OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gentil (Canigó)

Gentil és un personatge de ficció del poema èpic Canigó escrit per Jacint Verdaguer i Santaló, el qual fou publicat l'any 1886.
Gentil és un cavaller del segle xi, fill del comte Tallaferro i nebot del comte Guifré de Cerdanya. De molt jove s'enamorà de la pastora Griselda, amor que el seu pare li prohibí quan va descobrir-lo a l'aplec de l'ermita de Sant Martí del Canigó. Com que els àrabs assetjaven el país, els comtes marxaren a combatre'ls i deixaren Gentil, que recentment havia estat armat cavaller, en un punt de vigilància, però l'enamorat, sota el record de Griselda, desertà i, a cavall, emprengué un viatge fantàstic, que el menà a un prat on un rotlle de fades encerclava Flordeneu, una fada que havia adoptat l'aparença de Griselda per subjugar-lo. Tot i que ell s'hi resistí, la fada se l'endugué al seu palau i, després, feren plegats un viatge per l'imperi d'ella, durant el qual descobriren i admiraren el Rosselló. Mentrestant els cristians havien estat derrotats i Tallaferro, empresonat, però Guifré, vençut, descobrí la festa que vivia el desertor i, irat, l'estimbà muntanya avall: Gentil quedà mort a la plana del Cadí, a prop del refugi on Flordeneu l'esperava. Els cristians, que havien perdut una batalla, acabaren guanyant la guerra i recuperant els presoners. Quan l'abat Oliba i els monjos de Ripoll acudiren a celebrar cristianament la victòria, Tallaferro advertí l'absència del seu fill, el cos del qual fou descobert per l'escuder del mateix Gentil. Quan Tallaferro preguntà qui l'havia mort i Guifré confessà el seu crim, l'abat Oliba va intervenir per a evitar la venjança de Tallaferro: el perdó cristià reconcilià ambdós germans i l'enterrament de Gentil, presidit per l'abat Oliba, esdevingué signe de pacificació. Com a expiació, Guifré feu construir el monestir de Sant Martí del Canigó i es reclogué en una cel·la excavada en la roca i situada entre la capella i el sepulcre de Gentil: des d'aquella solitud sentí sovint el crit de Griselda que cercava en va el seu enamorat. Guifré demanà, encara, que per a completar la seua expiació s'erigís una creu al cim des d'on havia estimbat Gentil: els monjons la hi pujaren, mentre s'apagaven els cants de les fades i s'imposaven altres veus (com la dels monjos) que recordaren Tallaferro i Gentil; la d'Oliba, que, profètic, entrellucà la figura de Jaume I, i la d'un cor final, que constatà el naixement d'una pàtria.

## Referències

* ↑ Jacint Verdaguer i Santaló. Canigó. Llegenda pirenaica del temps de la Reconquista. Mataró: L'Atlàntida, 2012.
* ↑ «Gentil | enciclopedia.cat». [Consulta: 15 febrer 2025].
* ↑ Faulí, Josep, 1995. Diccionari de catalans de ficció. Barcelona: Ed. La Campana. 192 pàgines. ISBN 8488791070. Pàg. 76.

## Enllaços externs

* Jacint Verdaguer: Canigó. Versió d'A. Martorell - Xtec (català)
* Jacint Verdaguer. Cant de Gentil - YouTube (català)
Viccionari
# Esmeraldas

«Esmeraldas» té aquests significats:
Esmeraldas és la paraula per referir-se a les maragdes en portuguès i espanyol. Es pot referir a:
* Brasil: Esmeraldas (Minas Gerais)
* Equador:
** Esmeraldas (ciutat), un port
** Cantó Esmeraldas
** Província d'Esmeraldas, províncies de l'Equador, situada a l'extrem nord-occidental del país
** Riu Esmeraldas
* Vegeu també:
* Totes les pàgines amb títols que continguin Esmeraldas
# Besada (activisme)

Una besada és un tipus de manifestació, freqüentment utilitzada pels homosexuals, que consisteix en diverses parelles de gais i / o lesbianes que es besen (durant o després) en un lloc on s'hagi reprimit aquesta manifestació d'afecte, com a forma de protesta i repulsió per aquesta acció i amb l'objectiu de sorprendre a aquells que rebutgen aquestes formes d'orientació sexual, i en manifestacions contra els prejudicis.
La paraula és l'augmentatiu del substantiu «bes». L'ús de l'augmentatiu denota una preferència per la sobrevaloració d'aquest tipus de protesta, que és una forma d'afirmació dins del grup social i davant de la societat.
El terme es va crear el 3 d'agost de 2003 durant una manifestació al Shopping Frei Caneca, a São Paulo. Inspirats pels «panelazos» argentins, tres activistes gais (Fabricio Viana, Lula Ramires i Stevan Lekitsch) van decidir protestar contra el centre comercial que havia expulsat a una parella homosexual per haver-se besat dins del local. Van convocar als gais de la regió, i més de 2.000 persones van aparèixer per participar en aquesta manifestació.
* Besada organitzada contra les protestes contra els homosexuals organitzades el 2010 a la ciutat estatunidenca d'Oberlin (Ohio)
* Besada contra Jair Bolsonaro i Marco Feliciano, 2016
A l'abril de 2013, en el context de les manifestacions contràries al diputat federal brasiler i pastor Marco Feliciano (PSC-SP), llavors President de la Comissió de Drets Humans de la Cambra de Diputats, la dibuixant de còmics brasilera Laerte Coutinho va difondre una besada en el món dels còmics per Internet, que es va difondre àmpliament, rebent protagonisme als mitjans de comunicació i comptant amb el suport de més de 300 dibuixants de còmics brasilers, entre ells Angeli, Allan Sieber, Caco Galhardo, André Dahmer, Adão Iturrusgarai, Fernando Gonsales, i fins i tot estrangers com l'argentí Liniers.

## Referències

* ↑ «Universidade de Brasília tem 'beijaço' contra preconceito sexual» (en portuguès). G1, 18-05-2011.
* ↑ «"Beijaço" gay reúne 2.000 em shopping center em SP» (en portuguès). Folha On Line, 03-08-2003.
* ↑ «Correio Braziliense: Laerte inspira beijaço em tirinhas contra o deputado Marco Feliciano» (en portuguès). Correio Braziliense.
* ↑ «'Beijaço no Laerte' repercute na internet e ganha adesões» (en portuguès). Folha de S. Paulo.

## Vegeu també

* Aldarulls de Stonewall
* Moviments socials LGBT
# The Return of Doctor X

The Return of Doctor X (també s'anomena The Return of Dr. X) és una pel·lícula de ciència-ficció-terror estatunidenca del 1939 dirigida per Vincent Sherman i protagonitzada per Wayne Morris, Rosemary Lane i Humphrey Bogart com a personatge del títol. Es va basar en la història "The Doctor's Secret" de William J. Makin. Tot i suposadament ser una seqüela de Doctor X (1932) de Michael Curtiz, també produïda per Warner Bros., les pel·lícules no estan relacionades.
Aquesta va ser l'única pel·lícula de ciència-ficció o de terror de Bogart.

## Resum de la trama

Es produeixen un parell d'assassinats estranys en què les víctimes són drenades del seu rar tipus tipus sanguini. El periodista Walter Garrett consulta amb el seu amic el Dr. Mike Rhodes, que els porta a l'antic mentor de Rhodes, l'hematòleg Dr. Francis Flegg. Flegg inicialment no és útil, però Garrett i Rhodes noten una semblança sorprenent entre l'estrany assistent de Flegg, Marshall Quesne i el difunt Dr. Maurice Xavier i retalls de premsa antics. Després d'obrir la tomba d'en Xavier i trobar-la buida, s'enfronten a Flegg. Flegg admet que ha fet servir els seus nous mètodes científics per recuperar la en Xavier d'entre els morts i ha emprat sang sintètica per mantenir la seva vida. No obstant això, la sang no pot substituir-se a si mateixa i, per tant, Quesne/Xavier ha de buscar víctimes humanes amb el rar tipus de sang de Tipus Un contingut a la fórmula per mantenir-se amb vida.
Comença una caça per a Quesne, que ha descobert que Joan Vance, una infermera i estimada de Rhodes, és portadora del rar grup sanguini. Ell s'escapa amb ella en un taxi, dient que la portarà a Rodes. Barnett i Rhodes, acompanyats per la policia, els rastregen fins a la seva ubicació. Quesne és assassinat a trets i Joan se salva del destí dels altres.

## Repartiment

* Wayne Morris com a Walter Garrett (Barnett als crèdits a la pantalla)
* Rosemary Lane com a Joan Vance
* Humphrey Bogart com el Dr. Maurice Xavier, a.k.a. Marshall Quesne
* Dennis Morgan com el Dr. Mike Rhodes
* John Litel com el Dr. Francis Flegg
* Lya Lys as Angela Merrov
* Huntz Hall as Pinky
* Charles Wilson com el detectiu Ray Kincaid
* Vera Lewis com a Miss Sweetman
* Howard Hickman com a president (escenes esborrades)
* Olin Howland as Undertaker
* Arthur Aylesworth com a guia
* Cliff Saum com el sergent detectiu Moran
* Creighton Hale com a director de l'hotel
* John Ridgely com a Rodgers
* Joe Crehan com a editor
* Glen Langan as Intern
* DeWolf Hopper as Intern

## Referències

* ↑ Kay Weniger: Das große Personenlexikon des Films, Band 7, S. 301. Berlin 2001.
* ↑ Leslie Halliwell: Halliwell’s Film Guide, Seventh Edition, New York 1989, S. 849.
* ↑ The Return of Dr. X a The New York Times, 23 de novembre de 1939.

## Enllaços externs

* The Return of Doctor X a Internet Archive
# Honey Lacuna

Maria Sheilah "Honey" Honrado Lacuna-Pangan (nascuda el 6 de maig de 1965) és una metgessa i política filipina que ha estat la 24a alcaldessa de Manila, la capital de les Filipines des del 2022. Lacuna, la primera dona que va exercir com a alcaldessa de la ciutat, havia sigut anteriorment vicealcaldessa del 2016 al 2022, oficial a càrrec del Departament de Benestar Social de Manila del 2013 al 2015 i regidora del 2004 al 2013. És filla de l'exvicealcalde Danilo Lacuna.
Es va llicenciar en biologia a la Universitat de Sant Tomàs, va obtenir un títol de doctora en Medicina per l'Institut de Ciències Mèdiques i de la Salut De La Salle, va aprovar l'examen de la junta de medicina el 1992 i va completar la seva formació de residència en dermatologia a l'Ospital ng Maynila Medical Center. Finalment, es va convertir en membre de la Societat Dermatològica de les Filipines.

## Referències

* ↑ «Certificate of Candidacy for Mayor - Lacuna-Pangan, Maria Sheilah Honrado Buendia». Commission on Election, 05-10-2024. [Consulta: 11 novembre 2024].
* 1 2 3 Casucian, J. A. C.; Gonzales, K. I. C. «'Door-to-Door' Thomasian Doctor Wins Second Term as Manila Vice Mayor». The Varsitarian, 30-06-2019.
* 1 2 Cabayan, Itchie «Lacuna excels as Manila’s vice mayor». Journal Online, 22-03-2021 [Consulta: 7 novembre 2021].
* 1 2 «Vice Mayor». City of Manila. Arxivat de l'original el December 2, 2020. [Consulta: 5 novembre 2020].
# 1089

El 1089 (MLXXXIX) fou un any comú començat en dilluns del calendari julià.

## Esdeveniments

* 4 d'abril: emissió del document que dona origen al monestir de Santa Maria de Lladó.
* Primera ambaixada de l'emperador romà d'Orient, Aleix I Comnè, al papa Urbà II, que aixeca la seva excomunió.

## Referències

* ↑ Prat i Torrent, 1991, p. 216.
* ↑ Harris, 2014, p. xi.
* ↑ Treadgold, 1997, p. 689.

## Bibliografia

* Harris, J. Byzantium and the Crusades (en anglès). 2a edició. Bloomsbury, 2014. ISBN 978-1-7809-3736-6.
* Prat i Torrent, L. «El priorat agustinià de Santa Maria de Lladó i els seus priors». Annals de l'Institut d'Estudis Empordanesos, 24, 1991, pàg. 207-226.
* Treadgold, W. T. A History of the Byzantine State and Society (en anglès). Stanford University Press, 1997. ISBN 0-804-72630-2.
# Aseus

Els aseus (en grec antic: Ἀσαῖοι, llatí: Asaei) van ser un poble escita de la regió de la Sarmàtia asiàtica, al curs alt del riu Tànais, veïns als suardens, segons que diu Claudi Ptolemeu. També en parla Plini el Vell, segons el qual, abans de la seva època, havien estat un dels pobles més importants de la Sarmàtia. És possible que fossin una tribu dels alans.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Asaei». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 18 juliol 2022].
* ↑ Claudi Ptolemeu. Geografia, V, 9, 16
* ↑ Plini el Vell. Naturalis Historia, VI, 17-19
* ↑ «Asaioi». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.

## Enllaços externs

* The inhabitants (20): Asaei [Consulta 18 de juliol de 2022]
# Bothriogenys

Bothriogenys és un gènere de mamífers artiodàctils de la família dels antracotèrids que visqueren al Vell Món des de l'Eocè fins a l'Oligocè inferior, fa entre 28,4 i 41,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Aràbia Saudita, Egipte, el Japó, Líbia, Namíbia, Oman, Tailàndia i el Vietnam. Eren antracotèrids de mida variable. Presentaven una fórmula dental completa, amb les dents incisives no engrandides, les canines petites i les premolars senzilles i allargades. Han estat relacionats amb els hipopotàmids basals. El nom genèric Bothriogenys significa ‘mandíbula de clot’.

## Referències

* 1 2 Entrada «Bothriogenys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ Werdelin i Sanders, 2010, «Anthracotheriidae» (P. A. Holroyd, F. Lihoreau, G. F. Gunnell i E. Miller).
* 1 2 Prothero i Foss, 2007, «Family Anthracotheriidae» (F. Lihoreau i S. Ducrocq).

## Bibliografia

* Prothero, D. R.; Foss, S. E. The Evolution of Artiodactyls (en anglès). Johns Hopkins University Press, 2007. ISBN 978-0-8018-8735-2.
* Werdelin, L.; Sanders, W. J. Cenozoic Mammals of Africa (en anglès). University of California Press, 2010. ISBN 9780520257214.
# Substrat (lingüística)

En lingüística, un substrat és la llengua o llengües que en un territori determinat ha estat substituïda per una llengua dominant, per causes d'una colonització o una conquesta, i la seva influència en la nova llengua amb alguns trets lingüístics. Es tracta d'una proposta d'anàlisi de les llengües en contacte basat en una metàfora geològica en la qual les diferents influències lingüístiques d'una llengua es classifiquen com estrats superposats. Així doncs, quan es produeix un procés de substitució lingüística, la segona llengua (L2) conserva elements de la llengua anterior (L1), és a dir, del seu substrat lingüístic.
En primer lloc, alguns elements de la L1 (la llengua en procés de substitució) es transfereixen a la interllengua L1/2, és a dir, la llengua resultant de l'esforç inicial per adquirir la L2. Aquesta llengua resultant es tracta d'una llengua plena d'interferències lingüístiques de la L1. En segon lloc, els trets de la L1 es mantenen quan els parlants ja dominen la L2. Finalment, aquests trets passen a formar part de la L2 i són transmesos de generació en generació un cop ja s'ha consumat el procés de substitució.

## La teoria del substrat

Juntament amb el concepte de substrat i seguint la metàfora geològica hi trobem els conceptes de superstrat i adstrat. L'efecte contrari s’anomena superestrat, és a dir, la influència d'una llengua dominant sobre la llengua autòctona. L'adstrat fa referència a la influència mútua de dues llengües amb un prestigi similar. Actualment, aquesta teoria del substrat està en decadència perquè es tracta d'una simplificació molt útil, però que emmascara dinàmiques sociolingüístiques més complexes. A més, sovint s'ha abusat del concepte de substrat per explicar fenòmens dels quals no se'n coneix l'origen.

## El substrat del català

El català que té com a origen el llatí vulgar parlat pels colonitzadors romans manté elements de les llengües que parlava la població autòctona (ibèric i basc). Així doncs, el substrat basc ha donat lèxic català com esquerre, pissarra, i alguns topònims del nord-oest de Catalunya com Esterri, Benavarri o Ordino. El substrat basc també ha servit per explicar trets fonètics com la confusió entre la oclusiva bilabial sonora [b] i la fricativa labiodental sonora [v]. D'altres han explicat la divisió entre català en els blocs oriental i occidental pel substrat, tot i això, el fet de tenir molt poca informació sobre les llengües preromanes fa que sigui difícil fer-ne conjectures.

## Referències

* 1 2 Bussmann, Hadumod. Routledge Dictionary of Language and Linguistics. Londres i Nova York: Routledge, 1996, p. 1146. ISBN 0-203-98005-0.
* 1 2 3 Boix i Fuster, Emili; Vila i Moreno ·, F. Xavier. Sociolingüística de la llengua catalana. Barcelona: Ariel, 1998, p. 253-254. ISBN 84-344-8230-4.
* 1 2 Moran i Ocerinjauregui, Josep «Substrat i superstrat en l'evolució del català». Caplletra, 27, 1999, pàg. 37-42.

## Vegeu també

Substrat del català
Adstrat
Superestrat
# Nevo d'embalum de goma blava

La Síndrome del Nevus Blau o SNB (BRBNS o Blue rubber bleb nevus) o síndrome de Bean és una patologia rara a la pell, potencialment fatal, però de fàcil diagnòstic.
BRBNS és causada per mutacions somàtiques en el gen TEK (TIE2). El dermatòleg anglès George Gaskoin va ser el primer en descriure'l en 1860, però s'anomena així per William Bennet Bean, qui ho va documentar més exhaustivament l'any 1958.
Es tracta d'una síndrome de la pell que es caracteritza per l'aparició d'un o diversos nòduls de color blau molt susceptibles a hemorràgies fatals. Està associat amb hemangiomes del tracte digestiu. Les complicacions associades són hemorràgies gastrointestinals que ocasiones anèmies ferropèniques, amputació d'extremitats, lesions oculars, intussuscepció i desórdens ortopèdics. Pot ocorre dolor nocturn i hiperhidrosi regional.
Es pot observar en ambdós sexes durant l'estadi primerenc de la infantesa. Poden aparèixer des d'1 fins cents de petits nòduls subcutanis de constància similar al cautxú, que fan prominència en forma de petits pòlips acompanyats de cabellera recurrent i pal·lidesa cutaneomucosa.
Des del punt de vista anatomopatològic es tracta d'hemangiomes o hamartomes venosos d'aspecte polipoide de la pell, intestí prim i còlon, pulmó, ronyó i peritoneu i musculatura esquelètica. Ocasionalment, es troben al fetge, melsa i sistema nerviós central.
L'etiologia és genètica monogènica i s'ha comprovat que es transmet per herència autosòmica dominant.

## Característiques

* Hemangiomes cavernosos cutanis semblants a bufetes de goma, blavoses, que es localitzen en qualsevol part del cos fins i tot regió subungueal.
* Dolores nocturns esporàdics.
* Sudació intensa supralesional que pot ser molt intensa.
* Hemorràgies quan coexisteixen hemangiomes cavernosos intestinals, que són múltiples i sagnen fàcilment. També poden localitzar-se en pulmó, fetge, ronyó, peritoneu i musculatura esquelètica.
* S'ha descrit associació amb medul·loblastomes i fibrosarcomes.

## Referències

* ↑ «Blue Rubber Bleb Nevus (BRBN) Syndrome Is Caused by Somatic TEK (TIE2) Mutations». The Journal of Investigative Dermatology, vol. 137, 1, 1-2017, pàg. 207–216. DOI: 10.1016/j.jid.2016.07.034. PMID: 27519652.
* ↑ Mulliken, John B. «13. Capillary malformations, hyperkeratotic stains, telangiectasias, and miscellaneous vascular blots». A: Mulliken, John B.. Mulliken and Young's Vascular Anomalies: Hemangiomas and Malformations (en anglès). 2nd. Oxford University Press, 2013, p. 552–553. ISBN 978-0-19-972254-9.
* ↑ synd/740 a Who Named It
* ↑ Bean, William Bennett. Vascular spiders and related lesions of the skin. Springfield, Illinois: Charles C.Thomas, 1958, p. 178–85.
* ↑ Walshe MM, Evans CD, Warin RP «Blue rubber bleb naevus». Br Med J, 2, 5519, 10-1966, pàg. 931–2. 10.1136/bmj.2.5519.93159203971944156.
* ↑ Baigrie, Dana; Rice, Ashley S.; An, In C. «Blue Rubber Bleb Nevus Syndrome». StatPearls. StatPearls Publishing, 2022. PMID: 31082129.
# Abu-Hafs Úmar ibn Jami

Abu-Hafs Úmar ibn Jami (àrab: أبو حفص عمر بن جميع, Abū Ḥafṣ ʿUmar b. Jamīʿ) fou un savi ibadita originari del Jabal Nafusa, regió de la Líbia actual, dels segles xiv i xv.
Va traduir a l'àrab l'aqida dels ibadites del Magrib, que estava escrita principalment en llengua amaziga. La seva traducció estava en ús a l'illa de Djerba al segle xvi i en altres comunitats ibadites del Magrib (al Mzab) excepte al Djabal Nafusa, i és considerat el catecisme dels ibadites magribins.

## Referències

* ↑ A. de Motylinski, L'àqida des abadhites, Alger 1905

## Bibliografia

* al-Salimi, Abdurrahman S. «Abū Ḥafṣ ʿUmar b. Jamīʿ». Encyclopaedia of Islam, THREE. Editat per: Kate Fleet, Gudrun Krämer, Denis Matringe, John Nawas, Everett Rowson. Brill Online, 2016. 20 de maig de 2016 <http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopaedia-of-islam-3/abu-hafs-umar-b-jami-SIM_0026>
# Todos por México

Todos por México (en català, Tots per Mèxic) fou una coalició política mexicana conformada pel Partit Revolucionari Institucional (PRI), el partit Nova Aliança (PANAL) i el Partit Verd Ecologista de Mèxic (PVEM) per competir en les eleccions federals de 2018 amb el candidat presidencial José Antonio Meade Kuribreña.
Va quedar en tercer lloc, per darrere de Juntos Haremos Historia i Por México al Frente, i es va dissoldre immediatament després.

## Referències

* ↑ «'Todos por México' será el nombre de coalición de Meade». Excelsior, 15-01-2018. [Consulta: 15 gener 2018].
* ↑ El Financiero. «PRI registra coalición 'Meade ciudadano por México' con el Verde y Panal», 15-12-2017. [Consulta: 12 gener 2018].
# Alba Riera López

Alba Riera López (Barcelona, 1991) és una comunicadora catalana especialitzada en periodisme cultural.

## Carrera

Ha col·laborat en programes com Planta baixa i Col·lapse de TV3, Dentro i Tardeo de Ràdio Primavera Sound, El balcó de SER Catalunya, Estiu de Gràcia i El suplement de Catalunya Ràdio, Via lliure de RAC1 i La turra a 3Cat. També ha escrit ocasionalment als mitjans Núvol, Rockdelux i el suplement S Moda d'El País.
Els anys 2023 i 2024, Alba Riera i Andreu Juanola van ser els presentadors de les gales dels Premis Enderrock.

## Vida personal

És filla del polític Carles Riera i Albert, exdiputat del Parlament de Catalunya. És òrfena de mare des dels 14 anys i té dos germans (un noi i una noia).

## Referències

* ↑ Pernia, Martí. «Ara tinc més síndrome de l’impostor», 05-11-2023.
* ↑ «Quan hi ha un local buit al Poblenou fem apostes». Betevé, 15-01-2024. [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ Forés Català, Elisenda. «Desconfia de qui et diu alguna cosa amb una copa de vi a la mà». Ara, 29-12-2023. [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ Ardévol, Clara. «El discurs antitreball el proclamo però no el practico». Vilaweb, 12-02-2024. [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ «Alba Riera». CCCB, 25-02-2022. [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ Núñez, Sergi. «Alba Riera i Andreu Juanola: «És un any per treure pit de la música catalana»». Enderrock.cat, 12-03-2024. [Consulta: 24 maig 2024].
* ↑ Cobo, David. «Les còmiques d'Oye Polo, Marc Sarrats o Enric Auquer, entre els suports a la CUP pel 12-M». NacióDigital, 14-05-2024. [Consulta: 5 febrer 2025].
* ↑ «Créixer sense mare». Les dones i els dies. 3Cat, 09-01-2025 [Consulta: 14 febrer 2025].
# Mel·lobaudes

Mel·lobaudes o Mal·lobaudes (en llatí Mellobaudes o Mallobaudes) era un rei dels francs del temps de l'emperador Gracià (367-383).
Ammià Marcel·lí el menciona per primer cop com a oficial de Constanci II a la Gàl·lia. Després va obtenir una victòria sobre Macrià rei dels alamans, en data desconeguda. Si és el mateix que Merobaudes, un oficial actiu sota aquests emperadors, va aconsellar nomenar Valentinià II com a col·lega de Gracià a la mort de Valentinià I el 375. En la campanya de Gracià contra els alamans l'any 377 era comes domesticorum, i cap militar juntament amb Nanniè, i va tenir un paper principal en la victòria d'Argentovària.
Va ser nomenat cònsol dues vegades, l'any 377 i el 383. En aquest darrer any va dirigir l'exèrcit de Gracià contra Magne Màxim, i es discuteix si va trair al seu emperador. En tot cas va no hi va guanyar res amb la seva traïció, ja que Màxim va ordenar la seva execució, segurament el 384.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0002.001/1035?rgn=full+text;view=image;q1=MellobaudesSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+II.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 1025. ]