OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Biblioteca digital de la literatura neerlandesa

La Biblioteca digital de la literatura neerlandesa o DBNL és un lloc web que tracta de la literatura, la llengua i la història cultural neerlandeses.
El web conté un tresor de texts literaris, literatura secundària, biografies, fotos i enllaços de la cultura literària del neerlandès arreu del món. També fa d'inventari de la literatura frisona i surinamesa. El lloc web publica moltes obres neerlandeses de les quals els drets d'autor han expirat i forma així una rica font de texts que sovint són difícils a trobar en versió impresa. El projecte es finança, entre d'altres, gràcies a la Fundació neerlandesa per a la recerca científica i la Unió de la Llengua Neerlandesa (Nederlandse Taalunie), l'organització belgo-neerlandesa per a la unitat de la llengua neerlandesa.

## Referències

* ↑ Nom original en neerlandès: Digitale bibliotheek voor de Nederlandse Letteren
* ↑ Over de DBNL
* ↑ Nom original en neerlandès: Nederlandse Organisatie voor Wetenschappelijk Onderzoek
# Thlypopsis

Thlypopsis és un gènere d'ocells de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Llistat d'espècies

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per 8 espècies:
* Tàngara de cap canyella (Thlypopsis fulviceps Cabanis, 1851)
* Tàngara senzilla (Thlypopsis inornata Taczanowski, 1879)
* Tàngara de cap taronja (Thlypopsis sordida d'Orbigny & Lafresnaye, 1837)
* Tàngara de cap castany (Thlypopsis pyrrhocoma Burns, KJ, Unitt & Mason, NA, 2016)
* Tàngara cara-rovellada (Thlypopsis ruficeps d'Orbigny & Lafresnaye, 1837)
* Tàngara embridada (Thlypopsis superciliaris Lafresnaye, 1840)
* Tàngara de flancs taronges (Thlypopsis ornata Sclater, PL, 1859)
* Tàngara de flancs bruns (Thlypopsis pectoralis Taczanowski, 1854)

## Referències

* ↑ «Thlypopsis (Thlypopsis sp.) - Avibase». [Consulta: 14 febrer 2025].
* ↑ «Thlypopsis Cabanis, 1851» (en anglès). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 14 febrer 2025].
* ↑ «Tanagers and allies – IOC World Bird List». [Consulta: 14 febrer 2025].
# Edifici Martinelli

L'Edifici Martinelli (en portuguès: Edifício Martinelli), amb 30 pisos, fou el primer gratacel del Brasil. És situat a São Paulo.
La construcció de l'edifici va començar el 1922 i fou inaugurat el 1929 amb 12 pisos. La construcció va seguir fins al 1934. La feina es va acabar quan l'edifici va arribar als 30 pisos (130 metres). Fou dissenyat per l'empresari italobrasiler Giuseppe Martinelli i era propietat de l'Istituto Nazionale di Credito per il Lavoro Italiano all'Estero.
Quan el Brasil va entrar en la Segona Guerra Mundial, es van expropiar els actius dels italians després de declarar la guerra al país transalpí. L'immoble de luxe es va dividir en 103 propietats i subhastats entre la classe obrera. L'edifici va deteriorar-se ràpidament per manca de manteniment i l'incivisme dels residents, fins al punt que l'alcalde Olavo Setúbal va recuperar-lo el 1975, i va iniciar una remodelació conclosa el 1979. Actualment, acull les oficines del Departament Municipal d'Habitatge i planificació, les empreses Emurb i Cohab-SP, la seu central de l'Associació de Bancs de Sao Paulo, i diverses botigues a la planta baixa.

## Referències

* ↑ Williams, Richard J. Brazil: Modern Architectures in History (en anglès). Reaktion Books, 2009-03-15, p. 204. ISBN 978-1-86189-695-7.
* ↑ «FILLINGER, William» (en portuguès). [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ Stern, André Gianotti; Riccomini, Claudio; Fambrini, Gelson Luís; Chamani, Marlei A. C. «Roteiro geológico pelos edifícios e monumentos históricos do centro da cidade de São Paulo» (en portuguès brasiler). Revista Brasileira de Geociências, 36, 4, 2006, pàg. 704–711. ISSN: 0375-7536.
* ↑ «Edifício Martinelli: Primeiro arranha-céu de São Paulo celebra centenário em 2024» (en portuguès brasiler). ANOREG-SP, 17-10-2024. Arxivat de l'original el 2024-11-02. [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «As imagens que mostram a ocupação do edifício Martinelli na década de 1970» (en portuguès brasiler). Nexo, 12-05-2018. [Consulta: 20 febrer 2025].
* ↑ «Conheça o Edifício Martinelli, com 92 anos de história» (en portuguès brasiler). Subprefeitura Sé - Cidade de São Paulo, 26-02-2016. Arxivat de l'original el 2024-12-09. [Consulta: 20 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Edifici Martinelli - Lloc web oficial (portuguès)
* O Edifício Martinelli (portuguès)
Rècords :
| Precedit per: Palacio Barolo | Edifici més alt de Sud-amèrica 130 m (430 ft) 1934–1947 | Succeït per: Edifici Altino Arantes |
| Precedit per: Edificio do Jornal A Noite | Edifici més alt del Brasil 130 m (430 ft) 1934–1947 | Succeït per: Edifici Altino Arantes |
| Precedit per: Edifici Sampaio Moreira | Edifici més alt de São Paulo 130 m (430 ft) 1934–1947 | Succeït per: Edifici Altino Arantes |
# Joan Sanxo i Farrerons

Joan Sanxo i Farrerons (1887-1957) va ser un escriptor i editor català.
Sobresurt com a sardanista, promotor del nudisme i com a autor i editor de literatura eròtica. Ideològicament, s'inclinà vers l'anarquisme. Va utilitzar diversos pseudònims, com ara Laura Brunet, Víctor Ripalda o Johannus.

## Biografia

Es desconeix el lloc i la data exacta de naixement, però se sap que va ser el 1887.
L'any 1907 va ser un dels promotors del primer Aplec de la Sardana, celebrat a Vil·la Joana (Vallvidrera). Amb aquest motiu va escriure un poema que va ser musicat pel mestre Eusebi Guiteras.
El 1912 va intervenir juntament amb Francesc Curet i altres, en la creació del setmanari El Teatre Català.
Durant la dècada de 1920 s'establí com a editor a Barcelona (editorial J. Sanxo, Impremta Laietana). Va publicar nombroses col·leccions de literatura eròtica en castellà, com ara Biblioteca Fauno, La novela selecta, Aventuras galantes de la Pompadour, La novela del día, etc. També va ser l'autor d'alguns títols d'aquestes col·leccions, signant amb els pseudònims Laura Brunet i Victor Ripalda (aquest darrer reservat exclusivament a les obres de caràcter obertament pornogràfic).
Així mateix, va ser l'editor de les anomenades "revistes sicalíptiques”, és a dir, llicenciones i/o obscenes, El Nandu de Llofriu (1922-23), que va néixer com una escissió de Papitu, i La Tuies (1923-1927), continuadora de l'anterior, totes en català.
Per la seva activitat en l'àmbit de la pornografia va ser perseguit per la censura i detingut diverses vegades.
També va ser capdavanter en l'edició de còmics (Boliche).
L'any 1931 va publicar, sota el pseudònim Laura Brunet, la seva obra més coneguda, Desnudismo integral, que suposava una fita molt important per a la difusió del nudisme. També va ser l'editor de la revista Biofilia, sobre el mateix tema.
Durant els anys trenta del segle xx va actuar com a promotor de combats de boxa mitjançant una empresa denominada “Espectacles Barcino Star”. Va ser mànager del boxejador Lluís Logan i va tenir tractes amb el púgil Kid Tunero.
Durant la Segona República i especialment durant els anys de la Guerra Civil, Joan Sanxo i Farrerons es va apropar a l'anarquisme editant cartells i col·leccions de llibres com Estampas de la Revolución i Rojo y Negro, on també va signar textos amb el pseudònim Laura Brunet.
Es perd la seva pista després de la victòria feixista a la Guerra Civil espanyola. Alguns indicis apunten que podria haver-se exiliat a Mèxic.

## Referències

* 1 2 Montanyà, Xavier «El sardanista pornògraf. La vida sorprenent i la increïble magnitud i varietat de l'obra de Joan Sanxo Farrerons, gran impulsor de l'erotisme i la pornografia els anys de la República». VilaWeb, 19-01-2020 [Consulta: 20 gener 2020].
* ↑ «La Tuies al Dipòsit digital de la UAB». [Consulta: 10 setembre 2016].
* ↑ «SANXO - Ficha de entidad en Tebeosfera». www.tebeosfera.com. [Consulta: 10 setembre 2016].
* ↑ «Boxeo 1930s: Luis Logan.- "El rey del k.o."». [Consulta: 10 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Article sobre Sanxo Farrerons a El Periodico
* Biografia de Joan Sanxo Farrerons al bloc BdeWM
# Joan Tretze

Joan Tretze (Vilanova i la Geltrú, 24 de juny de 1975), pseudònim de Joan Fuentes Altarriba, és un guionista i autor de còmics. S'ha fet sobretot popular per la creació d'El sistema D13, una sèrie de còmics entorn dels jocs de rol que inicialment va començar a publicar en línea, però que degut al seu èxit han anat sent publicats en paper.
Va néixer a Vilanova però la seva carrera estudiantil i professional s'ha desenvolupat a Barcelona, ciutat on resideix actualment. Va estudiar en l'Escola Politècnica Superior d'Edificació de Barcelona de la UPC, aconseguint la titulació d'enginyer tècnic topogràfic el 2010. Guionista autodidacte i dibuixant amb estudis realitzats a l'escola Joso, denota una gran capacitat d'adaptació de l'entorn en les seves obres i desta, com tret personal, el seu humor negre i l'astúcia en el llenguatge.
És autor d'El Sistema D13, una sèrie de còmics humorística inicialment publicada en format web el 2009, centrada en els jocs de rol. La sèrie de l'univers El Sistema D13 compta amb diverses continuacions, recopilades en publicacions de paper.
Com a guionista de televisió ha dut a terme treballs encarats al públic infantil i juvenil com Wowzzy Baboom i el Club Super 3, entre d'altres.

## Obra publicada
### Obra

* El sistemaD13 – ¿?, Ediciones Holocubierta. ISBN 978-84-15763-994 (2014)
* El sistemaD13 – Crítico!, Ediciones Crónicas PSN. ISBN 978-84-608-3931-6 (2015)
* El sistemaD13 – Armagedón, Ediciones Cronicas PSN. ISBN 978-84-617-6991-9 (2017)
* Sobre la mesa – Ediciones Crónicas PSN. ISBN 978-84-697-9962-8 (2018)
* El sistemaD13 – Dungeonautas, Ediciones Crónicas PSN. ISBN 978-09-14800-4 Error en ISBN: longitud ni 10 ni 13 (2019)

## Referències

* 1 2 Andres Alvarez. «Joan Tretze» (en castellà). Tebeosfera. Asociación Cultural Tebeosfera (ACyT), 2014. [Consulta: 20 gener 2023].
* ↑ Aixendri, Roman. «Joan Tretze: “Els meus nebots surten com a personatges de les meves tires còmiques” (entrevista)». Revista Mirall, 29 d’agost 2015. [Consulta: 19 febrer 2025].
* ↑ Jiménez, Jesús. «Joan Tretze: "'El sistema D13' es un homenaje a los juegos de rol"» (en castellà). RTVE.es, 28-05-2014. [Consulta: 19 febrer 2025].
* ↑ «Joan Tretze». comic on demand. FICOMIC. Arxivat de l'original el 20 de gener 2023. [Consulta: 20 gener 2023].
* ↑ Jiménez, Jesús. «'El sistema D13 ¡Crítico!', cómics, juegos de rol y mucho humor» (en castellà). RTVE.es, 02-03-2016. [Consulta: 19 febrer 2025].
# Gran Premi de Gran Bretanya del 2001

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 2001, disputat al circuit de Silverstone el 15 de juliol del 2001.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 3 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 60 | 1h 25' 34. 2 | 2 | 10 |
| 2 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 60 | + 33.646 s | 1 | 6 |
| 3 | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 60 | + 59.281 s | 6 | 4 |
| 4 | 6 | Juan Pablo Montoya | Williams - BMW | 60 | + 1:08.772 min. | 8 | 3 |
| 5 | 17 | Kimi Räikkönen | Sauber - Petronas | 59 | + 1 Volta | 7 | 2 |
| 6 | 16 | Nick Heidfeld | Sauber - Petronas | 59 | + 1 Volta | 9 | 1 |
| 7 | 11 | Heinz-Harald Frentzen | Jordan - Honda | 59 | + 1 Volta | 5 | |
| 8 | 10 | Jacques Villeneuve | BAR - Honda | 59 | + 1 Volta | 12 | |
| 9 | 18 | Eddie Irvine | Jaguar - Cosworth | 59 | + 1 Volta | 15 | |
| 10 | 14 | Jos Verstappen | Arrows - Asiatech | 58 | + 2 Voltes | 17 | |
| 11 | 22 | Jean Alesi | Prost - Acer | 58 | + 2 Voltes | 14 | |
| 12 | 19 | Pedro de la Rosa | Jaguar - Cosworth | 58 | + 2 Voltes | 13 | |
| 13 | 7 | Giancarlo Fisichella | Benetton - Renault | 58 | + 2 Voltes | 19 | |
| 14 | 15 | Enrique Bernoldi | Arrows - Asiatech | 58 | + 2 Voltes | 20 | |
| 15 | 8 | Jenson Button | Benetton - Renault | 58 | + 2 Voltes | 18 | |
| 16 | 21 | Fernando Alonso | Minardi - European | 57 | + 3 Voltes | 21 | |
| Ret | 5 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 36 | Motor | 10 | |
| Ret | 23 | Luciano Burti | Prost - Acer | 6 | Motor | 16 | |
| Ret | 4 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 2 | Suspensions | 3 | |
| Ret | 12 | Jarno Trulli | Jordan - Honda | 0 | Col·lisió | 4 | |
| Ret | 9 | Olivier Panis | BAR - Honda | 0 | Col·lisió | 11 | |
| DNQ | 20 | Tarso Marques | Minardi - European | - | Regla del 107% | | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 20. 447
* Volta ràpida: Mika Häkkinen 1' 23. 405 (a la volta 34)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-28. [Consulta: 17 abril 2010].
# Core Tex Records

Core Tex Records és un segell discogràfic alemany de hardcore punk radicat al barri berlinès de Kreuzberg. Des de la seva fundació l'any 1988, Core Tex s'ha convertit en un centre cultural musical tot acollint concerts a la seva botiga, a més de participar en el festival anual anomenat Myfest l'1 de maig.

## Història

Core Tex Records va néixer el 1988, a partir d'una petita botiga de discos regentada per punks a Kreuzberg. Berlín Occidental havia estat durant molt de temps refugi per a punks, anarquistes, pacifistes i gent alternativa que fugia del servei militar. Kreuzberg tenia una llarga tradició okupa (squatting). L'edifici en el qual s'ubica ara Core Tex Records és també una antic squat.
Algunes de les bandes que han editat amb Core Tex Records són: Miozan, The Business, Sham 69, Hatebreed, Better Than a Thousand, Cause for Alarm, H2O, In My Eyes, Up Front i CRIM, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Der Häuserkampf in Kreuzberg». [Consulta: 29 febrer 2020].
* ↑ «Core Tex Records». Discogs. [Consulta: 29 febrer 2020].
# Samantha Downing

Samantha Downing (Àrea de la Badia de San Francisco) autora nord-americana de suspens i intriga que actualment viu a Nova Orleans.
Samantha va ser recepcionista en una perruqueria i també va treballar a una botiga d'antiguitats.
Tot i que des de nena li ha encantat escriure, era una simple afició fins que una amiga seva li va enviar a un editor el manuscrit de My lovely wife (traduïda al francès com Pas de secrets entri nous i al castellà com Mi adorada esposa), obtenint un èxit de públic immediat i sent a més nominada als premis Edgar, ITW i Macavity als Estats Units, al CWA al Regne Unit i guanyant el Gran Premi donis Lectrices a França.
A més, Amazon Studios va adquirir els drets cinematogràfics d'aquesta novel·la per a la productora cinematogràfica de Nicole Kidman, Blossom films.
El seu segon llibre, He started it, va ser publicat a l'any 2020 i es va transformar al moment en un èxit de vendes internacional.
El seu tercer thriller, For your own good, publicat en USA el 20 de juliol de 2021, s'ambienta en una prestigiosa escola privada i va ser inclòs immediatament a la prestigiosa llista de bestsellers del diari USA Today.
El dia 18 de juliol de l'any 2023 va ser publicat A Twisted Love Story

## Bibliografia

* 2019 - My lovely wife (La meva adorada esposa)
* 2020 - He started it
* 2021 - For your own good
* 2023 - A twisted love story

## Referències

* 1 2 https://www.lecturalia.com/autor/24323/samantha-downing
* ↑ https://deadline.com/2020/02/my-lovely-wife-movie-deal-nicole-kidman-amazon-studios-blossom-films-samantha-downing-bestseller-1202870547/#comments
* ↑ https://www.samanthadowning.com/about

## Enllaços externs

* Samantha Downing - Lloc web oficial
# Can Ordines d'Almandra

Casal construït a principis del segle XVI per en Berenguer Vivot, home casat amb na Joana SantJoan, senyora de la cavalleria d’Ariany. Gràcies a aquest matrimoni, la cavalleria d’Ariany passà a la família Vivot, fet que justifica perquè durant molts d’anys la seva cúria es localitzà en aquest edifici. Durant el segle XVII, el casal canvià de propietari en diverses ocasions. A causa de matrimoni d’Àngela Prohens amb Joan Ordines d'Almadrà, principis del segle XIX, el casal passà a aquest llinatge de pagesos terratinents d'Alaró.
L’alçat de l’edifici presenta quatre plantes, la resta dels edificis només són de tres. A la planta baixa hi ha dues finestres: a l’esquerra, una de tradició gòtica, amb un relleu renaixentista en la sobrellinda, que representa un escut llorejat per dos salvatges, i a la dreta, una reproducció col·locada durant la reforma de 1941-1943.
A la planta noble hi ha una finestra gòtica situada entre els balcons. El porxo té finestres conopials i hi ha un voladís amb mènsules motllurades al capdamunt.
El portal de l’esquerra del vestíbul és renaixentista; el de la dreta és tardogòtic, i en destaquen dues figures femenines amb el dit índex sobre el llavi, envoltades per sengles filacteris que emmarquen l’escut dels Vivot-Santjoan que conté la inscripció ‘’Tu nube atque tace’’. Donant ‘’arcana cylindros'’(Casa’t i calla. El silenci et proporcionarà joies). Al segle XX s'hi fa una reforma que afegeix la llotja i una escala.
Al fons del pati, davall l’escala, hi ha una làpida funerària romana anomenada Ara Manlia. És una de les restes de la necròpoli romana localitzada entre els actuals carrers de l’Almudaina, de sant Pere Noslac i d’en Morei. La troballa fou feta durant la reforma dels anys 1940.

## Referències

* ↑ Valero Martí, Gaspar; Bonnín, Biel; Sastre, Vicenç. Itineraris pel centre històric de Palma. 3a. edició revisada. Palma: Ajuntament de Palma, 1993. ISBN 978-84-87159-49-7.
* 1 2 3 4 Valero, 1993.
# Carme Martí i Riera

Carme Martí i Riera (Sant Quirze de Besora, 24 de juny de 1872 - Sant Vicenç de Montalt, 16 de gener de 1949) fou una modista i empresària catalana, creadora del sistema de patronatge Martí.
Filla d'una modista, ella mateixa va fer d'aprenent en diversos tallers de costura, en una època en què es tallava el teixit a sobre del cos i calia fer-hi molts retocs. Va idear un sistema de patronatge senzill i precís, el «Sistema Martí», que patentà, i que permetia fer vestits a mida per mitjà de l'elaboració prèvia de patrons adaptables.
Va fundar també l'Institut Central del Sistema Martí, encara existent, que serví per formar moltes modistes en aquest sistema de patronatge, facilitant-los una capacitació i professionalitat que fins aleshores no havien tingut. El sistema es difongué arreu del país i donà lloc a la creació d'un gran nombre d'escoles i acadèmies que aplicaven el seu mètode. La seva acadèmia de patronatge estigué situada inicialment al carrer dels Banys Nous de Barcelona, i al 1908, es traslladà al número 59 del Passeig de Gràcia, mentre el seu mètode de patronatge s'expandia i feia obrir noves acadèmies a la ciutat, arreu del país i més enllà. Així, l’any 1896 hi havia a Barcelona 13 acadèmies «de corte», entre les quals la de Carme Martí; dos anys més tard, el nombre d’acadèmies de modisteria –que no de sastreria– era de 30 i l’any següent, el 1899, eren ja 43, en un creixement sostingut que no s'aturà en els anys següents.

## Publicacions

Autora d'una cinquantena d'obres, publicà el mètode de patronatge El Corte Parisien (1896) i després el Sistema Martí (1896). El 1913 publicà la Cartera de patrons graduables, una col·lecció periòdica de patrons fets amb els models dels dissenyadors més prestigiosos de París. És autora també del llibre El traje histórico femenino, una història de la moda des d'Egipte fins a l'actualitat (1940).

## Reconeixements

Rebé nombrosos premis i reconeixements en exposicions internacionals d’alta costura, entre els quals a les Fires Internacionals de París (1914) i Londres (1924).
L'any 2018, en la primera edició dels Premis MODA-FAD es va retre homenatge a Carme Martí Riera, com a figura clau en la història de la moda al nostre país.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Carme Martí». Sistema Martí. Institut central de patronatge, tall i confecció. Arxivat de l'original el 2023-02-07. [Consulta: 20 febrer 2022].
* 1 2 «Carme Martí i Riera | enciclopèdia.cat». [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Necrològica». La Vanguardia, 05-02-1949. [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Del taller a l’acadèmia». Museu Virtual de la Moda de Catalunya, 15-04-2019. [Consulta: 20 febrer 2022].
* ↑ «Carmen Martí de Missé» (en castellà). Biblioteca Nacional de España. [Consulta: febrer 2022].
* ↑ «Premis MODA-FAD 2018» (en anglès). [Consulta: 20 febrer 2022].
# Vell i nou

Vell i nou és una revista d'art que es va publicar per primer cop el març de 1915. Era propietat de Santiago Segura i va ser dirigida per aquest mateix personatge i més endavant per Joaquim Folch i Torres, Romà Jori i Joan Sacs. Pel que fa al format, tenia unes dimensions de 367x270mm i tenia 4 pàgines a 3 columnes. Tenia una periodicitat setmanal des dels seus inicis fins al 10 d'abril del mateix any i a partir d'aquest moment va començar a sortir cada quinze dies. La redacció de la revista estava situada a les Galeries Laietanes. Hi va haver diversos canvis respecte al lloc d'impressió. Va ser impresa a la impremta F.Borràs, a la impremta Oliva de Vilanova entre d'altres.
La revista va ser interrompuda el 15 de desembre de 1919 i va iniciar una segona època a l'abril de 1920. Aleshores, tingué una periodicitat mensual i era més eclèctica. Aquesta segona etapa va durar fins al desembre de 1921. En total es van publicar 131 números entre les dues etapes.
Més endavant, va continuar com a col·lecció de llibres amb el títol “Biblioteca d'art Vell i nou”.

## Temes i col·laboradors

La revista estava dedicada a l'art de tots els períodes amb un criteri tant erudit com divulgatiu. Els redactors de “ Vell i nou” van dir en un prospecte inicial que ells sentien preferència per les considerades arts menors tant antigues com noves. En la segona època s'hi van publicar texts en català, en francès i en castellà.
A “Vell i nou” hi van col·laborar molts autors noucentistes com Josep Aragay, Miquel Ferrà, Ventura Gassol, López-Picó, Josep Lleonart, Eugeni d'Ors, Carles Riba, Carles Soldevila i Joaquim Torres i Garcia entre d'altres. Altres col·laboradors van ser Joaquim Ciervo, Adrià Gual, Josep Maria Junoy, J.F.Ràfols i Paul Jachard.

## Referències

* 1 2 TORRENT, Joan; TASIS, Rafael. Història de la premsa catalana. Barcelona: Bruguera, 1966.(volum I- pàg. 527-528)
* 1 2 http://www.enciclopedia.cat/enciclop%C3%A8dies/gran-enciclop%C3%A8dia-catalana/EC-GEC-0069880.xml?s.q=vell+i+nou#.Uwc7y2J5P7A

## Enllaços externs

* Digitalització disponible al portal ARCA (Arxiu de Revistes Catalanes Antigues)
# Nakuru

Nakuru és una ciutat de Kenya, capital de la província de Rift Valley. El 2019 tenia 570.674 habitants i és la tercera ciutat del país. Està a 1.850 metres a sobre del nivell del mar.

## Economia

L'agricultura i el turisme són les activitats principals d'aquesta ciutat. L'àrea que envolta la ciutat té un gran potencial per l'agricultura, ja que hi ha petites granges escampades pel territori. Els cultius principals són el cafè, el blat i les faves, entre d'altres. Aquestes collites proporcionen matèria primera per a les indústries.

## Personalitats notables

* Amon Bazira, polític i panafricanista.

## Referències

* ↑ «Kenya» (en anglès). USAID. Arxivat de l'original el 23 febrer 2013. [Consulta: 10 desembre 2013].
* ↑ «Nakuru County - The Home of Unlimited Opportunities» (en anglès). Govern del Comtat de Nakuru. [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «History of Nakuru» (en anglès). Govern del Comtat de Nakuru. [Consulta: 16 abril 2023].