OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Formit de Perpinyà

Formit de Perpinyà era un trobador del qual no se sap absolutament res. Va viure possiblement al segle xiii. El seu nom apareix en un Cançoner en el qual se li atribueix una única cançó. El seu nom, Formit, significa "perfecte, àgil, llest", i pot indicar l'origen joglaresc d'aquest personatge de Perpinyà.
En aquesta peça seua ens trobem un enamorat en el primer estadi del seu desig amorós. Es tracta d'un fenhedor (enamorat tímid) que no s'atreveix a confessar directament l'amor a la dama que estima per por que ella no li correspongui; tot i pensar que hi poden haver altres dames que li concedirien el seu amor, el trobador manifesta que només pensa en ella, malgrat les poques esperances que té de ser correspost.
| I Un dolz deszirs amoros s'es e mon fin cor assis, dompna, qe·m ven devers vos, a cui sui del tot aclis, q'en pensan vei noich e dia lo vostre cors car e gen e·l bel dolz esgard plazen e vostr'avinen coindia. II Anc pos vi vostra faissos non aic poder qe partis mon cor ni mos pens de vos per engun'autr q'eu vis. Doncs, dompna, per merce us sia qe·us plassa, qar mon enten hai en vos tan fermamen qe partir no m'en poria. III Anz vos voil mais en perdos amar q'autra dos jauzis, pos Amors me diz qe vos conqerra, pos m'a conquis, e·m diz qez ha seignoria qe m'en pot dar jauzimen, pero cella e suffren vos amarai tota via. IV E si eu·s ausav'a rescos dir com vos sui del tot fis, assatz auria de vos, dompna; mas aisso m'es vis, qe s'ieu ren vos en disia qe·l vostre cors car e gen m'en fos loignatz, per q'aten qe merces tot vos lo dia. | I Un dolç desig amorós ha pres possessió de mon cor lleial, senyora, que em ve de vós, a qui estic del tot obligat, que en pensament veig nit i dia el vostre cos estimat i gentil i el bell dolç esguard plaent i vostra amable condició. II D'ençà que vaig veure les vostres faccions no vaig tenir poder que allunyés mon cor i mos pensaments de vós per cap altra que jo vegés. Així, senyora, feu la mercè que us plagui, perquè el meu enteniment tinc amb vós tan firmament que allunyar-me'n no podria. III Ans us vull sense compensació estimar que a una altra de la qual gaudís, perquè Amor em diu que us conquerirà, ja que m'ha conquerit, i em diu que té el domini que em pot donar goig, però callant i sofrint us estimaré tota la vida. IV I si jo gosés d'amagat dir com us sóc del tot fidel, prou obtindria de vós, senyora; però em sembla que si jo alguna cosa us digués el vostre cos estimat i gentil se m'allunyaria, pel que espero que la pietat tot us ho digui. |

## Bibliografia

* Martí de Riquer, Los trovadores. Historia literaria y textos. Barcelona: Ariel, 1983, vol. 3, p. 1666-1668 [estudi, i edició de la composició conservada, amb traducció a l'espanyol]
* Martí de Riquer / Antoni Comas, Història de la literatura catalana, Barcelona: Ariel, 1964 (5a ed. 1993), vol. 1, p. 124-125

## Referències

La informació per fer aquest article s'ha extret de Els trobadors catalans Arxivat 2018-10-01 a Wayback Machine. amb la seua autorització.
# Vals amb Bashir

Vals amb Bashir, (hebreu: ואלס עם באשיר‎, Vals Im Bashir), és una pel·lícula documental d'animació israeliana realitzada per Ari Folman l'any 2008. Es tracta d'una barreja entre la visió personal d'un jove soldat israelià i un treball documental sobre la matança de refugiats palestins als camps de Sabra i Xatila que va tenir lloc al Líban el 1982, i de la qual el protagonista fou testimoni.
Aquesta pel·lícula està subtitulada en català.

## Argument

Una nit, en un bar, Ari Folman es reuneix amb un amic amb qui havia fet el servei militar i havien participat en la Guerra del Líban de 1982. L'amic li explica que té un malson recurrent en el qual el persegueixen 26 gossos. Els dos homes arriben a la conclusió que el somni té a veure amb la missió que Ari va realitzar quan formava part de l'exèrcit israelià durant la primera Guerra del Líban. Ari se sorprèn de no recordar res d'aquell període de la seva vida i, intrigat, decideix veure i parlar amb vells amics i antics companys dispersats pel món. Necessita saber la veritat sobre aquell període i sobre si mateix. Ari furga cada vegada més i els seus records comencen a reaparèixer mitjançant imatges surrealistes.

## Premis i distincions

* Nominada a l'Oscar 2009 com a millor pel·lícula en llengua estrangera
* Globus d'Or a la millor pel·lícula estrangera
* Asia Pacific Screen Awards
* Premis British Independent Film
* César a la millor pel·lícula estrangera
* Premi del Gremi de Directors Americans
* Premi del Cinema Europeu
* Festival du Nouveau Cinéma
* Premi del Festival de Cine de Gijón
* Premi de la Cinephile Society
* Premi de l'Associació Internacional de Documentals
* Ophir Awards
* Torre d'or al Festival de Palíc
* Tokyo Filmex
* Premi de l'Associació Americana de Guionistes
* Nominació al BAFTA a la millor pel·lícula d'animació

## Referències

* ↑ Muñoz, Juan Miguel. «El baile del horror» (en castellà). El Pais, 14-02-2009. [Consulta: 25 setembre 2021].
* ↑ «Vals amb Bashir». goitaquefanara.cat. Fundació .cat.

## Enllaços externs

* Pàgina del film Arxivat 2008-05-17 a Wayback Machine. (anglès)
# Reginald Innes Pocock

Reginald Innes Pocock FRS (Bristol, 4 de març de 1863 – 9 d'agost de 1947), va ser un zoòleg anglès.

## Vida

Pocock va néixer a Clifton, un suburbi de Bristol, sent el quart fill del reverend Nicholas Pocock i d'Edith Prichard. Va començar a mostrar interès per la història natural al St. Edward's School, a Oxford, on va rebre classes de zoologia de Sir Edward Poulton, i se va li permetre explorar l'anatomia comparativa al Museu d'Història Natural de la Universitat d'Oxford. Va estudiar biologia i geologia al University College de Bristol, on va tenir de professors a Conwy Lloyd Morgan i William Johnson Sollas. El 1885 va esdevenir assistent del Museu d'Història Natural de Londres, treballant a la secció entomologia durant un any. Allà va estar al càrrec de les col·leccions d'aràcnids i miriàpodes, i li van encarregar la tasca de classificar les col·leccions d'aus britàniques, en el curs de la qual va desenvolupar un darrer interès per l'ornitologia. Els 200 articles que va publicar durant els seus 18 anys al museu, aviat li van proporcionar reconeixement com a autoritat en aràcnids i miriàpodes.
El 1904 va deixar el museu per esdevenir superintendent del Zoo de Londres, on hi va estar fins a la seva jubilació el 1923. Des d'aleshores, va treballar com a investigador voluntari del departament de mamífers del Museu Britànic.
El 4 de maig de 1911, Pocock va ser escollit membre de la Royal Society.
En una carta del 1912 a The Field, va descriure el Leopon (un híbrid de lleopard i lleona), basant-se en la pell que li havia enviat W. S. Millard, el Secretary de la Societat d'Historia Natural de Bombai.

## Familia

El seu germà Edward Innes Pocock va ser jugador internacional de rugbi d'Escòcia i part de la Pioneer Column de Cecil Rhodes. El seu besavi Nicholas Pocock va ser capità de vaixell i un destacat pintor de batalles navals.

## Treballs

* Reginald Innes Pocock «On some points in the morphology of the Arachnida (s.s) with notes on the classification of the group». Journal of Natural History, vol.11, 1893, pàg. 1–19. (anglès)
* Reginald Innes Pocock (1900) The Fauna of British India, including Ceylon and Burma – the Arachnida volume. (anglès)
* Reginald I. Pocock (1902) Arachnida. Scorpiones, Pedipalpi, and Solifugae In Biologia Centrali-Americana. Arachnida. (anglès)
* Reginald Innes Pocock (1939) The Fauna of British India, including Ceylon and Burma – Mammalia Vol 1, Primates and Carnivora (in part). (anglès)

## Bibliografia

* Ernst Schwarz «Reginald Innes Pocock, F. R. S.». Journal of Mammalogy, 29, 1, 1948, pàg. 93. JSTOR: 1375287.

## Referències

* ↑ «Library and Archive catalogue». (anglès)

## Enllaços externs

* Works by Reginald Innes Pocock, at the Biodiversity Heritage Library (anglès)
# Jason Bourne

Jason Charles Bourne és un personatge fictici i protagonista de la sèrie de novel·les de l'escriptor Robert Ludlum i de les seves adaptacions cinematogràfiques. La seva primera aparició va ser a la novel·la The Bourne Identity (1980), la qual va ser adaptada per televisió el 1988 i posteriorment, el 2002, pel cinema.

## Antecedents literaris

Jason Bourne és un exagent de la CIA que després d'una experiència d'estrès psicològic en una de les seves missions sofreix amnèsia dissociativa. En despertar l'únic que vol és saber qui és i recuperar la identitat que tenia abans d'unir-se al programa secret d'operacions Treadston. El seu nom real és David Webb.
Aquest personatge ha aparegut en 10 novel·les (les últimes sis escrites per Eric Van Lustbader), així com a tres pel·lícules amb Matt Damon com a Jason Bourne (The Bourne Identity (2002), The Bourne Supremacy (2004) i The Bourne Ultimatum (2007)) i a una altra sense Damon (The Bourne Legacy (2012)).

## Pel·lícules de Bourne

Pel·lícules que formen part de la tetralogia de Matt Damon:
* The Bourne Identity
* The Bourne Supremacy
* L'ultimàtum de Bourne
* Jason Bourne
Pel·lícules que ja no formen part de l'anomenada "Trilogia de Bourne" però que segueixen sent part de la saga amb Jeremy Renner:
* The Bourne Legacy

## Referències

* ↑ «Exclusive Matt Damon Interview».
* ↑ «“The Bourne Identity” by Robert Ludlum » Pbur’s Adventures», 19-12-2008. Arxivat de l'original el 2008-12-19. [Consulta: 2 gener 2024].
* ↑ AlloCine. «Jason Bourne : l'héritage» (en francès). [Consulta: 2 gener 2024].
# Ordre, Legalitat, Justícia

Ordre, Legalitat, Justícia (en búlgar Ред, законност и справедливост, Red, zakonnost i spravedlivost, RZS) va ser un partit polític de Bulgària d'ideologia conservadora. Va ser fundat a finals de 2005 i afirmava que el seu objectiu principal era la lluita contra la corrupció. Era dirigit per Yane Yanev.
Es presentà per primer cop a les eleccions legislatives de 2009, portant com a cap de llista Atanas Semov, un professor de dret de la Universitat de Sofia. La seva plataforma demanava la formació d'un govern estable de coalició de centredreta, que exclogui la Partit Socialista Búlgar, una campanya activa contra la corrupció política, l'educació obligatòria fins a l'edat de 16 anys, més esforços per lluitar contra l'analfabetisme, i el rebuig del nacionalisme ètnic en la política. Va obtenir 10 escons a l'Assemblea Nacional de Bulgària, però durant la legislatura alguns dels diputats van abandonar el grup parlamentari, provocant la pèrdua del grup i passant tots els representants parlamentaris del partit a independents.
Amb la posterior pèrdua de suport i la sortida de l'Assemblea Nacional, el partit es va dissoldre definitivament al 2013.

## Resultats electorals
### Assemblea Nacional

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/- |
| 2009 | Yane Yanev | 174,582 | 4.13 | 10 / 240 | Nou |
| 2013 | Yane Yanev | 59,145 | 1.67 | 0 / 240 | 10 |

### Eleccions presidencials

| Any | Candidat | 1a volta | 1a volta | 2a volta | 2a volta | Resultat |
| Any | Candidat | Vots | % | Vots | % | Resultat |
| 2006 | Georgi Markov | 75,478 | 2,72 / 100 | | | 2 Derrota |
| 2021 | Atanas Semov | 61,797 | 1,84 / 100 | | | 2 Derrota |

## Enllaços externs

** Web oficial Arxivat 2006-10-25 a Wayback Machine.
# Lliga afganesa de futbol

La Lliga de Futbol de l'Afganistan és la competició futbolística més important a l'Afganistan.
És coneguda com Lliga de Campions d'Afganistan, anteriorment anomenada Lliga Premier d'Afganistan o Rahmani Foundation Afghan Premier League per raons de patrocini.
Es va crear el 2006, després de caure el règim talibà, per promoure aquest esport al país. Està composta per dotze equips, amb dificultats per celebrar tots els partits atès la mala situació dels terrenys de joc afganesos. Tots els clubs són de la capital, Kabul. La primera competició de lligà es disputà l'any 1923 entre quatre equips escolars: Maktab Habibiyeh, Maktab Esteghlal, Tafrih Team i Mohajer Team. La primera lliga nacional de clubs es va establir el 1946 amb la fundació de la Lliga de la ciutat de Kabul, que constava de 12 clubs. Altres lligues regionals o urbanes existien als anys setanta a Herat, Kandahar i Mazar-e Sharif.

## Historial

Font:

### Lliga de la Ciutat de Kabul

* 1946: Ariana Kabul FC
* 1947: Ariana Kabul FC
* 1948: Ariana Kabul FC
* 1949: Ariana Kabul FC
* 1950: Ariana Kabul FC
* 1951: Ariana Kabul FC
* 1952: Ariana Kabul FC
* 1953: Ariana Kabul FC
* 1954: Ariana Kabul FC
* 1955: Ariana Kabul FC
* 1956-82: desconegut
* 1983: National Guard
* 1984: National Guard
* 1985-94: desconegut
* 1995: Karlappan
* 1996: desconegut
* 1997-98: Maiwand CSC
* 1999-02: desconegut
* 2003: Red Crescent Society
* 2004: Ordu Kabul FC
* 2005: Ordu Kabul FC
* 2006: Ordu Kabul FC
* 2007: Ordu Kabul FC
* 2008: No es disputà
* 2009: Kabul Bank FC
* 2010: Feruzi FC
* 2011: Big Bear FC
* 2012: Feruzi FC
* 2013: Big Bear FC

### Lliga Premier Afganesa

* 2012: Toofan Harirod FC (1)
* 2013: Shaheen Asmayee FC (1)
* 2014: Shaheen Asmayee FC (2)
* 2015: De Spin Ghar Bazan FC (1)
* 2016: Shaheen Asmayee FC (3)
* 2017: Shaheen Asmayee FC (4)
* 2018: Toofan Harirod FC (2)
* 2019: Toofan Harirod FC (3)
* 2020: Shaheen Asmayee FC (5)

### Lliga de Campions Afganesa

* 2021: FC Sorkh Poshan (1)
* 2022: Attack Energy FC (1)

## Patrocini

La companyia de telecomunicacions Roshan va ser el patrocinador principal de l'Afghan Premier League, motiu pel qual la lliga es va anomenar Roshan Afghan Premier League des del 2012 fins almenys el 2018.
Els socis oficials de l'Afghan Premier League eren Afghanistan International Bank i Hummel International, que proporcionava l'equipació per als equips.

## Referències

* ↑ «Afghan Premier League on Latestinfos.com». Arxivat de l'original el 2014-10-06. [Consulta: 9 juliol 2012].
* ↑ «Preview & post reports». APL. AFL. [Consulta: 19 octubre 2019].
* 1 2 «Afghanistan - List of Champions». RSSSF. [Consulta: 1r setembre 2023].
* ↑ «Roshan Renews Commitment to Support Afghan Premier League» (en anglès). [Consulta: 8 febrer 2025].

## Enllaços externs

* W88
* RSSSF.com – Afganistan – Llista de Campions
# Antônio Cícero Correia Lima

Antônio Cícero Correia Lima (Rio de Janeiro, 6 d'octubre de 1945 - Zúric, 23 d'octubre de 2024) va ser un compositor, poeta, crític literari i filòsof brasiler.

## Biografia

Va escriure poesia i llibres filosòfics, a més de tenir una carrera prolífica com a lletrista, component cançons per a artistes com Marina Lima (la seva germana), João Bosco, Waly Salomão, Adriana Calcanhotto, Ritchie i Lulu Santos.
A l'agost de 2017, va ser nomenat membre de l'Acadèmia Brasilera de Lletres, assumint el càrrec al març de 2018.
L'octubre de 2024 va morir a causa de l'eutanàsia, després de ser diagnosticat d'alzheimer. Per poder-ho dur a terme, es va traslladar a Suïssa, doncs al Brasil l'eutanàsia estava prohibida.

## Referències

* ↑ «Morre o poeta carioca Antonio Cicero, aos 79 anos» (en portuguès brasiler), 23-10-2024. [Consulta: 2 novembre 2024].
* ↑ Sobreira, Gil. «Poeta e membro da ABL Antônio Cicero deixou carta de despedida; veja», 23-10-2024.
* 1 2 Boix, Arnau «Mor el filòsof, poeta i escriptor brasiler Antonio Cícero . Va prendre la decisió de sotmetre’s a l’eutanàsia després d’haver estat diagnosticat amb la malaltia de l’Alzheimer». El Punt Avui, 23-10-2024 [Consulta: 29 octubre 2024].
* 1 2 «L'escriptor Antonio Cícero mor a conseqüència de l'eutanàsia». Diari ARA, 23-10-2024 [Consulta: 29 octubre 2024].
# Robert Dennis Blanchflower

Robert Dennis Blanchflower o Danny Blanchflower (Belfast, 10 de febrer, 1926 – Londres, 9 de desembre, 1993) fou un futbolista, entrenador de futbol i periodista nord-irlandès.
La seva carrera futbolística començà després de la Segona Guerra Mundial al Glentoran de Belfast. El 1949 es traslladà a Anglaterra. El Barnsley FC pagà £6.000 per ell i dos anys més tard l'Aston Villa FC pagà £15.000, disputant 155 partits amb el club londinenc. El 1954 fou comprat pel Tottenham Hotspur FC per £30.000, disputant 337 partits de lliga durant deu anys, i essent capità en nombroses ocasions. El seu major èxit amb el club fou el doblet assolit la temporada 1960–61 (per primer cop en tot el segle xx a Anglaterra). El 1962 guanyà de nou la FA Cup, i el 1963 la Recopa d'Europa. Fou nomenat futbolista de l'any a Anglaterra el 1958 i el 1961.
Entre 1949 i 1963 disputà 56 partits amb Irlanda del Nord, sovint al costat del seu germà Jackie, i el 1958 capitanejà la selecció que arribà a quarts de final a la Copa del Món.
Com a entrenador dirigí la selecció nord-irlandesa el 1978, i el Chelsea F.C. entre 1978 i 1979 (on només guanya 5 de 32 partits). L'any 2003 fou inclòs a l'English Football Hall of Fame. El 1998 fou escollit per la Football League a la llista de les 100 llegendes del futbol anglès.

## Referències

* ↑ «Blanchflower, Robert Dennis (Danny)». Aston Villa Player Database. Arxivat de l'original el 4 de març 2016. [Consulta: 9 abril 2016].
* ↑ Football League Career Stats at Neil Brown
* ↑ «Danny Blanchflower: Blue plaque honours NI and Spurs footballer». BBC, 27-03-2015. [Consulta: 9 desembre 2016].
* ↑ «Danny Blanchflower». Irish FA. Arxivat de l'original el 2 d'agost 2016. [Consulta: 14 maig 2016].
* ↑ «Football Legends list in full». BBC Sport, 05-08-1998 [Consulta: 10 gener 2009].

## Bibliografia

* David Bowler. Danny Blanchflower: The Biography of a Visionary. Orion, 1997. ISBN 0-575-06504-4.
# Can Trinxet

Can Trinxet, antiga masia de Can Bosch dels Rufets, és un mas catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català del municipi de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental).

## Arquitectura

Edifici aïllat de tipologia ciutat jardí, situat en mig del bosc, al nord del nucli urbà. Prové de la reforma de l'antiga masia de Can Bosc dels Rufets.
El conjunt és de planta i volumetria complexa, coberta composta i les façanes són simètriques i acabades en pedra. És, en conjunt, un gran casal de pedra ple de detalls de millor gust modernista i cal dir-ho, molt ben tingut pels seus propietaris.
Camp obert al vessant de migdia de la muntanya, al seu entorn s'hi troben dues piscines i uns jardins de composició romàntica.
L'element principal és un vestíbul central, envoltat d'espais col·locats de forma aleatòria. Rubió utilitza procediments constructius de la pedra “en sec”, així com blocs de pedra simplement desbastada. En aquests últims, Rubió se centra en els murs, el desglossament dels arcs i els acabats, més que en la forma de construir voltes.
Els espais interiors són de dimensions i proporcions canviants. L'existència de diferents accessos i l'esglaonament d'espais grans i petits, són altres característiques.
El conjunt presenta un seguit de dependències al voltant del vestíbul principal, que no figuraven al projecte; tot indicant un desenvolupament d'idees a peu d'obra amb l'ajuda dels paletes.
Els coronaments dels murs amb crestes punxegudes i irregulars, els arcs rebaixats de les llindes de les portes i finestres i els murs de pedra són construïts amb les tècniques pròpies de la fàbrica de maó.
El menjador és de planta quadrada, de doble alçada, i cobert amb un embigat en forma de retícula.

## Història

Casal modernista que ocupa l'indret de l'antic Mas Bosc o Can Bosc dels Rufets.
El 1920 va ser adquirit pel senyor Francesc Trinxet, que el va fer reedificar entre el 1920 i 1924 per l'arquitecte Joan Rubió i Bellver. L'antic Mas Bosc era una casa de pagès. En ell actualment hi ha ubicat un restaurant propietat dels descendents de Francesc Trinxet.
El mateix any es va erigir al costat del casal una granja avícola anomenada Fi-Vallès; fa anys que resta abandonada.

## Referències

* 1 2 3 «Can Trinxet». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 novembre 2012].
* 1 2 3 4 5 «Can Trinxet». ruta modernista. Ajuntament sant Feliu de Codines. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 6 novembre 2012].

## Enllaços externs

* la Baronia Lloc web del restaurant
# Farfalle

Farfalle és un tipus de pasta italiana en forma de corbata de llacet o papallona. De fet, el seu nom del mot italià farfalla (papallona). La "e" a la fi de la paraula és la terminació del plural femení italià, per la qual cosa el significat literal del terme és "papallones".
La seva aparença és la d'un rectangle de pasta dura amb vora dentada esclafada pel centre, de manera que la làmina es corba i es fa una mica més gruixuda. D'aquesta manera, els extrems recorden ales de papallona.
Aquest tipus de pasta es va crear originalment al segle XVI a les regions de la Llombardia i l'Emília-Romanya, al nord d'Itàlia, on també és coneguda en llengua bolonyesa, en la seva versió amb ou, com a strichetti (‘estrets').
Són variants freqüents: les farfalle tonde (‘rodones'), farfalle tricolori (‘tricolors'), farfalline (petites), farfalloni (grossos), fiocchi rigati (‘serrells ratllats', sense vora serrada).
A causa de la seva forma, aquest tipus de pasta també rep el nom de llacets.

## Referències

* ↑ «Farfalle-Pasta» (en anglès). BarillaUS.com.
* ↑ «Strichetti verza e pancetta» (en italiano).
# Festes de l'os als Pirineus

Les festes de l'ós del Pirineu, també anomenades balls de l'Os, o balls de l'Ossa a Andorra, són unes festes tradicionals que és poden trobar en algunes poblacions dels Pirineus i altres llocs de muntanya. Són representacions relacionades amb l'època d'hibernació d'aquest animal i amb la dimensió mitològica que encarna, símbol de la relació de la humanitat amb la natura. Totes les festes se celebren en moments i llocs especials, i transmeten una visió del món que s'arrela en el passat, però que és interpretada des del present.
A Andorra, les representacions s'emmarquen en el cicle festiu d'hivern: el Ball de l'Ossa és un dels actes centrals del carnaval d'Encamp, un dels més populars del país, mentre que L'Última ossa d'Ordino se celebra a principis de desembre.
Altres indrets dels Pirineus amb celebracions es troben en l'os del Vallespir. Una persona disfressada d'ossa és el personatge principal de les dues representacions andorranes, que en un to burlesc i crític busquen la complicitat del públic. Alguns trets de les festes andorranes guarden relació amb les celebracions de l'os del Vallespir. A l'Alt Vallespir, els pobles d'Arlès, Prats de Molló i Sant Llorenç de Cerdans organitzen les festes de l'os des de temps immemorials.
Aquestes celebracions populars també s'emmarquen en el cicle festiu carnavalesc i tenen elements comuns i singulars. L'os mig home i mig bèstia és el personatge central de totes les representacions, tant andorranes i nordcatalanes i, sens dubte, evoca les societats rurals de muntanya.

## Patrimoni Cultural Immaterial

El novembre de 2022 les Festes de l’Ós del Pirineu van obtenir el reconeixement com a Patrimoni Cultural Immaterial de la Humanitat per la UNESCO. El Comitè Intergovernamental del Patrimoni Cultural Immaterial d’aquest organisme, que es reuneix durant aquesta setmana a Rabat, al Marroc, va avalar la candidatura promoguda pels governs d’Andorra i de l'estat francès. Segons el govern andorrà, la decisió de la UNESCO és el reconeixement internacional d’una expressió del patrimoni cultural immaterial del Pirineu i, a la vegada, requerirà aplicar mesures de salvaguarda amb el paper actiu de les institucions i, molt especialment, dels qui s'encarreguen de materialitzar, difondre i transmetre la festa a les generacions més joves.

## Vegeu també

* Ball de l'ossa d'Encamp
* Festa de l'os d'Arles
* Festa de l'os de Prats de Molló
* Festa de l'os de Sant Llorenç de Cerdans
* Festes de l'os al Vallespir
* Festes de l'ossa a Andorra
* Última ossa d'Ordino
* Carnaval de Bielsa

## Referències

* 1 2 «Les Festes de l’Ós del Pirineu esdevenen Patrimoni Cultural Immaterial per la UNESCO». VilaWeb, 29-11-2022 [Consulta: 29 novembre 2022].
* 1 2 3 4 5 «Les Festes de l'Os dels Pirineus, reconegudes com a Patrimoni Cultural Immaterial per la Unesco. La candidatura ha estat presentada conjuntament per Andorra i França». El Nacional, 29-11-2022 [Consulta: 29 novembre 2022].