OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lincoln Beach

Lincoln Beach és una concentració de població designada pel cens dels Estats Units a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2000 tenia 2.078 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lincoln Beach tenia 2.078 habitants, 1.073 habitatges, i 657 famílies. La densitat de població era de 243,9 habitants per km².
Dels 1.073 habitatges en un 10,9% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 53% hi vivien parelles casades, en un 6,1% dones solteres, i en un 38,7% no eren unitats familiars. En el 32,1% dels habitatges hi vivien persones soles el 16% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era d'1,93 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,35.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 10,9% tenia menys de 18 anys, un 3,3% entre 18 i 24, un 16% entre 25 i 44, un 33,8% de 45 a 60 i un 36,1% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 58 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 82,5 homes.
La renda mediana per habitatge era de 33.425 $ i la renda mediana per família de 41.415 $. Els homes tenien una renda mediana de 32.557 $ mentre que les dones 18.519 $. La renda per capita de la població era de 21.810 $. Aproximadament el 4% de les famílies i el 6,9% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lincoln Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lincoln Beach». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Neckar

El Neckar és un riu d'Alemanya. És el major afluent del Rin, al qual s'uneix a Mannheim. Neix a la Selva Negra i passa per Odenwald, Tübingen, Nürtingen, Esslingen, Stuttgart, i Heidelberg. La longitud total del Neckar és de 367 km, els darrers 200 últims navegables i compta amb una superfície de 14.000 km.

## Ciutats per les quals passa el Neckar

Ciutats al llarg del Neckar (des del seu naixement fins a desembocar al Rin.
* Villingen-Schwenningen
* Rottweil
* Oberndorf am Neckar
* Sulz am Neckar
* Horb am Neckar
* Rottenburg am Neckar
* Tübingen
* Nürtingen
* Plochingen
* Esslingen (am Neckar)
* Stuttgart
* Ludwigsburg
* Freiberg am Neckar
* Marbach am Neckar
* Besigheim
* Heilbronn
* Mosbach
* Eberbach
* Heidelberg
* Mannheim

## Referències

* ↑ «Neckar». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 15 setembre 2024].
* ↑ Kröger, Lars. «14. Crossing the river. Ferries as part of the maritime landscape of the river Main (Germany)». A: Ships And Maritime Landscapes: Proceedings of the Thirteenth International Symposium on Boat and Ship Archaeology, Amsterdam 2012. Barkhuis, 2017.. Barkhuis, 2017, p. 95. ISBN 9789492444141.
* ↑ Götzinger, J.; Bárdossy, A. «Comparison of four regionalisation methods for a distributed hydrological model». Journal of Hydrology, 333, 2, 15-02-2007, pàg. 374–384. DOI: 10.1016/j.jhydrol.2006.09.008. ISSN: 0022-1694.
# Nikólskoie (Uliànovsk)

Nikólskoie (en rus: Никольское) és un poble a l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia, que el 2010 tenia 323 habitants. Pertany al districte municipal de Kuzovàtovo.

## Referències

* ↑ «МО Коромысловское Ульяновской области». Arxivat de l'original el 2020-02-18. [Consulta: 1r gener 2021].
# Ojibwa (Wisconsin)

Ojibwa (Anishinaabe-oodena en ojibwe) és un town al comtat de Sawyer (Wisconsin, Estats Units). Segons el cens del 2000 tenia una població de 267 habitants. La comunitat no incorporada d'Ojibwa és al town. Segons l'Oficina del Cens dels Estats Units el town té una superfície total de 51,4 milles quadrades (133,2 km $^2$ ), dels quals, 50,8 milles quadrades (131,6 km $^2$ ) d'aquestes son terra ferma i 0,6 milles quadrades (1,5 km $^2$ ) d'aquestes (1,13%) és aigua.

## Demografia

Segons el cens del 2000tenia 267 habitants, 110 habitatges i 83 famílies. Tenia una densitat de 5,3 habitants per milla quadrada (2,0 hab./km$^2$). Hi havia 265 habitatges amb una densitat mitjana de 2,0 hab./km$^2$ (5,2 hab. per milla quadrada). La composició racial de la ciutat era d'un 96,63% blancs, un 2,25% nadius americans i un 1,12% de dues o més races. Els hispans o llatins de qualsevol raça eren el 0,37% de la població.
Dels 110 habitatges en un 23,6% hi vivien menors de 18 anys, en un 69,1% hi vivien parelles casades, en un 1,8% dones solteres, i en un 24,5% no eren unitats familiars. En el 21,8% dels habitatges hi vivien una sola persona l'11,8% de les quals corresponien a persones de 65 anys o més. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,43 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 2,76.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 21,3% tenia menys de 18 anys, un 3,4% entre 18 i 24, un 25,1% entre 25 i 44, un 31,5% entre 45 i 60 i un 18,7% 65 anys o més vell. La mitjana d'edat era de 45 anys. Per cada 100 dones hi havia 113,6 homes. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 114,3 homes.
La renda mediana per habitatge era de 41.667 $ i la renda mediana per família de 43.750 $. Els homes tenien una renda mediana de 26.563 $ mentre que les dones 21.071 $. La renda per capita de la població era de 16.889 $. Aproximadament el 6,5% de les famílies i el 7,1% de la població estaven per davall del llindar de pobresa, incloent el 8,2% dels menors de divuit anys i cap dels 65 o més.

## Notes

* ↑ «US Board on Geographic Names». United States Geological Survey, 25-10-2007. [Consulta: 31 gener 2008].
* ↑ «U.S. Census website». United States Census Bureau. [Consulta: 31 gener 2008].

## Enllaços externs

* Cambra de Comerç de la zona d'hivern-ciutat d'Ojibwa
# Pervomaiski (Calmúquia)

Pervomaiski (en rus: Первомайский) és un poble (un possiólok) de Calmúquia, a Rússia, segons el cens del 2012 tenia 694 habitants. Pertany al districte municipal de Priiútnoie.

## Referències

* ↑ «Климат: Амтя Уста». Arxivat de l'original el 2015-02-27.
* ↑ «усн». Arxivat de l'original el 2014-10-17.
* ↑ «L-38 карты Генштаба СССР. Элиста, Черкесск, Пятигорск, Волгодонск». Arxivat de l'original el 2014-10-17.
# Pervomaiski (Uliànovsk)

Pervomaiski (en rus: Первомайский) és un poble (un possiólok) de l'óblast d'Uliànovsk, a Rússia, que el 2010 tenia 407 habitants. Pertany al districte municipal de Kuzovàtovo.

## Referències

* ↑ «МО Коромысловское Ульяновской области». Arxivat de l'original el 2020-02-18. [Consulta: 1r gener 2021].
# Sheridan (Oregon)

Sheridan és una ciutat al comtat de Yamhill a l'estat d'Oregon. Segons el cens del 2006 tenia 5.785 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000 Sheridan tenia 3.570 habitants, 1.282 habitatges, i 915 famílies. La densitat de població era de 737,1 habitants per km².
Dels 1.282 habitatges en un 39,2% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 51,7% hi vivien parelles casades, en un 13,7% dones solteres, i en un 28,6% no eren unitats familiars. En el 22,7% dels habitatges hi vivien persones soles el 9,1% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,76 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,2.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 30,8% tenia menys de 18 anys, un 9,1% entre 18 i 24, un 28,6% entre 25 i 44, un 19,5% de 45 a 60 i un 12% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 32 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 92,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 36.673$ i la renda mediana per família de 39.858$. Els homes tenien una renda mediana de 31.834$ mentre que les dones 23.233$. La renda per capita de la població era de 13.426$. Aproximadament el 9,7% de les famílies i el 14,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Sheridan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 10 agost 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Sheridan». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010.
# Sipalolasma

Sipalolasma és un gènere d'aranyes migalomorfes, de la família dels bariquèlids (Barychelidae). Fou descrita per primera vegada el 1892 per Simon. Fa uns 20 mm de llarg i construeix els seus caus dins la fusta podrida, amb una porta a cada extrem del forat.
L'any 2016, segons el World Spider Catalog, aquest gènere tenia acceptades 9 espècies que viuen en zones del sud d'Àsia i parts d'Àfrica.
* Sipalolasma aedificatrix Abraham, 1924 - Malàisia
* Sipalolasma arthrapophysis (Gravely, 1915) - Índia
* Sipalolasma bicalcarata (Simon, 1904) - Etiòpia
* Sipalolasma ellioti Simon, 1892 - Sri Lanka (és l'espècie tipus)
* Sipalolasma greeni Pocock, 1900 - Sri Lanka
* Sipalolasma humicola (Benoit, 1965) - Moçambic
* Sipalolasma kissi Benoit, 1966 - Congo
* Sipalolasma ophiriensis Abraham, 1924 - Malàisia
* Sipalolasma warnantae Benoit, 1966 - Congo

## Referències

* 1 2 3 «Gen. Sipalolasma Simon, 1892». Natural History Museum Bern. [Consulta: 15 abril 2016].
* ↑ Murphy, Frances; Murphy, John. An Introduction to the Spiders of South East Asia. Kuala Lumpur: Malaysian Nature Society, 2000.
* ↑ Javed, S.M.M.; Raven, R.J.; Tampal, F.; Rao, K.T. «Occurrence and redescription of Sipalolasma arthrapophysis (Gravely, 1915) (Araneae: Barychelidae: Barychelinae) from India». Journal of Threatened Taxa, 2, 5, 2010. Arxivat de l'original el 1 de novembre 2012. DOI: 10.11609/jott.o2387.867-75 [Consulta: 15 abril 2016].
# Ricard Ruiz Garzón

Ricard Ruiz Garzón (Barcelona, 1973) és un escriptor català que fa de professor a l'Escola d'Escriptura de l'Ateneu Barcelonès. Actualment, és membre de junta de l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana i el Consell Català del Llibre Infantil i Juvenil. També ha estat vicepresident de l'Associació de Periodistes Culturals (2013-2016) i membre del jurat de premis literaris com el Pere Quart, el Joaquim Ruyra, el Ciutat d'Alzira o el Crexells. Llicenciat en Ciències de la Comunicació a la Universitat Autònoma de Barcelona, ha exercit de periodista cultural a mitjans com El País, El Periódico, Time Out Barcelona, RAC 1, Catalunya Ràdio, TV3, BTV, RNE, la SER, COM Ràdio.
Ha assessorat diverses editorials, segells com: Fantascy i :Rata_.. Les seves especialitats són el gènere fantàstic, la literatura infantil i juvenil i la divulgació en temes com la literatura, la salut mental o l'ensenyament de l'escriptura.
També ha participat en una dotzena d'antologies i ha antologat ell mateix els reculls de contes: Mañana todavía: doce distopías para el siglo XXI (Fantascy, 2014), Risc edició catalana i Riesgo edició castellana (:Rata_., 2017), Insólitas. Narradoras de lo fantástico en Latinoamérica y España (Páginas de Espuma, 2019, amb Teresa López-Pellisa) i Extraordinàries. Noves autores de l'insòlit (Males Herbes).
Les seves obres han rebut premis com l'Edebé de Literatura Infantil o el Ramon Muntaner de Literatura Juvenil, i han estat traduïdes al gallec, l'italià, el portuguès, el francés i el turc.

## Obra

* Las voces del laberinto. Historias reales de la esquizofrenia (Plaza Janés, 2005 / Debolsillo 2007)
* Esquizo. Històries reals (La Campana, 2008)
* El mejor regalo del mundo (Pirueta,2010) (il·lustració Claudia Degliuomini)
* Guardians de somnis I: El llibre de Morfeu (amb Àlex Hinojo) (La Galera, 2014)
* Guardians de somnis II: El ball del somnàmbul (amb Àlex Hinojo) (La Galera, 2015)
* Herba negra (amb Salvador Macip) (Fanbooks, 2016, Premi Ramon Muntaner)
* Quin cap! (Pagès-Nandibú,2016) (il·lustració Pedro Rodríguez)
* Selfis (amb Saïd El Kadaoui) (Columna,2017)
* La immortal (Edebé, 2017, Premi Edebé de Literatura Infantil) (il·lustració Maite Gurrutxaga)
* Mary Shelley i el Monstre de Frankenstein. Ara i aquí (Angle, 2018)
* Las voces y el laberinto (amb Alfredo Borés) (Sapristi, 2018)
* Deu mascotes i un drac (Edebé) (il·lustració Manuel Ortega).
* Mångata (Edebé, 2020).

## Referències

* ↑ «Escola d'escriptura Ateneu Barcelonès». [Consulta: 28 setembre 2020].
* ↑ Garzón, Ricard Ruiz. «Ricard Ruiz Garzón» (en castellà), 19-03-2013. [Consulta: 28 setembre 2020].
* ↑ CCMA. «Resultats de la cerca». [Consulta: 28 setembre 2020].
* ↑ «Dones en tots els gèneres dels relats ‘Extraordinàries'» (en castellà), 19-02-2020. [Consulta: 28 setembre 2020].
* ↑ «Mångata de Ricard Ruiz Garzón // Grupo Edebé: publicaciones infantiles, juveniles y para adultos». [Consulta: 28 setembre 2020].
# Adoratrius Esclaves del Santíssim Sagrament i de la Caritat

Les Germanes Adoratrius Esclaves del Santíssim Sagrament i de la Caritat (llatí: Sorores Adoratrices Ancillae SS. Sacramenti et a Caritate, castellà: Adoratrices Esclavas del Santísimo Sacramento y de la Caridad)', també anomenades anomenades Germanes Adoratrius, són un institut religiós femení de dret pontifici, una congregació religiosa dedicada a l'apostolat social. Les germanes que en formen part posposen al seu nom les sigles A.A.S.C.
No s'han de confondre amb l'orde monàstic de les Monges Adoratrius o Adoratrius Perpètues del Santíssim Sagrament, fundat en 1807 a Roma.

## Història

La congregació fou fundada per la noble espanyola Micaela Desmaisières y López de Dicastillo (1809-1865), vescomtessa de Jorbalán. Mentre ajudava en la cura de malalts en l'hospital de San Juan de Dios de Madrid, va prendre consciència del problema de la prostitució i les dones que s'hi dedicaven. El 21 d'abril de 1845 va obrir una casa d'acollida per a prostitutes que volien deixar l'ofici, on se'ls donava instrucció perquè poguessin guanyar-se la vida d'una altra manera. Per donar estabilitat a la seva tasca, va pensar de formar una comunitat que es fes càrrec del seu col·legi.
Amb la guia del seu director espiritual, el jesuïta Eduardo José Rodriguez, el 3 de febrer de 1856 Desmaisières i les seves primeres col·laboradores van començar a fer vida comunitària, constituint la congregació de les Adoratrius Esclaves del Santíssim Sagrament i de la Caritat, consagrada a la reeducació de les joves esgarriades i les prostitutes. El decretum laudis el donà Pius IX el 15 de setembre de 1860; les constitucions, escrites per la fundadora en 1856, foren aprovades per la Santa Seu el 24 de novembre de 1866.

## Activitat i difusió

Les Adoratrius tenen com a missió la "reeducació de les joves esgarriades", dedicant la seva activitat al servei de les dones explotades i víctimes de la prostitució. A més, tenen una especial devoció per l'Eucaristia, i en fan adoració perpètua.
Són presents a Europa (França, Itàlia, Portugal, Regne Unit, Espanya), a Amèrica Llatina (Argentina, Bolívia, Brasil, Xile, Colòmbia, Cuba, República Dominicana, Equador, Perú, Veneçuela), a Àfrica (Marroc, Togo) i Àsia (Cambodja, Japó, Índia).
Al final de 2005, la congregació tenia 1.312 religioses en 168 cases.

## Bibliografia

* Annuario Pontificio per l'anno 2007. Vaticano: Libreria Editrice Vaticana, 2007. ISBN 978-88-209-7908-9.

## Enllaços externs

* Lloc web oficial de les Adoratrius.
# Albert Miralles i Guardiola

Albert Miralles i Guardiola (Sabadell) és un periodista català conegut pel seu treball com a locutor de programes com Cabaret elèctric, conduït per Txell Bonet i Montse Virgili, i Els experts a ICat. Va començar a Matadepera Ràdio l'any 2001 incorporant-se a l'equip del llegendari Rockdiòxid que conduïen Carles Beltran i David Farreras. Des de llavors, ha passat per Ràdio Sabadell, COM Ràdio, Ona Catalana i Catalunya Ràdio, on va presentar una temporada del programa Generació digital.

## Referències

* ↑ «El mòbil és l'eina del diable». Ara, 07-03-2011. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ «iCat fm engega el curs emfatitzant els grans festivals de música». Regió 7, 16-09-2011. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ Gutiérrez, Àlex. «Avui s'emet l'últim ‘Cabaret elèctric’ d'iCat com a programa diari». Ara, 08-10-2015. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ «Kids XS - Albert Miralles: "'Els experts' m'han permès gaudir de les tardes amb els fills"». CCMA, 08-04-2023. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ «Albert Miralles, al despertador d’iCat.cat». Ajuntament de Matadepera, 23-08-2017. [Consulta: 7 juny 2024].
* ↑ «Els quatre referents radiofònics que van fer els seus primers passos a Matadepera Ràdio». Nació Digital, 08-09-2023. [Consulta: 7 juny 2024].
# Anomocloòidies

Les anomocloòidies (Anomochlooideae) són una subfamília de les poàcies. Inclou herbes perennes que creixen al sòls en ombra dels boscos tropicals. La subfamília conté does gèneres, Anomochloa, Streptochaeta, cadascun en la seva pròpia tribu.

## Tribus

* Anomochloeae C.E.Hubb
* Streptochaeteae C.E.Hubb

## Referències

* 1 2 Grass Phylogeny Working Group; Nigel P. Barker, Lynn G. Clark, Jerrold I. Davis, Melvin R. Duvall, Gerald F. Guala, Catherine Hsiao, Elizabeth A. Kellogg and H. Peter Linder «Phylogeny and Subfamilial Classification of the Grasses (Poaceae)». Annals of the Missouri Botanical Garden. Missouri Botanical Garden Press, 88, 3, 2001, pàg. 373–457. DOI: 10.2307/3298585.
# Apocalipsi de Pau

L'Apocalipsi de Pau és el segon tractat del còdex V dels Manuscrits de Nag Hammadi (NHC V, 17-24). Cal no confondre'l amb altres versions que porten el mateix nom.

## Característiques literàries

La versió de l'Apocalipsi de Pau existent a NHC V és copta; la llengua original podria ser el grec -en general aquest fet es pressupose per quasi tots els textos de la tradició copta més antiga, malgrat això no hi ha cap senyal segura en el text.

## Lloc i data

La data i la procedència del document no es pot determinar amb certesa. El text s'ha d'ubicar en el seu context històric, per l'interès durant el segle ii, de Pau de Tars. La representació de Pau, exaltada sobre els altres apòstols és comú en el Gnosticisme del segle ii, especialment Valentinià, i, segons Ireneu, hi havia una tradició gnòstica que interpretava l'experiència de Pau en la Segona carta als Corintis 12:2-4. Es pot suggerir com a data de redacció el període des de la mitat del segle ii al principi del segle iv. Res es pot dir sobre el seu origen geogràfic.

## Contingut teològic

El contingut de l'Apocalipsi de Pau pot ser dividit en tres episodis diferents:
* Una escena epifànica,
* Una escena de judici i castic, i
* Un viatge diví.
El text Gnòstic descriu l'ascens de Pau a través de diverses etapes pels Cels, amb Yaltabaoth (que es descriu com un home vell o ancià). Una ànima que no té els coneixements (gnosi) que calen per poder derrotar a Yaltabaoth, a qui s'envia de tornada, que en la visió, és la reencarnació.
Una de les poques característiques teològiques significatives d'aquest document és la funció assignada a la figura de Déu Pare de Daniel 7:9. L'Ancià entronitzat en el sèptim cel encarna evidentment al Creador, degradat sota els ulls gnòstics.

## Autoria

Epifani l'esmenta com una obra dels Caïnites, que veien a Caín com el Messies, ja que, al seu parer, el Déu de l'Antic Testament, a qui anomenaven Yaltabaoth, era la font del mal. També és un text utilitzat pels Setians.

## Referències

* ↑ Adversus haereses, o De Refutatione et Eversione falsae Seientiae, Libri V, contra els gnòstics

## Bibliografia

* Wolf -Peter Funk. El Nou Testament Apòcrif
* Douglas M. Parrott (ed.) The Nag Hammadi Library in English

## Enllaços externs

* Escrits cristians primitius (anglès)
* Biblioteca copte Arxivat 2007-09-24 a Wayback Machine. (anglès) (francès)
# Astor (desambiguació)

«Astor» té aquests significats:
* Biologia: Astor o falcó perdiguer (Accipiter gentilis), ocell de rapinya semblant a l'esparver i molt emprat en falconeria
* Toponímia:
** L'Astor (Pujalt), entitat de població al sud del municipi de Pujalt (l'Anoia)
** L'Astor (partida), partida de Lleida, al Segrià
** L'Astor (la Pobla de Claramunt), muntanya de la Pobla de Claramunt a la comarca de l'Anoia
** One Astor Plaza, gratacel de Manhattan, Nova York
** Astor Row, carrer 130 al barri de Harlem a Nova York entre la Cinquena Avinguda i l'Avinguda Lenox
** Astor Place, illa urbana del sud de Manhattan, Nova York
** Barranc de Ca l'Astor, barranc afluent del Rialb a la conca del Segre
** Ca l'Astor és una masia del terme municipal d'Abella de la Conca
** Camí de Ca l'Astor, camí del terme d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà
** Font de l'Astor localitat de la Selva del Camp i de Vilallonga del Camp, proper al nucli de Paretdelgada
* Biografies:
** Leandre Cervera i Astor (Gràcia, 1891 - Barcelona, 1964), metge i polític català
** Ernest Cervera i Astor (Barcelona, 1896 - 1972), pedagog i compositor
** Ástor Piazzolla (Mar del Plata, 1921 - Buenos Aires, 1992), bandoneonista i compositor argentí
# Greaves (cràter)

Greaves és un petit cràter d'impacte de la Lluna, localitzat prop de la vora sud-oest de la Mare Crisium. Es tracta d'un element circular, amb forma de bol que presenta una petita plataforma al centre de les seves inclinades parets internes. Envaeix l'extrem nord del cràter inundat de lava Lick. Al nord-oest apareix el cràter Yerkes, i al nord-est es troba Picard.
* Localització de Greaves (centre superior de la imatge)
* Fotografia de l'Apollo 15 fet a una altitud de 114 km i un angle de 70 graus
* Vista obliqua des de l'Apollo 17
Aquesta formació va ser denominada prèviament Lick D, com cràter satèl·lit de Lick, abans de rebre el seu nom actual per part de la UAI.

## Referències

* (WGPSN), IAU Working Group for Planetary System Nomenclature. «Gazetteer of Planetary Nomenclature. 1:1 Million-Scale Maps of the Moon» (en anglès). UAI / USGS, 13-02-2013. [Consulta: 6 abril 2016].
* Andersson, L. E.; Whitaker, E. A.,. NASA Catalogue of Lunar Nomenclature (en anglès). NASA RP-1097, 1982.
* Blue, Jennifer. «Gazetteer of Planetary Nomenclature» (en anglès). USGS, 25-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Bussey, B.; Spudis, P.. The Clementine Atlas of the Moon (en anglès). Nueva York: Cambridge University Press, 2004. ISBN 0-521-81528-2.
* Cocks, Elijah E.; Cocks, Josiah C.. Who's Who on the Moon: A Biographical Dictionary of Lunar Nomenclature (en anglès). Tudor Publishers, 1995. ISBN 0-936389-27-3.
* McDowell, Jonathan. «Lunar Nomenclature» (en anglès). Jonathan's Space Report, 15-07-2007. [Consulta: 2 gener 2012].
* Menzel, D. H.; Minnaert, M.; Levin, B.; Dollfus, A.; Bell, B. «Report on Lunar Nomenclature by The Working Group of Commission 17 of the IAU» (en anglès). Space Science Reviews, 12, 1971, pàg. 136.
* Moore, Patrick. On the Moon (en anglès). Sterling Publishing Co, 2001. ISBN 0-304-35469-4.
* Price, Fred W. The Moon Observer's Handbook (en anglès). Cambridge University Press, 1988. ISBN 0521335000.
* Rükl, Antonín. Atlas of the Moon (en anglès). Kalmbach Books, 1990. ISBN 0-913135-17-8.
* Webb, Rev. T. W.. Celestial Objects for Common Telescopes, 6ª edición revisada (en anglès). Dover, 1962. ISBN 0-486-20917-2.
* Whitaker, Ewen A. Mapping and Naming the Moon (en anglès). Cambridge University Press, 2003. 978-0-521-54414-6.
* Wlasuk, Peter T. Observing the Moon (en anglès). Springer, 2000. ISBN 1-85233-193-3.

## Vegeu també

* Llista de cràters lunars
* Selenografia