OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elisabet Carnicé i Domper

Elisabet Carnicé i Domper (Sabadell, 16 de març de 1981) és una comunicadora, periodista i presentadora de televisió catalana.
Va néixer al barri de la Creu Alta de Sabadell, filla del pintor Albert Carnicé i de Mercè Domper. Va estudiar Comunicació Audiovisual a la Universitat Autònoma. A Televisió de Catalunya ha presentat els programes Tvist, Cinc minuts més (5'+!), On anem?, Dolça Catalunya i ha participat en el programa Cosins germans. Actualment presenta el programa de castells Quarts de nou. El 2016 ha presentat el programa A punto con La 2, juntament amb Sergi Amat, a La 2. L'any 2013 va ser la pregonera de la Festa Major de Sabadell. Ha fet tallers de contacontes i és autora del conte La pinya castellera. Va presentar l'espectacle Amb Xocolata o sense?, amb guió del periodista Toni Mata.

## Referències

* ↑ «Elisabet Carnicé». IMDb. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 «De bona pell». Ràdio Sabadell. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 «"La història castellera s'escriu i es viu a plaça a cada diada"». La Vanguardia, 07-08-2014. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Elisabet Carnicé». Ara, 23-10-2011. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ Álvarez, Inés. «Elisabet Carnicé: «Ahora estoy en La 2, pero la gente siempre me ha vinculado con TV-3»». El Periódico de Catalunya, 01-03-2016. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ M. C.. «Elisabet Carnicé, pregonera de la festa major de Sabadell». El Periódico de Catalunya, 21-08-2013. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Elisabet Carnicé, carisma televisiu per un pregó casteller». iSabadell.cat, 06-09-2013. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «La pinya castellera». Arxivat de l'original el 18 de setembre 2016. [Consulta: 8 setembre 2016].
* ↑ «L'Àgora recrea la història amb xocolata». iSabadell.cat. [Consulta: 15 maig 2015].
# Pere Riba i Cabana

Pere Riba i Cabana (Matadepera, 2 de maig de 1970) és un ex-pilot de motociclisme català que competí internacionalment des de mitjan dècada de 1990 fins a mitjan dècada del 2000. Especialista en categoria de Supersport, en fou dues vegades Campió d'Espanya (1993 i 1996).

## Trajectòria internacional

Debutà al Campionat del Món de motociclisme de velocitat la temporada de 1993 en categoria de 250cc, pilotant una Honda durant sis Grans Premis, sense aconseguir-hi però cap punt. Tampoc no n'aconseguí cap dos anys més tard, durant la temporada de 1995, en què disputà onze Grans Premis a la mateixa categoria amb una Aprilia.
Ja el 2002 competí a la categoria MotoGP amb una Yamaha YZR500 de l'equip Antena 3 Yamaha d'Antín, aconseguint finalment quatre punts gràcies a dues classificacions entre els quinze primers.

### Supersport i Superbikes

Tingué una carrera més llarga i reeixida a les competicions de motocicletes derivades de les de sèrie, com ara el Mundial de Superbikes i el de Supersport, havent-hi participat entre 1996 i 2007.
Cap a finals de la temporada del 2007, anuncià la seva retirada de la competició per tal de dedicar-se a la tasca de pilot de proves de Kawasaki, en particular per al desenvolupament de la versió esportiva de la Kawasaki Ninja ZX-6R/RR. Justament amb aquest model retornà esporàdicament a la competició, prenent part en alguna cursa del Campionat del Japó de Supersport durant el 2009.

## Resultats al Mundial de motociclisme

| Any | Categoria | Moto | Curses | Victòries | Podi | Pole | Fast lap | Punts | Posició |
| 1993 | 250cc | Honda | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1995 | 250cc | Aprilia | 11 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 2002 | MotoGP | Yamaha | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | 27è |
| Total | | | 23 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | |

## Referències

* 1 2 «Pere Riba» (en anglès). Motogp.com. Arxivat de l'original el 2019-08-21. [Consulta: 5 juny 2011].

## Enllaços externs

* Perfil a sbk.perugiatiming.com Arxivat 2008-06-19 a Wayback Machine. (anglès)
* Vídeo de Riba pilotant la Kawasaki Ninja ZX-10R a Qatar el 2007 (anglès)
* Imatge de Riba amb la Kawasaki 600 el 1999 Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
# Lucien Musset

Lucien Musset (Rennes, 26 d'agost de 1922 - Caen, 15 de desembre de 2004) va ser un historiador francès.
Professor d'història a la Universitat de Caen, Lucien Musset era membre de l'Académie des inscriptions et belles-lettres (Institut de França). Prolífic, escrivia nombrosos articles sobre Normandia ducal i els vikings. Fa part de les referències quant a historiografia normanda es refereix.

## Principals llibres

* Les Peuples scandinaves au Moyen Âge, Presses universitaires de France, Paris, 1951, 352 p.
* Les Invasions : les vagues germaniques, Presses universitaires de France, Paris, 1965
* Les Invasions ; le second assaut contre l'Europe chrétienne (Plantilla:Sp-s), Presses universitaires de France, Paris, 1965
* Nordica et normannica : recueil d'études sur la Scandinavie ancienne et médiévale, les expéditions des Vikings et la fondation de la Normandie, Société des études nordiques, Paris, 1997
* « Naissance de la Normandie », in Michel de Boüard (dir.), Histoire de la Normandie, Privat, Toulouse, 1970, p.75-129 ISBN 2-7089-1707-2

## Referències

* ↑ «Bibliographie des travaux de Lucien Musset». Annales de Normandie, 23, 1, 1990, pàg. 17–31.
# Elisabeth Grümmer

Elisabeth Grümmer, nascuda Elisabeth Schilz (Yutz, Mosel·la, 31 de març de 1911 - Warendorf, Westfalia, 6 de novembre de 1986), fou una soprano lírica alemanya. Ha estat descrita com una cantant amb una elegant musicalitat, una sinceritat de cor càlid i una veu d'una bellesa excepcional. Les seves interpretacions en papers de Mozart, Richard Wagner i Richard Strauss són vistes com a referencials, especialment Elsa, de Lohengrin, Elisabeth, de Tannhäuser, Eva, d'Els mestres cantaires de Nuremberg, Donna Anna, de Don Giovanni, i Agatha, de Der Freischütz.

## Activitat professional

Després d'estudiar a Aquisgrà, debutà al 1940 amb Parsifal, reclamada per Herbert von Karajan i, poc després, en el paper d'Octavian a El cavaller de la rosa, de Richard Strauss. Va pertànyer a l'Òpera de Berlín des de 1946 i fins al 1972. Com a membre de'aquesta companyia representà diversos papers en òperes de von Weber, Verdi, Wagner i Mozart.
Posteriorment amplià la seva activitat i es donà a conèixer en els principals teatres europeus –Covent Garden, el Met, el Teatro Colón i les Òperes estatals de Múnic, Viena i Hamburg, per exemple–, així com en els festivals de Salzburg (1954-1961) i de Bayreuth (1957-1959). També actuà a La Scala, amb Furtwängler, en el rol d'Eva, en Els mestres cantaires de Nuremberg el 1952, i en el Maggio Musical Fiorentino. en el paper de Fiordiligi, a Così fan tutte. El 1957, interrpretà a la Metropolitan Opera House, de Nova York, el paper d'Elsa, de Lohengrin.
Participà el 1954 en la versió cinematogràfica de Don Giovanni, amb direcció musical de W. Furtwängler i direcció escènica de Paul Czinner. Elisabeth Grümmer també va cultivar el repertori italià (Otello o La Bohème) i participà en el Peer Gynt, de Werner Egk.
En la tradició de Maria Müller, ella representa una forma de belcanto absoluto alemany. Ensems mezzo-soprano i soprano, Elisabeth Grümmer elegi cantar tan sols un nombre limitat de papers, la majoria de les vegades en alemany. A més d'actuar com a cantant de teatre, Elisabeth Grümmer també actuà en concerts i recitals dedicats a altres tipus d'obres vocals, passions, cantates i lieder. També enregistrà una sèrie d'obres per a la producció discogràfica.

## Referències

* ↑ Berg, Gregory «Classic Archive 28: Great Opera Singers». Journal of Singing, 68, 2, 2011.
* 1 2 3 «Elisabeth Grummer (Soprano) - Short Biography». Bach Cantatas Website. [Consulta: 30 març 2020].
* 1 2 3 «Elisabeth Grümmer | enciclopèdia.cat». [Consulta: 30 març 2020].
* ↑ «Elisabeth Grummer». Discogs. [Consulta: març 2020].

## Bibliografia

* Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. II, pàg. 547. (ISBN 84-7291-226-4)
# Creu de terme del pla de la Creu

La Creu de terme del pla de la Creu és una obra del municipi de Castellgalí (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Localització

La creu se situa en una elevació entre el Puigterrà i el Talló. L'accés és fàcil ja que per una banda hi passa el cami que va a Santa Margarida i per l'altra hi ha ja les cases més elevades de la urbanització Mas Planoi.

## Descripció

La creu és de ferro forjat, de secció cilíndrica, amb els extrems acabats amb petites boletes. El centre de la creuera està remarcat per una anella de ferro, soldada a manera de crismó. La creu reposa damunt un cilindre petri que descansa sobre una gran base esglaonada (5 graons) realitzada amb blocs de pedra.

## Història

La creu va ser refeta després de la Guerra Civil espanyola. Malgrat tot, la reconstrucció no va ser gaire fidel al disseny original. Actualment aquesta versió de la creu encara es troba en peu.

## Referències

* 1 2 «Creu de terme del pla de la Creu». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 9 novembre 2015].
# Siegfried Langgaard

Siegfried (Siegfrid) Victor Langgaard (nascut el 13 de juliol de 1852 a Copenhaguen - mort el 5 de gener de 1914 a Frederiksberg) fou un pianista i compositor danès i pare de Rued Langgaard.

## Vida i fets

Langgaard era fill del també compositor Johannes Peter Langgaard .Va ser educat al Reial Conservatori Danès de Música en els anys 1874-76 amb, entre d'altres, Edmund Neupert i Johan Christian Gebauer (que també era el seu oncle) com a professors. El 1878 va debutar com a solista de piano,i els estius de 1878 i 1879 va rebre breus ensenyaments de Franz Liszt. El 1879 va rebre la beca Det anckerske Legati la va utilitzar entre altres coses, per a viatjar a Weimar, on vivia Liszt. Després d'una breu carrera com a pianista, es va convertir en professor de piano al Conservatori de Copenhaguen des de 1881 fins a la seva mort i va acabar abandonant l'actuació en públic. El 1889 va ser nomenat reial músic de cambra.
En els darrers anys de la seva vida, es va preocupar més del caràcter filosòfic de la música que de la composició, influït pels ensenyaments teosòfics de Rudolf Steiner.
Està enterrat al Frederiksberg Ældre Kirkegård.

## Obres

Siegfried Langgaard va passar la major part de la seva vida ensenyant música com a professor al Reial Conservatori Danès de Copenhaguen i va deixar només un nombre modest d'obres, peces per a piano o cançó. Algunes peces inacabades van ser reelaborades o completades pel seu fill Rued Langgaard. Tanmateix, en una carta de Liszt, datada el 7 de març de 1886, aquest últim aplaudia el seu Concert de piano en mi menor i considerava que era una obra heroica i poderosa. Aquest concert es va imprimir, però mai no es va representar públicament en aquell moment.
L'enregistrament del concert que va aparèixer el 1999 (Oleg Marxev amb l'Orquestra Filharmònica Danesa dirigida per Matthias Aeschbacher) va tenir una entusiàstica rebuda per part de la crítica.

## Bibliografia

* Levysohn, Samuel «Langgaard, Siegfried Victor» (en danès). Salmonsens Konversationsleksikon [Copenhaguen], volum XV, 1923, pàg. 420.
* Peter E. Nissen «Franz Liszt og de danske pianister: I anledning af Franz Liszt 200-års fødselsdag 2011» (en danès). Personalhistorisk Tidsskrift, volum 2, 2011, pàg. 83-107.
* Peter E. Nissen. Klaverkonge i Abbatedragt? – Franz Liszts receptions- og virkningshistorie i Danmark 1839-1928 (en danès). Universitat de Copenhaguen (Especialitat universitària en musicologia), 2005, p. 200-217.
* Hagen, Sophus «Langgaard, Siegfried Victor» (en danès). Dansk biografisk leksikon [Copenhaguen], volum X, 1896, pàg. 65.
* «Langgaard, Sigfrid Viktor» (en suec). Nordisk familjebok, 2 edició (suplement), 1925.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 Hagen, 1896, p. 65.
* ↑ (anglès) Biografia de Siegfried Langgaard Arxivat 2020-02-19 a Wayback Machine.
* ↑ (anglès) John France. Harmonious Families Volume 4 Musicweb International, novembre de 2001.

## Enllaços externs

* (danès) Langgaard.dk sobre Siegfried Langgaard
* Concert per a piano en mi menor a YouTube
# Graveyard Shift (pel·lícula de 1987)

Graveyard Shift (també titulada Central Park Drifter) és una pel·lícula de terror canadenca de 1987 escrita i dirigida per Jerry Ciccoritti, i protagonitzada per Michael A. Miranda (que és Silvio Oliviero) i Helen Papas. La pel·lícula es va titular originalment Graveyard Shift, però quan la pel·lícula es va publicar en vídeo, el títol es va canviar a Central Park Drifter (informació IMDB). Els papers secundaris van incloure Coronor (Michael Bokner), el detectiu Winsome (John Haslett Cuff), el detectiu Smith (Don James) i l'oficial Arbus (Lesley Kelly). Jerry Ciccoritti va ser nominat a la millor pel·lícula al XX Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Sitges.

## Sinopsi

La nit fa aflorar la fam a la gent, especialment a un misteriós taxista de Nova York. És un vampir poderós. I treballar el torn de nit porta una sèrie de sensuals passatgers al seu abast. Abraçant els que estan preparats per morir, controla un regne de vampirs erràtic però ben equilibrat. Aleshores, inesperadament, descobreix una passió humana eròtica, que desencadena un mal furiós i terrorífic. Quan una gran quantitat de ciutadans innocents són massacrats sense sentit, la policia desconcertada ha de resoldre un misteri de 350 anys de passió insatisfeta.

## Repartiment

* Michael A. Miranda (acreditat com Silvio Oliviero) - Stephen Tsepes
* Helen Papas - Michelle Hayden
* Cliff Stoker - Eric Hayden
* Dorin Ferber - Gilda
* Dan Rose - Robert Kopple
* John Haslett Cuff - Det. Winsome
* Don James - Det. Smith
* Michael Bokner - Coronor
* Lesley Kelly - Officer Arbus
* Martin Bockner - Shlr Digger
* Frank Procopio - Marlo Bava
* Kim Cayer - Suzy
* Sugar Bouche - Fabulous Franne
* Jessie Taylor - Swimming Pool Blonde
* Ron Bacardi - Guy in Strip Joint
* Courtland Elliot - Junkyard Nightwatchman

## Seqüela

La pel·lícula va generar una seqüela, The Understudy: Graveyard Shift II, també protagonitzada per Michael A. Miranda.

## Referències

* ↑ Turno de noche (1987) aelseptimoarte.net
* ↑ Història del Festival de Sitges, 1985 a sitgesexperience.blogspot
* ↑ Graveyard Shifter a Vampire Film Reviews

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Joan de Margarit i de Biure

Joan de Margarit de Biure (Barcelona, 24 de gener de 1629 – 5 d’abril de 1701, Codalet?) va ser el primer comte de Montagut, fill del governador de Catalunya Josep de Margarit i de Biure.
Juntament amb els seus germans Gaspar i Vicenç, es trasllada a París a inicis del 1642, on s'instruirà sota la protecció del cronista Magí Sivillà.
Amb només setze anys (1645) escriu el panegíric Retórico epitome latino i castellano. En quatro libres, aumento con diferentes exemples de insignes Oradores, en ambos Idiomes, i util a todos los estados. Sacado a luz por D. Juan De Margarit i de Biure, dedicat al seu pare, que exercia les funcions de Governador de Catalunya.
El 1645 és escollit abat de Cardona, però no se’n pot testimoniar la presència a Catalunya. A dinou anys, s'ordena que s'instrueixi a l’Acadèmia Reial de París per a l’exercici de les armes.Joan encara s'hi troba documentat a finals de 1651, exercint funcions diplomàtiques.
L’11 de febrer de 1675 firma capítols matrimonials amb Rafaela de Negrell de Bas. El 10 de febrer de 1686 firma una concòrdia amb el seu germà Jaume, que havia estat designat hereu universal de l’herència de Josep de Margarit i de Biure. Pocs dies abans (30 de gener), havien firmat una altra concòrdia segons les quals es comprometien a ajudar-se en cas de veure les seves rendes disminuïdes per motius polítics.
El 20 de juliol de 1696 dicta testament; segons Manel Güell, és possible que s'hi veiés empès per la imminent participació en el setge de Barcelona, en el marc de la Guerra dels Nou Anys.
El 24 de gener del 1701, culmina un llarg reguitzell d’operacions econòmiques per obtenir el comtat de Montagut. Joan no el gaudí gaire temps, ja que morirà tretze setmanes més tard, el 5 d’abril, possiblement a Codalet, on residia.

## Referències

* ↑ Güell, Manel. Els Margarit de Castell d’Empordà. Família, noblesa i patrimoni a l’època moderna. Lleida: Fundació Noguera, 2011, p. 363. ISBN 978-84-9975-059-0.
* ↑ Güell, 2011, p. 374.
* ↑ Sivillà, Magí. Historia general del Principado de Cataluña, condados de Rossellón y Cerdaña. Barcelona: Centre d'Història Contemporània de Catalunya, 2019, p. 765. ISBN 978-84-393-9980-3.
* ↑ Sivillà, 2019, p. 1000.
* ↑ Sivillà, 2019, p. 1200 i 1208.
* ↑ Güell, 2011, p. 375.
* ↑ Güell, 2011, p. 376-377.
* ↑ Güell, 2011, p. 379-380.
* ↑ Güell, 2011, p. 381-382.
# Rafael Aguirre Miñarro

Rafael Aguirre (Màlaga, 1984) és un guitarrista clàssic espanyol.
Rafael Aguirre Miñarro és un guitarrista clàssic espanyol nascut a Màlaga. La seva carrera està marcada per una gran versatilitat i excel·lents interpretacions, guanyant reconeixement internacional a través de diversos concursos. Entre els seus èxits més destacats, cal esmentar el Primer Premi al Concurs Internacional Francisco Tárrega (2007) i al Concurs Internacional Fernando Sor a Roma (2007). Aguirre ha actuat en escenaris de renom mundial com el Carnegie Hall de Nova York i el Concertgebouw d'Amsterdam. El seu repertori inclou una àmplia varietat d'obres que van des de la música clàssica per a guitarra fins a transcripcions orquestrals, així com música flamenca i llatinoamericana. També ha col·laborat amb diverses orquestres, interpretant concerts com el famós Concierto de Aranjuez de Joaquín Rodrigo.
A nivell acadèmic, va estudiar amb Joaquín Clerch a la Robert Schumann Hochschule de Düsseldorf, perfeccionant la seva tècnica i estil. El seu compromís amb l'expansió del repertori guitarrístic i la seva presència mundial l'han consolidat com un dels guitarristes més destacats de la seva generació. Rafael Aguirre ha actuat com a solista al costat de la Simfònica de la KBS a Corea, Orquestra Nacional de Lió, Orquestra Bruckner de Linz, Simfònica de la RTVE, Orquestra Nacional d'Espanya, entre d'altres.
Als 16 anys va fer el seu debut orquestral amb la Jove Orquestra de Màlaga en una gira per Espanya i el Marroc. Va realitzar els seus estudis a Alemanya en la Hochschule Robert Schumann de Düsseldorf. Més tard, va estudiar amb el professor Michael Lewin en la Royal Academy of Music de Londres. Recentment ha entrat en el quadre d'honor de la Royal Academy de Londres com a membre associat.

## Referències

* ↑ «MADRID / Aguirre, Albiach y la Nacional: el tirón de lo español». [Consulta: 25. De febrero 2023].
* ↑ «MADRID, ORTVE / Música para el viaje de Magallanes/Elcano». [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «Rafael Aguirre, el malagueño que ha llevado la guitarra española a 46 países», 25-02-2023.
* ↑ «https://www.diariosur.es/culturas/201609/13/rafael-aguirre-embajador-guitarra-20160912221155.html». [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «https://www.diariosur.es/culturas/musica/teatro-real-madrid-20190311225615-nt.html». [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «CRÓNICA: RAFAEL AGUIRRE REVOLUCIONA EL AUDITORIO NACIONAL CON UNA EXTRAORDINARIA VERSIÓN DEL «CONCIERTO DE ARANJUEZ EN SU DEBUT CON LA OCNE». [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «https://clasicaplus.com/rafael-aguirre/». [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «RAFAEL AGUIRRE, guitarra». [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «Una guitarra como sombra». [Consulta: 25 febrer 2023].
* ↑ «Rafael Aguirre entra en el cuadro de honor de la Royal Academy of Music de Londres». [Consulta: 25 febrer 2023].

## Enllaços externs

* Web
# Puig de Cal Sumoi

El Puig de Cal Sumoi és una muntanya de 552 metres que es troba al municipi del Montmell, a la comarca catalana del Baix Penedès.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Camelina Guarro

La Camelina Guarro va ser un preparat farmacèutic molt popular de finals del segle xix i primer terç del segle XX utilitzat per a prevenir i aturar la caiguda del cabell.
El seu creador, el farmacèutic Joan Guarro Robusté (Montblanc 1858) el distribuïa des de la farmàcia que regentava al número 50 del carrer de Sant Pere més Alt de Barcelona, anomenada Guarro Farmacéutico. Per a la seva preparació es tenia en compte les propietats terapèutiques de la planta Camelina Sylvestris de Wallr o microcarpa i la composició del cabell i els seus nutrients. Era un líquid transparent, clar, totalment neutre sense cap acció càustica ni irritant sobre la pell. Tenia la propietat d'aturar la caiguda del cabell, promovent-ne el creixement amb uns efectes ràpids com així ho provaven els nombrosos testimonis de facultatius mèdics i particulars.
A part d'una meticulosa elaboració partint dels principis farmacològics de l'època, el seu creador va dur a terme una estratègia de màrqueting durant el període en què es va comercialitzar, entre 1898 i 1928, i així doncs es publicitava habitualment a la premsa tant generalista com médico-farmacèutica cosa que va contribuir a la seva popularitat.
Altres productes del mateix creador van ser Vino Guarro; Polvos Laxativos Guarro; l'Elixir de la Sierra, un col·lotori per rentar-se les dents; Polvos Antigastrálgicos, i Jarabe Guarro, un antitussígen amb codeïna.
* Almanac 1896
* Retall premsa

## Referències

* 1 2 3 4 Prat, Josep M. Arenas; Prat, Ramon Arenas; Prat, Xavier Arenas «La Camelina Guarro (s. XIX-XX)». Podall, 3, 2014, pàg. 392–411. ISSN: 2014-6957.
* ↑ El Mundo científico (en castellà). J. Collazos, 1901, p. 383,512.
* ↑ Landi, Francisco Verdugo; Campúa, José L. Mundo gráfico (en castellà). Imp. "Prensa gráfica", 1912, p. 30.
# Ratolí marsupial de Lorentz

El ratolí marsupial de Lorentz (Neophascogale lorentzi) és un marsupial de l'ordre dels dasiüromorfs originari d'Indonèsia i Papua Nova Guinea.
El seu pes varia entre 200 i 250 g; la seva mida corporal és de 16-23 cm i la cua mesura 16-23 cm. El seu pelatge gris fosc també presenta alguns pèls blancs llargs. Té petites potes potents amb urpes a tots els dits, que utilitza per excavar a la recerca de larves, cucs i preses similars. Fou anomenat en honor de l'explorador neerlandès Hendrikus Albertus Lorentz.

## Referències

* ↑ Beolens, B.; Watkins, M.; Grayson, M. The Eponym Dictionary of Mammals (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2009, p. 246. ISBN 978-0801893049.
* Australasian Marsupial and Monotreme Specialist Group (1996). Neophascogale lorentzi. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 12 maig 2006 (en anglès).
Espècies vivents de dasiüromorfs :
Regne Animalia · Embrancament Chordata · Classe Mammalia · Infraclasse Metatheria :
Família Dasyuridae, subfamília Dasyurinae :
Família Dasyuridae, subfamília Sminthopsinae :
Família Myrmecobiidae :
# Josep Batalla i Costa

Josep Batalla i Costa (Barcelona, 1942) és un traductor i editor català especialitzat en filosofia medieval.
Llicenciat en filosofia, amplia els seus estudis a la universitat de Múnic, on obté el Magister Artium (1974). A Catalunya, en el camp de l'ensenyança, exerceix de professor de filosofia des de 1979 i esdevé catedràtic el 1993. Obres escollides, del Mestre Eckhart, és la seva primera traducció d'un filòsof medieval. També tradueix al català obres d'Agustí d'Hipona, Aristòtil, Dionís Areopagita, sant Anselm i Tomàs d'Aquino, entre d'altres.
El 2004 impulsa l'editorial Obrador Edèndum, especialitzada en pensament científic, assaig filosòfic i teològic, i literatura d'idees, de la qual és director. És considerat un dels màxims entesos de la filosofia de Ramon Llull. Les publicacions que ha escrit sobre l'autor mallorquí reclamen deixar de presentar-lo com un pensador lògic.

## Referències

* 1 2 «Batalla i Costa, Josep». PEN Català. [Consulta: 2 desembre 2023].
* 1 2 «Josep Batalla i Costa». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 2 desembre 2023].
* ↑ «Ramon Llull: un mag omniscient o un cristià enraonat?». Núvol, el digital de cultura, 29-07-2013. [Consulta: 2 desembre 2023].