OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Carrer Major (Ponts)

El Carrer Major és una via pública de Ponts (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La plaça Planell i el carrer Major s'emplacen al centre del nucli de Ponts. El segon s'entrega perpendicularment a la primera pel seu extrem nord-oriental.
La plaça, on trobem la Casa de la Vila, és de planta poligonal i compta amb uns 1300 metres quadrats de superfície. El seu paviment presenta un desnivell vers l'oest. Al seu voltant hi ha nombroses cases, molt reformades. Destaca la galeria de porxos existent a ponent de la plaça, amb arcs de mig punt recolzats sobre columnes de planta quadrada, amb basaments i impostes de la mateixa morfologia, però dimensions més grans. Hi ha inscripcions tant del moment de la seva construcció vers el 1842-1845, com de la seva darrera restauració, l'any 2000.
Entre els edificis de la plaça predominen els d'un estil pròxim al noucentisme, amb la seva característica simetria i equilibri i elaborades motllures i balustrades. Destaquen, però, entre d'altres, el del número 1, amb reminiscències neoclassicistes pel seu frontis, amb pautat pel ritme dels diferents elements formals, com les obertures (portes i finestres), amb balcons de ferro forjat; o el del número dos, amb estils ornamentals pròxims al modernisme, entre els quals destaquen especialment els guardapols sinuosos i lobulats que emmarquen les obertures.
Pel que fa al carrer Major, que va entre l'esmentada plaça i la plaça de l'Església, el seu màxim interès resideix en el tram porticat, amb dos sectors diferenciats, un de més modern, amb pilars quadrats, i un altre una mica més antic, amb pilars de fust cilíndric que suporten arcs carreuats de mig punt. Els basaments i les impostes són en ambdós casos simples, de secció quadrangular i lleugerament motllurats. Hi ha unes quantes cases amb portes adovellades, fetes amb carreus escairats i amb inscripcions de mitjan segle xix, en alguns casos restaurades recentment. Pel que fa a les edificacions del carrer, predominen les de tipologia noucentista, amb freqüents balconades de ferro forjat, sovint suportades per balustres, alguna tribuna (com la del número 36), guardapols a l'entorn de les obertures, esgrafiats a les façanes, etc.

## Història

La plaça Planell és un dels llocs més vells de Pons i el seu naixement està molt lligat amb el del poble. Havia estat un lloc de reunió i centre on s'hi celebraven totes les activitats i instal·lacions de la vida moderna. Tenint en compte l'estructura actual de Pons, podem manifestar que la Plaça és el centre del poble; de fet, és l'únic lloc on tots els carrers fan cap, ja sigui directament o indirecta. Pel que fa al carrer Major, havia estat el lloc on la gent feia vida. Ara no és així.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Carrer Major». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 setembre 2017].
# Chris Harman

Chris Harman (Gran Bretanya, 8 de novembre de 1942 – El Caire, 7 de novembre de 2009) va ser un periodista i activista polític anglès.
Fill d'una família treballadora, es va vincular al Socialist Review Group (SRG) en la seva etapa d'estudiant a la Universitat de Leeds. De Leeds passà a la London School of Economics (LSE), on fou deixeble de Ralph Milliband. Fou dels animadors de la LSE Socialist Society i del seu òrgan, The Agitator, tascà que compaginà en el treball dins l'SRG i «International Socialists» (IS). Dins d'IS, primer, i del Socialist Workers Party (SWP), destacà per l'aportació teòrica, especialment com a editor de l'International Socialism Journal. Els temes que ha tractat com a periodista i com assagista són, entre d'altres, la història de les lluites obreres i dels moviments revolucionaris, la teoria marxista i l'anàlisi del capitalisme contemporani, la URSS i els països de l'Europa de l'Est i l'actitud marxista envers l'islam.

## Referències

* ↑ «Chris Harman». Enciclopèdia del marxisme.

## Enllaços externs

* Chris Harman (català) a Marxists Internet Archive (MIA) (amb llicència GFDL).
# Clara Sanabras

Clara Sanabras (Rouen) és una música catalana que canta principalment en anglès i català. També és compositora i toca diferents instruments. Barcelonesa establerta a Londres, Clara Sanabras és una artista versàtil i polifacètica. Com a cantant i multiinstrumentista, col·labora en bandes sonores de Hollywood com El Hobbit o Els Jocs de la Fam i ha cantat per a James Horner (Titanic), Howard Shore (El Senyor dels Anells), Nigel Kennedy o Jarvis Cocker. Sanabras ha actuat per tot el món, des de Glastonbury a Sydney Opera House. Com a cantautora i compositora, ha gravat quatre discos propis. Amb el seu últim treball El vol dispers - Songs of Spanish Exile, torna a les arrels i col·labora amb Eliseo Parra i la Cobla Sant Jordi. Toca, entre altres instruments, l'harmonium indi, la guitarra barroca, la mandolina, el llaüt, i ha experimentat amb les polifonies medievals.

## Biografia

Va néixer a la ciutat normanda de Rouen, però de ben petita es traslladà a Barcelona. Als 18 anys va anar a estudiar a la Guildhall School of Music and Drama de Londres. A la capital britànica –on viu–, ha estudiat llaüt, música clàssica i antiga, i ha treballat en diferents projectes musicals. Ha fet les versions escèniques de Gladiator o El senyor dels anells, com també produccions de Hollywood com The Hunter Games. Ha treballat amb compositors com James Newton-Howard o James Horner. Com a solista, ha fet concerts arreu del món i enregistrat amb agrupacions i orquestres internacionals com ara The Royal Philharmonic Orchestra, The Harp Consort, Theatre of Voices, London Voices, Charivari Agréable, Israel Camerata, Dufay Collective, entre d'altres. A Catalunya ha treballat, entre d'altres, amb Eliseo Parra i amb la Cobla Sant Jordi.

## Discografia

* Nada igual, senzill (EmuBands, 2006)
* Clara & The Real Lowdown (Smudged Discs, 2008)
* Hopetown House (Smudged Discs, 2009)
* The Emblem (Smudged Discs, 2011)
* El vol dispers. Songs of Spanish Exile (Smudged Discs, 2014)
* A Hum about Mine Ears (Smudged Discs, 2015)

## Referències

* ↑ Bianciotto, Jordi. «Clara Sanabras, l'enigma». El Periódico. [Consulta: 18 agost 2015].
* ↑ «Clara Sanabras». Catalan Sounds. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
* ↑ «L'èxit britànic de Clara Sanabras». Escenaris, 27-02-2016, pàg. 22.
* ↑ «Exilis d'anada i tornada». Enderrock. [Consulta: 18 agost 2015].
* ↑ Puigtobella, Bernat. «Clara Sanabras. Lo viatge del retrobament». Núvol. [Consulta: 18 agost 2015].
* ↑ «Clara Sanabras al Monestir de Pedralbes (II)». Enderrock. [Consulta: 18 agost 2015].
* ↑ «L'èxit britànic de Clara Sanabras». Escenaris, 27-02-2016, pàg. 22.

## Enllaços externs

* Clara Sanabras interpreta May it be
# Club Atletisme Sant Boi

El Club Atletisme Sant Boi (CASB) és un club d'atletisme de Sant Boi de Llobregat fundat l'any 1981. El Club Atletisme Sant Boi és un club d'atletisme català, i com a tal forma part de la Federació Catalana d'Atletisme i participa en les competicions de la Lliga Catalana de clubs. El 1987 es fusionà amb el "Grup Esportiu Parellada", del qual prengué en part el nom i es creà el "Grup Esportiu Parellada Sant Boi". La temporada 1989-90 organitzà el Campionat de Catalunya d'atletisme júnior i la 1990-91 el Campionat d'Espanya promesa, en què participaren més de 500 atletes. A principi dels anys noranta començà a utilitzar les pistes municipals d'atletisme de Sant Boi de Llobregat, anomenades "Pistes municipals d'atletisme Constantí Miranda", en record de l'atleta i dirigent esportiu santboià Constantí Miranda Justo de la Concepción. L'any 2000 prengué el nom actual de "Club d'Atletisme Sant Boi". El CASB disposa d'una escola d'atletisme i d'equips en totes les categories d'edat. A més de la pràctica del fons, mig fons i camp a través, també es practica triatló, duatló i curses de muntanya. Pel que fa a atletes formats en el Club, destaquen, entre d'altres, l'atleta Marta Bosch Jiménez, subcampiona d'Espanya absoluta de 800 metres llisos, o les fondistes Montserrat Cinca Pato, campiona de Catalunya d'atletisme en 10.000 metres el 2001 i de muntanya el 2007, i María Luisa Muñoz González campiona de Catalunya de 10.000 metres (1990, 1991, 1993), de marató (1992) i de muntanya (2004, 2006).
Des de l'any 1985, el Club Atletisme de Sant Boi organitza, amb el suport de l'Ajuntament, la ja tradicional Cursa Popular Vila de Sant Boi, que des de la seva 27a edició, el 2012, a més de l'objectiu de mobilitzar la població i promoure la celebració d'esdeveniments esportius, també té un component solidari, en col·laborar, amb part del cost d'inscripció en la investigació en matèria de salut mental que realitza el Parc Sanitari Sant Joan de Déu. El CASB és també un dels organitzadors de la Pujada a Sant Ramon i del Cros de Salut Mental.

## Referències

* 1 2 «Club Atletisme Sant Boi». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 maig 2019].
* 1 2 «Club Atletisme Sant Boi». Reial Federació Espanyola d'Atletisme. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «Marta Bosch Jiménez». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «Montserrat Cinca Pato». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «María Luisa Muñoz González». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «Vuelve la tradicional Cursa Popular Vila de Sant Boi. La ciudad acogerá el domingo la 33ª edición de esta prueba deportiva con trasfondo solidario». El Periódico, 02-05-2018 [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ Salicrú, Joan «Sant Boi prepara la Cursa de Sant Ramon, que empezará desde el Estadio de Atletismo». El Periódico, 22-08-2017 [Consulta: 5 maig 2019].
* ↑ «El Cros Solidari per a la Salut Mental aplega més de 600 atletes». La Premsa del Baix, 23-10-2018 [Consulta: 5 maig 2019].
# Comedias bárbaras

Comedias bárbaras és una trilogia d'obres de teatre de Ramón María del Valle-Inclán, integrada per Águila de blasón (1907), Romance de lobos (1908) i Cara de Plata (1923).

## Argument

El fil conductor se situa en la història de la saga dels Montenegro, en la Galícia del segle xix, encapçalada pel patriarca Juan Manuel i que troba continuació en els seus cinc fills, entre els quals sobresurt el sobrenomenat Cara de Plata.

## Cronologia

La cronologia narrativa no coincideix amb la data en què van ser escrites, de manera que Cara de Plata, l'última publicada, és la que literàriament comença la història, que conclou amb Romance de lobos.

## Representacions

La tres obres únicament s'han representat dues vegades de forma conjunta, en 1991 al Teatro María Guerrero, amb direcció de José Carlos Plaza i José Luis Pellicena en el paper de Juan Manuel, Toni Cantó, Mari Carmen Prendes, Pilar Bayona, Fernando Chinarro, Antonio Iranzo, Berta Riaza, Mónica Cano, Jorge Roelas. En aquest cas, les obres es van interpretar íntegres.
En 2003, Bigas Luna va fer una adaptació, superposant les peces i retallades en hora i mitja. Va estar interpretada per Juan Luis Galiardo en el paper de Juan Manuel, Sergio Peris Mencheta, Pedro Casablanc i Carmen del Valle, entre d'altres.
Entre els actors que han interpretat el personatge de Juan Manuel Montenegro en els diferents muntatges de qualsevol de les tres obres figuren Francisco García Ortega (1907), Antonio Casas (1966), Luis Prendes (1967), Alfredo Alcón (1970), José Bódalo (1970), Fernando Rey (1974), José Luis Pellicena (1991), Juan Luis Galiardo (2003), Chete Lera (2005) i Manuel de Blas (2005). Per part seva, el paper de Cara de Plata ha estat encarnat, entre d'altres, per Vicente Parra (1967), Víctor Valverde (1974), Toni Cantó (1991), Sergio Peris Mencheta (2003) i Jesús Noguero (2005)

## Referències

* ↑ "Repasar el presente" o "Las comedias bárbaras" de Valle-Inclán entre la tradición y la modernidad per Daniel Meyran, Universitat de Perpinyà.
* ↑ Bigas Luna reinventa las 'Comedias bárbaras', El País, 26 d'agost de 2003

## Bibliografia

* Valle-Inclán y su mundo: ideología y forma narrativa.Roberta L. Salper. Página 147
* Bigas Luna debuta en teatro con una adaptación de las "Comedias bárbaras" de Valle-Inclán. El Mundo, 5 de septiembre de 2003
* Las "Comedias bárbaras" de Bigas Luna se repondrán en 2004. El País, 12 de octubre de 2003
* "Comedias bárbaras", editadas en 2017 por Esperpento Ediciones Teatrales (http://www.esperpentoteatro.es/epages/78344810.sf/es_ES/?ObjectPath=/Shops/78344810/Products/121)
# Conrad Peter Laar

Conrad Peter Laar (22 de març de 1853, Hamburg, Prússia - 11 de febrer de 1929, Bonn, Alemanya) fou un químic alemany que encunyà el concepte de tautomeria.

## Biografia

Laar estudià química entre 1872 i 1879 a l'Institut Politècnic de Hannover i la Universitat de Leipzig, on aconseguí el seu doctorat. De 1880-1884 treballà com a assistent, entre d'altres, de Kekulé a Bonn abans d'anar a la Universitat Tècnica de Hannover on fou professor de 1884 fins a 1888. Després retornà la Universitat de Bonn, on desenvolupà diferents càrrecs fins que rebé la càtedra en la fotoquímica.

## Obra

El 1885 Laar comprengué en tota la seva extensió els fenòmens de tautomeria i els definí en el sentit actual.

## Referències

* ↑ Laar, C Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft, 18, 1885, pàg. 648. DOI: 10.1002/cber.188501801141.
# Daniel Perea y Rojas

Daniel Perea y Rojas (1834 - Madrid, 1909) va ser un pintor i dibuixant espanyol, germà del també artista Alfredo Perea y Rojas. Va tenir també una germana, Julia Perea, casada amb el pintor Martín Rico Ortega.
Era sordmut de naixement. Va conrear, entre d'altres, el gènere de la pintura taurina —durant molts anys «va donar vida» al periòdic La Lidia amb les seves il·lustracions, per les quals va destacar, de fet va arribar a ser qualificat en premsa de l'època com «el millor dibuixant d'escenes taurines que tenim»— i la caricatura. Col·laborà també en publicacions com El Museo Universal o Gil Blas. Va ser professor del col·legi de sordmuts de Madrid.
Mariano de Cavia va arribar a referir-se a ell com «el Chéret madrileny, el castís, original i fecund Daniel Perea», en referència a la seva prolífica labor com a cartellista. Mort a l'abril de 1909, va ser enterrat en la Sacramental de San Lorenzo.

## Referències

* 1 2 3 A. de Madrid, 1909, p. 18.
* 1 2 3 Sánchez de Neira, 1896, p. 579.
* ↑ Rubio Jiménez, 2008, p. 51.
* ↑ P. Millán «Exposición de Bellas Artes». El País [Madrid], 1.860, 31-05-1891, pàg. 1-2. ISSN: 2171-3901.
* 1 2 Ossorio y Bernard, 1868, p. 107.
* ↑ Cavia, Mariano de «Crónicas momentáneas». El Liberal [Madrid], 4.848, 19-09-1894. ISSN: 2174-6648.
* ↑ «Daniel Perea». El Toreo [Madrid], 2.046, 19-04-1909, pàg. 4. ISSN: 2172-5152.

## Bibliografia

* A. De Madrid «Crónica gráfica». Blanco y Negro [Madrid], 24-04-1909, pàg. 17-18.
* Ossorio y Bernard, Manuel. Galería biográfica de artistas españoles del siglo XIX. (en dominio público). Madrid: Imprenta de Ramón Moreno, 1868.
* Rubio Jiménez, Jesús. Retratos en blanco y negro. La caricatura de teatro en la prensa (1939-1965). Madrid: Centro de Documentación Teatral, 2008. ISBN 978-84-87731-63-1.
* Sánchez de Neira, José. Gran diccionario taurómaco. (en domini públic). Madrid: R. Velasco, impresor, 1896.
# David Guardia i Ramos

David Guardia i Ramos (Llíria, 14 de març de 1990) és un jugador de bàsquet, que ocupa la posició d'ala-pívot. Ha jugat, entre d'altres, al CB Málaga, al Lucentum Alacant, al BC Andorra i al València Basket de la lliga ACB. És germà de Salva Guardia.
# Ciutadà honrat

Els ciutadans honrats foren una mena d'aristocràcia urbana que es va desenvolupar a la Corona d'Aragó durant la baixa edat mitjana a l'empara del creixement polític de les grans ciutats.
A partir del segle xi, en paral·lel al creixement de les grans ciutats, s'havia anat constituint una mena de patriciat burgès que, amb l'increment de llibertat municipal donat per la reialesa, va monopolitzant el govern ciutadà. Quan a partir del segle xii es produeixen diferenciacions entre estaments o mans, els ciutadans honrats es comencen a posicionar com la mà major. Estava formada per gent de carrera, famílies de bona posició, fins i tot propietaris de terres amb drets de senyoria. El primer esment escrit data del segle xiv.
La màxima representació d'aquesta classe va ser el ciutadà honrat de Barcelona, que estava exempt de determinats tributs i gaudia de prerrogatives. Rebien l'epítet de magnífic. El formaven un nombre reduït de famílies, però també s'hi podia accedir per acord favorable dels consellers de la ciutat. Era una oligarquia urbana amb un poder creixent en un moment que el desenvolupament municipal de les grans ciutats a tot Europa competia amb el camp, tradicional feu de la noblesa. El ciutadans honrats de Barcelona varen tenir un paper fonamental en la creació de la Biga durant el segle xv. La Biga agrupava els ciutadans honrats (entre els quals hi havia els grans comerciants importadors) i s'oposava, políticament, als mercaders, comerciants i menestrals.
A València, des de 1420, als ciutadans honrats, doctors, llicenciats en dret i aquells que tinguessin càrrec de justícia, se'ls reconeixien els mateixos honors, gràcies i immunitats que als cavallers i homes de paratge.
Durant l'edat moderna, una part important dels ciutadans honrats, tant de Barcelona com d'altres ciutats importants, provenia de famílies de pagesos rics, que compartiren residència entre la seva masia d'origen, que era explotada per masovers, i el casal que posseïen a Barcelona.

## Referències

* ↑ «ciutadà honrat | ciutadana honrada - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 14 setembre 2024].
* ↑ José María de Palacio y de Palacio, "Contribución al Estudio de los Burgueses y Ciudadanos Honrados de Cataluña," en: Hidalguía, tom 5, 1957, pàgina 305 i ss.
* ↑ James S. Amelang, "The evolution of oligarchy" en: Honored Citizens of Barcelona: Patrician Culure and Class Relations, 1490-1714, Princeton (New Jersey), Editorial Princeton University Press, 1986
* ↑ Honrat en: Gran Enciclopèdia Catalana

## Bibliografia

* Andreu Bosch, Summari Index o Epitome dels Títols de Honor de Cathalunya, Rosselló, y Cerdanya. Y de les gracies, privilegis prerogatiues proheminencies, libertats è immunitats gosan segons les propries, y naturals Lleys. Perpinyà, Editorial Pere Lacaualleria, 1628, 586 pàgines + taules.
# 202

El 202 és un any comú començat en divendres segons el calendari gregorià, malgrat que en l'època encara no estava implantat sinó que s'usava el calendari julià

## Esdeveniments

* Es prohibeix el combat de gladiadors amb dones
* Prohibida la propaganda cristiana a l'Imperi Romà
* Septimi Sever amplia els territoris romans a l'Àfrica després d'una reeixida campanya militar
* Fi del govern de Viri Llop sobre terres britàniques
* Batalla de Bowang a la Xina, amb victòria de Lui Bei

## Naixements

* Jiang Wei, militar xinès
* Yuan Shao, militar i polític xinès

## Necrològiques

* Ireneu de Lió, sant cristià
* Charalampus bisbe grec

## Referències

* ↑ Kirsch, Johann Peter (1912). "Pope St. Zephyrinus", entrada de la The Catholic Encyclopedia. Vol. 15. Nova York: Robert Appleton Company
* ↑ Birley, Anthony R. (1999) [1971]. Septimius Severus: The African Emperor. London: Routledge
* ↑ de Crespigny, Rafe. A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD). Brill, 2007, p. 1009. ISBN 978-90-04-15605-0.
# Sant Corneli

Sant Corneli és una muntanya i serra de 1.351,4 metres que es troba entre els municipis de la Conca de Dalt (antic terme d'Aramunt) i d'Isona i Conca Dellà (antic terme d'Orcau), al Pallars Jussà. Tot i que rep el nom de “muntanya”, és, de fet, una serra, que té continuïtat cap a llevant per la Costa Gran, en direcció a Abella de la Conca, i cap al nord-oest i nord per tot un seguit de serrats que davallen cap al poble d'Aramunt: Serrat de la Font de la O, Serra dels Corrals i Serrat Gros, entre d'altres.
Al cim hi ha un vèrtex geodèsic (referència 261088001) i l'Ermita de Sant Corneli, romànica. El 1940 s'hi bastí una gran creu d'obra que caigué al cap de poc temps a causa d'una forta ventada.
Aquest cim està inclòs al llistat dels 100 cims de la FEEC.
Domina tant la Conca Dellà com la Conca de Dalt i la de Tremp. Per això va ser el primer objectiu dels exèrcits franquistes, en entrar al Pallars Jussà el gener del 1938, i a partir del seu control, establiren la línia de front als seus peus.
Aquesta línia de front estigué estabilitzada durant tot el 1938, per la qual cosa la plana dels seus peus, la Conca Dellà, fou escenari de nombrosos combats, i fou víctima d'una gran destrucció a causa dels bombardeigs.
La major part de la muntanya està inclosa en la Partida de Sant Corneli.

## Referències

* ↑ «Repte 100 cims». Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. Arxivat de l'original el 28 de març 2019. [Consulta: 3 febrer 2018].

## Enllaços externs

* Institut Cartogràfic de Catalunya
# Beggar on Horseback

Beggar on Horseback és una pel·lícula muda de la Famous Players-Lasky Corp.(futura Paramount) dirigida per James Cruze i protagonitzada per Esther Ralston i Edward Everett Horton. Basada en l’obra teatral homònima de Walter Woods (1924), es va estrenar el 24 d’agost de 1925. La pel·lícula es conserva de manera incompleta, només romanen tres bobines.

## Argument

Neil McRae, un compositor de música clàssica amb problemes es veu obligat a orquestrar partitures de jazz per guanyar-se la vida. Encara que està enamorat de Cynthia Mason, una pintora encantadora i igualment empobrida, Neil acaba accedint a les pressions del doctor Rice i es declara a Gladys Cady, una noia rica a qui ensenya música. Després d'acceptar, Neil està a punt de col·lapsar psicològicament i pren medicaments per ajudar-lo a dormir. Llavors té un malson en què la vulgaritat de la família Cady es veu magnificada. Quan es desperta, Neil decideix retornar amb Cynthia. Els seus editors li paguen els drets d’autor de les seves composicions i s'acaben els seus problemes econòmics.

## Repartiment

* Edward Everett Horton (Neil McRae)
* Esther Ralston (Cynthia Mason)
* Erwin Connelly (Mr. Cady)
* Gertrude Short (Gladys Cady)
* Ethel Wales (Mrs. Cady)
* Theodore Kosloff (príncep a la pantomima)
* Betty Compson (princesa a la pantomima)
* James Mason (Homer Cady)
* Frederick Sullivan (Dr. Rice)

## Referències

* ↑ «"New Pictures: Beggar on Horseback"». Exhibitors Herald, 22, 3, 11-07-1925, pàg. 50.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 685. ISBN 978-3-11-095194-3.
* ↑ Institute, American Film. The American Film Institute Catalog of Motion Pictures Produced in the United States (en anglès). University of California Press, 1997, p. 47. ISBN 978-0-520-20969-5.
* ↑ «Beggar on Horseback» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 3 juliol 2024].
# Vera Adrian

Vera Adrian (Windhoek, 28 d'octubre de 1993) és una ciclista de Namíbia, actualment a l'equip Bizkaia-Durango. Ha guanyat diferents campionats nacionals en ruta i contrarellotge.

## Palmarès

* 2012
** Campiona de Namíbia en ruta
** Campiona de Namíbia en contrarellotge
* 2014
** Campiona de Namíbia en ruta
* 2015
** Campiona de Namíbia en ruta
** Campiona de Namíbia en contrarellotge
* 2016
** Campiona d'Àfrica en ruta
** Campiona d'Àfrica en contrarellotge
** Campiona de Namíbia en ruta
** Campiona de Namíbia en contrarellotge
* 2017
** Campiona de Namíbia en ruta
** Campiona de Namíbia en contrarellotge

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Convent d'Agustinas Recoletas

El convent d'Agustinas Recoletas és a la plaça de Recoletas de la ciutat de Pamplona, Navarra (Espanya). L'edifici data de 1624 i és obra de Juan de Ciriza, segons els plans de l'arquitecte Juan Gómez de Mora. Sobre la porta d'entrada a l'església hi ha una imatge de la Immaculada Concepció, obra de l'escultor Miguel López de Ganuza. A l'interior de l'església hi ha un impressionant retaule barroc. El convent és de clausura, i només se'n pot visitar l'església.

## Referències

* ↑ Ministeri de Cultura, Patrimoni Històric.