OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Paradaltas i Pintó

Francesc Paradaltas i Pintó (Barcelona, 1809 - 25 d'abril de 1887) fou un argenter i moneder català.
Argenter, expert en l'afinació de metalls preciosos i en l'encunyació de monedes establert al carrer Argenteria, seguí la professió del seu pare, Salvador Paradaltas, que fou el principal responsable tècnic de les emissions napoleòniques a la Seca de Barcelona entre 1808 i 1814. Estudià alguns anys a l'Escola Politècnica de París diverses assignatures, en especial les referents a l'enginyeria de mines. Exercí com a catedràtic d'Arquitectura subterrània i docimàsia on s'encarregava de l'assignatura de Geometria descriptiva a la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona, de la qual fou també acadèmic. En temps d'Isabel II, Francesc Paradaltas fou assajador de la Seca de Barcelona, a la qual donà un gran impuls tot promovent que s'hi batessin, a més de coures, monedes d'or i d'argent. Fou el director de la Casa de la Moneda de la Ciutat de Barcelona, i soci de la Reial Societat d'Amics del País de la Província de Barcelona. Fou encarregat d'encunyar en or, en plata i en bronze les medalles que l'Ajuntament de Barcelona concedí en 1852, per premiar els millors projectes del concurs per a la Plaça Reial. Exercí els càrrecs d'Intendent honorari de província, Superintendent de les Cases de Moneda de Segòvia, Barcelona, Madrid i Sevilla. Fou nomenat Cavaller de la Reial i Distingit Orde Espanyol de Carles III. L'any 1835 ingressà a la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona (RACAB), on ocupà diversos càrrecs, des del d'encarregat del Gabinet de la Secció de Ciències físico-matemàtiques (1841-1845), passant per Director d'aquesta Secció (1846-1867), i finalment convertint-se en el President de la RACAB entre els anys 1868 i 1870. Entre les seves obres, destaquen Tratado de Monedas. Sistema monetario y proyectos para su reforma (1847) i Memoria acerca de la antigüedad y utilidad de la casa de moneda de Barcelona (1843).

## Referències

* ↑ «esquela de Francisco Paradaltas y Pintó». Diario de Barcelona: Año 1887, no. 131 Ed. mañana, 11-05-1887, pàg. 20.
* 1 2 3 «Francesc Paradaltas i Pintó». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 4 5 «Francesc Paradaltas i Pintó». Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona (RACAB). [Consulta: 15 gener 2021].
* 1 2 3 Felipe, Mateu y Llopis «Notas para el estudio de los orígenes del sistema monetario español (Con antecedentes de la situación en Barcelona, Valencia y Mallorca)». NVMISMA. Revista de la Sociedad Iberoamericana de Estudios Numismáticos (SIAEN), Núm. 67, 1964, pàg. 19-61 [Consulta: 15 gener 2021].
# Siptah

Siptà o Siptah fou el sisè faraó de la dinastia XIX de l'antic Egipte. Monarca menor d'edat, el seu poder fou molt dèbil i marcà l'inici de la fi de la dinastia.

## Noms

Nascut com a Siptah (que significa Fill de Ptah), va iniciar el seu regnat com Akhenre Setepenre (que vol dir Bellesa per Ra, Escollit de Ra).
Altres noms que duia degut als seus títols imperials foren:
* Nom d'Horus: Kanakht Meryhapi Sankhtanebemkafraneb
* Nom de Nebty (deesses Nekhbet i Buto): Saaiunu

## Antecedents familiars

Sembla que Siptà era fill del faraó Seti II i la seva esposa Tia. Germà seu seria Amenmesse, qui es rebel·là contra el seu pare. Siptà era un nen petit que tenia deformat un peu.
La identitat del pare de Siptà és una incògnita, Seti II o Amenmesse. La identitat de la mare també és confusa, ja que el 2003 es va descobrir un relleu al Museu del Louvre on s'anomenava la seva mare com Sutailja, un nom canaaneu.

## Regnat de Siptà

Va regnar pocs anys, uns sis, vers el 1190 aC i va arribar al tron essent menor d'edat. Bé perquè la seva mare havia mort o perquè era una esposa secundària, la regència fou assolida per la reina Tausret, que havia estat la mare del primer hereu Seti-Meremptah, que havia mort abans que el pare.
Està testimoniat a l'estela de Bilgar, a l'enterrament d'un brau Apis, i una inscripció a Buhen (Núbia).
A Tausret la va auxiliar el canceller Bai. El jove faraó no va tenir el control dels afers i va morir jove al cap de sis anys de regnat. Llavors la seva madrastra va assolir la corona.

## Tomba de Siptà

La seva tomba és la KV47 de la Vall dels Reis. Fou descoberta per Edward Ayrton el 18 de desembre de 1905. Després fou excavada per Harry Burton el 1912. Carter hi va ser el 1922. Els darrers treballs es van fer el 1994 pel Consell Suprem d'Antiguitats d'Egipte. Es creu que hi fou enterrat originalment així com la seva mare Tia.
A la tomba es va trobar un sarcòfag de granit roig dins del qual hi havia alguns ossos, probablement intrusos; la mòmia del rei s'ha identificat entre les que eren al dipòsit de la tomba KV35 d'Amenofis II.
Un examen de la mòmia explica que va morir amb 16 anys. Feia 1,60 metre d'alçada, tenia el cabell pèl-roig i arrissat i tenia una deformitat greu al peu esquerre deguda a la pòlio.

## Vegeu també

* Temple de Siptah
* Llista de mòmies reials egípcies
# Premis Ondas al millor intèrpret masculí en ficció nacional

Els Premis Ondas són uns guardons lliurats als professionals de ràdio, televisió, cinema i música. Són concedits anualment per Ràdio Barcelona, emissora de la SER, des de 1954. Són els primers guardons de ràdio i televisió instituïts en Espanya, per la qual cosa gaudeixen de gran prestigi.
Els Ondas es van lliurar per primera vegada el 1954, concretament el 14 de novembre, en ésser aquesta la data de la primera emissió radiofònica de Ràdio Barcelona. Inicialment els Ondas distingien només a professionals i programes de la ràdio espanyola, sent premiats en la primera edició Bobby Deglané, José Iglesias "El Zorro" i Pedro Pablo Ayuso, entre d'altres.
Les categories premiades han variat al llarg de les seves més de seixanta edicions, no distingint-se fins a 2008 entre interpretació masculina i femenina en televisió.

## Guanyadors

| Any | Intèrpret | Treball |
| 2008 | Miguel Ángel Silvestre | Sin tetas no hay paraíso |
| 2009 | Gonzalo de Castro | Doctor Mateo |
| 2010 | Paco León | Aída |
| 2011 | Emilio Gutiérrez Caba | Gran Reserva |
| 2012 | Mariano Peña | Aída |
| 2013 | Pepe Viyuela | Aída |
| 2014 | José Sacristán | Velvet |
| 2015 | José Mota | José Mota presenta... |
| 2016 | Pedro Casablanc | Mar de plástico |
| 2017 | Javier Gutiérrez | Estoy vivo |
| 2018 | Oriol Pla | El día de mañana |
| 2019 | Miguel Ángel Silvestre | En el corredor de la muerte |

## Referències

* ↑ «Premios Nacionales de la Radio». La Vanguardia, 26-10-1954, p. 31.
* ↑ Los Ondas premian la diversidad, El País, 17 d'octubre de 2009
* ↑ S.L., Prisa Digital. «Premios Ondas» (en anglès). Arxivat de l'original el 2020-03-08. [Consulta: 18 octubre 2018].
* ↑ Los Premios Ondas reivindican el peso de la radio bien hecha, El País, 15 de novembre de 2019
# Victorià Muñoz i Oms

Victorià Muñoz i Oms (Lleida, 1900 - Barcelona, 14 d'abril de 2000) fou un enginyer de camins, promotor de la regulació hidroelèctrica de la Noguera Ribagorçana i creador de l'ENHER.

## Biografia

Va intervenir en el tren de la Noguera Pallaresa a la dècada del 1920.
El 1935 el Conseller d'obres públiques de la Generalitat de Catalunya Joan Vallès i Pujals, el nomenà enginyer director del Pla General d'Obres Públiques de Catalunya. Des del seu càrrec va redactar el Pla d'Obres Públiques de Catalunya de 1935 i va promoure el pla de regulació hidroelèctrica integral de la Noguera Ribagorçana que va tutelar des dels seus inicis.
El 1939, Victoriano Muñoz també va participar en la redacció del Pla Nacional de Carreteres popularment conegut com a Pla Peña (per haver estat redactat sota el mandat del ministre Peña Boeuf) A inicis dels anys setanta també va dirigir la construcció de l'actual pont de l'N-II a Lleida.
Un ministre d'indústria franquista, Juan Antonio Suanzes Fernández, el contracta per al desenvolupament del Pla Hidrològic. Va obtenir finançament de l'INI (Instituto Nacional de Industria) i impulsà la creació de l'empresa ENHER (Empresa Nacional Hidroelèctrica de la Ribagorçana) el 1946 per a dur-ne a terme l'explotació. Va construir deu centrals hidroelèctriques en onze anys (entre elles les d'Escales i Canelles) així com les seves infraestructures complementàries.
El 1957 fou autor del Pla General d'Aigües de Catalunya per tal d'aprofitar els recursos hidràulics de les conques pròpies. El 1963 deixà el càrrec i fou nomenat Cap Regional de Carreteres de Catalunya i Balears, càrrec que ocupà fins a 1972. Fou impulsor del pont de Sant Adrià de Besòs, els accessos a Molins de Rei i l'autopista que porta a l'aeroport de Son Sant Joan de Palma, entre d'altres.
És l'autor de la numeració de les carreteres d'Espanya, que comencen amb les lletres N (nacionals) i C (comarcals) seguides de tres dígits.
Se li concedeix la "Gran Cruz de la Orden Imperial del Yugo y las Flechas" (1968)
Va rebre la Creu de Sant Jordi el 1981.
El 2010 la ciutat de Lleida inaugurà una avinguda que porta el seu nom.

## Referències

* ↑ Victorià Muñoz i Oms
* ↑ VICTORIANO MUÑOZ OMS, UN SEGLE D'OBRA PÚBLICA A CATALUNYA al web de la UB
* ↑ La muerte de Victoriano Muñoz pone fin a un siglo de ingeniería modernizadora, El País, 18 d'abril del 2000
* ↑ «Homenatge a l'enginyer lleidatà Victoriano Muñoz». Web de l'Ajuntament de Lleida, 09-04-2010. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 26 abril 2010].

## Enllaços externs

* Càtedra Victorià Muñoz i Oms Arxivat 2007-08-23 a Wayback Machine. dedicada a la divulgació dels valors humans en l'enginyeria.
# Rosa Guiñón i Soro

Rosa Guiñón i Soro (Barcelona, 11 d'abril de 1932 - Barcelona, 5 de juny de 2022) va ser una actriu de doblatge catalana de centenars de personatges de cinema en català i en castellà i també de videojocs.
En català va posar la veu a Meryl Streep interpretant Margaret Thatcher a La dama de ferro, i també posant-li la veu a El diable es vesteix de Prada i Els ponts de Madison. També va doblar Julie Andrews (fent de Mary Poppins), Ingrid Bergman (a Assassinat a l'Orient Express), Mia Farrow, Jane Fonda, Jessica Lange, Farrah Fawcett, Barbra Streisand i Joan Collins. A més, va doblar el personatge de la bruixa Glinda a la pel·lícula El màgic d'Oz i la Betty a la sèrie de comèdia de situació N'hi ha que neixen estrellats.
Habitualment doblava al castellà, feina que va iniciar a la dècada del 1950, i els seus personatges recurrents eren els interpretats per actrius com Meryl Streep, Julie Andrews, Mia Farrow, Diane Keaton, Jessica Lange, Audrey Hepburn, Natalie Wood, Ava Gardner o Barbra Streisand.
Va estar casada amb Rogelio Hernández, director i actor de doblatge. La seva filla Rosa Maria Hernández també és actriu de doblatge.

## Referències

* ↑ «Mor l'actriu de doblatge Rosa Guiñón, que va posar veu a Julie Andrews o Meryl Streep». ccma.cat, 06-06-2022 [Consulta: 6 juny 2022].
* ↑ «Rosa Guiñón» (en castellà). Ficha El Doblaje. [Consulta: 18 febrer 2025].
* ↑ Fitxa de doblatge de videojocs
* 1 2 3 «La Vermella - Eduard Farelo, la veu d'en Beakman, Gòl·lum i Voldemort». CCMA. [Consulta: 2 març 2024].
* ↑ «Rosa Guiñón - Filmografía». vocesdecine.com. [Consulta: 6 juny 2022].
* ↑ «Mor Rosa Guiñón, veu de Meryl Streep, Julie Andrews i Barbra Streisand». Catalunya Press, 06-06-2022 [Consulta: 6 juny 2022].
* ↑ Fitxa de doblatge al castellà de Rogelio Hernández
* ↑ «Muere Rosa Guiñón, la voz en castellano de Meryl Streep, Audrey Hepburn y Marilyn Monroe» (en castellà). La Vanguardia, 06-06-2022. [Consulta: 27 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa de doblatge en català Arxivat 2022-06-06 a Wayback Machine.
* Fitxa de doblatge en castellà
* La voz de tu vida: 52. Rosa Guiñón on Apple Podcasts
# Prism (àlbum)

Prism (lit. ‘Prisme’) és el tercer àlbum de la cantant nord-americana Katy Perry. Va ser publicat el 22 d'octubre de 2013 per la discogràfica Capitol. Els productors del disc van ser Dr. Luke, Max Martin, Benny Blanco, StarGate y Greg Wells, que ja van treballar en el seu anterior disc Teenage Dream.
Perry va coescriure totes les cançons, amb l'ajuda de Bonnie McKee, Emeli Sandé, Sia Furler y Lukasz Gottwald, entre d'altres. També va col·laborar el raper Juicy J a la cançó "Dark Horse". Al principi, Katy volia fer un àlbum "més fosc", però va canviar d'idea al inspirar-se en el llibre The Power of Now.
Alguns comentaristes van dir que el so de l'àlbum està molt influenciat pel pop suec dels anys 1990's.

## Contingut musical

Prism està principalment inspirat en el pop suec, amb elements de teen pop i el dance pop. Igual que el seu disc anterior, inclou el hip hop, l'electropop, dance i el power pop, principalment la música dels anys 1980 i 90 influeix en els seus temes. L'àlbum parla d'assumptes com les ruptures, l'amor propi, el auto empoderament i la introspecció. Perry va explicar a Matt Diehl, de Billboard, que en realitat s'havia inspirat "en un curt de sis minuts creat per Eckhart Tolle que parla sobre la pèrdua, fent esment a el llibre The Power of Now.

## Referències

* ↑ «Katy Perry’s ‘Dark Horse’ Shows Off Her ‘Genius,’ Juicy J Says | MTV …», 27-09-2013. Arxivat de l'original el 2013-09-27. [Consulta: 13 maig 2021].
* ↑ «Katy Perry ‘Lets the Light In’ On Prism - MTV», 10-07-2014. Arxivat de l'original el 2014-07-10. [Consulta: 13 maig 2021].
* ↑ «Katy Perry's 'PRISM': The Billboard Cover Story» (en anglès). [Consulta: 13 maig 2021].
* ↑ «Katy Perry: Prism» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2021-05-13. [Consulta: 13 maig 2021].
* ↑ «OTRC.com's List of the 10 Best Albums of 2013 (Reviews) | abc7.com», 08-08-2014. Arxivat de l'original el 2014-08-08. [Consulta: 13 maig 2021].
* ↑ «Katy Perry's 'PRISM': Track-By-Track Review» (en anglès). [Consulta: 13 maig 2021].
# Vincenzo Bettoni

Vincenzo Bettoni (Melegnano, 1 de juliol de 1881 - Milà, 4 de novembre de 1954) fou un baix operístic italià que va actuar internacionalment de 1902 a 1950. Va ser artista resident a La Scala de Milà de 1926 a 1940, i després va continuar aparèixent-hi periòdicament com a artista convidat fins al 1950. Altres teatres d'òpera on va cantar durant la seva carrera van incloure el Liceu, el Covent Garden de Londres, el Teatro Colón, el Teatro di San Carlo, el Teatro Regio en Torí, l'Òpera de l'Estat de Viena, i l'Òpera de Zurich entre d'altres.

## Referències

* ↑ Arxivat 2018-02-16 a Wayback Machine..
# Gran Premi d'Àustria del 1964

Resultats del Gran Premi d'Àustria de Fórmula 1 de la temporada 1964, disputat al circuit de Zeltweg el 23 d'agost del 1964.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 8 | Lorenzo Bandini | Ferrari | 105 | 2h 06' 18. 23 | 7 | 9 |
| 2 | 4 | Richie Ginther | BRM | 105 | + 6.18 s | 5 | 6 |
| 3 | 22 | Bob Anderson | Brabham - Climax | 102 | + 3 Voltes | 14 | 4 |
| 4 | 19 | Tony Maggs | BRM | 102 | + 3 Voltes | 19 | 3 |
| 5 | 14 | Innes Ireland | BRP - BRM | 102 | + 3 Voltes | 11 | 2 |
| 6 | 11 | Jo Bonnier | Brabham - Climax | 101 | + 4 Voltes | 10 | 1 |
| 7 | 18 | Giancarlo Baghetti | BRM | 96 | + 9 Voltes | 15 | |
| 8 | 17 | Mike Hailwood | Lotus - BRM | 95 | + 10 Voltes | 18 | |
| 9 | 6 | Jack Brabham | Brabham - Climax | 76 | + 29 Voltes | 6 | |
| Ret | 12 | Jochen Rindt | Brabham - BRM | 58 | Direcció | 13 | |
| Ret | 10 | Phil Hill | Cooper - Climax | 58 | Accident | 20 | |
| Ret | 5 | Dan Gurney | Brabham - Climax | 47 | Suspensions | 4 | |
| Ret | 9 | Bruce McLaren | Cooper - Climax | 43 | Motor | 9 | |
| Ret | 2 | Mike Spence | Lotus - Climax | 41 | Palier / Eix | 8 | |
| Ret | 1 | Jim Clark | Lotus - Climax | 40 | Palier / Eix | 3 | |
| Ret | 15 | Trevor Taylor | BRP - BRM | 21 | Suspensions | 16 | |
| Ret | 20 | Jo Siffert | Brabham - BRM | 18 | Accident | 12 | |
| Ret | 7 | John Surtees | Ferrari | 9 | Suspensions | 2 | |
| Ret | 16 | Chris Amon | Lotus - Climax | 7 | Motor | 17 | |
| Ret | 3 | Graham Hill | BRM | 5 | Distribuïdor | 1 | |

## Altres

* Pole: Graham Hill 1' 09. 84
* Volta ràpida: Dan Gurney 1' 10. 56 (a la volta 32)
* Lorenzo Bandini ha estat l'únic pilot en debutar a la F1 i guanyar la cursa.

## Referències

* «Web Oficial de la Formula 1». Arxivat de l'original el 2008-01-25. [Consulta: 17 juny 2010].
# Alma gitana

Alma gitana és una pel·lícula espanyola del 1995 dirigida per Chus Gutiérrez, coautora del guió basat en una novel·la de Timo Lozano, i protagonitzada per Pedro Alonso, Amara Carmona, Peret i Rafael Álvarez "El Brujo", entre d'altres. Va participar al Festival de Cinema de Dones de Madrid i mostra una història d'amor entre noia gitana i un ballarí paio al barri de Lavapiés.

## Argument

Antonio, prototip de jove urbà individualista i faldiller que es guanya la vida com a cambrer i que desitja triomfar en el món del flamenc, balla esporàdicament per a turistes. Un dia coneix Lucia, una jove gitana atípica que estudia restauració artística i ajuda el seu pare que té una tenda d'antigüitats, però doblement marginada per dona i per gitana. Tot i que respecta les tradicions vol viure la seva vida.

## Premis i nominacions

Amara Carmona fou nominada al Goya a la millor actriu revelació.

## Referències

* ↑ Chus Gutiérrez indaga en los valores de la cultura gitana, El País, 10 de novembre de 1995
* ↑ Alma gitana a Fotogramas
* ↑ Alma gitana al web dels Premis Goya

## Enllaços externs

* Alma gitana, pel·lícula sencera a facebook
# Mountain Park

«Mountain Park» té aquests significats:
* Mountain Park (Gwinnett County, Geòrgia)
* Mountain Park (comtat de Fulton), població dels Estats Units a l'estat de Geòrgia
# Tian Shi (cràter)

Tian Shi és un cràter d'impacte situat a la Lluna, a la zona nord de la Mare Imbrium. Es troba al nor-nord-est dels cràters Helicon i Le Verrier; al sud dels Montes Recti; i a l'est-sud-est del Promontorium Laplace. El grup de tres petits cràters a què pertany (format pel mateix Tian Shi, Tai Wei i Zi Wei) es troba considerablement aïllat respecte a altres formacions lunars notables, a l'interior de la plana de la mar lunar. Dos cràters satèl·lit del Promontorium Laplace, Laplace A i Laplace F, són els elements destacables més pròxims.
* Localització de Tian Shi (quadrant inferior dret de la imatge)
* Rodalies de Tian Shi (imatge del LRO)
És un cràter de contorn quasi circular, esquitxat de petits impactes. La seva albedo és superior a la de la superfície basàltica de la mar lunar circumdant. La Unió Astronòmica Internacional va aprovar oficialment el 5 d'octubre de 2015 la inclusió de quatre nous topònims a la cartografia lunar, relacionats amb el lloc d'allunatge de la sonda xinesa Chang'e 3: el punt on es troba la sonda (denominat Guang Han Gong1) i els tres cràters ja esmentats.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia
# Alícia a l'Espanya de les meravelles

Alícia a l'Espanya de les meravelles és una pel·lícula catalana rodada per Jordi Feliu entre 1977 i 1978, i estrenada el 18 de gener del 1979. Es tracta d'una adaptació lliure del conte Alícia en terra de meravelles, de l'escriptor victorià Lewis Carroll, utilitzada per a denunciar el règim franquista. La pel·lícula es va estrenar en castellà i al cap de vuit anys va mostrar-se'n la versió catalana, que és la que s'havia previst d'antuvi. La pel·lícula va fer un important recorregut internacional: va ser seleccionada per la Quinzena de Realitzadors del Festival de Cannes, a Sitges i a São Paulo, on va ser premiada, també a París, Nova York i Porto, entre d'altres.

## Argument

El film comença amb una Alícia profundament adormida en una tarda estiuenca a la vora d'un riu. Quan la protagonista creu despertar, es troba amb una eròtica conilleta negra amb forma de dona que crida la seva atenció. Tot empaitant-la, la segueix endinsant-se en un recorregut simbòlic al llarg dels quaranta anys de dictadura.

## Valor històric

La pel·lícula és un conte per a adults que mostra a través d'imatges oníriques, properes al surrealisme, la vida a l'Espanya franquista, tractant temes com la guerra civil, l'estraperlo, la censura, el fanatisme religiós, la indiferència per part de la comunitat internacional davant la falta de llibertats i el seu col·laboracionisme amb el règim, fins a la mort de Franco.
Està ple de símbols, com la plaça de toros que representa una Espanya presa pel poder franquista i l'església, o una Alícia interpretada per tres actrius diferents, que representen les diferents varietats dialectals de la llengua catalana.
Tot i que és una pel·lícula rodada fa més de trenta anys i que ha perdut vigència en alguns aspectes cinematogràfics, es tracta d'un film ben narrat, amb un tractament de la imatge impactant i imaginatiu. L'obra ha estat considerada el "primer atac frontal del cinema espanyol contra el franquisme".

## Repartiment

* Mireia Ros - primera Alícia
* Sílvia Aguilar - segona Alícia
* Montserrat Móstoles - tercera Alícia
* Conxita Bardem - Alícia adulta
* Jennifer Bertrac - conillet
* Rafael Anglada - el jardiner baixet
* Pau Bizarro - àngel de la guarda
* Alfred Luccheti - estafador

## Referències

* 1 2 Bloc de l'Òmnium
* ↑ Fitxa de la pel·lícula i crítica.
# Laura Sisteró

Laura Sisteró (Barcelona, 1986) és una directora de cinema i fotògrafa catalana.
És la petita de tres germanes. Va començar arquitectura però després va deixar la carrer per anar a estudiar a l'ESCAC. Ha dirigit diversos curtmetratges i també publicitat. Va dirigir un spot per la campanya de Barcelona en Comú a les Eleccions municipals de Barcelona de 2019, on es veia Ada Colau alcaldessa parlant amb l'Ada Colau activista. El seu primer llargmetratge és Tolyatti Adrift, un documental sobre Togliatti, la Detroit russa, una ciutat antigament coneguda per acollir la seu dels automòbils Lada. Es va estrenar l'octubre de 2022, després d'haver guanyat diversos premis a festivals internacionals.

## Referències

* ↑ Diane. «Los paisajes interiores de Laura Sisteró - Harpo Magazine Entrevista» (en castellà), 19-04-2021. [Consulta: 28 octubre 2022].
* ↑ Blanchar, Clara «El cara a cara entre la Colau alcaldessa i la Colau activista de la PAH». El País [Madrid], 24-05-2019. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Abbas, Sonia. «Laura Sisteró retrata a la Rusia olvidada en Tolyatti Adrift» (en castellà). [Consulta: 28 octubre 2022].