# Pere Riera Pañellas

Pere Riera Pañellas (Barcelona, 1 d'agost de 1945 - 19 d'octubre de 2017) fou un arquitecte, pedagog i músic. Apassionat per les cultures i els paisatges, interès que es reflecteix en la seva arquitectura que contribuí a posar de relleu la importància del lloc. Com a músic fou saxofonista, membre cofundador de l'Orquestra Plateria i col·laborador de Jaume Sisa en concerts i projectes discogràfics.
Interessat en la defensa dels drets elementals, va viure la Caputxinada de 1966 com a delegat de curs pel Sindicat Democràtic d'Estudiants (SDEUB) i membre del Front Obrer de Catalunya (FOC); activitats que van conduir a un expedient acadèmic i a la prohibició de cursar estudis universitaris durant 3 anys a tot l'Estat. Finalment va obtenir el títol d'arquitecte el 1974 i el de doctor el 1987 a l'Escola d'Arquitectura de Barcelona, amb la tesi “Impartir es compartir”.
La trajectòria professional ha estat lligada a l'arquitectura, tant com a autor de projectes com a través de la docència. L'any 1968 funda l'estudi Viceversa Dis Seny, dedicat a treballs d'interiorisme, exposicions, reflexió cultural i muntatges efímers, com ara el disseny, juntament amb Dani Freixes, de l'escenari i el recinte del primer festival Canet Rock, el 1975.
L'any 1982, funda l'estudi RGA Arquitectes. La producció és diversa: habitatges unifamiliars, conjunts residencials, equipaments esportius i docents, i intervencions en l'espai urbà. Algunes obres destacades són el cementiri municipal de Malla (1984); la restauració paisatgística de les salines de Cardona (1984-1992); la seu central de Fecsa i el Parc de les Tres Xemeneies de Barcelona (1991-1993, Premi Década 2003); la rehabilitació del camí de ronda de S'Agarò (2001, Premi Internacional de Paisatge Rosa Barba 2003); la Facultat de Ciències Jurídiques de la Universitat Rovira i Virgili de Tarragona (1997-1999); la passera per a vianants al parc de Vallparadís de Terrassa (2003, guanyadora de diferents premis, com el Footbritge Awars 2005); o el conjunt monumental de Sant Pere de Terrassa (2011).
La docència comença a l'Escola Eina el 1971, de la que en fou cap d'estudis del Departament d'interiorisme (1973). Després va formar part de la càtedra de projectes de l'Escola Tècnica Superior d'Arquitectura del Vallès, on va posar en marxa, l'any 1978, una experiència pionera a tot l'estat: l'ensenyament de projectes durant el primer curs d'arquitectura "Introducció a l'Arquitectura i al Projecte" (1978-1992). Vinculat estretament a aquesta institució fou membre de la Comissió per a la redacció del nou pla d'estudis (1992), sotsdirector i cap d'estudis, alhora que impulsa la creació del seu Centre de Recerca per a l'Administració Local (2000).
Internacionalment, destaquen les seves col·laboracions amb la Universidad Nacional de Colombia i formar part del jurat que decidí el projecte per la nova seu del govern de Bucarest.
Com a treball interdisciplinari destaca el film Correspondències (2017) juntament amb el coreògraf italià Moreno Bernardi, que és una trobada entre dansa i arquitectura.

## Publicacions

* Diez años de profesión (revista Jano Arquitectura, 1977)
* La ciutat de la sal (Ajuntament Cardona / Diputació de Barcelona, 1990)
* Elogi de la conversa (revista Transversal, 2000)
* Pere Riera: arquitectura dispersa (COAC, 2007)
* La alegría de lo inesperado (revista Fundamentos Coam, 2011)

## Referències

* ↑ «Mor l'arquitecte Pere Riera, soci fundador de l'estudi RGA». [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ «Orquestres i llibertat. 40 anys de Plateria. Ajuntament de Barcelona».
* ↑ «Jaume Sisa. La Enciclopedia del Rock Sinfónico y Progresivo Español».
* ↑ Llano Camacho, Isabel La salsa en Barcelona. De la onda layetana a las ondas latinas, del estilo cubano a la salsa en línea. Editorial Milenio [Barcelona], 2018, pàg. 22-24.
* ↑ Casanova, Rossend. «Set d'arquitectura», 25-10-2017.
* ↑ «Impartir es compartir». [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ Vilarnau, Joaquim. «Pere Riera, músic i arquitecte del primer Canet Rock». Enderock., 23-10-2017. [Consulta: 3 octubre 2019].
* ↑ «RGA Arquitectes». [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ «Cementiri municipal de Malla. Osona». [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ Riera, Pere; Gutiérrez, Josep M.; Parcerisas, Jordi La Ciutat de la Sal. Ajuntament de Cardona, 1990.
* ↑ «Seu Central de FECSA i Parc de les Tres Xemeneies». [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ «Restauración del camino de ronda de S'Agaró». [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ «Facultat de Ciències Jurídiques de la URV (1997-1999)». [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ «Passarel·la per a vianants al Parc de Vallparadís, Terrassa». [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ Gironès, Toni. Conversa al voltant del llibre Pere Riera, arquitectura dispersa. Barcelona: Col·legi d'Arquitectes de Catalunya : Cooperativa d'Arquitectes Jordi Capell, 2008, p. 11-13. ISBN 9788461226771.
* ↑ «Arxiu Històric d'EINA. Pere Riera». [Consulta: 3 febrer 2022].
* ↑ «Pere Riera: Pensar amb el cos». Arxivat de l'original el 2021-07-28. [Consulta: 3 març 2022].
* ↑ «Conferencia Pere Riera. Arquitectura Dispersa: Materia, cambio e intercambio» (en castellà), 09-02-2016.
* ↑ «Extension of Victoria Palace» (en english), 30-07-2007.
* ↑ «Correspondències. Dansa i arquitectura.».
* ↑ Riera Pañellas, Pere; Gutiérrez Noguera, Josep M.; Parcerisas, Jordi. La Ciutat de la Sal : pla especial de protecció i millora de la muntanya de sal de Cardona i de la vall salina. Cardona: [Cardona] : Ajuntament de Cardona ; [Barcelona] : Diputació de Barcelona, DL 1990, 1990. ISBN 8477941122.
* ↑ «Elogi de la conversa», 01-03-2000.
* ↑ «El arte de conversar en la era del tuit» (en castellà).
* ↑ Pere Riera: arquitectura dispersa. Barcelona: COAC, 2007. ISBN 978-84-96842-07-6.