OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Money Mad (pel·lícula de 1918)

Money Mad és una pel·lícula muda en blanc i negre de la Goldwyn Pictures dirigida per Hobart Henley i interpretada per Mae Marsh, Rod La Rocque i John St. Polis, entre d'altres. La pel·lícula va ser estrenada el 25 d'agost de 1918.

## Repartiment

* Mae Marsh (Elsie Dean)
* Rod La Rocque (William Gavin)
* John St. Polis (Martin Ross)
* Alec B. Francis (reverend William Gavin)
* Macey Harlam (Sima)
* Corinne Barker (Fanette Lisbon)
* Florida Kingsley (Mrs. Ross, mare d'Elsie)

## Argument

Martin Ross, el padrastre d'Elsie Dean, es va casar amb la mare d'aquesta pels diners. És un apassionat de l'ocultisme i té a casa seva un servent hindú (Sima) que en realitat és més el seu mestre. Sima decideix enverinar Mrs. Dean per tal que així Martin pugui heretar la seva fortuna en diners i en joies. Després de la mort de Mrs. Dean, Elsie és enviada a un internat sense saber que la seva mare l'ha feta la seva hereva. Quan arriba a la majoria d'edat i torna a casa es troba que Martin està completament dominat per Sima i que a més a més, una dona anomenada Fanette Lisbon molt bonica els visita molt sovint. A més a més se l'informa que no té absolutament res. De fet, Martin, amb l'ajuda de Fanette, que vol casar-se amb ell, ha malgastat la fortuna de la que disposava com a marmessor. Tot i això, encara queden moltes perles de gran valor que Martin conserva.
Amb l'ajuda d'un amic molt estimat de l'infància, William Gavin, Elsie intenta descobrir-los i recuperar almenys les joies aprofitant la seva credulitat pels fenòmens ocults. Disfressada de vident, amb el nom de “Madame Rama”, Elsie aconsegueix enfrontar Martin i Fanette, que acaba de agafar les joies de l'amagatall. En ser descoberta, Fanette mata Martin i acusa William de l'assassinat. La policia arresta William però “Madame Rama” enganya Fanette i aconsegueix que confessi el complot davant d'alguns policies. Detinguts Fanette i Sima i recuperades les joies, Elsie pot començar una nova vida al costat de William.

## Referències

* 1 2 «Money Mad». The Moving Picture World, 31-08-1918, pàg. 1307.
* ↑ «Goldwyn announces next four releases». Motography XX, 1, 06-07-1918, pàg. 31.

## Enllaços externs

* Money Mad al catalog de l'American Film Institute
# Philanthus

Philanthus és un gènere d'himenòpters apòcrtis de la família dels crabrònids (Crabronidae), conegudes en com a abelles llop o caçadores d'abelles, ja que són depredadores d'abelles.

## Història natural

Són vespes solitàries depredadores principalment d'abelles. Les femelles excaven túnels al terra per a fer el niu mentre que els mascles marquen diversos objectes amb feromona per marcar el territori. Les larves són carnívores i les femelles cacen abelles, a les que paralitzen però no les maten, hi ponen els ous, que serveixen d'aliment a les seves larves. Els adults recullen nèctar de les flors com a font energètica per a volar.
Altres espècies de Philanthus poden estar especialitzades en altres espècies d'abelles o poden ser generalistes o depredar altres tipus d'himenòpters.
L'espècie europea predominant és Philanthus triangulum, que és un plaga menor en l'apicultura. El túnel de Philanthus triangulum pot fer com a màxim 1 m de llarg. Cada cel·la de cria acumula d'una a sis abelles mel·líferes.

## Algunes espècies

El gènere Philanthus conté unes 140 espècies:
* Philanthus albopilosus
** Philanthus albopilosus albopilosus
** Philanthus albopilosus manuelito
* Philanthus arizonicus
* Philanthus banabacoa
* Philanthus barbatus
* Philanthus barbiger
* Philanthus basilaris
* Philanthus bicinctus
* Philanthus bilunatus
* Philanthus boharti
* Philanthus coarctatus
** Philanthus coarctatus coarctatus
** Philanthus coarctatus raptor
** Philanthus coarctatus siculus
* Philanthus coronatus
** Philanthus coronatus coronatus
** Philanthus coronatus orientalis
* Philanthus crabroniformis
* Philanthus crotoniphilus
* Philanthus elegantissimus
* Philanthus fuscipennis
* Philanthus gibbosus
* Philanthus gloriosus
* Philanthus histrio
* Philanthus inversus
* Philanthus lepidus
* Philanthus levini
* Philanthus loeflingi
* Philanthus michelbacheri
* Philanthus multimaculatus
* Philanthus nasalis
* Philanthus neomexicanus
* Philanthus occidentalis
* Philanthus pacificus
* Philanthus parkeri
* Philanthus politus
* Philanthus psyche
* Philanthus pulchellus
* Philanthus pulcher
* Philanthus sanborni
* Philanthus saxigenus
* Philanthus schusteri
* Philanthus sculpturatus
* Philanthus serrulatae
* Philanthus solivagus
* Philanthus stygius
** Philanthus stygius stygius
** Philanthus stygius atronitens
* Philanthus tarsatus
* Philanthus triangulum - Europea
* Philanthus variegatus
* Philanthus ventilabris
* Philanthus ventralis
* Philanthus venustus
* Philanthus zebratus

## Referències

* 1 2 Piper, Ross. Extraordinary Animals: An Encyclopedia of Curious and Unusual Animals. Greenwood Publishing Group, 2007.
* ↑ «BioLib - Philanthus» (en anglès). [Consulta: 12 agost 2023].
* ↑ «The Bugguide - Genus Philanthus». [Consulta: 12 agost 2023].

## Enllaços externs

* Semiochemicals of Genus Philanthus, Pherobase
* The Genus Philanthus, BugGuide.Net
* Philanthus photos, video, digging wasp ecology
* Hymis Arxivat 2011-07-21 a Wayback Machine. Photographs of Palearctic species.
# Marieta de 22 punts

La marieta de 22 punts (Psyllobora vigintiduopunctata, sovint abreujat com Psyllobora 22-punctata), és un coleòpter dins la família Coccinellidae comú a Europa incloent els Països Catalans.

## Descripció

Tant les larves com els adults assoleixen una mida de 5 mm les femelles i 3 mm els mascles. El cap és groc amb el vèrtex negre, i el clipi amb dues taques en el mascle i una taca prolongada cap al labre en la femella. El pronot té cinc taques negres sobre un fons groc i l'escutel negre. Els èlitres són grocs amb onze taques negres menudes, rarament fusionades, en cadascun.

## Reproducció i alimentació

Ponen fins a 400 ous en total, en postes de 15-20 unitats baix aquelles fulles atacades per fongs. Dels ous ixen larves molt actives que s'alimenten de pugons. Uns dies després es converteixen en pupes, de les quals sorgirà una marieta adulta passats 5-10 dies. L'imago, que pot passar l'hivern refugiat entre roques o l'escorça dels arbres, romandrà en un estat de diapausa fins l'arribada de la primavera.
En lloc de menjar àfids, com fan la majoria de les marietes, la marieta de 22 punts menja fongs fitopatògens (principalment, pertanyents als gènere Podosphaera, causants de la cendrosa), especialment de les apiàcies i dels arbusts de creixement lent.

## Úsos en agricultura

L'existència en l'hort de certs arbustos, com ara el marfull, arborcer, i en menor mesura sàlvia, augmenten la presència d'aquesta marieta. Segurament això es deu a què li agrada pondre els ous a les fulles d'aquestes plantes. Pot ser un controlador d'aquests fongs als nostres horts, cultius de vinya, de creïlles i tomata entre altres solanàcies. És per tant, degut als seus hàbits alimentaris, un bioindicador fúngic.

## Galeria

* Marieta de 22 punts sobre una fulla de fesolera a la Castelltallat
* Larva
* Adult alimentant-se de cendrosa
* Còpula
* Perfil d'un adult
* Vídeo

## En la cultura popular

El seu nom en finès, 22-pistepirkko, és l'origen de la banda musical 22-Pistepirkko.

## Referències

* ↑ G. Bradley. «22-spot ladybird». UK Safari, 2006.
* ↑ http://www.biodiversidadvirtual.org/insectarium/Thea-vigintiduopunctata-(Linnaeus-1758)-cat1971.3.html
* ↑ http://lhortic.blogspot.com.es/2014/09/marieta-de-22-punts.html
* ↑ https://faunaauxiliar.blogspot.com.es/2014/08/familia-coccinelidae.html
* ↑ Michael Chinery. Collins Field Guide: Insects of Britain and Northern Europe. 3rd edition. HarperCollins, 1993. ISBN 0-00-219918-1.
* ↑ https://www.ruralcat.net/c/document_library/get_file?uuid=ede1e263-869f-4396-b149-9317272b1d00&groupId=10136%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ https://www.agroecologia.net/recursos/congresos/2010/lleida/Presentaciones/Comunicaciones/p8-sanidad-vegetal2/Presentaci%C3%B3%20Parc%20Agrari%20Llobregat.pdf Arxivat 2018-01-25 a Wayback Machine.
# Gran Premi Internacional Paredes Rota dos Móveis

El Gran Premi Internacional Paredes Rota dos Móveis (en portuguès Grande Prémio Internacional Paredes Rota dos Móveis) va ser una competició ciclista per etapes que es disputava a la Regió del Nord, a Portugal.
La cursa es disputà entre 2003 i 2009 i algunes edicions van formar part de l'UCI Europa Tour.

## Palmarès

| Any | Vencedor | Segon | Tercer |
| 2003 | Gustavo Domínguez | Xavier de la Torre | Élio Norte Sousa |
| 2004-2005 | No disputada |
| 2006 | Pedro Cardoso | Tiago Machado | Sergio Ribeiro |
| 2007 | David Blanco | Igor Antón | Bruno Pires |
| 2008 | Constantino Zaballa | Ángel Vicioso | Ricardo Mestre |
| 2009 | Cândido Barbosa | David Herrero | Nuno Ribeiro |

## Referències

* ↑ «G.P Paredes Rota dos Moveis (Por) - Cat. 2.1». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 30 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
# Positions

Positions (lit. ‘Posicions’) és el sisé àlbum d'estudi d'Ariana Grande. Va ser anunciat per xarxes a meitats d'Octubre i va ser publicat per Republic Records el 30 d'Octubre de 2020 a través de plataformes digitals i format físic.

## Antecedents

El 19 d'abril de 2020, Ariana Grande va donar a conèixer que estava creant nova música, i en una entrevista al maig de 2020 va dir que la nova música no sortiria durant la quarantena. El 14 d'Octubre del mateix any, Grande va anunciar per les seves xarxes socials que el nou àlbum i el nou single sortirien abans d'acabar el mes. Tres dies després d'anunciar-ho, va publicar un video en slow-motion a Instagram on teclejava la paraula "Positions" i va llançar un compte enrere a la seva web corresponent amb la data de llançament de single i data de llançament d'àlbum. El 23 d'Octubre va publicar la portada de l'àlbum, i 24 hores després la track-list, que inclou col·laboracions amb Doja Cat, The Weeknd i Ty Dollar Sign.

## Promoció

Després de la publicació de la portada de l'àlbum, el 27 d'octubre, es van llançar tres versions del CD, que es basen en la portada rellevada i en dues portades alternatives, les quals es podrien preordenar des d'aquest mateix día. Grande, a través de tuits, va compartir certes parts de les lletres de les cançons de l'àlbum, que parlaven del romanç en una relació i de la forma en què una persona afecta el teu estat d'ànim.

### Senzills

«Positions» va ser llançat el 23 d'octubre de 2020 com senzill principal, el qual va anar acompanyat d'un vídeo musical, dirigit per Dave Myers, que va rebre més de 18 milions de reproduccions en les primeres 24 hores de la seva publicació a YouTube, mentre que a Spotify aconsegueix 7.620.000 de reproduccions, convertint-se en el tercer major debut d'una cançó de l'any a la plataforma. El 23 d'octubre es va llançar un CD del senzill, mentre que el dia següent comença la venda de marxandatge relacionada amb la cançó. El 27 del mateix mes la cançó entra a la ràdio nord-americana.
# Carles Cavallé Pinós

Carles Cavallé Pinós (Barcelona, 1933) és un directiu del sector de l'ensenyament. Ha estat director general de l'IESE, de la qual fou un dels fundadors el 1958 amb Rafael Termes i Carreró, Fernando Pereira, Josep Faus i Antonio Valero Vicente. Des del seu càrrec ha potenciat iniciatives com la China-Europe International Business School, ha creat escoles de direcció a Nigèria i Amèrica del Sud, ha organitzat programes de formació de directius d'empreses multinacionals a Barcelona i ha desenvolupat programes eductius amb universitats d'alt nivell. També forma part de la junta directiva del Círculo Ecuestre, del Reial Club de Tennis Barcelona, de l'Agrupación Española de Fomento Europeo i de Faes-Institut Catalunya Futur. El 2001 va rebre la Creu de Sant Jordi.

## Referències

* ↑ Web de l'IESE
# Monte Conero

El Monte Conero, també anomenat Monte d'Ancona, és una muntanya d'Itàlia, situada al sud de la ciutat d'Ancona (Regió de Marche), i pertany al comune de Sirolo. La muntanya, de 572 msnm, jau sobre una península amb el mateix nom, que s'endinsa en el mar Adriàtic. El Monte Conero i els seus voltants formen el Parco regionale del Conero, una àrea natural protegida creada el 1987 que abarca els municipis de Sirolo, Ancona, Numana i Camerano, que cobreix una superfície d'unes 6.000 hectàrees. El Monte Conero destaca per ser la única muntanya costera rellevant del mar adriàtic entre la regió de Friül - Venècia Júlia, a l'extrem nord del mar adriàtic, i la regió d'Apúlia, a l'extrem sud del mateix mar. Aquest fet, juntament amb una destacable diversitat de condicions geològiques, geomorfològiques i climàtiques li confereixen una importància especial a nivell ecològic, ja que aporta multitud d'hàbitats a una costa molt homogènia a nivell orogràfic. Es calcula que en la zona del parc s'hi pot trobar fins a una tercera part de les espècies de flora i fauna de la regió de Marche, incloent unes 1.200 espècies vegetals i molts animals, entre els quals hi destaquen les aus rapinyaires. Es considera el Monte Conero el segon lloc a Itàlia, després de l'estret de Messina, més important per les migracions primaverals provinents de terres africanes, fet pel qual és un dels llocs més importants d'observació d'aus d'Itàlia. Entre els rapinyaires més rellevants de la zona s'hi troben l'aligot vesper europeu o l'arpella comuna, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Il Parco del Conero - L'Ente». Ente Parco Regionale del Conero. [Consulta: 7 maig 2020].(italià)
* 1 2 Biondi, E., Casavecchia, S., Pinzi, M., Bagella, S., & Calandra, R. (2002). Excursion to the Conero regional natural park. Fitosociologia, 39(1-Suppl. 3), 5-32.
* ↑ «Conero Natural Park». Comune di Sirolo. Arxivat de l'original el 2020-08-08. [Consulta: 7 maig 2020].(anglès)
* ↑ «Flora del Parco del Conero». Riviera del Conero. [Consulta: 7 maig 2020].(italià)
* ↑ «Rapaci del Conero». Riviera del Conero. [Consulta: 7 maig 2020].(italià)
# Presència

Presència fou un setmanari en català, suplement de diversos diaris dels Països Catalans. L'últim número es publicà el maig del 2018, a causa d'una reorganització de la redacció d'El Punt Avui, que el substituí pel setmanari La República.
Fundat a Girona el 10 d'abril de 1965 per Manuel Bonmatí i Romaguera, d'antuvi es publicava en castellà. Carmen Alcalde va substituir Manuel Bonmatí poc després, i el 1968 fou substituïda per Narcís-Jordi Aragó i Masó, qui l'edità tot en català. Uns dels col·laboradors de la primera hora van ser Just Manuel Casero i Madrid, Pius Pujades –ulteriors fundadors d'El Punt Diari–, Jordi Soler, Modest Prats, Joan Ribas i Enric Marquès. Sota la dictadura franquista el diari patí una sèrie de sancions i fou suspès des del 1971 fins al 1974.
El 1978 fou novament mensual, i fou dirigit del 1979 al 1982 per Pere Madrenys i Caballé. Des del 1982 esdevingué un suplement setmanal d'El Punt i d'altres revistes comarcals, per la qual cosa arribà el 1995 a un tiratge de 60.000 exemplars. Des de l'estiu del 2001, és la revista setmanal en català amb més difusió, amb uns 120.000 exemplars de mitjana.
Presència es convertí en un suplement de cap de setmana que es distribuïa amb vuit diaris de l'àmbit lingüístic català: Diari d'Andorra, Diari de Balears, El Punt Avui, Regió 7, El 3 de Vuit, Segre, El 9 Nou, Última Hora Menorca i Diari de Sant Cugat. Es convertí en la publicació catalana més llegida, dins del grup Hermes.
Posava especial èmfasi en la realitat dels Països Catalans, i els darrers anys tenien un especial èxit els pòsters didàctics sobre flora i fauna autòctones que publicava. Cada setmana presentava un dossier d'un mínim de sis pàgines, on aprofundia temes d'actualitat des d'una òptica particular. La revista es complementava amb intervius amb personatges de relleu, reportatges, seccions fixes com les de llibres, música, la xarxa (sobre temes d'internet) i amb una àmplia agenda de propostes amb activitats, festes, exposicions, etcètera.

## Premis

* 2006 I premi ACPC - Premsa comarcal per al reportatge «La llengua de l'avi» d'Anna Aguilar i Pujol
* 2007 II premi ACPC - Premsa comarcal pel reportatge «L'Escola del Segle XXI» d'Anna Aguilar

## Referències

* ↑ Riera, Miquel «Presència diu a reveure». , 06-05-2018.
* ↑ «Presència | enciclopedia.cat». [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «Josep Plá», El País, 30 de setembre 1978
* ↑ Antoni Puigverd, «Raíces (castellà)», El País, 11 de febrer de 2001
* ↑ «Presència». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Premis periodisme general Arxivat 2013-01-20 a Wayback Machine. - Web de l'ACPC
* ↑ ibidem
# Myriorama (targetes)

Myriorama és el nom usat per referir-se originalment a un conjunt de targetes il·lustrades que els infants del segle XIX podien organitzar i reordenar, formant diferents dibuixos. Més avançat el s. XIX, el nom també es va aplicar a les actuacions que utilitzaven una seqüència d'efectes visuals impressionants per entretenir i informar el públic. La paraula myriorama es va inventar per significar una infinitat (myriad en anglès) d'imatges, seguint el model del panorama, el diorama, el cosmorama i altres novetats. Tot això formava part d'un interès més ampli per veure el paisatge com a panoràmica i de noves formes de presentar escenes “espectaculars”.

## Història

Els primers myriorames eren targetes amb imatges de persones, edificis i altres sobre fons compatibles, i es podien disposar en qualsevol ordre, permetent als nens crear una varietat de paisatges imaginaris. Jean-Pierre Brès, un escriptor infantil francès, va publicar una primera versió, que va descriure com una imatge poliòptica (tableau polyoptique), a principis del segle XIX, i John Clark, de Londres, va prendre la idea i va dissenyar un conjunt de cartes que va anomenar myriorama. El myriorama de la “segona sèrie” de Clark, un “paisatge italià”, va ser produït el 1824, el mateix any que un conjunt similar de cartes en anglès anomenat panoramacopia, creat pel professor de dibuix T. T. Dales.
Més tard, al segle XIX, el terme myriorama va ser utilitzat pels germans Poole per descriure les seves populars panoràmiques en moviment.

## Després de 1950

De vegades es troben reproduccions de targetes d'època, comercialitzades al costat d'altres “joguines tradicionals”. Ralph Hyde va publicar Panoramania! l'any 1988, on reproduïa diversos myrioramas, així com altres panoràmiques sense retallar. Diversos artistes contemporanis han utilitzat la idea com a inspiració per a treballs que han anomenat myriorama.

## Referències

* ↑ Words ending -orama (from Greek something seen) were popular at the time for visual novelties and displays: cosmorama, georama, pleorama etc. (OED)
* ↑ «Sophie Thomas, Gothic Technologies: Visuality in the Romantic Era». Arxivat de l'original el 2018-12-15. [Consulta: 6 desembre 2023].
* ↑ Blackwood's Magazine Jan–June 1824
* ↑ Cambridge library
* ↑ «In Memoriam: Ralph Hyde, 1939 to 2015». The Crankie Factory. Arxivat de l'original el 2015-08-23.

## Vegeu també

* Panorama en moviment
* Pintura panoràmica

## Enllaços externs

* Jill Shefrin, Jocs educatius per a nens a l'Anglaterra georgiana, Princeton Library Journal
* Biblioteca Nacional Francesa
* Biblioteca de la Universitat de Cambridge

## Bibliografia

* Ralph Hyde, "Myrioramas, Endless Landscapes: The Story of a Craze", Print Quarterly, desembre de 2004, XXI
# Sitges GAA

El Gaelic Futbol Club Sitges Eagles, a vegades dit Sitges GAA, inscrit al registre d'entitats sitgetana formalment com Associació Cultural i Esportiva Futbol Gaèlic de Sitges és el club dedicat a l'esport del futbol gaèlic a la vila de Sitges.
Fundat a inicis del 2015 pel dublinès Michael Collins com a tercer club català, després del degà i d'arrel irlandesa, el Barcelona Gaels, i l'extint d'arrel gallega, el Gaelicos do Gran Sol. El club és resultat de la presència local d'irlandesos, el suport del Rugby Club Sitges i el teixit associatiu popular existent. Fundats a la Taverna Tres Quarts, punt de trobada de la comunitat de rugby local, explica la relació entre les dues entitats. Des de la pandèmia, s'han afegit a les celebracions del dia de la cultura irlandesa que es celebra cada any a la vila de Sitges.
Seguint l'estel·la del rugby, el gaèlic entrenava i disputava els seus enfrontaments en el Municipal de Santa Bàrbara, fins al 2020 que es va inaugurar les noves instal·lacions del Pins Vens.
Forma part de la Federació d'esports gaèlics ibèrica, la Gaelic Games Iberia i competeix a la regió Centre-Est. La darrera temporada van quedar 3rs de la lliga Intermediate (equivalent a una segona divisió), d'un total de 8 equips participants.

## Referències

* ↑ «Web oficial Sitges GAA» (en anglés). Sitges GAA, 2024.
* ↑ «fitxa de l'equip a a la federació europea» (en anglés). Gaelic Games Europe.
* ↑ «Registre entitats esportives temporada 24/5». Ajuntament de Sitges, 2024.
* ↑ «Comunitat Irlandesa a Sitges i el futbol gaèlic» (en anglés). Catalan News, 05-04-2021.
* ↑ «Reconeixement a la tasca esportivocultural». L'eco de Sitges, 31-07-2021.
* ↑ «Taverna Tres Quarts».
* ↑ «Camp de Rugby de Sitges» (en castellano). Visitsitges.com, 30-12-2020.
* ↑ «Connexions Sitges - Irlanda». Eix Diari, 27-10-2022. [Consulta: 24 octubre 2024].
* ↑ «Camp esportiu Pins Vens - Inauguració». Eix Diari, 29-12-2020. [Consulta: 24 octubre 2024].
* 1 2 «Partits de la regió centre-est de la GGI» (en anglés). Gaelic Games Iberia, 2024.
# El diari de Bridget Jones

El diari de Bridget Jones (en anglès, Bridget Jones's Diary) és una novel·la redactada en format de diari personal escrita per la periodista britànica Helen Fielding l'any 1996, que va guanyar el premi British Book Award. En el llibre, que va tenir com a origen una columna escrita per l'autora al diari anglès The Independent, s'hi relaten les aventures i inseguretat de Bridget Jones: una dona d'uns trenta anys que segueix soltera a Londres a la dècada dels 90. Amb un humor àcid i irònic, el personatge expressa els seus pensaments i inquietuds sobre la seva carrera, família, vicis, autoestima, amics, i en concret, la seva vida amorosa. La novel·la es considera un dels màxims exponents del gènere literari anomenat chick-lit.
A aquest primer llibre, publicat a Catalunya l'any 1998 per Edicions 62, traduït per Ernest Riera Arbussà, el segueixen Bridget Jones perd el seny i Bridget Jones, boja per ell. De les dues primeres novel·les se'n van vendre més de 15 milions d'exemplars, que es van distribuir a 40 països.
Gràcies a l'èxit de les novel·les, se'n van fer dues versions cinematogràfiques en les quals Renée Zellweger, encarnava la Bridget Jones, acompanyada de dos actors del cinema britànic: Hugh Grant i Colin Firth. Les pel·lícules també van ser un èxit de taquilla a cinemes de tot el món.

## Referències

* ↑ «Helen Fielding» (en anglès). The Guardian, 22-07-2008. [Consulta: 23 gener 2018].
* ↑ «Diccionario literario: chick lit». Papel en Blanco, 28-12-2009.
* ↑ «El diari de Bridget Jones». Què llegeixes?. Arxivat de l'original el 2018-01-24. [Consulta: 23 gener 2018].
* ↑ «Torna Bridget Jones!». Infoanoia, 14-02-2013 [Consulta: 23 gener 2018].

## Enllaços externs

* Bridget Jones Online Archive
* IMDB