OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Sonia Sotomayor

Sonia Sotomayor (25 de juny de 1954) és una jutgessa associada del Tribunal Suprem dels Estats Units. El 26 de maig de 2009, el president estatunidenc Barack Obama la va nomenar per reemplaçar el jutge David Souter.

## Infància i maduresa

Sotomayor és filla de pares porto-riquenys. Va néixer al comtat del Bronx, Nova York, en un projecte habitacional de la part el sud del comtat, a escassa distància del Yankee Stadium. Als 8 anys li van diagnosticar Diabetis Tipus I. El seu pare va morir a l'any següent. La seva mare, Celina Sotomayor la va criar al costat del seu germà menor, Juan. Es va casar el 1976 i es va divorciar el 1983.

## Educació

Sotomayor va completar la high school a la Cardinal Spellman High School, una escola catòlica del Bronx. Va obtenir el seu Títol de Grau a la Universitat de Princeton el 1976, amb honors Summa Cum Laude, posteriorment va obtenir el títol Juris Doctor a la facultat de Dret de la Universitat Yale.

## Carrera legal

Sotomayor fou assistent del fiscal del districte, perseguint casos de robatoris, homicidis, brutalitat policíaca i pornografia infantil. El 1984 es va incorporar al bufet d'advocats Pavia & Harcourt on es va especialitzar en assumptes de propietat intel·lectual.

## Servei com a jutge federal

El 27 de novembre de 1991 va ser nomenada pel president George H. W. Bush membre del tribunal del districte sud de Nova York, convertint-se en la jutgessa més jove de l'aquell districte i la primera jutgessa federal hispana en tot l'estat de Nova York.

## Cort Suprema de Justícia dels Estats Units

El 26 de maig de 2009 el president Barack Obama la va nomenar per al càrrec de Jutgessa Associada de la Cort Suprema dels Estats Units. El 6 d'agost de 2009, el nomenament de Sotomayor fou sotmès a votació en el ple del Senat i confirmat per 68 vots a favor i 31 en contra. Tots els demòcrates i dos independents van votar a favor de la confirmació, a excepció del senador Edward Kennedy, que no era present per motius de salut, 31 republicans es van oposar a la designació, i nou li van donar suport.

## Referències

* ↑ Paulson, Michael «Sotomayor would be sixth Catholic justice». The Boston Globe, 26-05-2009 [Consulta: 26 maig 2009].
* ↑ Cardinal Spellman High School
* ↑ Sotomayor es converteix en la primera hispana al Suprem dels EUA
# Suttungr

A la mitologia nòrdica, Suttungr o Suttung (/ˈsʊtʊŋər/) era un Jötun, probablement fill de Surtur i germà de Gilling, tot i que en algunes versions sembla que Gilling era el seu germà.

## Mitologia

Suttungr buscava els seus pares i va amenaçar als germans Fjalar i Galar, lligant-los a ells i a d'altres nans a una roca que seria submergida amb la marea. Els nans van suplicar clemència a Suttungr i a canvi li van oferir l'aiguamel poètica, que havien elaborat a partir de la sang de Kvasir. Suttungr l'agafà i la va amagar sota la muntanya Hnitbjorg, amb la seva filla Gunnlöð (a qui va convertir en bruixa) fent guàrdia.
En un moment donat, Odin va decidir obtenir l'aiguamel. Va treballar pel pagès Baugi, germà de Suttungr, durant tot un estiu, i aleshores va demanar de tastar l'aiguamel, però Suttungr s'hi va negar. Així, Baugi va foradar la muntanya, i Odin, transformat en serp, s'hi va esmunyir. A dins, va persuadir a Gunnlöð de donar-li tres xarrups a canvi de tres nits de sexe. Odin es va beure tota l'aiguamel, es va transformar en una àliga i va fugir de Suttungr fins a arribar a Asgard. Passat un temps, Gunnlöð va parir un fill d'Odin, Bragi.

## Referències

* 1 2 «Mythology Dictionary» (en anglès). Arxivat de l'original el 2016-09-14. [Consulta: 24 juliol 2016].
* ↑ The Prose Edda of Snorri Sturlson (en anglès). Estats Units: Library of Alexandria.
* ↑ Sigfusson, Saemund. Pocket Havamal (en anglès). Huginn & Muninn, 5 de gener del 2016. ISBN 9781937571269.
* ↑ Prose Edda
# Terra de Nansen

La Terra de Nansen és una península situada a la part septentrional de Groenlàndia, dins el Parc Nacional del Nord-est de Groenlàndia. Es troba al nord-est de la Terra de Freuchen, a l'est de l'illa Sverdrup, a l'oest de l'illa Jensen Occidental i la Terra d'Amundsen.
La península està delimitada a l'oest pel Mascart Sound, al sud-oest pel fiord J.P. Koch i a l'est pel Brainard Sound i el fiord Thomas Thomsen. Al sud-est hi ha la glacera de Hans Tausen i al sud el Sirius Passet, una àmplia vall que uneix a la zona on la península està adherida a la part continental. L'interior és muntanyós, amb muntanyes que s'eleven fins als 1.320 metres al seu centre.
La Terra de Nansen Terra porta el nom d'explorador de l'Àrtida Fridtjof Nansen.

## Bibliografia

* H.P. Trettin (ed.), Geology of the Innuitian Orogen and Arctic Platform of Canada and Greenland. 1991

## Referències

* ↑ «De Long Fjord». Mapcarta. [Consulta: 6 octubre 2019].
* 1 2 Prostar Sailing Directions 2005 Greenland and Iceland Enroute, p. 95
* ↑ Geology of Nansen Land
* ↑ Sam Alley. «Knud Johan Victor Rasmussen». Minnesota State University. Arxivat de l'original el 12 octubre 2010. [Consulta: 1r juny 2017].
# Tokugawa Ietsuna

    En aquest nom japonès, el cognom és Tokugawa.
Tokugawa Ietsuna (徳川 家綱, 7 de setembre de 1641 - 4 de juny de 1680) va ser el quart shogun del Shōgun Tokugawa al Japó. Era el fill gran de Tokugawa Iemitsu, i el net de Tokugawa Hidetada.
Tokugawa Iemitsu va morir el 1651, abans de complir els 50. Després de la seva mort, la dinastia Tokugawa es va veure en un gran risc. Ietsuna, es va convertir en shogun amb només 10 anys. No obstant això, tot i la seva edat, Minamoto no Ietsuna es va convertir en el shogun del Kei'an 4 (1651). Va estar cinc anys tenint un regent que ho controlava, però Ietsuna va assumir el seu paper com a cap de la bakufu burocràtica.

## Referències

* ↑ Titsingh, I. Annales des empereurs du Japon, p. 412.
# Toshihide Migita

Toshihide Migita (右田年英, Migita Toshihide, 1862 – 1925), també conegut com a Oju Toshihide o Toshihide va ser un artista japonès l'obra del qual constava de gravats i pintures ukiyo-e tradicionals a l'estil occidental.
Migata va ser alumne de Tsukioka Yoshitoshi. També va estudiar amb Kinisawa Shimburo (1847 – 1877), que era un artista que s'havia format a Anglaterra.
A partir de 1877, la seva obra es va publicar a diaris i revistes. Els seus retrats d'actors kabuki eren ben coneguts.
Als seus gravats de guerra (戦争絵, sensō-e), en format de tríptic se'ls considera importants documents històrics. La seva obra documenta la participació del Japó a la Primera Guerra Sinojaponesa i a la Guerra russojaponesa.

## Notes

* 1 2 3 4 Nussbaum, Louis Frédéric et al. (2005). "Migita Toshihide" in Japan Encyclopedia, p. 628.

## Referències

* Nussbaum, Louis Frédéric and Käthe Roth. (2005). Japan Encyclopedia. Cambridge: Harvard University Press. ISBN 0-674-01753-6; ISBN 978-0-674-01753-5; OCLC 48943301
# Traci (llengua)

El traci és un idioma extingit al segle vi, parlat a la zona actualment ocupada per Sèrbia i Bulgària. La majoria del que es coneix de la llengua és a partir de les escasses inscripcions que han sobreviscut; per tant, se n'ha pogut conèixer part del lèxic, però hi ha aspectes gramaticals desconeguts. El traci és una llengua descendent del protoindoeuropeu, pertanyent a les llengües paleobalcàniques i com a tal comparteix trets lingüístics amb altres llengües veïnes (pronúncia satem, per exemple).
Viccionari
# Selecció femenina de rugbi VII de Nova Zelanda

La selecció femenina de rugbi VII de Nova Zelanda és l'equip representatiu de Nova Zelanda en competicions internacionals de rugbi a 7 femení. És la selecció femenina més guardonada en el torneig en unes Olímpiades, havent guanyat la medalla de plata als Jocs Olímpics de Rio 2016 i les medalles d'or als Jocs Olímpics de Tòquio 2020 i als Jocs Olímpics de París 2024. També són les màximes guardonades en el Campionat del Món, havent guanyat 2 medalles d'or i 2 medalles de plata i només havent perdut 1 únic partit en les 4 edicions de la competició. A més de ser l'únic conjunt que ha disputat totes les rondes de les Sèries mundials femenines de rugbi a 7, des que la competició es va inaugurar la temporada 2012-13.

## Històric de resultats

Les caixes vermelles indiquen tornejos disputats a Nova Zelanda

### Campionat del Món de rugbi a 7

Campionat del món :
| Any | Ronda | Posició | P | V | D | E |
| 2009 | Final | | 6 | 5 | 1 | 0 |
| 2013 | Final | | 6 | 6 | 0 | 0 |
| 2018 | Final | | 4 | 4 | 0 | 0 |
| 2022 | Final | | 4 | 4 | 0 | 0 |
| Total | 2 Títols | 4/4 | 20 | 19 | 1 | 0 |

### Jocs Olímpics

Jocs Olímpics :
| Any | Ronda | Posició | P | V | D | E |
| 2016 | Final | | 6 | 5 | 1 | 0 |
| 2020 | Final | | 6 | 6 | 0 | 0 |
| 2024 | Final | | 6 | 6 | 0 | 0 |
| Total | 2 Títols | 2/2 | 18 | 17 | 1 | 0 |

### Campionat d'Oceania

Campionat d'Oceania :
| Any | Ronda | Posició | P | V | D | E |
| 2008 | Final | | 6 | 5 | 1 | 0 |
| 2012 | Final | | 6 | 6 | 0 | 0 |
| 2013 | Semifinalista | | 6 | 4 | 2 | 0 |
| 2014 | Final | | 7 | 7 | 0 | 0 |
| 2015 | No hi participà | No hi participà | No hi participà | No hi participà | No hi participà | No hi participà |
| 2016 | No hi participà | No hi participà | No hi participà | No hi participà | No hi participà | No hi participà |
| 2017 | Final | | 5 | 5 | 0 | 0 |
| 2018 | Final | | 5 | 4 | 1 | 0 |
| 2019 | Semifinalista | | 5 | 3 | 2 | 0 |
| 2021 | Final | | 6 | 6 | 0 | 0 |
| 2023 | Semifinalista | | 6 | 1 | 4 | 1 |
| Total | 4 Títols | 9/11 | 52 | 41 | 10 | 1 |

## Referències

* ↑ «New Zealand beats France to clinch gold in women's rugby 7s» (en anglès). Associated Press, 31-07-2021.
* ↑ «Nova Zelanda revalida el títol olímpic de rugbi a 7 femení 2024 a París». Rugby 22, 06-08-2024.
* ↑ International Rugby Board (4 octubre 2012). "IRB announces Women's Sevens World Series". Nota de premsa. Consulta: 4 octubre 2012. Arxivat 10 de novembre 2012 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2012-11-10. [Consulta: 9 agost 2016].
* ↑ International Rugby Board (22 agost 2013). "Schedule announced for 2013/14 Women's Series". Nota de premsa. Consulta: 2 octubre 2013.
# Joakim Palme

Joakim Palme (Sankt Matteus, 18 de maig de 1958) és un politòleg i sociòleg suec. Des de l'any 2009, és professor de Ciències Polítiques a la Universitat d'Uppsala i des del juliol de 2020 fins al juny de 2013 és el degà de la Facultat de les Ciències Socials de la universitat. És l'actual president de la delegació sueca d'Estudis de Migració del Govern (Delmi) i dirigeix un projecte d'investigació sobre les conseqüències de la crisi financera mundial en els Estats de Benestar europeus. Les seves àrees d'interès d'investigació són la comparació d'Estats de Benestar, la desigualtat, inversions socials i la migració.
Del 1999 al 2001, va presidir la Comissió de Benestar designada pel govern suec. Entre els anys 2013 i 2017, va exercir com membre del consell de l'Institut d'Investigació de les Nacions Unides pel Desenvolupament Social (UNRISD). Després, va esdevindre la junta per dos mandats (de juliol de 2017 a juny 2019 i de juliol de 2019 a juny de 2021).
Destaca, entre altres coses, la seva contribució (i la de Walter Korpi) en plantejar la paradoxa de la redistribució en l'article The Paradox of Redistribution and Strategies of Equality: Welfare State Institutions, Inequality, and Poverty in the Western Countries. Aquesta paradoxa afirma que un país obtindrà més redistribució, disminuint la pobresa i la desigualtat econòmica, quan es dedueixi de tots els ciutadans per donar a tots els ciutadans que no pas seguint una lògica de Robin Hood, és a dir, transferir diners dels rics per ajudar els pobres.

## Referències

* ↑ Hellkvist, Tove. «News detail - Statsvetenskapliga institutionen - Uppsala universitet» (en suec). [Consulta: 26 juny 2020].
* ↑ «About Delmi - The Migration Studies Delegation» (en anglès). [Consulta: 26 juny 2020].
* ↑ «Joakim Palme | Sciences Po Centre d'études européennes» (en anglès), 29-02-2016. Arxivat de l'original el 2020-06-28. [Consulta: 26 juny 2020].
* ↑ «Joakim Palme | Staff+Profiles | About UNRISD | UNRISD». [Consulta: 26 juny 2020].
* ↑ Korpi, Walter; Palme, Joakim «The Paradox of Redistribution and Strategies of Equality: Welfare State Institutions, Inequality, and Poverty in the Western Countries». American Sociological Review, 63, 5, 10-1998, pàg. 661. DOI: 10.2307/2657333.
* ↑ Korpi, Walter; Palme, Joakim «The Paradox of Redistribution and Strategies of Equality: Welfare State Institutions, Inequality, and Poverty in the Western Countries». American Sociological Review, 63, 5, 10-1998, pàg. 661. DOI: 10.2307/2657333. ISSN: 0003-1224.
* ↑ Ayala, Luis «Opinión | La paradoja de la redistribución» (en castellà). El País [Madrid], 25-11-2018. ISSN: 1134-6582.

## Enllaços externs

* The Migration Studies Delegation (Delmi)
# Xot de Madagascar

El xot de Madagascar (Otus rutilus) és una espècie d'ocell de la família dels estrígids (Strigidae). Habita la selva humida de Madagascar, a l'est de l'illa. El seu estat de conservació es considera de risc mínim.

## Taxonomia

El Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), consideren que el tàxon Otus madagascariensis, propi del centre i oest de l'illa, constitueix una subespècie del xot de Madagascar (Otus rutilus madagascariensis). Tanmanteix, la llista mundial d'ocells del Congrés Ornitològic Internacional (versió 13.1, gener 2023) considera que es tracta d'espècies separades.

## Referències

* ↑ «Xot de Madagascar». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 11 desembre 2022 (català)
* 1 2 «Owls» (en anglès). IOC World Bird List Version 13.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2023. [Consulta: 17 gener 2023].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 257. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Madagascar Scops-owl. Otus rutilus» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 2 febrer 2023].
# Soico Televisão

Soico Televisão (STV) és una cadena de televisió privada de Moçambic. La STV va ser llançada en 2002 i transmet emissions les 24 hores. Actualment, STV abasta les províncies de Maputo Cidade, Maputo, Gaza, Inhambane, Sofala, Manica, Tete, Zambézia, Nampula, Cabo Delgado i Niassa.
Des de l'11 de febrer de 2010, el grup de mitjans portuguès Ongoing Media, que també està implicat en projectes de TV a Brasil i a Angola, és soci de Soico Media Group. El grup publica el diari O País, en paper i online, i opera l'estació de ràdio SFM. Des de la seva creació ha transmès esdeveniments nacionals i internacionals de gran prestigi, com la transmissió de l'Eurocopa de futbol de 2004. Gaudeix de la major audiència del país.
En l'àmbit social s'ha implicat activament en causes relacionades amb el VIH-SIDA i altres campanyes de les organitzacions governamentals i no governamentals.
Ha signat una associació amb l'emissora brasilera SBT per emetre programes i novel·les com: Corações Feridos, Carrossel, Domingo Legal, Programa do Ratinho, Programa Sílvio Santos entre d'altres.

## Referències

* ↑ Stv soma e segue na audiência televisiva no país Arxivat 2017-02-02 a Wayback Machine., O Pais, 27 de maig de 2010

## Enllaços externs

* STV
# José Antonio Villanueva Trinidad

José Antonio Villanueva Trinidad (Madrid 1979) és un ciclista espanyol, ja retirat, especialitzat en el ciclisme en pista. De la seva carrera destaquen les tres medalles aconseguides als Campionat del Món de ciclisme en pista, dues en Velocitat per equips i una en Keirin. També ha aconseguit diplomes olímpics als Jocs Olímpics de Sydney 2000 i Atenes 2004.

## Palmarès

* 1999
** 2n al Campionat d'Europa sub-23 en Velocitat
* 2000
** Medalla de bronze al Campionat del món en Velocitat per equips (amb José Antonio Escuredo i Salvador Melià)
** Campió d'Espanya en Velocitat per equips (amb David Cabrero i T. Sánchez)
* 2001
** 2n al Campionat d'Europa sub-23 en Velocitat
** 2n al Campionat d'Europa sub-23 en Keirin
** Campió d'Espanya de Velocitat
** Campió d'Espanya en Velocitat per equips (amb David Cabrero i I. Pérez)
* 2002
** Medalla de plata al Campionat del món en Keirin
** Campió d'Espanya de Velocitat
** Campió d'Espanya de Keirin
* 2003
** Campió d'Espanya de Velocitat
** Campió d'Espanya de Kilòmetre contrarellotge
* 2004
** Medalla de plata al Campionat del món en Velocitat per equips (amb José Antonio Escuredo i Salvador Melià)
* 2006
** Campió d'Espanya de Velocitat
* 2007
** Campió d'Espanya de Velocitat

### Resultats a la Copa del Món

* 2000
** 1r a Moscou i Cali, en Velocitat per equips
* 2001
** 1r a Ciutat de Mèxic, en Keirin
* 2002
** 1r a Cali, en Kilòmetre
** 1r a Cali, en Velocitat per equips
* 2003
** 1r a Moscou, en Velocitat per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Sol (Madrid)

Sol és un dels sis barris administratius que conformen el districte Centro de la ciutat de Madrid. Comprèn la Puerta del Sol, seu de la Comunitat de Madrid, i el quilòmetre zero de les sis carreteres radials d'Espanya.
Ocupa l'últim lloc de població del districte amb 12.453 habitants i una densitat de 2.000 habitants per quilòmetre quadrat.2019
El 1898, s'establí una organització territorial que donà caràcter de barri a la Puerta de Sol, dins del districte Central.

## Geografia

Està situat al centre del districte, limitant al nord-oest amb Universidad, al nord-est amb Justicia, a l'est amb Cortes, al sud-est amb Embajadores i a l'oest i sud-oest amb Palacio. Si ens limitem a carrers, des del nord i en el sentit de les agulles del rellotge, està limitat per Jacometrezo, Plaça del Callao, Gran Via, Clavel, Virgen de los Peligros, Sevilla, Plaça de Canalejas, Cruz, Plaça de Jacinto Benavente, Concepción Jerónima, Plaça de Puerta Cerrada, Cuchilleros, Fuentes, Arenal, Costanilla de los Ángeles i la Plaça de Santo Domingo.
La Puerta del Sol està a 2,23 quilòmetres de la ribera del Manzanares i a 12,39 quilòmetres de l'Aeroport de Madrid-Barajas. Està situat en una plana de 500 metres sobre el nivell del mar.

## Transports

En ser centre cívic de la Comunitat i una gran zona comercial els accessos als seus carrers són diversos. Destaca l'estació de Sol de les línies C-4 i C-3 de Rodalies, connectada amb l'estació del Metro de Madrid de la línies 1, 2 i 3. Existeixen a més parades de taxis i les parades de les línies d'autobusos locals 1, 2, 6, 8, 12 i 30.

## Lleure i turisme

A tot el barri però, sobretot al carrer Preciados, hi ha una gran quantitat de les típiques botigues de moda i centres comercials: el Corte Inglés, FNAC, Casa del Libro, H&M o Zara, entre d'altres. Hi ha l'Església de Santa Cruz amb la seva torre de l'Atalaya de la Cruz.

## Referències

* ↑ Pérez de Lama, Ernesto (dir.). Manual del Estado Español 1999. Madrid: LAMA, 1998, p. 524. ISBN 84-930048-0-4.
Viccionari
# Maria Benedita Bormann

Maria Benedita Câmara Bormann (Porto Alegre, 25 de novembre de 1853 — Rio de Janeiro, juliol de 1895), coneguda pel pseudònim Délia, va ser una cronista, novel·lista, contista i periodista brasilera.

## Biografia

Maria Benedita Câmara Bormann va néixer el 25 de novembre de 1853 a Porto Alegre, capital de Rio Grande do Sul. Era filla de Patrício Augusto da Câmara Lima (1808-1892), funcionari públic que treballava d'inspector de duanes i de Luísa Bormann de Lima (?-1903). La nena va rebre el nom de l'àvia paterna, Maria Benedita Correia da Câmara, filla dels primers Vescomtes amb Grandesa de Pelotas, qui era casada amb el general João Hipólito de Lima, administrador (reposteiro) de la Cambra Real des de 1810. També era neboda de Leopoldo Augusto da Câmara Lima, Baró de São Nicolau.
El 1863, la família es va traslladar a Rio de Janeiro, la capital en aquell moment i s'establiren en l'antic centre històric, un barri respectable habitat per comerciants i petits operaris. Va viure en un sobrado que existeix fins al dia d'avui en el Carrer Rezende, 48. Va aprendre francès i anglès i va ser estudiosa de la literatura de l'època. Pintava, tocava el piano i cantava amb una bella veu de mezzosoprano. Es va casar el 1872 amb José Bernardino Bormann, un oncle per via materna, heroi de la Guerra de la Triple Aliança, que va ser Ministre de la Guerra el 1909, a més d'escriptor i assagista.
Délia va ser el pseudònim adoptat per Maria en la seva carrera literària durant les últimes dècades del segle xix. Extremadament talentosa, alegre i irònica, va publicar a més de cròniques, fulletons i contes curts en els principals vehicles informatius de Rio, entre 1880 i 1895, entre ells O Sorriso i O Cruzeiro, aquest últim durant un any. Després, va col·laborar amb la Gazeta da Tarde, de José do Patrocínio, i la Gazeta de Notícias, de Ferreira Araújo, entre d'altres.
Va col·laborar en una columna del diari O País, alternant-se amb escriptors de renom com Coelho Netto, Valentim Magalhães i altres. Va ser contemporània de redacció d'Aluísio Azevedo, Joaquim Nabuco, Carlos de Laet i de la poeta portuguesa Maria Amália Vaz de Carvalho. Va escriure en estil refinat i elegant i, per als crítics, va ser impactant, amb un punt d'erotisme.

## Obres

* 1883 - Aurélia, novel·la
* 1884 - Uma Víctima, contes;
* 1890 - Lésbia, novel·la;
* 1890 - A estátua de neve, conte
* 1893 - Celeste, novel·la;
* 1894 - Angelina, novel·la

## Referències

* ↑ AS MENSAGEIRAS. Primeiras Escritoras do Brasil (pdf). Brasília: Câmara dos Deputados, 2018-09 (Histórias não contadas). Arxivat 2020-11-02 a Wayback Machine.
* 1 2 Telles, Norma. «Pesquisas: Maria Benedita Bormann». Arxivat de l'original el 2019-01-04. [Consulta: 12 octubre 2019].
* 1 2 Meyer, Marlyse. Caminhos do imaginário no Brasil. São Paulo, SP, Brasil: Edusp, 1993. ISBN 85-314-0104-6. Arxivat 2024-05-22 a Wayback Machine.

## Bibliografia addicional

* COUTINHO, Afrânio; SOUSA, J. Galante de. Enciclopédia de literatura brasilera. São Paulo: Global. ISBN 9788522202416
# Marthe-Marguerite Caylus

Marthe-Marguerite Le Valois de Villette de Mursay (1673, Poitiers – 15 d'abril de 1729, París), comtessa de Caylus, fou una actriu i escriptora francesa.

## Biografia

Marthe-Marguerite va néixer en una família protestant, però Madame de Maintenon, cosina del seu pare, la va raptar als set anys (1680) junt al seu germà gran i els va portar a la cort de Versalles, on tots dos van adoptar el catolicisme sense gaire traumes. Aquesta acció afectà al seu pare, Philippe Le Valois, marquès de Villette-Mursay, protestant convençut i almirall de la marina reial, però la mare, que era catòlica, es conformà perquè va creure que els seus fills eren en bones mans.
Als tretze anys (1686) es va casar amb Jean-Anne de Tubières, comte de Caylus. La reputació del comte no era gaire bona i la seva conducta a la cort va arribar a tal extrem que va ser obligat a marxar a la frontera de Flandes, on va morir l'any 1704.
Marthe-Marguerite va continuar a Palau, on la seva alegria i la seva bellesa inspiraren Jean Racine, segons explica en el pròleg de la seva obra Esther, que va interpretar ella mateixa. La relació amb el duc Villeroy l'any 1692 no va ser ben vista i això va provocar que es retirés a París. Però l'any 1707 tornà a la cort i es quedà fins a la mort del rei Lluís XIV, l'any 1715.
La resta de la seva vida la passà a París, dedicada a escriure les seves memòries cortesanes.

## Obra literària

La comtessa de Caylus va escriure Souvenirs ("Records"), llibre de memòries publicat pòstumament per Voltaire l'any 1770 a Holanda. Aquesta obra narra la vida a la cort francesa entre els anys 1686 i 1700, amb retrats de gran finor de Mme. Maintenon, de la Delfina, de Mme. Montespan, de Lluís XIV, de la duquessa de Borgonya, memòries de Saint-Cyr i Racine, entre d'altres.

## Bibliografia

* González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario de autores, vol I. Montaner y Simón, S.A. 1963. Nº Registre:M 3843-63. Depósito Legal:B 20872-63(I)
* González Porto-Bompiani (coord.). Diccionario literario, vol IX. Montaner y Simón, S.A. 1959. Dipòsit legal:B 1.352-1959