OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gladiador ordinari

Gladiador ordinari (en llatí Ordinarii) era el nom donat a l'antiga Roma als gladiadors regulars, que combatien en parelles a la manera usual. Les seves armes podien variar segons el tipus de gladiador de què es tractava, ja que el nom se'ls donava per la forma de combatre. Menys els catervari i de vegades els essedari, tots els tipus de gladiadors poden ser considerats ordinaris.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Gladiatores». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 5 maig 2022].
# Gladiador postulat

Postulat (en llatí Postulatici) era el nom que es donava a l'antiga Roma als gladiadors que eren sol·licitats pel poble a l'organitzador dels jocs, i que s'afegia als que havien estat escollits per aquest per participar-hi. Degut a la gran quantitat de jocs que es feien a Roma, alguns gladiadors arribaven a tenir certa fama i eren afavorits o odiats pel públic.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Gladiatores». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 5 maig 2022].
# Crestall

El crestall o cresta és la part alta d'alguns cascs, que forma una mena de que prominència serveix al mateix temps que per afeblir la potència dels cops rebuts al cap i per a subjectar la cimera de crinera o de plomes amb què solien aquells adornar. En la celada igual que en l'elm i la borgonyota, el crestall sol ser molt sortint i de forma semicircular, ja llis, ja ondulat a manera d'una cresta de gall. Al morrió s'eleva més encara pel centre, seguint després en disminució fins als extrems i apareix sovint (com en la borgonyota) ricament ornamentat.En els cascos orientals i d'altres pobles que no van tenir contacte amb la civilització europea el crestall és rar, trobant només per excepció en alguns exemplars aïllats.

## Història

Els cascos assiris van ser els primers que van portar crestall, formant una graciosa corba en l'arrencada de la cimera. Més marcat en el grec que en aquests, cobria i recobria la unió de les dues meitats del casc, des de damunt del front fins al clatell.
Els etruscs van mancar en general d'aquest reforç, que es veu substituït en ells per una lleugera aresta en la unió de les seves dues meitats. En canvi, els cascos romans, imitació dels grecs, van tenir com aquests un crestall característic, encara que una mica més curt, algunes vegades, però, van ser llisos. En els dels centurions era una mena de caixa quadrada, que servia de base al plomall de plomes amb què es distingien dels soldats. Els cascos dels gladiadors tenien sempre un crestall ben marcat, de perfil semicircular o quadrat adornat de vegades amb algun emblema i treballs repujats de veritable mèrit.
Gals, germans i celtes van usar comunament cascos amb el crestall molt sortint i dirigit de dreta a esquerra, que quan eren cònics, com solia succeir, els donava aspecte ogival.
En el transcurs de l'edat mitjana no es torna a veure el crestall fins que apareix la celada, ja que l'elm va ser sempre llis i el bacinet només va tenir una aresta no gaire pronunciada, com la dels cascos etruscs.

## Altres significats

El mot crestall també es refereix a una modificació del sòl agrícola.

## Referències

* ↑ crestall a Optimot

## Bibliografia

* El contingut d'aquest article incorpora material del Volum 16 de l'Enciclopedia Universal Il·lustrada Europeo-Americana (Espasa), amb copyright anterior al 1945, que es troba en el domini públic.
# Marciana de Mauritània

Marciana de Dellis o de Mauritània (Dellys, Mauritània Cesariense, segle iii - Cesarea, actual Sersell, Algèria, ca. 304) és una verge i màrtir, venerada com a santa per diferents confessions cristianes. El seu martiri va tenir lloc en el moment de les persecucions de Dioclecià, el 303. La seva festa ha estat fixada el 9 de gener o el 10 de juliol. A partir de la seva figura es creà la llegendària santa màrtir Marciana de Toledo, celebrada l'endemà, 12 de juliol.
Va néixer a Dellis (aleshores Rusucurum) a l'actual Algèria al segle iii. Procedent d'una família acomodada, s'havia convertit al cristianisme molt jove. Un dia, apropant-se a l'estàtua de Diana a la ciutat de Sersell, va intentar trencar-la per fer desaparèixer l'ídol, exponent de la religió pagana.
Va ser arrestada pels soldats, i fuetejada i lliurada als gladiadors perquè la violessin i en disposessin per al seu desig carnal. Però aquests, miraculosament, no la van tocar perquè una força misteriosa els ho impedí. Llavors va ser lliurada als animals al circ; un lleó la va respectar, però un brau la va ferir i un lleopard va acabar de matar-la.

## Referències

* ↑ «St. Marciana of Mauretania - Saints & Angels» (en anglès). catholic.org. [Consulta: 3 abril 2022].
* ↑ Martín de la Hoz, José Carlos. Breve historia de las persecuciones contra la Iglesia (en castellà). Ediciones Rialp, 2015-02-02. ISBN 978-84-321-4463-9.
* ↑ Flórez, Enrique. España sagrada: Theatro geographico-historico de la iglesia de España. Origen, divisiones, y terminos de todas sus provincias. Antiguedad, traslaciones, y estado antiguo y presente de sus sillas, en todos los dominios de España, y Portugal (en castellà). M. F. Rodriguez, 1751, p. 309.
* ↑ Baring-Gould, Sabine. The Lives of the Saints, Volume 1 (of 16) (en anglès). Litres, 2021-12-02. ISBN 978-5-04-087652-5.

## Enllaços externs

* Sants del 9 de gener: Marciana Arxivat 2008-01-05 a Wayback Machine.
* Santa Marciana – 7 de gener
# Ave

Ave és una paraula llatina, utilitzada pels romans com a salutació. És la conjugació singular de la forma imperativa del verb avēre, que significa ‘estar bé’; de manera que podria traduir-se literalment com ‘que estiguis bé’.
Posteriorment, al segle iv, el papa Gregori I ho va introduir en l'avemaria de l'Església Catòlica, que va ser popularitzat fins al segle vi de l'era cristiana. El terme va ser utilitzat principalment per saludar als cèsars i a altres autoritats. Suetoni, indica que els gladiadors abans del combat es dirigien al Cèsar amb les paraules Ave Caesar, morituri te salutant (‘Ave, César! els qui moriran et saluden!’).

## Referències

* ↑ «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 15 d'abril de 2012. [Consulta: 12 desembre 2005].
* ↑ Latin Word Lookup:aveo Còpia de fitxer a la Wayback Machine.
# José Trinidad Reyes

El Pare José Trinidad Reyes y Sevilla (11 de juny de 1797 - 20 de setembre de 1855) és considerat pròcer d'Hondures i és el fundador de la Universitat Autònoma d'Hondures, usada anteriorment com a Casa de Govern, "La Societat del Geni Emprenedor i del Bon Gust".
Va ser un lluitador contra la pobresa i les seves causes, assistint als pobres i insistint en el seu dret a l'educació no només en assumptes de la fe, sinó també en assumptes més mundans com la cultura i les ciències. Com aportacions a la cultura va escriure diverses pastorel·les, reconstruïdes per Rómulo Durón, les quals són les primeres manifestacions teatrals a l'Amèrica Central, i la representació d'aquestes, va establir els fonaments a Hondures per a la posterior aparició del teatre. Aquestes pastorel·les eren presentades pel pare Reyes en les esglésies de Tegucigalpa, una d'aquestes és Nadal Nostre, que amb el temps s'ha convertit en un clàssic del teatre hondureny contemporani per la seua barreja harmoniosa de les diferents tradicions presents en el Nadal hondureny.
Reyes va ser un polemista a favor dels drets de la dona, açò es veu reflectit en les seves pastorel·les, on els personatges femenins són dones amb molta veu. És cèlebre un escrit seu aparegut amb el pseudònim de Sofia Seyers, el qual és tot un manifest feminista, on Reyes advoca perquè es complisca amb les dones el dret més elemental de l'educació. Moltes de les idees expressades per Reyes en aqueix article estan inspirades en les socialistes franceses i en les idees il·lustrades de la Revolució francesa, de les quals el pare Reyes en la seua faceta política va ser un gran divulgador.
Reyes va tenir un tarannà afí a la Il·lustració, potser de l'humanisme i a l'art religiós. Ell estava convençut de la importància de les arts (del teatre en particular) com a instruments per a civilitzar i fer progressar a les nacions. Durant la seua vida a Tegucigalpa va lliurar grans batalles contra els excessos del fanatisme i la superstició política i religiosa.

## Enllaços externs

* Francisco Salvador Aguilar-Paz Cerrato, Honduras Literaria de la UNAH, número 14, març-abril de 1965. Text similar però menys complet trobat a nuevaalejandria.com
* www.fragua.org Arxivat 2009-08-05 a Wayback Machine.
# José de la Paz Herrera Uclés

José de la Paz Herrera Uclés (castellà: José de la Paz Herrera) (Soledad, 21 de novembre de 1940 - Tegucigalpa, 28 d'abril de 2021), més conegut com a Chelato Uclés, fou un futbolista hondureny de la dècada de 1960 i entrenador de futbol.
A nivell de club destacà com a jugador de CD Atlético Español.
Principalment destacà com a entrenador. Dirigí a la selecció de futbol d'Hondures en diverses etapes, amb la qual participà a la copa del Món de futbol de 1982.
* 1969–1970 Motagua
* 1970–1971 Olimpia
* 1971–1975 Real España
* 1975–1977 Marathón
* 1977–1980 Broncos
* 1980–1983 Hondures
* 1983–1984 Universidad
* 1985 Hondures
* 1987–1989 Marathón
* 1990 Santos Laguna
* 1990–1991 Cartaginés
* 1992–1994 Olimpia
* 1995–1996 Independiente
* 1996–1998 Olimpia
* 1999 Hondures U-20
* 1999–2000 Platense
* 2001–2002 Marathón
* 2003–2004 Olimpia
* 2004–2007 Hondures
* 2008 Marathón
* 2010–2011 Belize
* 2011 Marathón
* 2012 Real España

## Referències

* ↑ VIDEO: El dramático relato de Chelato Uclés en el hospital - Diez (castellà)
* ↑ Aprueban pensión para "Chelato Ucles" Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine. - El Gráfico (castellà)
* ↑ Desafíe a ismael - La Prensa (castellà)
* ↑ Desafíe a Ismael Arxivat 2014-03-17 a Wayback Machine. - La Prensa (castellà)
* ↑ Tiempo.hn – Chelato, el más experimentado Arxivat 2011-04-30 a Wayback Machine. – 25 abril 2011
* ↑ Honduras 1982 World Cup roster Arxivat 2011-10-07 a Wayback Machine. - FIFA
* ↑ Chelato Ucles nombrado tecnico del Marathon - Caracol (castellà)
* ↑ Chelato dirigirá a Belice - El Heraldo (castellà)
* ↑ Los clubes y selecciones que ha dirigido Chelato Ucles en su carrera - Diez (castellà)
# David Bueso

David Bueso (Tegucigalpa, 5 de maig de 1955) fou un futbolista hondureny de la dècada de 1980.
A nivell de club destacà com a jugador de FC Motagua.
Fou internacional amb la selecció de futbol d'Hondures amb la qual participà a la copa del Món de futbol de 1982.

## Referències

* ↑ GOLEADORES DEL CLUB Arxivat 2013-04-24 a Wayback Machine. - Ciclon
* ↑ Desafíe a Ismael Arxivat 2013-10-21 a Wayback Machine. - La Prensa (castellà)
* ↑ 1982 FIFA World Cup Spain Arxivat 2011-10-07 a Wayback Machine.
# Radio Globo (Honduras)

Radio Globo es una estació de ràdio que opera a Tegucigalpa (Hondures). És reconeguda per la seva oposició al Cop d'estat a Hondures de 2009 en aquest país centreamericà. El seu propietari és l'empresari Alejandro Villatoro.
Actualment és dirigida per David Romero Ellner, qui també és el director de Globo TV, el canal de televisió germà de Radio Globo.

## Història

El 25 de setembre de 2009, David Romero va afirmar que els jueus són un problema a Hondures i va recolzar Hitler i l'holocaust. L'Associació de Descendents de Jueus Sefardites a Hondures va emetre una declaració pública contra Romero Ellner.
El 28 de setembre de 2009, Radio Globo simultàniament amb Canal 36, un altre mitjà de comunicació afí al president enderrocat Manuel Zelaya va ser treta de les ones pel governo de facto d'Hondures, emparat en un decret que autoritza a “impedir l'emissió per qualsevol mitjà parlat, escrit o televisat de manifestacions que atemptin contra la pau i l'ordre públic”, o que “atemptin contra la dignitat humana dels funcionaris públics o les decisions governamentals” i que suspenia alguns articles de la Constitució del país.
El 19 d'octubre de 2009 l'estació de ràdio va retornar a les seves transmissions. Fou guardonada amb un dels Premis Ondas 2009 com la millor estació de ràdio Iberoamericana gràcies a la seva incansable lluita en contra de la censura imposada pel govern de facto en 2009.
El director David Romero Ellner va ser empresonat acusat de difamació el març de 2009 per denunciar actes de corrupció contra el govern del president Juan Orlando Hernández i es troba en el Segon batalló d'Infanteria en Tamara.

## Referències

* ↑ Web de Radio Globo
* ↑ La zelayista Radio Globo lamentó que "Hitler no hubiese terminado" el exterminio de los judíos Arxivat 2020-01-29 a Wayback Machine., El Diario Exterior, 30 de novembre de 2009.
* ↑ Judíos hondureños denuncian ataques antisemitas por seguidores de Zelaya, El Proceso, 9 d'octubre de 2009
* ↑ Allanamiento de Radio Globo revive el golpe de Estado del 2009, 28 de març de 2019
* ↑ El "apagón" de los medios, BBC News, 30 juny de 2009
* ↑ Radio Globo vuelve al aire en Honduras, rtve.es, 19 d'octubre de 2009
* ↑ Los Ondas 2009 premian la creatividad y el humor, El País, 16 d'octubre de 2009
* ↑ Por estas denuncias el gobierno pretende encarcelar a David Romero Arxivat 2020-10-22 a Wayback Machine., El Confidencial, 14 de març de 2009
# Monts Universals

Els Montes Universales (Monts Universals), són una serralada que es troba a la zona sud-oest del Sistema Ibèric.

## Particularitats

Els Monts Universals formen part administrativament de la comarca de la Serra d'Albarrasí i per aquesta raó es confonen sovint amb la serralada anomenada "Serra d'Albarrasí".
És una serralada amb alineació NO - SE que, tot i no destacar per la seva altura, té gran importància des del punt de vista hidrogràfic a la península Ibèrica. Aquestes muntanyes divideixen les conques de l'atlàntic de les del Mediterrani. El riu Tajo neix al vessant occidental dels Monts Universals, i els rius valencians com el Túria (Guadalaviar fins a Terol), el Cabriol i el Xúquer al vessant oriental.
La serralada dels Monts Universals limita al nord-est amb els massissos paleozoics de Caimodorro i Loma Alta, al sud-oest amb la serranía de Cuenca i a l'est amb la Sierra de Jabalón i la vall del Túria.

## Ecologia

Les muntanyes estan cobertes de boscs esclarissats que poden ser densos en algunes zones. Entre els arbres més comuns hi ha el pi roig, pinassa, pinastre, reboll i la savina ibèrica (Juniperus thurifera).

## Història

Mostres de radiocarboni preses a Ojos del Tremedal, als Montes Universales, demostren que el bedoll, ara gairebé inexistent als boscos locals, era un arbre comú a aquesta serralada durant l'era glacial de fa uns 9.600 anys. S'han pogut detectar signes d'interferència humana amb la vegetació començant des de fa uns 3.500 anys.

## Vegeu també

* Frías de Albarracín

## Referències

* ↑ «Universales, Montes - Enciclopedia aragonesa». Arxivat de l'original el 2011-07-10. [Consulta: 18 desembre 2009].
* ↑ The Holocene forest history of the Montes Universales, Teruel, Spain(anglès)

## Enllaços externs

* Ruta amb bicicleta a Frías de Albarracín, Montes Universales Arxivat 2012-03-14 a Wayback Machine.
* Plantas de los Montes Universales
* Avifauna Arxivat 2012-03-21 a Wayback Machine.
# Mar Baum

Mar Baum (hebreu מר באום) és una pel·lícula israeliana del gènere comèdia negra, dirigida per Assí Dayyan, que es va estrenar el 1997. La pel·lícula conclou la trilogia escrita i dirigida per Dayan, amb les pel·lícules anteriors: Ha-Chayim Al-Pi Agfa i Smicha Hashmalit Ushma Moshe. La comèdia de Hollywood L'home més enfadat de Brooklyn protagonitzada per Robin Williams i Mila Kunis està basada en el guió escrit per Assí Dayyan per Mar. Baum.

## Argument

La pel·lícula segueix a Mickey Baum (Assí Dayyan), un importador d'ulleres de sol de la Xina, a qui un metge li informa que té un càncer i que només li quedaven noranta-dos minuts de vida.
Durant l'última hora de Baum, viatja des de la clínica del metge al carrer de Basilea a una reunió amb un empresari xinès al Habima Cafe sobre un anunci d'ulleres de sol. Després de la reunió al cafè Bhima, va a la superfarmàcia de London Ministores per comprar paracetamol que podia prendre cinc minuts abans de morir. I a partir d'aquí n'hi ha prou amb portar la seva filla i la seva parella a l'examen psicomètric prop de la plaça Rabin a casa seva en un àtic als nord de Tel-Aviv.
Durant els seus viatges amb el cotxe Toyota Corona, intenta entendre la realitat en què viu i resumir la seva curta vida a través de visions pobres del seu futur i passat, que inclouen els que l'envolten, la seva família, companys i amics. Durant ells, n'hi ha prou per parlar amb la seva dona, que treballa en la producció de Live with Dan Shilon, amb el seu fill oficial, amb la seva mare i amb els seus coneguts.
Després d'arribar a casa seva, mentre la seva filla i la seva parella miren a la sala d'estar Melrose Place, el senyor Baum puja al dormitori, es dutxa i se'n va a dormir. Va morir a les 12:25 mentre dormia.
Al llarg de la pel·lícula es documenta el seu llarg recorregut fúnebre en el qual participen tots els personatges de la pel·lícula.

## Repartiment

| Actor | Personatge |
| Assí Dayyan | Mickey Baum |
| Shira Gefen | Maya Baum (la seva filla) |
| Tomer Sharon | Guy Baum (fill) |
| Gil Alon | Professor Ziv |
| Idan Alterman | Ranxo |
| Debi Basraglik | un animal |
| Shirley Brenner | ornament |
| Yosef Carmon | Shmuel Green |
| Rebecca Neumann | Dalia Baum (dona) |
| Karin Ophir | Tamar |
| Sarit Sri | Senyora Baum |
| Moti Sharon | Sasha |
| Exploracions de l'alba | Eran |
| Nathan Zahavi | Shika |
| Adam Baruch | Guia a l'exposició |
| Aizen Bird | secretari |
| Dori Ben Zeev | Grossman |
| Uri Klausner | Moisès |
| Shamil Ben Ari | Levi Buskila |

## Premis

La pel·lícula va guanyar dos premis Ofir, tots dos per Dayan, en les categories Millor guió i Millor actor. A la XIX edició de la Mostra de València va guanyar la Palmera d'Or a la millor pel·lícula i al millor guió.

## Referències

* ↑ Assí Dayyan’s ‘Mr. Baum’ gets a (brief) new lease on life in Hollywood, The Times of Israel, 21 de maig de 2014
* ↑ Mr. Baum (The 92 Minutes of Mr. Baum), a Israeli Film Center
* ↑ El corrosivo humor de "Los 92 minutos de Mr. Baum" logra la Palmera de Oro, El País, 21 d'octubre de 1998

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Li Fabin

Li Fabin (xinès: 李发彬) (Quanzhou, Xina, 15 de gener de 1993) és un aixecador de peses xinès. Ha participat en una Olimpíada, guanyant la medalla d'or en la categoria de 61Kg en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020 i també aconseguint el rècord olímpic amb 313Kg aixecats. A París 2024 va revalidar el títol olímpic. Actualment ostenta el rècord del món de la seva categoria amb 318Kg totals, aixecats el 19 de setembre de 2019, en el Campionat del Món celebrat a Pattaya (Tailàndia). A més, va aconseguir el rècord del món en arrencada, el 2 d'abril de 2024 en la Copa del Món celebrada a Phuket , amb un pes de 146Kg. A més, ha guanyat 4 medalles en els Campionats del Món (3 d'or) i 5 medalles en els Campionats d'Àsia (3 d'or).
És conegut popularment, com el flamenc, ja que en algunes ocasions (com en la final olímpica), es queda amb una cama tocant a terra i l'altra aixecada, mentre les peses es troben per damunt del seu cap.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Categoria |
| 2020 | Tòquio | 1 | -61 Kg |
| 2024 | París | 1 | -61 Kg |
| Campionat del Món ||||
| 2018 | Ashgabat | 2 | -61 Kg |
| 2019 | Pattaya | 1 | -61 Kg |
| 2022 | Bogotà | 1 | -61 Kg |
| 2023 | Riad | 1 | -61 Kg |
| Campionat d'Àsia ||||
| 2016 | Taixkent | 3 | -56 Kg |
| 2017 | Aixkhabat | 2 | -56 Kg |
| 2019 | Ningbo | 1 | -61 Kg |
| 2020 | Taixkent | 1 | -61 Kg |
| 2023 | Jinju | 1 | -61 Kg |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Olympic debutant Li Fabin claims China's second weightlifting gold» (en anglès). CGTN, 25-07-2021.
* ↑ «Rècord mundial oficial» (en anglès). Federació Internacional d'Halterofília. [Consulta: 6 maig 2023].
* ↑ «China's Li Fabin sets weightlifting world record and books place at Paris 2024» (en anglès). OCA Asia, 03-04-2024.
* ↑ «Don't try this at home: China's Li Fabin wins weightlifting gold with one-legged lift» (en anglès). The Guardian, 25-07-2021.
# The Coast of Folly

The Coast of Folly és una pel·lícula muda estatunidenca dirigida per Allan Dwan, i produïda Adolph Zukor i Jesse L. Lasky. Els actors principals van ser Gloria Swanson, que feia tres papers (Nadine de jove i de gran, i Joyce) Anthony Jowitt i Alec B. Francis, entre d'altres. Va ser estrenada el 21 de setembre de 1925. Està basada en l'obra de teatre homònima de Coningsby William Dawson (1924). És una de les vuit pel·lícules que Swanson i Dwan va rodar plegats. The Coast of Folly es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Nadine Gathaway, incapaç de resistir la pompositat i superioritat del seu marit, fuig a Europa, deixant la seva filla encara petita i desapareix. Passats 20 anys Gathway ha mort i ha deixat la seva fortuna a la seva filla Joyce amb la condició que mai no es vegi involucrada en un escàndol. Joyce és una noia moderna que amb una fortuna d'onze milions de dòlars i que només té seva antiga mainadera per aconsellar-la, gaudeix de la vida. Un dia, a Palm Beach, s'enamora de Larry Ray. Larry demana el divorci a la seva esposa però ella ho rebutja i demanda Joyce per haver seduït el seu marit. Aquest procés amenaça de privar Joyce del seu patrimoni. A París, Nadine, que s'ha convertit en la Comtessa de Taure, s'assabenta de l'escàndol i torna als Estats Units per intentar ajudar la seva filla, amb el risc que el seu nou marit descobreixi el seu passat. Allà implica Mrs Fay en una situació compromesa i la força a retirar la demanda i que consenteixi en divorciar-se. Quan intenta explicar-li al seu marit el seu passat, descobreix que ell sempre ho ha sabut tot i per completar la seva felicitat, la seva filla retorna als seus braços mentre espera que finalitzi el divorci del seu estimat.

## Repartiment

* Gloria Swanson (Nadine Gathway/Joyce Gathway)
* Anthony Jowitt (Larry Fay)
* Alec B. Francis (Comte Tauro)
* Dorothy Cumming (Constance Fay)
* Jed Prouty (Cholly Knickerbocker)
* Eugenie Besserer (Nanny)
* Arthur Housman (periodista)
* Lawrence Gray (banyista)

## Producció

Inicialment, es va pensar en rodar els exteriors a França, on es trobava l'actriu després de la seva darrera pel·lícula. Poc després, Swanson va caure malalta i això va endarrerir la producció que finalment es va rodar a Califòrnia.

## Referències

* ↑ «The Coast of Folly». Moving Picture World, 19-09-1925, pàg. 211.
* ↑ «Gloria Swanson Laud in "The Coast of Glory"». Moving Picture Work 76, 2, 12-09-1925, pàg. 184.
* ↑ «The Coast of Folly». Film Daily XXXIII, 63, 13-09-1925, pàg. 6.
* ↑ «Lost Film Files - Paramount Pictures». [Consulta: 21 octubre 2018].
* ↑ «The Coast of Folly». Moving Picture World, 12-09-1925, pàg. 171-73.
* ↑ «The Coast of Folly». Motion Picture News, 12-09-1925, pàg. 1273.
* ↑ Film Daily XXXI, 15, 19-01-1925, pàg. 1.
* ↑ «Deals On With Hines». Film Daily XXXI, 48, 27-02-1925, pàg. 17.
* ↑ Film Daily XXXI, 70, 25-03-1925, pàg. 1.

## Enllaços externs

* al catàleg de l'American Film Institute
# Amadis

«Amadis» té aquests significats:
* Biografies: Amadis Jamyn, poeta francès del renaixement (1540-1593)
* Obres:
** Amadis (Lully), òpera de Jean-Baptiste Lully
** Amadis (Massenet), òpera de Jules Massenet