, Mèxic. També jugà els Jocs del Mediterrani de 1967 a Tunis.
Va entrenar el CE Sabadell l'any 2005.

## Palmarès

* Lliga espanyola: 1973-74
* Copa espanyola: 1970-71, 1977-78
* Recopa d'Europa: 1978-79

## Referències

* ↑ Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història. Any 1999. Editorial Jaume Rius. ISBN 8492294434
* 1 2 3 Olímpics tarragonins. La història dels 28 esportistes del Camp de Tarragona, Autor Francesc Joan i Matas
* ↑ Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «El pare de Xavi Hernàndez i Pere Valentí Mora, a la presentació del llibre de Minguella». reusdigital.cat. [Consulta: 1r febrer 2015].
* 1 2 3 4 5 6 7 «Mora: Debutó con un 0-5 al Real Madrid». Diari Sport, 14-04-2013. [Consulta: 1r febrer 2015].
* ↑ «Victor Valdés supera el rècord de minuts imbatut de Pere Valentí Mora en competicions europees». Carles Baldellou. Ràdio Sabadell 94.6, 27 març 2009 - 16:52:31. [Consulta: 27 març 2009].
* ↑ «Pedro Mora Biography and Statistics» (en anglès). Olympics at Sports-Reference.com. Arxivat de l'original el 2012-12-18. [Consulta: 27 març 2009].
* ↑ «Entrenadors del CE Sabadell». CE Sabadell FC. Arxivat de l'original el 2013-07-23. [Consulta: 27 març 2009].

## Enllaços externs

* Fitxa de Pere Valentí Mora i Mariné a BDFutbol
# Francesc Pijoan

Francesc Pijoan, ardiaca de l'Empordà i canonge de la seu de Girona. Va ésser nomenat President de la Generalitat de Catalunya el 26 de març de 1654. L'elecció s'hauria d'haver fet el juliol de 1653 però la decisió reial de seleccionar als insaculats va provocar un retard en el cicle triennal. Nascut a les terres de Maçanet de la Selva (Girona), era llicenciat en els dos drets. La seva carrera eclesiàstica començà com a canonge de Lleida i el 9 de març de 1629 passà a ser caònic presbiterial de la catedral. Va ser ardiaca de Besalú el 1645 per traslladar-se amb el mateix càrrec a l'Empordà el 1651. Al mig d'aquest període, el 18 de febrer de 1647 els francesos el varen desterrar a Sornià (Llenguadoc) degut a les seves simpaties filipistes, cosa que el va posicionar molt bé davant del rei d'Espanya i el va ajudar a ser insaculat com a diputat eclesiàstic.
Va ser vicari ajudant de Bernat de Cardona, a qui va substituir com a ardiaca major de Girona quan aquest va ser nomenat bisbe de Girona el 1656. El 1658 va ser nomenat auditor de la Rota, però no va arribar a ocupar el càrrec, ja que, altre cop, va ser nomenat per a substituir com a bisbe a Bernat de Cardona qui havia mort. Finalment no va arribar a ocupar el càrrec, ja que va morir el 18 de novembre de 1659.

## Govern de la Generalitat

Al fi de la guerra dels Segadors, amb la rendició de Barcelona les institucions varen quedar subdordinades al rei castellà. Felip IV de Castella va confirmar les constitucions i els privilegis anteriors reservant-se el dret de triar les persones que ocuparien els càrrecs de President i Conseller en Cap. En aquest context, Francesc Pijoan que havia mantingut el seu suport al rei Felip és el perfil de diputats del nou període post-bèl·lic. Va mantenir una bona relació amb el virrei i fill natural del rei, Joan Josep d'Àustria qui havia estat nomenat el 15 de febrer de 1653. Però el difícil equilibri entre acabar la guerra amb els francesos i mantenir les constitucions varen crear un clima fred entre diputats i el virrei des de la constitució de la nova diputació i fins a març de 1656 que Joan Josep d'Àustria va marxar a Flandes.

## Referències

* ↑ Història dels Presidents..., pàg. 236-238

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Illa Carolina

L'illa Carolina, en anglès Caroline Island o Caroline Atoll, també coneguda com a Millennium Island i Beccisa Island, és l'illa més a l'est dels atols de corall que comprenen el sud de les illes de la Línia al centre de l'oceà Pacífic. Actualment està deshabitada.
Els europeus les albiraren l'any 1606, i van ser reclamades pel Regne Unit l'any 1868, i formen part de la República de Kiribati des de la seva independència el 1979. L'illa Carolina ha romàs relativament intacta malgrat que s'hi va fer recol·lecció del guano i s'hi va collir la copra amb habitants humans als segles xix i xx. És el lloc del món amb més població del cranc del cocoter i lloc de cria per ocells marins com el Onychoprion fuscatus.
En aquest atol es va celebrar l'arribada de l'any 2000 (per això el nom alternatiu de 'Millennium Island), ja que és un dels primers llocs de la Terra on va eixir el Sol el dia 1 de gener de 2000.

## Geografia i clima

L'illa Carolina es troba a 1.500 km al sud-est de les illes Hawaii. Fa 3,76 km² i consta de 39 illots separats envoltats per una llacuna estreta de 8,7 per 1,2 km² amb una superfície de 6,3 km². L'atol en conjunt fa 13 per 2,5 km, o 24 km². Els illots només arriben a 6 metres d'altitud màxima.
Tres grans illots formen la part més important de la superfície de l'illa Carolina: Nake Islet d'1,04 km² al nord; Long Islet de 0,76 km² al nord-est i South Islet de 0,7 km².
El clima de Carolina és tropical marítim càlid i humit. Les temperatures mitjanes normalment varien entre els 28 i 32 °C. La pluviometria interanual és variable i de mitjana s'estima que és de 1.500 litres.

## Notes

* ↑ «Line Islands - Millennium». Oceandots.com. [Consulta: 11 juny 2006].
* ↑ «Republic of Kiribati». Atlapedia Online. [Consulta: 12 juliol 2006].

## Referències

* Bennett, Frederick Debell. Narrative of a Whaling Voyage Round the Globe From the Year 1833–1836. Nova York: Da Capo Press, 1970. ISBN 90-6072-037-7.
* Bryan, E.H.. American Polynesia and the Hawaiian Chain. Honolulu: Tongg Publishing Company, 1942. (Text of "Caroline Island" chapter online at: «Caroline Island (Millennium Island), Line Islands, Republic of Kiribati». Jane's Oceania Home Page. Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 10 octubre 2011].)
* Falconer, Ron. Together Alone. Australia: Bantam Books, 2004. ISBN 1-86325-428-5.
* Kepler, A.K.; C.B. Kepler «The natural history of the Caroline Atoll, Southern Line Islands». Atoll Research Bulletin, 397–398, February 1994. Arxivat de l'original el 2006-09-09 [Consulta: 10 octubre 2011].
* Scott, D.A.. A Directory of Wetlands in Oceania. Slimbridge, UK: International Waterfowl and Wetlands Research Bureau, 1993. ISBN 0-9505731-2-4. (Text of "Caroline Island" profile online at: «Caroline Atoll». Protected Areas and World Heritage Programme Profiles. Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 10 octubre 2011].)

## Enllaços externs

* Oceandots: Caroline Island
* High-resolution photo map of Caroline Island
* An Astronomer's Voyage to Fairy-Land, from The Young Folks' Library, Volume XI, by Prof. E.S. Holden
* The Looking for Nemo Expedition, by Wayne and Karen Brown.