OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diyi lu xiang

Di yi lu xiang (xinès simplificat: 第一炉香, pinyin: Dìyī lú xiāng, literalment 'El primer cremador d'encens'), comercialitzada internacionalment com Love After Love, és una pel·lícula de drama romàntic eròtic de Hong Kong de 2020 dirigida per Ann Hui, i protagonitzada per Ma Sichun, Faye Yu, Eddie Peng, Chang Chun-ning i Fan Wei. La pel·lícula es va estrenar al 77a Mostra Internacional de Cinema de Venècia el 8 de setembre de 2020. Estava prevista la seva estrena en sales a la Xina el 22 d'octubre de 2021.
La pel·lícula suposa la tercera vegada que Hui dirigeix una adaptació d'Eileen Chang (després de Qing cheng zhi lian de 1984 i Ban sheng yuan). Era una adaptació del conte de Chang Aloeswood Incense: The First Brazier, una extensa història d'amor ambientada a Hong Kong dels anys 40.

## Sinopsi

Ambientada a Hong Kong poc abans de la Segona Guerra Mundial, Ge Weilong (Sandra Ma) interpreta una noia que viatja de Xangai a Hong Kong a la recerca d'educació, però que acaba treballant per a la seva tia seduint homes rics i poderosos.

## Repartiment

* Ma Sichun com a Ge Weilong
* Faye Yu com a tia Liang
* Eddie Peng com a Qiao Qiqiao (George Qiao)
* Janine Chang com a Ni'er
* Fan Wei com a Situ Xie
* Zhang Jianing com a Sui Sui
* Yin Fang com a Lu Zhaolin
* Isabella Leong com a Ji Jie
* Paul Chun com a Sir Qiao Cheng
* Michelle Bai com la senyora Xin
* Wu Yanshu

## Estrena

La pel·lícula es va estrenar a la 77a Mostra Internacional de Cinema de Venècia el 8 de setembre de 2020. També es va projectar al 25è Festival Internacional de Cinema de Busan el 23 d'octubre de 2020, i al 33è Festival Internacional de Cinema de Tòquio el 31 d'octubre de 2020.

## Referències

* ↑ «Venice 2020 preview: Screen’s guide to the Out Of Competition titles». Screen Daily.
* ↑ «‘Love After Love’ (‘Di Yu Lu Xiang’): Film Review». Hollywood Reporter.
* ↑ «许鞍华新片《第一炉香》定档10.22 马思纯彭于晏演绎张爱玲笔下爱情故事». Sohu News, 22-09-2021.
* ↑ «‘Love After Love’: Venice Review». Screen Daily.
* ↑ «Once Upon a Time in Hong Kong: Ann Hui on “Love After Love”». MUBI.
* ↑ «Biennale Cinema 2020 - Di yi lu xiang (Love After Love)».
* ↑ «Ann Hui’s “Love After Love” Selected for Gala Presentation at BIFF», 07-10-2020.
* ↑ «Ann Hui’s LOVE AFTER LOVE Selected for Gala Presentation at Busan International Film Festival».
* ↑ «Schedule for 33rd Tokyo International Film Festival(2020) (Love After Love)».

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Don Joan

Don Joan (en italià Don Giovanni, en castellà Don Juan) és un arquetip literari espanyol que representa el llibertí, l'home que sedueix moltes dones sense lliurar el seu cor fins que es troba amb Doña Inés (o Ana, segons la versió). Alguns autors fan que llavors s'enamori de veritat (la majoria), si bé la història inicial el condemna a l'infern justament per aprofitar-se d'aquesta noia innocent. Sembla que aquesta història està inspirada en un personatge real, el Casanova italià; ha esdevingut, però, un nom comú per designar l'home expert en seducció.
Molts autors s'han apropat al mite. Alguns dels que l'han tractat directament són: Tirso de Molina, Molière, Goldoni, Lord Byron, Puixkin, José Zorrilla, Palau i Fabre, Baudelaire, Azorín, Prosper Mérimée o Max Frisch. El dramaturg i Premi Nobel irlandès George Bernard Shaw va escriure l'obra de teatre Man and Superman (1903) com una elaboració lliure del mite. A la introducció de l'obra fa un repàs històric del personatge de Don Joan.
Mozart en va escriure una òpera, Don Giovanni. D'altres s'hi han inspirat indirectament, ja que es podria dir que qualsevol llibertí o seductor hi està basat. Així, se'n troben traces en obres com les de José de Espronceda, Ramón del Valle-Inclán, Samuel Richardson i Alexandre Dumas, entre d'altres. L'època de màxima esplendor va donar-se al romanticisme. És una figura que continua viva en l'art i que ha aparegut en cançons i pel·lícules (James Bond seria una exemple molt pròxim).
També s'han escrit assajos explicant els trets psicològics d'aquesta conducta. Es descriu la persona que actua com a Don Joan com una persona immadura, incapaç de comprometre's (tot i que alguns creuen sincerament enamorar-se cada vegada), narcisista i que conrea l'emoció superficial, la vanitat i el culte al cos. Necessita sentir-se el centre d'atenció i s'ocupa només dels seus sentiments. En general és una conducta associada a l'adolescència i al sexe masculí, tot i que es dona en totes les edats i entre homes i dones.

## Referències

* ↑ «Don Joan». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Gran Premi d'Àustria del 1982

Resultats del Gran Premi d'Àustria de Fórmula 1 de la temporada 1982, disputat al circuit de Österreichring el 15 d'agost del 1982.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 11 | Elio de Angelis | Lotus - Ford | 53 | 1h 25' 02. 212 | 7 | 9 |
| 2 | 6 | Keke Rosberg | Williams - Ford | 53 | + 0.050 s | 6 | 6 |
| 3 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 52 | + 1 Volta | 14 | 4 |
| 4 | 27 | Patrick Tambay | Ferrari | 52 | + 1 Volta | 4 | 3 |
| 5 | 8 | Niki Lauda | McLaren - Ford | 52 | + 1 Volta | 10 | 2 |
| 6 | 30 | Mauro Baldi | Arrows - Ford | 52 | + 1 Volta | 23 | 1 |
| 7 | 20 | Chico Serra | Fittipaldi - Ford | 51 | + 2 Voltes | 20 | |
| 8 | 15 | Alain Prost | Renault | 48 | Injecció | 3 | |
| 9 | 7 | John Watson | McLaren - Ford | 44 | Motor | 18 | |
| Ret | 4 | Brian Henton | Tyrrell - Ford | 32 | Motor | 19 | |
| Ret | 1 | Nelson Piquet | Brabham - BMW | 31 | Part elèctrica | 1 | |
| Ret | 33 | Tommy Byrne | Theodore - Ford | 28 | Virolla | 26 | |
| Ret | 29 | Marc Surer | Arrows - Ford | 28 | Motor | 21 | |
| Ret | 2 | Riccardo Patrese | Brabham - BMW | 27 | Motor | 2 | |
| Ret | 25 | Eddie Cheever | Ligier - Matra | 22 | Motor | 22 | |
| Ret | 12 | Nigel Mansell | Lotus - Ford | 17 | Motor | 12 | |
| Ret | 16 | René Arnoux | Renault | 16 | Injecció | 5 | |
| Ret | 9 | Manfred Winkelhock | ATS - Ford | 15 | Virolla | 25 | |
| Ret | 35 | Derek Warwick | Toleman - Hart | 7 | Suspensions | 15 | |
| Ret | 36 | Teo Fabi | Toleman - Hart | 7 | Transmissió | 17 | |
| Ret | 14 | Roberto Guerrero | Ensign - Ford | 6 | Virolla | 16 | |
| Ret | 3 | Michele Alboreto | Tyrrell - Ford | 1 | Virolla | 8 | |
| Ret | 17 | Rupert Keegan | March - Ford | 1 | Direcció | 24 | |
| Ret | 5 | Derek Daly | Williams - Ford | 0 | Col·lisió | 9 | |
| Ret | 22 | Andrea de Cesaris | Alfa Romeo | 0 | Col·lisió | 11 | |
| Ret | 23 | Bruno Giacomelli | Alfa Romeo | 0 | Col·lisió | 13 | |
| NVQ | 18 | Raul Boesel | March - Ford | | | | |
| NVQ | 31 | Jean Pierre Jarier | Osella - Ford | | | | |
| NVQ | 10 | Eliseo Salazar | ATS - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Nelson Piquet 1' 27. 612
* Volta ràpida: Nelson Piquet 1' 33. 699 (a la volta 5)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-04. [Consulta: 18 abril 2010].
# Alexandre Cabanel

Alexandre Cabanel (Montpellier, 28 de setembre de 1823 - París, 23 de gener de 1889) fou un pintor francès.
Va ser alumne de François-Édouard Picot a l'École Des Beaux-arts, va guanyar una segona medalla en el Saló de Roma el 1845 i va residir durant cinc anys a la Vila Médicis. La fama li va arribar amb la seva tela Naissance de Vénus (El naixement de Venus), que va ser adquirit per l'emperador Napoleó III el 1863. Aquell mateix any, va ser nomenat professor en l'École des beaux-arts i va ser elegit membre de l'Académie des Beaux-Arts de l'Institut de France. Entre 1868 i 1888, va ser en 17 ocasions membre del jurat del Saló de París, en el qual li va ser concedida la medalla d'honor els anys 1865, 1867 i 1878.
Pintor d'història, de gènere i retratista, la seva obra va evolucionar amb els anys cap a temes romàntics, com ara Albaydé, inspirat en un poema d'Orientals de Victor Hugo. La seva obra va ser especialment coneguda i reclamada pels col·leccionistes internacionals i per les institucions, i va ser un dels artistes preferits dels emperadors Napoleó III i Eugènia de Montijo. Artista contrari al Naturalisme i a l'Impressionisme, i en particular enemic d'Édouard Manet, va ser criticat al seu torn per Émile Zola i els naturalistes, així com per tots aquells que defensaven l'emergència d'un art menys galant i més social i exigent.
Alexandre Cabanel va ser un important mestre, i va tenir com alumnes, entre d'altres, a Léon-François Comerre, Jean-Joseph Benjamin-Constant, Albert Besnard, Vlaho Bukovac, Charles Bulteau, Gaston Bussière, Louis Capdevielle, Eugène Carrière, Fernand Cormon, Pierre Auguste Cot, Édouard Debat-Ponsan, Émile Friant, Pierre Fritel, François Guiguet, Jules Bastien Lepage, François Flameng, Charles Fouqueray, Henri Gervex, Simó Gómez Polo, Charles Lucien Léandre, Henri Le Sidaner, Aristides Maillol, Édouard-Antoine Marsal, Fernand Pelez De Cordova, Henri Regnault, Louis Royer, Jean-Jacques Scherrer, Joseph-Noël Sylvestre, Paul Tavernier, Étienne Terrus, Adolphe Willette, Edmond Borchard, Rodolfo Amoedo, Henri Pinta i Almeida Júnior.
# Gerhard (dibuixant)

Gerhard (Edmonton, 14 d'abril de 1959) és el nom professional d'un artista canadenc conegut per les il·lustracions de fons elaborades i detallades de la sèrie de còmics Cerebus the Aardvark.

## Biografia

Gerhard va néixer el 14 d'abril de 1959 a Edmonton. La seva associació amb Cerebus de Dave Sim va començar amb el número 65 (agost de 1984), i va continuar fins a la seva conclusió al número 300, el març de 2004. La sèrie va ser escrita per Dave Sim, qui també va dibuixar les figures en primer pla i havia treballat en la sèrie autopublicada principalment en solitari durant els primers 64 números. Gerhard va descriure en broma la seva feina dient que "dibuixa taules i cadires darrere d'un aardvark". Tres anys després d'acabar el seu treball a Cerebus, Gerhard va acabar la seva relació professional i personal amb Dave Sim. Posteriorment, Sim ha estat en el procés de comprar la part de Gerhard de Aardvark-Vanaheim.
Encara que més associat amb Cerebus, Gerhard ha produït obres per a altres publicacions, encara que sobretot amb Sim. El setembre de 1994, però, va treballar amb Stephen R. Bissette a la portada del Tyrant número1 de Bissette, i va acolorir la contraportada de Sim per a Oni Press' Free Speeches número 1 (agost de 1998).

## Referències

* ↑ Robinson, Sean Michael. «Sean Michael Robinson: The Craft Behind Cerebus: An Interview with Gerhard (Part One of Three)». Arxivat de l'original el 2011-04-16. [Consulta: 9 abril 2024].
* ↑ «and-canvas-vs-tablet-and-stylus WTC Presents: CCEE Art Panel - Paint and Canvas vs Tablet and Stylus!.». [Consulta: 19 juliol 2021].
* ↑ Tundis, Jeff. «Gerhard i Aardvark-Vanaheim s'han separat.». Arxivat de l'107509 original el 26-11-2011. [Consulta: 28 febrer 2007].
* ↑ «Oni's Free Speeches #1». comicbookdb. com. Arxivat de l'original el 2019-01-25. [Consulta: 14 febrer 2024].
# Casa Àngel Batlló

La Casa Àngel Batlló és un edifici situat al carrer de Mallorca, 253-257, al barri de la Dreta de l'Eixample de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

Va ser projectat el 1891 per l'arquitecte Josep Vilaseca i Casanovas per a Àngel Batlló i Batlló al mateix temps que la casa veïna del seu germà Enric i es va acabar el 1896. Es tracta de l'immoble més gran dels que Vilaseca va dissenyar per a la família Batlló.
Actualment, en el primer pis s'hi troba la Federació Catalana de Patinatge.

## Descripció

Conjunt de tres edificis de planta baixa, entresol i quatre pisos, amb terrat pla. La planta baixa s'obren grans obertures que es corresponen amb els portals de veïns i locals comercials; aquestes obertures estan emmarcades per pilars decorats amb capitells de motius geomètrics i, a més a més, unes pilastres marquen la frontera entre els tres immobles.
La resta de la façana s'estructura mitjançant sis eixos longitudinals, amb dos balcons a cadascun. A l'entresol, els balcons no tenen volada i el mur entre ells està decorat amb franges horitzontals. Als tres pisos superiors, els sis eixos estan separats per uns panys verticals amb decoració floral i que visualment actuen com a pilastres que aguanten els arcs ogivals del coronament. Els balcons del primer pis tenen una mica de volada, són rectes i formen grups de dues obertures; les del segon pis renen molta volada i fan una forma lobulada, amb una gran mènsula que li fa de suport, que li donen una gran plasticitat; les del tercer pis són individuals. Al darrer pis hi ha un balcó corregut que ocupa tota la façana i hi ha dues columnes que aguanten els grans arcs que coronen la façana. Aal seu interior hi ha decoració esgrafiada, a la part central, i motius calats a banda i banda; originàriament, també hi havia un drac de ferro forjat a la part superior de cada arc que es projectava cap enfora. Tots els balcons tenen la reixa de ferro forjat amb motius vegetals.

## Referències

* 1 2 3 4 «Casa Àngel Batlló». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Cases Àngel Batlló». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* ↑ «Dades de contacte». Federació Catalana de Patinatge. Arxivat de l'original el 2014-09-12.

## Vegeu també

* Casa Pia Batlló

## Enllaços externs

* «Cases Àngel Batlló». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Conjunt d'habitatges Cases Batlló». UPCommons.
Monuments de l'Eixample de Barcelona :
# Gran Premi de Bèlgica del 1951

Resultats del Gran Premi de Bèlgica de Fórmula 1 disputat la temporada 1951 al circuit de Spa Francorchamps el 17 de juny del 1951.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 4 | Nino Farina | Alfa Romeo | 36 | 2h 45' 66. 2 | 2 | 8 |
| 2 | 8 | Alberto Ascari | Ferrari | 36 | + 2' 51. 0 min. | 4 | 6 |
| 3 | 10 | Luigi Villoresi | Ferrari | 36 | + 4' 21. 9 min. | 3 | 4 |
| 4 | 14 | Louis Rosier | Talbot-Lago | 34 | + 2 Voltes | 7 | 3 |
| 5 | 22 | Yves Giraud Cabantous | Talbot-Lago | 34 | + 2 Voltes | 8 | 2 |
| 6 | 24 | André Pilette | Talbot-Lago | 33 | + 3 Voltes | 12 | |
| 7 | 16 | Johnny Claes | Talbot-Lago | 33 | + 3 Voltes | 11 | |
| 8 | 26 | Pierre Levegh | Talbot-Lago | 32 | + 4 Voltes | 13 | |
| 9 | 2 | Juan Manuel Fangio | Alfa Romeo | 32 | + 4 Voltes | 1 | 1 |
| Ret | 18 | Louis Chiron | Talbot-Lago | 28 | Motor | 9 | |
| Ret | 6 | Consalvo Sanesi | Alfa Romeo | 11 | Radiador | 6 | |
| Ret | 12 | Piero Taruffi | Ferrari | 8 | Transmissió | 5 | |
| Ret | 20 | Philippe Étancelin | Talbot-Lago | 0 | Transmissió | 10 | |

## Altres

* Pole: Juan Manuel Fangio 4' 25. 0
* Volta ràpida: Juan Manuel Fangio 4' 22. 1 (a la volta 10)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2015-01-18. [Consulta: 23 maig 2010].
# Dorothy Richardson

Dorothy Miller Richardson (Abingdon-on-Thames, 17 de maig de 1873 – Beckenham, 17 de juny de 1957) va ser una novel·lista i periodista anglesa. Autora de Pilgrimage, seqüència de 13 novel·les, va ser una de les primeres autores modernistes en fer servir la tècnica narrativa del flux de consciència (stream of consciousness). Richardson, a la seva gran obra Pilgrimage, emfasitzà la representació del caràcter diferent de les experiències femenines.

## Referències

* ↑ «Dorothy Richardson». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* DorothyRichardson.org Arxivat 2013-06-13 a Wayback Machine.
* eltpress.org
# Gran Premi de Bèlgica del 1966

Resultats del Gran Premi de Bèlgica de Fórmula 1 disputat la temporada 1966 al circuit de Spa Francorchamps el 12 de juny del 1966.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps / Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 6 | John Surtees | Ferrari | 28 | 2h 09' 11. 3 | 1 | 9 |
| 2 | 19 | Jochen Rindt | Cooper - Maserati | 28 | + 42.1 s | 2 | 6 |
| 3 | 7 | Lorenzo Bandini | Ferrari | 27 | + 1 Volta | 5 | 4 |
| 4 | 3 | Jack Brabham | Brabham - Repco | 26 | + 2 Voltes | 4 | 3 |
| 5 | 18 | Richie Ginther | Cooper - Maserati | 25 | + 3 Voltes | 8 | 2 |
| NC | 22 | Guy Ligier | Cooper - Maserati | 24 | No Classificat | 12 | |
| NC | 27 | Dan Gurney | Eagle - Climax | 23 | No Classificat | 15 | |
| Ret | 15 | Jackie Stewart | BRM | 0 | Accident | 3 | |
| Ret | 20 | Jo Bonnier | Cooper - Maserati | 0 | Accident | 6 | |
| Ret | 16 | Mike Spence | Lotus - BRM | 0 | Accident | 7 | |
| Ret | 14 | Graham Hill | BRM | 0 | Accident | 9 | |
| Ret | 10 | Jim Clark | Lotus - Climax | 0 | Motor | 10 | |
| Ret | 8 | Bob Bondurant | BRM | 0 | Accident | 11 | |
| Ret | 4 | Denny Hulme | Brabham - Climax | 0 | Accident | 13 | |
| Ret | 21 | Jo Siffert | Cooper - Maserati | 0 | Accident | 14 | |

## Altres

* Pole: John Surtees 3' 38. 0
* Volta ràpida: John Surtees 4' 18. 7 (a la volta 18)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2008-02-17. [Consulta: 4 març 2010].
# The Day After

The Day After és una pel·lícula muda de Biograph Company, dirigida per D. W. Griffith i protagonitzada per Blanche Sweet i Marion Leonard, entre d'altres. La pel·lícula, que explica una història que es desenvolupa durant la festa de cap d'any, es va estrenar oportunament el 30 de desembre de 1909. La Biblioteca del Congrés dels Estats Units guarda una còpia de la pel·lícula.

## Argument

El senyor i la senyora Hilton decideixen donar una festa de cap d'any. Els dos prenen com a propòsit del nou any que han de controlar el que beguin. Els convidats van arribant, cada parella vestida de manera que representa un mes de l'any i observen com el vell any ja es va acomiadant. A mesura que arriba l'any nou i es desenvolupa la festa però prenen una copa de ponx per acompanyar cada convidat i acaben tots dos borratxos. L'endemà el senyor Hilton, sentint-se culpable de no haver-se controlat, tem el moment en què es trobarà la seva dona fins que s'adona que ella tampoc ha sigut capaç de controlar-se.

## Repartiment

* Arthur V. Johnson (Mr. Hilton)
* Blanche Sweet (l'any nou)
* Marion Leonard (Mrs. Hilton)
* George Nichols (un amic)
* Linda Arvidson (criada)
* Frank Evans (convidat a la festa)
* James Kirkwood (convidat a la festa)
* Henry Lehrman (convidat a la festa)
* Jeanie MacPherson (convidada a la festa)
* W. Chrystie Miller (l'any vell)
* Anthony O'Sullivan (convidat a la festa)
* Gertrude Robinson (convidada a la festa)
* Paul Scardon (convidat a la festa)
* Mack Sennett (convidat a la festa)
* Henry B. Walthall (convidat a la festa)
* Dorothy West (convidada a la festa)

## Referències

* ↑ «Licensed Films». The Moving Picture World, 31-12-1909, pàg. 980.
* ↑ «Silent Era : Progressive Silent Film List». [Consulta: 30 abril 2019].
* ↑ «The Day After». The Moving Picture World, 31-12-1909, pàg. 969.
# Gran Premi de Mèxic del 1964

Resultats del Gran Premi de Mèxic de la temporada 1964 de Fórmula 1, disputat al circuit de l'autòdrom Hermanos Rodríguez (Ciutat de Mèxic) el 25 d'octubre del 1964.

## Resultats

| Posició final | Número | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ retirada | Posició de sortida | Punts |
| 1 | 6 | Dan Gurney | Brabham - Climax | 65 | 2h 09' 50. 32 | 2 | 9 |
| 2 | 7 | John Surtees | Ferrari | 65 | + 1' 08.94 min. | 4 | 6 |
| 3 | 8 | Lorenzo Bandini | Ferrari | 65 | + 1' 09.63 min. | 3 | 4 |
| 4 | 2 | Mike Spence | Lotus - Climax | 65 | + 1' 21.86 min. | 5 | 3 |
| 5 | 1 | Jim Clark | Lotus - Climax | 64 | Motor | 1 | 2 |
| 6 | 18 | Pedro Rodríguez | Ferrari | 64 | + 1 Volta | 9 | 1 |
| 7 | 9 | Bruce McLaren | Cooper - Climax | 64 | + 1 Volta | 10 | |
| 8 | 4 | Richie Ginther | BRM | 64 | + 1 Volta | 11 | |
| 9 | 10 | Phil Hill | Cooper - Climax | 63 | Motor | 15 | |
| 10 | 17 | Moisés Solana | Lotus - Climax | 63 | + 2 Voltes | 14 | |
| 11 | 3 | Graham Hill | BRM | 63 | + 2 Voltes | 6 | |
| 12 | 11 | Innes Ireland | BRP - BRM | 61 | + 4 Voltes | 16 | |
| 13 | 23 | Hap Sharp | Brabham - BRM | 60 | + 5 Voltes | 19 | |
| 14 | 15 | Chris Amon | Lotus - BRM | 46 | Caixa canvi | 12 | |
| 15 | 5 | Jack Brabham | Brabham - Climax | 44 | Part elèctrica | 7 | |
| 16 | 14 | Mike Hailwood | Lotus - BRM | 12 | Escalfament | 17 | |
| 17 | 22 | Jo Siffert | Brabham - BRM | 11 | Bomba de gasolina | 13 | |
| 18 | 16 | Jo Bonnier | Brabham - Climax | 9 | Suspensions | 8 | |
| 19 | 12 | Trevor Taylor | BRP - BRM | 6 | Escalfament | 18 | |

## Altres

* Volta ràpida: Jim Clark 1' 58. 37
* Pole: Jim Clark 1' 57. 24

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-12. [Consulta: 17 juny 2010].
# Joana d'Arc (desambiguació)

«Joana d'Arc, Jeanne d'Arc o Joan of Arc» té aquests significats:
* Biografies:
** Joana d'Arc, mística i heroïna francesa, actualment patrona de França i santa de l'Església Catòlica
** Joan Van Ark, actriu estatunidenca
* Música: Jeanne d'Arc au bûcher, oratori de 1938 del compositor Arthur Honegger amb llibret de Paul Claudel
* Cinema:
** Jeanne d'Arc (pel·lícula), pel·lícula francesa de 1900 dirigida per Georges Méliès
** La Passion de Jeanne d'Arc, pel·lícula francesa de 1928 dirigida per Carl Theodor Dreyer
** Joan of Arc (pel·lícula), pel·lícula estatunidenca de 1948 dirigida per Victor Fleming
** Giovanna d'Arco al rogo, pel·lícula italiana de 1954 dirigida per Roberto Rossellini
** Procès de Jeanne d'Arc, pel·lícula francesa de 1962 dirigida per Robert Bresson
** Joana d'Arc (pel·lícula), pel·lícula francesa de 1999 dirigida per Luc Besson
** La donzella d'Orleans (pel·lícula), pel·lícula estatunidenca de televisió de 1957, dirigida per Otto Preminger
** Jeanne (pel·lícula), pel·lícula francesa de 2019 dirigida per Bruno Dumont
* Televisió: Joan of Arc (minisèrie), minisèrie estatunidenca de televisió de 1999 dirigida per Christian Duguay
* Videojoc: Jeanne d'Arc (videojoc), videojoc per a PlayStation Portable
* Esports: Association Sportive et Culturelle Jeanne d'Arc, club senegalès de futbol de la ciutat de Dakar
# Granota de punta de fletxa daurada

La granota de punta de fletxa daurada (Phyllobates terribilis) és una granota amb un dels verins més letals del món animal. El seu verí pot causar la mort a 20.000 ratolins de laboratori. El seu hàbitat són les selves humides a la costa del Carib de Colòmbia. Pot arribar a fer tan sols 5 cm; el seu color és groc or metàl·lic, en els dits dels peus té uns discos que l'ajuden a subjectar-se a les plantes.
N'hi ha dues variacions de color de la qual se separa una subespècie: Phyllobates terribilis i Phyllobates terribilis mint. P. terribilis de vegades es confon amb l'espècie Dendrobates truncatus, que té la franja verda en les potes posteriors, cosa que no ocorre amb P. terribilis. Les seves preses són insectes com formigues, tèrmits i diminuts escarabats.
El seu verí (batratoxina) és un dels més potents del regne animal. Encara que hi ha altres animals que també tenen batratoxina, en aquesta granota la seva concentració és molt alta. Els indígenes utilitzen el verí d'aquesta perillosa granota per a caçar les seves preses impregnant les armes, com llances i fletxes.
Aquesta espècie es troba amenaçada d'extinció, ja que el seu únic hàbitat és la selva humida i aquesta s'està desforestant ràpidament; a més, són animals amb poca tolerància a la contaminació.

## Referències

* ↑ TERMCAT
* ↑ Savage, Jay M. The Amphibians and Reptiles of Costa Rica: A Herpetofauna between Two (en anglès). University of Chicago Press, 2002, p.170. ISBN 0226735370.

## Enllaços externs

* http://digitallibrary.amnh.org/dspace/bitstream/2246/1286/1/B161a02.pdf Arxivat 2008-10-14 a Wayback Machine..
* http://www.herpetologic.net/frogs/caresheets/terribilis.html Arxivat 2012-08-01 at Archive.is.
* http://www.wonderquest.com/ethanol-poisonest-animal-sleeping-fish.htm#beetle.