OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Aga Khan

Aga Khan és el títol islàmic que porten els imams dels ismaïlites nizarites. És un títol utilitzat a l'Índia i a l'Àfrica oriental.
A l'inici era un títol honorífic de la cort qajar de Pèrsia. El primer que el va portar fou Hasan Ali Xa, que el 1817, després de l'assassinat del seu pare Khalil Allah, va obtenir el favor de la cort i es va casar amb una filla del xa. El 1838 es va revoltar a Kirman però fou derrotat i va fugir al Sind on va fer bons serveis al general Napier. Després es va instal·lar a Bombai, però a petició del govern persa fou expulsat a Calcuta fins que el 1848 va poder tornar a Bombai que va quedar establerta com a quarter general de la secta (excepte per un breu període, en què el quarter va passar a Bangalore).
Un conflicte sobre l'acció de l'imam va portar al famós judici de Sir Joseph Arnould de 1866 en què l'Aga Khan va rebre la raó. Durant el judici es va fer conèixer al món la pervivència de la secta dels ismaïlites, a Occident anomenats assassins i suposadament extints.
Hasan va morir el 1881 i li va succeir el seu fill Ali Xa mort el 1885; llavors va seguir el seu fill el Soldà Muhammad Xa, nascut el 2 de novembre de 1877). El 1910 va néixer l'hereu Ali, que fou un destacat líder polític pakistanès de la independència; es va casar amb l'actriu Rita Hayworth de qui es va divorciar el 1951; per això el 1957, a la mort del Soldà Muhammad Xa, el testament d'aquest instituïa hereu al seu net (fill d'Ali), Karim, que és l'actual Agha Khan, el quart que porta aquest títol i el de 49è imam ismaïlita.

## Llista dels aga Khan

| Títol | Nom | Inici de mandat | Fi de mandat |
| Aga Khan I 46è imam | Hasan Ali Xa (1800-1881) | 1817 | 1881 |
| Aga Khan II 47è imam | Aqa Ali Xa (vers 1830-1885) | 1881 | 1885 |
| Aga Khan III 48è imam | Soldà Moḥammed Xa (1877-1957) | 1885 | 1957 |
| Aga Khan IV 49è imam | Príncep Karim Al Hussein Xa (1936-2025) | 1957 | 2025 |
| Aga Khan V 50è imam | Príncep Rahim al-Hussaini (nascut el 1971) | 2025 | |

## Fonts

* Institut d'estudis ismaïlites
# Castanhau

La Castanhau és una comarca d'Occitània segons la classificació de Frederic Zégierman situada a Alvèrnia. La seva vila principal és Orlhac.
# Leman

Leman és una de les revistes satíriques antigues de Turquia. El 1985, Şükrü Yavuz va crear la revista Limon que va esdevenir ràpidament la principal revista de l'oposició del país. Posteriorment, el redactor en cap fou condemnat per haver-hi publicat una caricaturitza del llavors president Turgut Özal, i la revista va ser prohibida.
Anys després, el 1992, l'equip de la revista es va reunir per a crear-ne una de nova, que sota el nom de Leman continuà la mateixa línia satírica, amb opinions contundents de col·laboradors com Atilla Atalay i Nihat Genç, i dels dibuixants Güneri İçoğlu, Mehmet Çağçağ o Bahadır Boysal, entre d'altres.
Amb els anys les vendes de la revista van baixar. Algun dels membres de Leman també col·laboren amb altres revistes d'humor alternatiu com Penguen i Lombak.
El juliol del 2016, després de la temptativa de cop d'Estat a Turquia, la policia turca va tornar a prohibir la distribució de la revista.

## Llista d'autors

* Güneri İçoğlu
* Kaan Ertem
* Can Barslan
* Behiç Pek
* Tuncay Akgün
* Kemal Aratan
* Atilla Atalay
* Ahmet Yılmaz
* Suat Özkan
* Mehmet Çağçağ
* Zehra Ömeroglu
* Bahadır Boysal
* Gökhan Dabak
* Metin Fidan
* Sefer Selvi
* Feyhan Güver
* Ramize Erer
* Betül Yılmaz
* Nihat Genç
* Mesud Ata
* Erhan Candan
* Felat Delibalta
* İpek Özsüslü
* Utku Can Akyol
* Barış Yavaş
* Caner Dağlı

## Referències

* ↑ Satire offenbart tiefe Zerrissenheit bei welt.de
* ↑ «Turkish police block distribution of satire magazine covering Gülen». Hurriyet daily news, 20-07-2016.

## Enllaços externs

* Lloc oficial de la revista Leman (en turc) Arxivat 2010-09-26 a Wayback Machine.
# Leo Jogiches

Leo Jogiches, també conegut pel seu nom de guerra en el partit: Tyscha o Tyscho, va néixer el 17 de juliol de 1867 a la ciutat de Vílnius, morint el 10 de març de 1919 a Berlín. Socialdemòcrata polonès emigrat a Alemanya i company de Rosa Luxemburg.

## Biografia

Va ser un marxista revolucionari molt actiu a Lituània, Polònia i Alemanya. Se sap molt poc dels seus començaments a causa del secretisme habitual en el seu treball, sorgit després d'anys de conspiració. Es va unir a un cercle de treballadors socialdemòcrates abans de ser forçat a l'exili.
En 1893 amb Rosa Luxemburg funda el Partit Socialdemòcrata del Regne de Polònia (SDKP), que posteriorment es convertiria en el Partit Socialdemòcrata del regne de Polònia i Lituània (SDKPiL). Ambdós es van enamorar mútuament, i van viure una relació amorosa que va durar tota la seva vida, a pesar de les dificultats, i fins i tot encara que mai van arribar a viure en parella. El treball d'ambdós no és en absolut fàcil de separar, encara que pot observar-se una clara divisió d'aquest, en el qual Jogiches seria l'organitzador i Luxemburg la teòrica.
A partir de 1916 va ser membre fundador de la Lliga Espartaquista, organització revolucionària de l'ala esquerra del Partit Socialdemòcrata d'Alemanya, fundada a l'inici de la Primera Guerra Mundial per Karl Liebknecht, Rosa Luxemburg i Franz Mehring entre d'altres. L'1 de gener de 1919 la Lliga va esdevenir el Partit Comunista d'Alemanya (KPD). La Lliga Espartaquista va liderar la frustrada Revolució de Novembre alemanya de 1918/1919, en la qual Rosa Luxemburg i Karl Liebknecht van ser brutalment assassinats per les tropes governamentals.
Empresonat el març de 1918 i a principis de 1919, Jogiches també va ser assassinat a la presó de Moabit, el dia 10 de març de 1919, pel policia Tamschick.
# Lluís Bracons i Sunyer

Lluís Bracons i Sunyer (Manlleu, 1892 - París, 1961) fou un gravador i lacador català.
Després de fer ex-libris, va aprendre la tècnica de la laca japonesa amb Jean Dunand a París. Com a professor de l'Escola Superior de Bells Oficis de Barcelona, ensenyà la tècnica de lacar als seus deixiebles, entre els quals, Pere Brugués, Ramon Sarsanedas, Valeri Corberó i Enriqueta Pascual Benigani, amb la qual es va casar. Més endavant, va viure a Mallorca, primer, i París, després, amb Suzanne Duplessis, amb la qual obrí el taller Bracons-Duplessis, a la capital francesa, mitjançant el qual es van relacionar amb Jean Cocteau, Foujita, Anselm Clavé o Dalí entre d'altres.

## Referències

* 1 2 «Lluís Bracons i Sunyer». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Lluís Conesa Espín

Lluís Conesa Espín (Cardona, 8 de novembre de 1944 - 24 de gener de 2025) va ser un director esportiu català, president del Club Joventut de Badalona des del 1982 fins al 1995, convertint-se el president més llorejat de la història del club.
Durant el seu mandat es van obtenir diversos títols, d'entre els quals destaquen la Copa d'Europa de 1994, títol que va marcar un abans i un després en la història del club. En aquells temps es va convertir en el primer club català, per davant del totpoderós FC Barcelona, a obtenir aquest títol. Sota la seva batuta es van fitxar, o van eclosionar des de la pedrera, jugadors com Jordi Villacampa, José Antonio Montero, Rafael Jofresa, Tomàs Jofresa, Josep Maria Margall, Ferran Martínez i Mike Smith, entre d'altres. A més, des de la seva fundació el 1982, va presidir Baspenya, la societat anònima creada per posseir el major paquet d'accions del club.

## Palmarés

* 2 Lligues ACB 1990-91 i 1991-92
* 3 Copes del Príncep 1986-87, 1988-89 i 1990-91
* 6 Lligues catalanes 1986-87, 1987-88, 1988-89, 1990-91, 1991-92 i 1992-93
* 2 Supercopes d'Espanya 1985-86 i 1986-1987
* 1 Copa Korać 1989-1990
* 1 Copa d'Europa 1993-1994

## Referències

* ↑ «El Joventut de Badalona està de dol per la mort del seu president més llorejat». Esport3, 24-01-2025. [Consulta: 24 gener 2025].
* ↑ Conde Esteve, Justo; Ramos Pérez, José Ramón. Joventut Badalona. La quinta esencia del basket, 1992 [Consulta: 28 maig 2018].
# Lluís Dubón Portolés

Lluís Dubón Portolés (València, 17 de juliol de 1892, 28 d'agost de 1952) va ser un pintor, il·lustrador, dibuixant d'historietes i artista faller valencià. Guanyador de gran quantitat de premis en totes aquestes àrees, pertany a la primera generació d'autors del còmic valencià, junt a noms com Juan Pérez del Muro i Enrique Pertegás.

## Biografia

Nascut al barri valencià de Benicalap, Lluís Dubón va estudiar a l'Escola de Belles Arts de San Carles i com a pintor, va obtenir en 1909 la Medalla d'Argent en l'Exposició Regional.
El 1916 va aconseguir un Segon Premi a la Secció de Cartells i Dibuixos de l'Exposició de Pintura i Escultura de la Joventut Artística Valenciana, i el Primer Premi de Cartells dels Festeigs de Maig. L'any 1922 es va traslladar a Madrid, en ser contractat com a director artístic. Va col·laborar-hi a la revista Macaquete
El 1932 va tornar a València, on des de feia uns anys venia publicant la historieta Fábulas ilustradas en el suplement Los Chicos, publicat a El Mercantil Valenciano. També va dissenyar el suplement Niños.
Durant la Guerra Civil va realitzar cartells de propaganda republicana, a destacar un famós cartell per al partit Esquerra Valenciana amb una al·legoria de la república vestida de fallera i una gran estrelada, treball conegut com "el cartell de Dubón".
En acabar la guerra, es va dedicar a realitzar falles. En la seua producció com artista faller es troben "Museu de Folklore valencià" per la comissió Mercat Central al 1933, "Antics i nous rics" per la comissió Plaça Dr. Collado al 1947 i"Viatgers" per la comissió Ferroviària i tramviària al 1948 entre d'altres. També va participar en la realització de carrosses per la batalla de flors de València.

## Obra

* 1930 Lilí, el Mono Sabio en "Macaquete"
* 1930 Travesuras del Mono Poli en "Macaquete"
* 1931 El Gigante Trotamundos en "Macaquete"
* 1931 Cosas de Polichinela en "Macaquete"
* 1931 20.000 kilómetros de viaje aéreo en "Macaquete"
* 1932 Fábulas ilustradas en "Los Chicos"
* 1932 Cosas de Don Rufo y Pirulo en "Niños"
* 1933 Museu de Folklore Valencià per la comissió Mercat Central
* 1947 Antics i nous rics per la comissió Plaça Dr. Collado
* 1948 Viatgers per la comissió Ferroviària i tramviària

## Referències

* ↑ Almela i Vives, Francesc «Elogio de Luis Dubón». Valencia Atracción n. 230, 3-1954, pàg. 8-9.
* 1 2 3 Porcel (2002), 45-46.
* 1 2 3 4 Cuadrado (2000), p. 400.
* ↑ El cartell de Dubón a la història de la senyera tricolor valenciana a Valencianisme.com

## Bibliografia

* Porcel Torrens, Pedro. Clásicos en Jauja. La historia del tebeo valenciano. Alacant, 2002. ISBN 84-89929-38-6.
* Dubón. Un artista republicà (1909-1952). Diputació de València, MUVIM, 2019. ISBN 978-84-7795-830-7.
# Luciano Vincenzoni

Luciano Vincenzoni, (Treviso, 7 de març de 1926 – Roma, 22 de setembre de 2013) va ser un guionista italià i un dels més benvolguts escriptors de pel·lícules en Itàlia, on se'l coneixia com "El metge dels guions". Va escriure més de 65 pel·lícules entre 1954 i 2000.

## Biografia

Vincenzoni va néixer a Treviso. Després d'estudiar Dret en Roma i Pàdua, va començar a escriure per al cinema. Va debutar amb la pel·lícula Hanno rubato un tram de 1954, protagonitzada per Aldo Fabrizi. Entre els cinèfils amants del Western europeu és conegut per escriure els guions de dues pel·lícules de Sergio Leone, Per qualche dollaro in più de 1965 i El bo, el lleig i el dolent de 1966. Tanmateix, Luciano Vincenzoni també va escriure pel·lícules de bastant èxit per a Mario Monicelli, Pietro Germi o Giuseppe Tornatore, entre d'altres.
Luciano Vincenzoni també va participar en el negoci de la producció cinematogràfica i gràcies a les seves estretes relacions amb la gent de la "indústria del cinema", va poder vendre Per qualche dollaro in più al Vicepresident de la United Artists a Europa. Durant la negociació es trobava amb Sergio Leone i, tot seguit, va arribar a un acord sobre la pel·lícula El bo, el lleig i el dolent que, en aquell moment, era "només una vaga idea en la seva ment que procedia d'un dels seus primers treballs" La grande guerra de 1959 sobre dos soldados italianos de la Primera Guerra Mundial. El título de "El Bueno, el Feo y el Malo" también fue una idea suya creada en ese momento.

## Filmografia selecta

* I girovaghi
* Gli italiani sono matti
* La rivolta dei mercenari
* La vita agra
* La mort va a cavall
* Malèna
* Signore e signori
* Sedotta e abbandonata
* Orca, la balena assassina (Orca) (1977)
* Abaixa el cap, maleït!
* Once Upon a Crime
* Raw Deal
* Il mercenario

## Vegeu també

* Sergio Leone
* Mario Monicelli
* Pietro Germi

## Referències

* ↑ «Morto sceneggiatore Luciano Vincenzoni» (en italiano), 22-09-2013. [Consulta: 22 setembre 2013].
* ↑ The Good, The Bad and Luciano Vincenzoni. Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. (1998)
* ↑ «The New York Times». Arxivat de l'original el 2008-05-12. [Consulta: 14 març 2020].
* ↑ Ficha en IMDb
* ↑ «Addio a Luciano Vincenzoni, scrisse "Il buono, il brutto e il cattivo" - Cinema - Spettacoli». Repubblica.it. [Consulta: 22 setembre 2013].
* ↑ "Ficha en IMDb
* ↑ Fitxa a IMDb
* ↑ Ficha en IMDb
* ↑ Ficha en IMDb
# László Nemes

László Nemes (nascut com Nemes Jeles László, el 18 de febrer de 1977) és un escriptor i director de cinema hongarès. El 2015, el seu primer llargmetratge El fill de Saúl va obtenir el Gran Premi del Jurat al Festival de Cannes i l'Óscar a la millor pel·lícula de parla no anglesa, entre d'altres.

## Trajectòria

Nemes va néixer a Budapest, però va créixer a París. La família de la seva mare va desaparèixer en els camps nazis. És fill del director de cinema András Jeles, i des de molt jove es va interessar pel món dels cinema, i va començar a rodar pel·lícules a casa seva.
Després d'estudiar Història, relacions internacionals i escriptura per al cinema, Nemes va ser assistent del destacat director de cinema Béla Tarr.
Va rodar uns quants curts, de certa difusió i als 38 anys, va rodar la seva primera pel·lícula amb gran èxit, El fill de Saúl, que ha merescut un llibret del respectat crític Georges Didi-Huberman: Sortir du noir, Minuit, 2015.
A El fill de Saúl Nemes inventa la història d'un destacat "sonderkommando", que s'hauria rebel·lat contra les SS, el 7 d'octubre de 1944.

## Cinematografia
### Llargmetratges

* Saul fia (2015)
* Napszállta (2018)

### Curts

* Arribades (1999) (15 minuts, 16mm) (USA)
* The Matter with Baby Shoes (2006) (13 minuts, vídeo) (USA)
* Amb una mica de paciència (2007) (14 minuts, 35mm) (Hongria)
* Una trobada a Red Rock Hill (2006) (5 minuts, 16mm) (USA)

## Reconeixements

* 2007 - Hungarian Society of Cinematographers - (curt)
* 2007 - Hungarian Film Week (curt)
* 2007 - Festival Internacional de Bilbao (Documentals)
* 2008 - Angers Premiers Plans (curt europeu)
* 2008 - Athens International Film & Video Festival
* 2008 - Mediawave International Film Festival: Millor Cinematografia
* 2008 - Indie Lisboa International Film Festival (curt)
* 2010 - Next International Film Festival Bucarest
* 2015 - Golden Globe for Best Foreign Language Film
* 2015 - Grand Prix de Cannes

## Referències

* ↑ Henry Barnes. «Cannes 2015: Jacques Audiard's Dheepan wins the Palme d'Or». The Guardian, 24 Maay 2015. [Consulta: 24 maig 2015].
* ↑ El País, 15-I-2012
* ↑ Origo. «Ott egy magyar a világ legjobbjai között». Arxivat de l'original el 2017-12-23. [Consulta: 11 gener 2016].
* ↑ José Emilio Burucúa, "Cómo describir lo indescriptible", El País 10-I-2016

## Enllaços externs

* László Nemes - Lloc web oficial
# Edi Ziegler

Edi Ziegler (Schweinfurt, 25 de febrer de 1930 - Múnic, 20 de març de 2020) va ser un ciclista alemany, que fou professional entre 1957 i 1959. Anteriorment, com a ciclista amateur, va prendre part en els Jocs Olímpics de 1952 de Hèlsinki, en què guanyà la medalla de bronze de la prova en línia, per darrere els belgues André Noyelle i Robert Grondelaers.

## Palmarès

* 1951
** 1r a la Volta a Colònia amateur
* 1952
** als Jocs Olímpics de Hèlsinki de la prova en línia
* 1953
** Campió d'Alemanya amateur
** 1r a Int. Ernst-Sachs-Gedachtnis-Rennen
** 1r a la Rund um die Hainleite
* 1955
** 1r a la Volta a Colònia amateur
* 1956
** 1r a la Volta a Colònia amateur
** 1r a Int. Ernst-Sachs-Gedachtnis-Rennen

## Referències

* ↑ «Radsport: Olympia-Dritter Ziegler gestorben» (en alemany), 23-03-2020. [Consulta: 28 juliol 2024].
* ↑ «Traueranzeigen von Edi Ziegler | trauer.merkur.de» (en alemany). [Consulta: 28 juliol 2024].
* ↑ «Olympedia – Edi Ziegler». [Consulta: 28 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Edi Ziegler a sitiodeciclismo.net'
# Eleccions parlamentàries poloneses de 2005

Les Eleccions parlamentàries poloneses de 2005 es van celebrar a Polònia el 25 de setembre de 2005 per a renovar l'Assemblea Nacional de Polònia, formada pel Seim de 460 diputats i el Senat de 100 membres. El partit més votat fou Dret i Justícia, qui formà una coalició amb Autodefensa de la República de Polònia i la Lliga de les Famílies Poloneses. Kazimierz Marcinkiewicz fou nomenat primer ministre de Polònia fins que va dimitir el 2006 i fou substituït per Jarosław Kaczyński.
Resum dels resultats electorals de 25 de setembre de 2005 a l'Assemblea Nacional de Polònia
| Partits | Partits | Vots | % | Escons al Sejm | +/- | Escons al Senat |
| | Dret i Justícia (Prawo i Sprawiedliwość, PiS) | 3,185,714 | 27.0 | 155 | +111 | 49 |
| | Plataforma Cívica (Platforma Obywatelska, PO) | 2,849,259 | 24.1 | 133 | +68 | 34 |
| | Autodefensa de la República de Polònia (Samoobrona RP) | 1,347,355 | 11.4 | 56 | +3 | 3 |
| | Aliança de l'Esquerra Democràtica (Sojusz Lewicy Demokratycznej, SLD) | 1,335,257 | 11.3 | 55 | -161 | - |
| | Lliga de les Famílies Poloneses (Liga Polskich Rodzin, LPR) | 940,726 | 8.0 | 34 | -4 | 7 |
| | Partit Popular Polonès (Polskie Stronnictwo Ludowe, PSL) | 821,656 | 7.0 | 25 | -17 | 2 |
| | Socialdemocràcia de Polònia (Socjaldemokracja Polska, SDPL) | 459,380 | 3.9 | - | | - |
| | Partit Democràtic (Partia Demokratyczna) | 289,276 | 2.5 | - | | - |
| | Plataforma Janusz Korwin-Mikke (Platforma Janusza Korwin-Mikke, PJKM) | 185,885 | 1.6 | - | | - |
| | Moviment Patriòtic (Ruch Patriotyczny) | 124,038 | 1.1 | - | | - |
| | Partit Polonès del Treball (Polska Partia Pracy, PPP) | 91,266 | 0.8 | - | | - |
| | Comitè Electoral de la Minoria Alemanya (Komitet Wyborczy Mniejszość Niemiecka) | 34,469 | 0.3 | 2 | | |
| | Partit Nacional Polonès (Polska Partia Narodowa) | 34,127 | 0.3 | - | | |
| | Casa Nadiua (Dom Ojczysty) | 32,863 | 0.3 | - | | |
| | Centre (Centrum) | 21,893 | 0.2 | - | | |
| | Coalició Cívica Panpolonesa (Ogólnopolska Koalicja Obywatelska) | 16,251 | 0.1 | - | | |
| | Partit Iniciativa de la República de Polònia (Partia Inicjatywa Rzeczypospolitej Polskiej) | 11,914 | 0.1 | - | | |
| | Confederació Polonesa - Dignitat i Treball (Polska Konfederacja - Godność i Praca) | 8,353 | 0.1 | - | | |
| | Renaixement Nacional de Polònia (Narodowe Odrodzenie Polski) | 7,376 | 0.1 | - | | |
| | Minoria Alemanya de Silèsia (Mniejszość Niemiecka Śląska) | 5,581 | 0.1 | - | | |
| | Partit del Treball (Stronnictwo Pracy) | 1,019 | 0.01 | - | | |
| | Rescatadors Socials (Społeczni Ratownicy) | 982 | 0.01 | - | | |
| | Independents | | | | | 5 |
| | Total (participació 40,6%) | 11,804,676 | | 460 | | 100 |
| Votants enregistrats: 30,338,316 Votes comptabilitzats: 12,255,875 Vots nuls: 451,199 Vots vàlids: 11,804,676 ||||||

## Enllaços externs

* (anglès) Cobertura de les eleccions de 2005
* (anglès) Web de la Comissió Nacional Electoral
# Malambo (pel·lícula)

Malambo és una pel·lícula argentina de 1942, dirigida per Alberto de Zavalía i protagonitzada per Delia Garcés, Orestes Caviglia, Oscar Valicelli, Marino Seré, entre d'altres. El guió va ser realitzat per Hugo Mac Dougall. Se l'ha considerat la primera pel·lícula amb indicis ecologistes de l'Argentina. Crida l'atenció la música original per Alberto Ginastera amb obres del compositor i recopilador argentí Andrés Chazarreta.
Va ser reconeguda com la novena millor pel·lícula del cinema argentí de tots els temps en l'enquesta realitzada pel Museo del Cine Pablo Ducrós Hicken en 1977.

## Repartiment

* Delia Garcés
* Oscar Valicelli
* Orestes Caviglia
* Milagros de la Vega
* Alberto Bello
* Nelo Cosimi
* Mariana Martí
* Tito Alonso
* Lucía Barause
* Margarita Burke
* Francisco Plastino
* Marino Seré
* María Goicochea
* Enrique Vico Carré
* Juan Farías

## Premi

Per aquesta pel·lícula l'Academia de las Artes y Ciencias Cinematográficas de la Argentina li va atorgar a Hugo Mac Dougall el premi Còndor Acadèmic al millor argument original de 1942 i a José Suárez, Roque Funes i Antonio Merayo el corresponent al millor director de fotografia.

## Referències

* ↑ «Las 100 mejores del periodo 1933-1999 del Cine Argentino». La mirada cautiva p. 6–14. Buenos Aires: Museo del Cine Pablo Ducrós Hicken, 2000. Arxivat de l'original el 21 de noviembre de 2022. [Consulta: 21 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Malambo a Cinenacional.com
* Malambo a YouTube
# Agrupació Mèdica Balear

Agrupació Mèdica Balear (AMEBA SA) és una agrupació de metges fundada el 1962 i propietària de la Policlínica Miramar de Palma, que s'inaugurà el 1969. El seu primer president fou el Dr. Lluís Juncosa Iglesias, que l'any 1972 cedí el seu lloc al Dr. Miquel Dalmau Diana.
Des de la seva creació, la Policlínica Miramar ha estat pionera en la innovació tecnològica i la modernització de l'assistència sanitària a les Illes Balears: l'equipament de la primera unitat d'hemodiàlisi de Balears (1971), la realització de la primera tomografia axial (1977), les primeres laserteràpia i magnoteràpia (1982), la realització de la primera ressonància magnètica (1991) i la primera ressonància magnètica oberta (1996), l'establiment del primer servei de cirurgia cardíaca a Balears (1992), la realització del primer TAC helicoidal (1995), el primer trasplantament de medul·la òssia (1995) i la creació del primer laboratori de biologia molecular, entre d'altres.
L'objectiu d'aquesta agrupació és compaginar una assistència integral de la salut, amb un equipament tècnic capdavanter i un equip humà sòlidament preparat, amb la cordialitat cap al malalt i els seus familiars. A la Policlínica Miramar, hi treballen 250 professionals de totes les especialitats mèdiques i quirúrgiques. El 2004 va rebre el Premi Ramon Llull.

## Referències

* ↑ «Govern Illes Balears - Cercador». [Consulta: 21 setembre 2020].