OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pantxatantra

El Pantxatantra (en sànscrit: पञ्चतन्त्र Pañcatantra, 'Cinc principis') és un recull antic de contes de la literatura sànscrita (~200 dC), d'autor desconegut. Les narracions són en forma de faula on els vicis solen prendre forma d'animal i acostumen a acabar amb una estrofa moral. El llibre ha estat traduït al català. El recull inclou els consells polítics locals de l'Índia antiga però també històries de la tradició oral, dels contes jatakas (ensenyament budistes) i fragments dels upanixads.

## Estructura

El llibre s'estructura com un diàleg didàctic entre un savi i els seus deixebles prínceps, on l'objectiu és que aquests aprenguin a governar. Per a les seves lliçons, el savi es val de narracions encastades, on un conte marc inclou diverses faules i poemes amb les seves tesis. L'obra es divideix en cinc parts temàtiques: Divisió dels amics / Obtenció dels amics /Corbs contra òlibes / Perdre allò que s'ha guanyat / Actuar sense examinar les circumstàncies.

## Llegat

Les faules del Pantxatantra han perdurat en la tradició hindú però també en la literatura occidental. L'èxit de la versió àrab del Calila i Dimna va permetre que els contes apareguessin en obres com el Llibre de les bèsties o El_Conde_Lucanor entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Pantxatantra». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Pantxatantra, traducció d'Aleix Ruiz Falqués. Martorell: Adesiara, 2019.
# 344 aC

El 344 aC va ser un any del calendari romà prejulià. En aquell temps, era conegut com a any del consolat de Rútil i Torquat (o, més rarament, any 410 ab urbe condita o de la Fundació de Roma). L'ús del nom «344 aC» per referir-se a aquest any es remunta a l'alta edat mitjana, quan el sistema Anno Domini va ser el mètode de numeració dels anys més comú a Europa.

## Esdeveniments
### Antiga Grècia

* Demòstenes exposa la Segona Filípica, dirigida contra les falsedats de l'anomenada «Pau de Filòcrates», negociada amb Filip II de Macedònia l'any 346 aC.

### Sicília

* Timoleont, enviat per Corint per resoldre les guerres a Siracusa, ha ocupat alguns barris de la ciutat que estava en possessió d'Hicetes, excepte l'illa d'Ortígia en mans de Dionisi el Jove, burlant la vigilància dels cartaginesos i empeny Hicetes a la zona perifèrica. Durant l'hivern hi ha negociacions a tres bandes, i l'èxit de Timoleont li garanteix el suport d'algunes ciutats de Sicília entre elles Catana on era tirà Mamerc.
* Hannó, general cartaginès, marxa cap a Sicília amb una flota.

### Antiga Roma

* Són elegits cònsols a Roma Gai Marci Rútil i Tit Manli Imperiós Torquat.
* Publi Valeri Publícola és nomenat dictador amb la finalitat de celebrar uns Jocs a causa de l'aparició de certs prodigis.

## Necrològiques

* Idrieu, sàtrapa de Cària, mor de malaltia aquest any o potser el 343 aC després d'uns set anys de govern. En el seu testament deixa la sobirania a la seva germana i esposa Ada.

## Referències

* ↑ Èsquines. Ctesifont, 79
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XVI, 70
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XVI, 81
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VII, 28
* ↑ Titus Livi. Ab Urbe Condita, VII, 23
* ↑ Diodor de Sicília. Biblioteca històrica, XVI, 69
# Francesc Flaqué i Fontanals

Francesc Flaqué i Fontanals, més conegut com a Paco Flaqué (Olesa de Montserrat, 1935-Barcelona, 23 de juny de 2012) era un empresari català, fill d'un petit empresari tèxtil.

## Biografia

Des de molt jove va entrar en contacte amb el món de la moda. Estudià Tèxtil a l'Escola d'Arts i Oficis, títol que convalidà a l'Escola Industrial de Terrassa. Als anys seixanta va viatjar a Londres, on descobrí les minifaldilles de Mary Quant. En tornar del Regne Unit s'instal·là a Barcelona i inicià una carrera com a organitzador de desfilades. Poc després, per encàrrec del dissenyador Josep Ferrer, de la sabateria Christian i de la boutique Roura organitzà les seves primeres desfilades, amb noies en banyador i biquini —tota una revolució per a l'època. Personatges del món de la cultura, com ara Salvador Dalí, amic personal de Flaqué, n'eren el públic habitual.
A partir d'aquest moment, organitzà les desfilades del Saló del Gènere de Punt, i l'any 1982 fundà el Saló Moda del Mediterrani, amb Juan Antonio Comín, i el Saló Pielespaña. Des de 1995 fins a la tardor de 2005 va dirigir Moda Barcelona, associació que agrupava la Passarel·la Gaudí i un conjunt de salons monogràfics, com ara Intimoda, Intibaño i l'Espai Gaudí Dissenyadors. Va copresidir el Saló BCN Futur i va dirigir el Saló Novia España, la Passarel·la Gaudí Núvies i el Saló d'Antiquaris, entre d'altres. A més, era al capdavant de Flaqué Internacional, empresa que es dedica a la comunicació, les relacions públiques i l'organització d'esdeveniments, i que edita tres revistes professionals: La Piel, Diva (moda íntima i bany) i Divos (moda infantil).

## Premis i reconeixements

Durant la seva llarga trajectòria professional va obtenir destacats guardons, com ara la Clau de Barcelona (2004), el premi Protagonistas 2002 d'Onda Rambla - Cadena Onda Cero, i el premi Galena de la moda (1979) de RNE i TVE. EL 2005 va rebre la Medalla d'Honor de Barcelona.

## Referències

* ↑ Mor el promotor de moda Paco Flaqué als 79 anys, Diari Ara
# Phagnalon saxatile

Phagnalon saxatile és un camèfit de la família de les asteràcies que habita a la conca del Mediterrani des de la península Ibèrica i nord-oest d'Àfrica cap a l'est fins als Balcans, excepte Creta. Als Països Catalans es troba distribuïda per tot el territori excepte la plana de Lleida i els Pirineus.

## Etimologia

El seu nom específic saxatile prové del llatí saxatilis, que deriva de saxum (penyal, roca, pedra) Com que creix entre penyes o roques, en llocs pedregosos.

## Hàbitat

Viu en hàbitats rocosos i murs, sòls margosos i pedregosos.

## Descripció

Forma una mata de fins a 0,5 m, generalment ramificat a la base. Les fulles són verdes per l'anvers i blanques pel revers, linears o lanceolades. Les flors s'agrupen en capítols solitaris sobre llargs peduncles. Les bràctees del capítol són punxegudes, les externes posteriorment separades fins a revolutes, els capítols són més o menys assentats, petits. L'involucre té forma de pera, aixafat. Els capítols es troben solitaris sobre de les tiges, a diferència de Phagnalon sordidum que té els capítols agrupats. Es pot confondre amb Phagnalon rupestre, però es diferència per les fulles més estretes i les bràctees de l'involucre molt agudes i les externes reflexes cap a defora. És una planta indicadora de sòls secs i pobres en nitrogen.

## Noms vernacles

Artemisa borda, botgeta d'esca, botgeta esquera, camamilla d'esca, herba del reuma, herba morenera, mançanella, morenera prima, ullastre de frare, mançanilla borda, mançanilla vera i oastre de frare.

## Referències

* ↑ de Bolòs, Oriol [et al.].. Flora manual dels Països Catalans. 2a edició. Barcelona: Pòrtic, 1993. ISBN 84-7306-400-3.
* ↑ Font Quer, P. Diccionario de Botánica. Barcelona:Península, 2009. ISBN 978-84-8307-300-1.
* ↑ Blamey, Marjorie; Grey-Wilson Christopher. Flores silvestres del Mediterráneo. Barcelona:Omega, 2008. ISBN 978-84-282-1450-6.
* ↑ Coca Pérez, M. Árboles, arbustos y matas del Parque Natural Los Alcornocales (Cádiz-Málaga). Jerez:Ornitur, 2001. ISBN 84-607-3494-3.
* ↑ Bayer, Ehrentraud; Buttler K.P., Finkenzeller X.,Grau J.. Plantas del Mediterráneo. Barcelona:Blume, 1989. ISBN 84-7031-629-X.
* ↑ http://herbarivirtual.uib.es/ca/general/115/especie/phagnalon-saxatile-l-cass-
* ↑ https://www.asturnatura.com/especie/phagnalon-saxatile.html
* ↑ https://www.termcat.cat/ca/diccionaris-en-linia/191/search/Phagnalon%20saxatile?type=basic&condition=contains
# 3a divisió d'infanteria de muntanya Ravenna

La 3a divisió d'infanteria "Ravenna" va ser una divisió del Regio Esercito italià, operativa durant la Segona Guerra Mundial.

## Història

La unitat té el seu origen a la "Brigada Ravenna", formada el 16 de setembre de 1859 a partir del 19è i del 20è regiments d'infanteria, i que va ser dissolta el 1871. El 25 de març de 1939 es reconstituí com a "Divisió d'Infanteria Ravenna (3a)", estacionada a Alessandria (municipi del Piemont), reunint el 38è regiment d'infanteria "Ravenna" i l'11è regiment d'artilleria "Ravenna".
El 1940, ja en plena Segona Guerra Mundial, la divisió participà en la batalla dels Alps Occidentals contra França, desplegant-se a les zones d'Alta Roia-Gessi i conquerint les posicions de Cima Raus, Cima Cosse i el poble de Fontan. L'abril del 1941 va ser enviats al front iugoslau, entre Caporetto i Santa Lucia d'Isonzo, participant en les operacions de neteja al territori croata, per després tornar a Itàlia, primer a San Pietro del Carso, i després a Alessandria (municipi del Piemont).
El 1942 la divisió va ser enviada al front rus, formant part del XXV Cos, prop de Losovaja. A mitjan juliol arribà a la zona de Stalino i Voroxilovgrad, per continuar cap al Donets i el Don, on la divisió assumí la responsabilitat del sector comprès entre Mamon i Bogutsxar. Participà entre el 20 d'agost i l'1 de setembre a la primera batalla defensiva del Don, rebutjant dues ofensives soviètiques. L'1 de desembre, sota la pressió de les unitats soviètiques que havien atacat sobre tot el front en el transcurs de la segona batalla defensiva del Don, algunes unitats de la "Ravenna" van ser destinades a la defensa de Vertxnij Mamon, permetent així que els soviètics poguessin eludir la divisió arribar així fins a Tsxertkowo, a la rereguarda. Des del 17 de desembre, la unitat tornà a Voroxilovgrad i, reorganitzant-se, assumí entre el 22 i el 30 de desembre la defensa dels ponts sobre el Donets. A inicis de 1943 la divisió va mantenir les posicions a la riba dreta del riu fins al 24 de gener, quan les unitats cuirassades soviètiques van irrompre en diversos punts del front i la divisió es veié obligada a replegar-se, després de continus combats, sobre Rovenki primer i després sobre Tcertkovo. El 15 de gener la divisió intentà trencar el setge, arribant el 17 a la seguretat de Belovodsk. Les restes de la divisió van tornar a Itàlia durant el mes d'abril, on va ser reorganitzada i s'emprà a la Toscana per la defensa del territori nacional, englobada dins del II Cos, fins al 8 de setembre, quan es va dissoldre.

## Comandants 1937-1942

* Gen. D. Matteo Roux
* Gen. D. Edoardo Nebbia
* Gen. D. Francesco Dupont

## Enllaços externs

* Vito Zita: Regio Esercito: 3a Divisione di fanteria "Ravenna" (italià)

## Bibliografia

George F.Nafziger "Italian Order of Battle: An organizational history of the Italian Army in World War II" (3 vol)
# Iguentxe

Iguentxe (en rus: Игенче) és un poble d'Udmúrtia, a Rússia, el 2008 tenia 9 habitants. Pertany al raion d'Alnaixi.

## Referències

* ↑ «Численность населения Алнашского района в разрезе населённых пунктов на 1 января 2008 года». Алнашский районный Совет депутатов. Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 20 febrer 2010].
# Petropàvlovski

Petropàvlovski (en rus: Петропавловский) és un poble d'Udmúrtia, a Rússia, el 2008 tenia 7 habitants. Pertany al raion d'Alnaixi.

## Referències

* ↑ «Численность населения Алнашского района в разрезе населённых пунктов на 1 января 2008 года». Алнашский районный Совет депутатов. Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 20 febrer 2010].
# Font del Pla de la Boqueria

La font del Pla de la Boqueria és una construcció neoclàssica situada a la plaça homònima, tocant a la Rambla de Barcelona. Està catalogada com a bé cultural d'interès local.

## Història i descripció

En aquest indret hi havia una de les portes de la muralla de la Rambla. Era una zona de trobada per als venedors ambulants i pagesos dels pobles i masies properes, que hi venien els seus productes per a estalviar-se l'impost d'entrada de mercaderies.
La font va ser construïda el 1830 en substitució d'una anterior, enderrocada el 1818 juntament amb un pany de la muralla. Originàriament era una construcció de planta baixa, coronada per una balustrada i una terrassa al nivell del primer pis de la casa Navarro.
Es troba dintre d'una gran fornícula d'arc de mig punt adovellat. Disposa d'un basament on es localitza la zona de recollida i conducció de l'aigua que surt de les aixetes. Al tram central hi ha tres planxes de pedra, en cadascuna de les quals hi ha representada una cara humana, abillada amb una corona de llorer i la melena d'un lleó. Aquest cos es remata amb un gran escut de Barcelona exempt al centre de la composició, amb els atributs d'Hèrcules (la clava i la pell de lleó als peus) com a llegendari fundador de la ciutat.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Hotel Internacional i Font del Pla de la Boqueria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Hotel Internacional (inclou la Font del Pla de la Boqueria)». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.

## Enllaços externs

* «Font del Pla de la Boqueria». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Albert Ginestà i Andreu

Albert Ginestà i Andreu (Barcelona 1959) és un músic i escriptor que combina la seva activitat entre la docència, la composició, la interpretació musical i l'escriptura.
Als 24 anys va fugir de la ciutat i va fixar la seva residència a Andorra.
En l'apartat musical destaquen composicions com: Empremtes, Clarobscur o String & Bytes. Com a intèrpret ha tocat en diferents formacions fins a arribar a l'actual que cuida com una petita joia: Odara Trio.

## Obra publicada

* Projecte 8 (2005), llibre en forma de joc de recerca.
* Suite Eterna (2007)', conjuntament amb Iñaki Rubio.
* És estrany! (2011, Pagès Editors)
* I.Reals (2019, Pagès Editors).
* Un mar de secrets (2020, Límits).
* Quadern blau (2023, Llamps i Trons)
* Inconfessables (2024, Llamps i Trons)

## Premis

* 2009 Primer premi de Relats breus del Bus Exprés.
* 2010 Premi Sant Carles Borromeu de Contes i Narracions
* 2018 Premi Sant Carles Borromeu de Contes i Narracions
* 2023 Premi MoraBanc de Contes i Narracions

## Referències

"Albert Ginestà va presentar “Un mar de secrets” al Palau de Gel". Dona Secret,
"Albert Ginestà presenta 'I.Real', un conjunt de narracions que podien haver estat realitat". Andorra Difusió, 16/04/2019
"L'altra cara d'Albert Ginestà". Diari d'Andorra
# Antoni Lardín i Oliver

Antoni Lardín i Oliver (Collbató, 1965 - Barcelona, 2024) és un historiador i doctor en història contemporània per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), especialitzat en els períodes de la República i la Guerra Civil així com la militància del PSUC en els anys quaranta i cinquanta del segle xx. És membre del Centre d'Estudis de les Èpoques Franquista i Democràtica (CEFID).
Va obtenir el doctorat el 2004 amb la tesi Els treballadors industrials de Catalunya i el PSUC (1938-1959). Un dels principals encerts d'aquest treball es troba en la capacitat d'interrelacionar les variables socioeconòmiques i l'evolució de les condicions de vida dels treballadors catalans amb els avatars de la història del PSUC, dins d'uns plantejaments metodològics fins al moment poc comuns en la historiografia espanyola. Ha publicat articles a les revistes L'Avenç, Hispania Nova i Historia del Presente.

## Obres destacades

* Josep Fortuny i Torrents. Una biografia política, (2000) (en col·laboració amb Joan Corbalán)
* Activitats comunistes clandestines. Sumari de la causa 555-IV-1951 contra Gregorio López Raimundo i altres lluitadors antifranquistes (2006)
* 1939. La repressió franquista a Collbató (2006)', catàleg d'una exposició organitzada per l'Associació Cultural del Montserrat i el Memorial Democràtic de la Generalitat de Catalunya.
* El PSUC a les empreses catalanes durant el primer franquisme (1939-1959) (Cossetània Edicions, 2008).

## Referències

* 1 2 «Publicat un llibre de l'historiador collbatoní Antoni Lardín sobre el franquisme». VilaWeb, 20-01-2007.
* 1 2 «Altres investigadors | Centre d'Estudis sobre les Èpoques Franquista i Democràtica». UAB - Cefid. [Consulta: 19 agost 2017].
* ↑ Lardín i Oliver, Antoni «Els Treballadors industrials de Catalunya i el PSUC (1938-1959)». Butlletí de la Societat Catalana d'Estudis Històrics, 0, 16, 22-11-2006, pàg. 273–286. ISSN: 2013-3995.
* ↑ Ginard i Féron, David «Historiografía española reciente sobre la oposición antifranquista y el exilio (1939-1977)» (en castellà). Iberoamericana, VIII, 30, 2008, pàg. 204.
* ↑ «El PSUC clandestí a finals dels anys quaranta». L'Avenç, 240, 9-1999, pàg. 41-62.
* ↑ Oliver, Antoni Lardín i «La organización clandestina del PSUC en Cataluña en los años cincuenta» (pdf) (en castellà). Hispania Nova: Revista de historia contemporánea, 5, 2005. ISSN: 1138-7319.
* ↑ Text de la solapa de: Antoni, Lardín i Oliver. Obrers comunistes: el PSUC a les empreses catalanes durant el primer franquisme (1939-1959). Barcelona: Cossetània Edicions, 2007. ISBN 9788497913256.
* ↑ «Antoni Lardín i Oliver». Dialnet.
* ↑ Company, Enric «El viejo rebelde» (en castellà). El País, 18-01-2007.
* ↑ Serra, Jordi «1939. La repressió franquista a Collbató. Antoni Lardín Oliver». Materials del Baix Llobregat, 15, 2009, pàg. 129. ISSN: 2385-4243.
# Canonada (informàtica)

En informàtica, una canonada (pipeline en anglès) consisteix en una cadena de processos connectats de manera que la sortida de cada element de la cadena és l'entrada del pròxim. Permeten la comunicació i sincronització entre processos. És comú l'ús de buffer de dades entre elements consecutius.
La comunicació per mitjà de canonades es basa en la interacció productor/consumidor, els processos productors (aquells que envien dades) es comuniquen amb els processos consumidors (que reben dades) seguint un ordre FIFO. Una vegada que el procés consumidor rep una dada, aquest s'elimina de la canonada.
Les canonades (pipes) estan implementades en forma molt eficient en els sistemes operatius multitasca, iniciant tots els processos a la vegada, i atenent automàticament els requeriments de lectura de dades per a cada procés quan les dades són escrits pel procés anterior. D'aquesta manera el planificador de curt termini donarà l'ús de la CPU a cada procés a mesura que pugui executar minimitzant els temps morts.
Per millorar el rendiment, la majoria dels sistemes operatius implementen les canonades amb buffers, el que permet al procés proveïdor generar més dades que el que el procés consumidor pot atendre immediatament.
Podem distingir dos tipus de canonades:
* Canonada sense nom: Les canonades sense nom tenen associat un fitxer en memòria principal, per tant, són temporals i s'eliminen quan no s'estan utilitzant ni per productors ni per consumidors. Permeten la comunicació entre el procés que crea una via ii processos fills després de les creació de la canonada.
* Canonada amb nom: La seva diferència respecte a les canonades sense nom és que la llera es crea al sistema de fitxers i, per tant, no tenen caràcter temporal. És mitjançant crides al sistema ( open', close, read i write) com la resta de fitxers del sistema. Permeten la comunicació entre els processos que utilitzen aquesta canonada, encara que no hi hagi una connexió jeràrquica entre ells.

## Vegeu també

* Pleca

## Enllaços externs

* Pipeline Processing. (anglès)
* Parallel Programming: Do you know Pipeline Parallelism? Arxivat 2017-03-01 a Wayback Machine. (anglès)
# Copa Lotus

Copa Lotus és un grup musical de Vilanova i la Geltrú, Garraf. Va guanyar el primer premi de la 13ª edició del premi de maquetes Sona9 (2013).
Els seus components són: Marc Bala (guitarra i veu), Vidal Soler (guitarra), Marc Benaiges (bateria) i Xavi Yerga (contrabaix), i el seu estil de música es pot englobar dins el rock, lleugerament inspirat en el folk rock clàssic americà.
Copa Lotus és hereu d'un projecte creat al 2011 anomenat Backyard Morning Lights per Marc Bala i Vidal Soler, de cançons pròpies en anglès, que al cap d'un any passà a anomenar-se Copa Lotus. Al 2012 va veure la llum el seu primer àlbum autoeditat The Misery of Our Days Vol.1, i poc després començaren a compondre alguns temes en català. Al 2013 es presentaren al concurs Sona9 per valors emergents de la música catalana, aconseguint el primer premi. A partir d'aquí feren diversos concerts de promoció per Catalunya i editaren un primer àlbum íntegrament en català El moixó moguer (2013, reedició el 2015 amb RGB Suports). Poc després, feren una col·laboració amb el cantant també vilanoví Pere Tàpias amb diversos concerts i un EP (2014).
Al 2015 editaren el seu segon disc d'estudi, Batxillerat nocturn, coproduït per Peter Buck de R.E.M..

## Discografia

* The Misery of Our Days Vol. 1 (autoedició, 2012)
* El moixó moguer (2013; RGB Suports, 2015)
* Batxillerat nocturn (RGB Suports, 2016)
* No som un grup (EP; Bones Festes, 2020)

## Referències

* ↑ «Copa Lotus guanya la XIII edició del Sona 9». , 18-11-2013.
* ↑ «Copa Lotus (Folk-Pop, Vilanova i la Geltrú)». vic.cat. Ajuntament de Vic. Arxivat de l'original el 23 de febrer 2019. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Pere Tàpias & Copa Lotus: un retorn amb moto». enderrock.cat. [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Pere Tàpias i Copa Lotus s'uneixen amb un nou disc». Eix Diari, 07-02-2014 [Consulta: 23 febrer 2019].
* ↑ «Copa Lotus. Batxillerat nocturn». enderrock.cat [Consulta: 23 febrer 2019].
# Copsychus stricklandii

Copsychus stricklandii és una espècie d'ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae) endèmic del nord-est de l'illa de Borneo.
El nom específic fa referència al geòleg, naturalista i ornitòleg Hugh Edwin Strickland (1811-1853).
Se'n consideren dos sub-espècies:
* C. s. stricklandii – nord-est de Borneo, incloent l'illa Banggi
* C. s. barbouri – illes Derawan
A la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.2, 2021) se'l considera com una espècie pròpia, pertanyent al gènere Copsychus. Tanmateix, el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019) se'l classifica dins del gènere Kittacincla, com un grup de sub-espècies del shama de carpó blanc (Kittacincla malabarica)

## Referències

* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 693. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ Three Men and a Bird: Journal of the Malaysian Branch of the Royal Asiatic Society, Vol.86, Part 1, pp.113-119 (June 2013)
* ↑ «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 11.2. International Ornithologists' Union, 01-07-2021. [Consulta: 27 desembre 2021].