OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Paraoa

Paraoa, Tohora o Hariri és un atol de les Tuamotu, a la Polinèsia Francesa, inclòs a la comuna d'Hao. Està situat a 930 km al sud-est de Tahití i a 52 km a l'est de Manuhangi, l'illa més propera.

## Geografia

És un atol ovalat de 8,5 km de llarg i 5,5 km d'ample. Té una superfície terrestre de 4 km². La llacuna interior, de 14 km², és tancada sense cap pas a l'oceà, però amb nombrosos canals al sud-oest.
És deshabitat, sense cap infraestructura.

## Història

Va ser descobert, el 1767, per l'anglès Samuel Wallis que l'anomenà Gloucester.

## Referències

* ↑ «Atoll names». Arxivat de l'original el 2012-02-10. [Consulta: 8 març 2008].
* ↑ «Oceandots». Arxivat de l'original el December 23, 2010. [Consulta: 14 març 2009].
* ↑ «Population». Institut de la statistique de la Polynésie française. Arxivat de l'original el 11 April 2020. [Consulta: 15 octubre 2014].
* ↑ «Samuel Wallis (in German)». Arxivat de l'original el 2019-09-09. [Consulta: 8 març 2008].
# Víctor Rosselló Nadal

Víctor Rosselló Nadal (Reus, 1844 - 1914) va ser un escriptor i traductor català.
Emparentat amb el que després va ser alcalde de Reus Víctor Josep Rosselló, de molt jove va publicar articles a la premsa reusenca, sobretot al Diario de Reus, on es reflectia la seva ideologia conservadora. Va viatjar a Amèrica del Sud, i al tornar va publicar Del Perú á Europa: relación de un viaje el 1865, i als diaris locals uns "Párrafos y apuntes entresacados de una relación de viaje de Barcelona a Lima" el 1866. Quan va esclatar la Revolució de Setembre, va marxar cap a Barcelona amb la seva família, on es va dedicar a escriure i va treballar a diverses llibreries religioses, entre altres la dels hereus de Pau Riera, que li van imprimir algunes de les seves obres. Cap al 1883 va morir una de les seves filles i, afligit, va deixar d'escriure. Havia traduït diverses obres del francès i de l'anglès.

## Obres

* La Caída de Adan poema. Barcelona: Imprenta y librería Religiosa y Científica, 1873.
* Cantos líricos: La muerte del Redentor, Ruina de Jerusalén, Castigo y dispersión de los judíos. Barcelona: Imprenta de Verdaguer y Compañía, 1872.
* Cuadro de la vida de Napoleón I. Barcelona: Imp. de Federico Martí y Cantó, 1874.
* Del Perú á Europa: relación de un viaje. Barcelona: Imprenta del heredero de Pablo Riera, 1865. 363 p.
* El Expósito del Ródano: gran novela. Barcelona: Nueva Biblioteca Hispana Americana, 1872.
* Fortuny: apuntes biográficos. Barcelona: Imprenta y librería Religiosa y Científica del heredero de Pablo Riera, 1875.
* La Huérfana de Ribas. Barcelona. Imprenta de Manuel Miró y D. Marsá, 1871.
* El Solitario de la Cartuja. Madrid: Imprenta de la Regeneración, 1867.

## Traduccions

* Torné-Chavigny, Henri. Lo que será: profecías del gran profeta Nostradamus; traducido del francés por Víctor Rosselló. Barcelona: Imprenta y librería Religiosa y Científica del heredero de Pablo Riera, 1877.
* Wisseman, Nicholas Patrick. Fabiola o La iglesia de las catacumbas; traducida directamente de la última edición inglesa por Víctor Rosselló. Barcelona: Imp. de Manuel Miró y D. Marsá, 1870.

## Referències

* 1 2 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 572.
# Lluïsa Cura i Farriols

Lluïsa Cura i Farriols (Barcelona, 13 d'agost de 1871 - Barcelona, 28 de juny de 1916) va ser una mecenes barcelonina que va donar una important suma de diners per fomentar la creació d'escoles per a dones.

## Biografia

Va néixer al carrer Tamarit, 116 2n pis, filla de Joan Cura i Fargas, lampista, natural de Navarcles, i de Maria Farriols i Pascal, natural de Barcelona.
L'Ajuntament de Barcelona acordà acceptar el llegat el 18 de gener de 1917 i va acceptar la condició del testament, que era destinar les 192.981,39 pessetes resultants de la subhasta del patrimoni de la donant a la construcció d'un edifici escolar per a dones al barri on vivia Lluïsa Cura, el Raval de Barcelona. Finalment es considerà que la suma no era suficient per fer l'escola però es tirà endavant. Al solar que era propietat municipal, de l'antic convent de les Mínimes del carrer del Carme, s'hi va fer una escola per a nois que s'havia de dir Milà i Fontanals, i una per a noies amb el nom de Lluïsa Cura. Les obres s'adjudicaren el 1921 per 1.390.000 pessetes. Malgrat que els familiars de Cura van considerar que la interpretació del testament havia estat errònia, es va seguir aquest pla.
L'escola Lluïsa Cura va ser una institució dedicada a l'ensenyament d'oficis de la dona i després es convertí en un Institut d'Ensenyament Secundari especialitzat en Cicles Formatius de Grau Mitjà i Superior, de les famílies d'Administració, Comerç i Turisme (ECAT). L'escola ha estat situada primerament al grup escolar Milà i Fontanals, i des del 1973 al número 19 de la Ronda de Sant Antoni de Barcelona. El nou edifici, que es va licitar per 13,1 milions de pessetes, tenia capacitat per a 250 alumnes i obrí amb ensenyaments de perruqueria, estètica, química, auxiliars de laboratori i delineants. A partir dels anys 80, l'escola va ser capdavantera en innovació pedagògica.

## Referències

* 1 2 «Registre de naixements any 1871. Registre núm.3198. (pdf pàg.695)». arxiu Municipal Contemporani de Barcelona, 13-08-1871. [Consulta: 2 juliol 2024].
* ↑ «esquela de Don Juan Cura Fargas». La Vanguardia, 19-04-1907, pàg. 1.
* ↑ «Tercera subasta». La Vanguardia, 27-05-1917, p. 3.
* ↑ Gaziel «Los buenos barceloneses». La Vanguardia, 16-08-1922, p. 8.
* ↑ «Cuarenta y seis millones para nuevas escuelas». La Vanguardia, 26-04-1968, p. 20.
* ↑ «Homenaje a la memoria de Doña Luisa Cura». La Vanguardia, 28-11-1931, p. 8.
* ↑ «Aprobación de los proyectos de construcción de tres grupos escolares». La Vanguardia, 22-11-1968, p. 28.
* ↑ «Mañana el alcalde inaugurará dos escuelas». La Vanguardia, 03-06-1973, p. 25.
# Abíxevo

Abíxevo (en rus: Абышево) és un poble d'Udmúrtia, a Rússia, el 2008 tenia 28 habitants. Pertany al raion d'Alnaixi.

## Referències

* ↑ «Численность населения Алнашского района в разрезе населённых пунктов на 1 января 2008 года». Алнашский районный Совет депутатов. Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 20 febrer 2010].
# Xíxkino (Udmúrtia)

Xíxkino (en rus: Шишкино) és un poble d'Udmúrtia, a Rússia, el 2008 tenia 21 habitants. Pertany al raion d'Alnaixi.

## Referències

* ↑ «Численность населения Алнашского района в разрезе населённых пунктов на 1 января 2008 года». Алнашский районный Совет депутатов. Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 20 febrer 2010].
# Novi Uttxan

Novi Uttxan (en rus: Новый Утчан) és un poble d'Udmúrtia, a Rússia, el 2008 tenia 346 habitants. Pertany al raion d'Alnaixi.

## Referències

* ↑ «Численность населения Алнашского района в разрезе населённых пунктов на 1 января 2008 года». Алнашский районный Совет депутатов. Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 20 febrer 2010].
# AEM

AEM té els següents significats:
* SE AEM Lleida, club de futbol català
* Anuario de Estudios Medievales, revista d'història medieval
* Agència Europea de Medicaments o EMA (European Medicines Agency), agència de la Unió Europea
# ASM

ASM té els següents significats:
* Assemblea Sobiranista de Mallorca (ASM), organització sense ànim de lucre amb voluntat d'estendre el sobiranisme a Mallorca.
* Association sportive montferrandaise Clermont Auvergne, club de rugbi a 15 de Clermont Alvernia (Occitània, França).
* Màquina d'estats algorísmica (ASM), mètode per al disseny de màquina d'estats finits.
* Llenguatge d'assemblador, els fitxers en assemblador porten l'extensió .ASM.
# A la memòria dels membres de la Marina dels EUA

A la memòria dels membres de la Marina dels EUA és un monument situat al Portal de la Pau de Barcelona, obra de l'escultor barceloní Gabriel Alabert, dedicat als 49 marines i mariners de la Sisena Flota de la Marina dels Estats Units d'Amèrica, que van morir la nit del 17 de gener de 1977 en xocar la llanxa en la que tornaven als seus vaixells, el portaavions USS Guam i el vaixell amfibi USS Trenton, amb un vaixell mercant, l'Urlea. La llanxa, la LCM-6, anava sobrecarregada amb 130 homes i a una velocitat excessiva, en maniobrar per evitar la col·lisió va bolcar. Eren les 2:15 h. A les 3 h, els submarinistes del Cos de Bombers de Barcelona es llençaven a l'aigua. Van trobar homes sota la barca, en una bombolla d'aire, i van buidar una botella d'aire per que en tinguessin més. Van rescatar 5 homes vius. Al matí, ja amb llum solar, Bombers, el Centre de Recuperació i d'Investigacions Submarines (CRIS), la Marina de Guerra Espanyola i l'Americana van establir una base d'operacions a les portes de l'Estació Marítima. Durant 3 dies van estar rescatant cossos.
En el primer aniversari de l'accident, el consolat dels EUA a Barcelona va encarregar un monument a Gabriel Alabert. Es va col·locar prop d'on la llanxa va bolcar, però en el 20è aniversari es va traslladar al lloc actual, prop d'on van embarcar els marines. L'escultura està formada per un monòlit amb els noms dels marines morts gravats a la pedra, amb una placa amb la inscripció en anglès: 'En memòria dels membres de l’Armada americana i del cos de Marines, que servien al USS Guam i al USS Trenton i que van perdre la vida en aquest port el 17 de gener de 1977. I com a gratitud als funcionaris, ciutadans i equips de rescat de Barcelona per la seva col·laboració amb l’Armada nord-americana'. Incorpora l'emblema dels marines nord-americans, la US Navy Anchor (l'àncora de la Marina dels EUA). Sobre la pedra una escultura de ferro representa una àmfora rodejada d'ones.

## Referències

* 1 2 «Quaranta anys del pitjor accident al port de Barcelona». Vilaweb, 15-01-2017.
* ↑ «51 ànimes americanes al Port de Barcelona». Fahrenheit 451. Revista dels Bombers de Barcelona. Núm. 40, 7-2011, pàg. 26-27.
* ↑ «Memorial del Portal de la Pau». Port Vell.
# A touch of sin

A touch of sin és una pel·lícula de thriller xinesa del 2013 escrita i dirigida per Jia Zhangke i protagonitzada per Jiang Wu, Wang Baoqiang, Luo Lanshan i Zhao Tao. La pel·lícula consta de quatre històries ambientades en entorns geogràfics i socials diferents de la Xina contemporània, basades en esdeveniments i influïdes pel gènere wuxia i l'òpera xinesa. El títol en anglès fa referència a A touch of zen. Va ser nominada a la Palma d'Or al 66è Festival Internacional de Cinema de Canes en què Jia va guanyar el premi al millor guió. La pel·lícula va guanyar el premi Georges Delerue a la millor banda sonora/disseny de so al Film Fest de Gant el 2013.

## Argument

La pel·lícula consta de quatre històries que es representen cronològicament, cadascuna d'elles ambientada en un lloc diferent de la Xina i basada en esdeveniments i esdeveniments recents.

## Crítica

A touch of sin va ser ben rebuda a Canes on la crítica va qualificar els seus elements de gènere, incloses les escenes de violència gràfica, com una novetat estilística respecte de les obres anteriors de Jia, conegudes pel realisme seré i les imatges surrealistes de la Xina contemporània. Dennis Lim de Los Angeles Times va assenyalar que tot i que l'estil pot ser diferent, els temes dramàtics de la pel·lícula veuen de la crítica social del treball anterior de Jia. Manohla Dargis, de The New York Times, va elogiar la pel·lícula afirmant que «té la urgència d'un titular cridaner però escrit amb el lirisme visual, el pes emocional i la defensa dels drets individuals».
El 2013, A touch of sin va ser escollida per Cahiers du cinéma com una de les 10 millors pel·lícules de l'any. El 2017 va ser escollida per The New York Times com una de les 25 millors pel·lícules del segle xxi.

## Referències

* ↑ Sánchez, Sergi. «Un toque de violencia» (en espanyol europeu). Fotogramas, 13-05-2014. [Consulta: 21 gener 2025].
* ↑ «Días de cine: 'Un toque de violencia'» (en castellà). RTVE Play, 25-07-2014. [Consulta: 21 gener 2025].
* ↑ «2013 Official Selection». Cannes, 19-04-2013. [Consulta: 19 abril 2013].
* ↑ «Cannes Film Festival: Awards 2013». Cannes, 26-05-2013. [Consulta: 26 maig 2013].
* ↑ «Official Competition» (en anglès). Film Fest Gent. [Consulta: 9 juliol 2024].
* ↑ «"A Touch of Sin" in competition at 2013 Cannes Film Festival». Asianfilmblog, 20-04-2013. Arxivat de l'original el 10 June 2013. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ Dennis Lim «In 'Touch of Sin,' Jia Zhangke changes his style but not themes». LA Times, 25-05-2013.
* ↑ «'A Touch of Sin,' Four Tales From China by Jia Zhang-ke» (en anglès). The New York Times, 03-10-2013.
* ↑ «Top Ten 2013 | Cahiers du Cinéma» (en francès). www.cahiersducinema.com. [Consulta: 17 desembre 2017].
* ↑ Manohla Dargis. «The 25 Best Films of the 21st Century». The New York Times, 09-06-2017. [Consulta: 9 juny 2017].
# Union Sportive des Chaouia

La Union Sportive des Chaouia (US Chaouia) (àrab: الاتحاد الرياضي للشاوية, al-Ittiḥād ar-Riyāḍī li-x-Xāwiya, ‘Unió Esportiva dels Xàwiya’) és un club de futbol algerià de la ciutat d'Oum El Bouaghi.
El club va ser fundat el 1936 i els seus colors són el groc i el negre.
Evolució del nom:
* 1936-1976: US Canrobert
* 1976-1989: IRB Oum El Bouaghi
* 1989-avui: US Chaouia

## Palmarès

* Lliga algeriana de futbol:
** 1994
* Copa algeriana de futbol:
** 1994

## Referències

* ↑ Colors del club a rsssf
* ↑ «Algeria - List of Champions». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
* ↑ «Algeria - List of Cup Finals». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Benjamin Davis Wilson

Benjamin Davis Wilson (11 de desembre de 1811 – 11 de març de 1878) va ser un polític de Califòrnia. Era conegut pels amerindis californians com Don Benito a causa de la seva manera benevolent amb què tractava els assumptes dels amerindis. Wilson, va ser un tramper de pells i comerciant abans d'arribar a Califòrnia el 1841. Havia tingut la nacionalitat mexicana i després l'estatunidenca.
Wilson era originari de Tennessee. A Califòrnia va ser escollit Jutge de Pau i es va ocupar dels assumptes dels amerindis. També va estar comissionat per tractar amb l'hostil tribu ute. Delcseu segona matrimoni amb Margaret Hereford va tenir una filla anomenada Ruth que va ser la mare del General George S. Patton.
Wilson va esdevenir la primera persona no hispànica posseïdora del Rancho San Pascual, el qual comprenia les actuals poblacions de Pasadena (Califòrnia), Altadena, South Pasadena, Alhambra, San Marino i San Gabriel (Califòrnia). Wilson va ser elegit el segon batlle de Los Angeles una vegada que Califòrnia es va convertir en un estat dels Estats Units, i també va ser Senador de Califòrnia.
Mount Wilson, és una coneguda muntanya dedicada a Wilson. A Pasadena també existeix la Wilson Avenue en el seu honor.

## Notes

* ↑ Chronological Record of Los Angeles City Officials,1850-1938, compiled under direction of Municipal Reference Library, City Hall, Los Angeles (March 1938, reprinted 1966). "Prepared ... as a report on Project No. SA 3123-5703-6077-8121-9900 conducted under the auspices of the Works Progress Administration."

## Bibliografia

* Wilson, Benjamin D. (1852). Indians of Southern California in 1852, ed. John W. Caughey (San Marino: Huntington Library,1952).
* Kielbasa, John R. Historic Adobes of Los Angeles County. Pittsburg: Dorrance Publishing Co., 1998. ISBN 0-8059-4172-X. «Flores Adobe» .
* Read, Nat B. Don Benito Wilson: From Mountain Man to Mayor: Los Angeles 1841 - 1878. Angel City Press, 2008. ISBN 978-1-883318-83-3.
* Google Bookshelf, The Pattons
# Làkis Papastàthis

Làkis Papastàthis (grec: Λάκης Παπαστάθης Volos, 1943 - 8 de març de 2023) és un director de cinema grec.

## Filmografia

* 1981 : Ton kairo ton Ellinon
* 1987 : Theofilos (sobre la vida del pintor naïf Theófilos Khatzimikhaïl)
* 2001 : To monon tis zois tou taxeidion (sobre l'obra de Geórgios Viziïnós)

## Referències

* ↑ «Πέθανε ο γνωστός σκηνοθέτης, Λάκης Παπαστάθης». ProtoThema, 08-03-2023.

## Enllaços externs

* Web oficial
# Lola Iturbe

Dolores Iturbe Arizcuren (Barcelona, 1 d'agost de 1902 - Gijón, 5 de gener de 1990), també coneguda com a Lola, Kyralina i Libertad, va ser una destacada activista anarquista barcelonina durant la Segona República i maqui de la Resistència a l'ocupació nazi de França.
Era filla de Micaela Iturbe, mare soltera, d'origen navarrès. Treballà com a minyona, pantalonera des de nena i autodidacta. Membre de la Confederació Nacional del Treball (CNT), va ser una de la fundadores del moviment anarcofeminista Mujeres Libres, passant a ser d'administradora de la revista Mujeres Libres i en la qual publicà textos sota els pseudònims Libertad i Kyralinai. També contribuí a fundar el Comitè de Milícies Antifeixistes durant la Guerra Civil, escrivint a Tierra y Libertad les cròniques de guerra en el front d'Aragó. En acabar el conflicte es va exiliar a França amb el seu company, Juan Manuel Molina, Juanel. Junts van formar part de la Resistència francesa.
Durant els anys 1970 va col·laborar a la revista Mujeres Libres. En diversos moments de la vida col·laborà en diferents periòdics anarquistes, com ara Acción Social Obrera, España Libre, Espoir, Exilio, Faro, La Hora de Mañana, El Libertario, Polémica, Proa, Suplemento de Tierra y Libertad, etc.
A més dels seus articles a la premsa, és autora del llibre La mujer en la lucha social y en la Guerra Civil de España (1974 i 2004). El 1986 participà en la pel·lícula documental ...De toda la vida, de Lisa Berger i Carol Mazer, sobre l'organització Mujeres Libres, la participació d'aquestes dones en la Guerra Civil espanyola i la seva lluita com a dones anarquistes.
El març de 2023, va ser una de les personalitats homenatjades per l'Ajuntament de Barcelona en la campanya Ciutat de Dones.

## Referències

* ↑ Lola Iturbe, sindicalista libertaria, El País, 6 de gener de 1990, consultat el 2 de juny de 2011.
* ↑ Lola Iturbe Arxivat 2018-01-17 a Wayback Machine., a lamalatesta.net.
* 1 2 3 4 «Lola Iturbe». L'estel negre. [Consulta: 13 juny 2021].
* 1 2 Diccionari biogràfic de dones. «Dolores Iturbe Arizcuren». Diccionari Biogràfic de Dones. Xarxa Vives d'Universitats. [Consulta: 13 juny 2021].
* ↑ «...De toda la vida (1984)» (en castellà). Filmaffinity. [Consulta: 13 juny 2021].
* ↑ «Biografies». Ciutat de Dones. Ajuntament de Barcelona, 01-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-03-25. [Consulta: 19 abril 2023].

## Bibliografia complementària

* Lola Iturbe. Vida e ideal de una luchadora anarquista. Antonia Fontanillas y Sonya Torres. Virus Editorial, Colección Acracia, Barcelona 2006. ISBN 978-84-96044-69-2

## Vegeu també

* Viquiprojecte:Ciutat de dones
# Gadi Eizenkot

Gadi Eizenkot o Eisenkot (hebreu: גדי איזנקוט‎; Tiberíades, 19 de maig de 1960) és un general israelià que va ocupar el càrrec de Cap de l'Estat Major de les Forces de Defensa d'Israel des del 16 de febrer de 2015 fins al 15 de gener de 2019, quan va ser substituït per Aviv Kochavi. És el creador de la doctrina Dahiya, que avala l'ús de la "força desproporcionada" i la destrucció de la infraestructura civil a les zones d'on provenen els atacs contra Israel.

## Biografia

Gadi Eizenkot va néixer a Tiberíades, al nord d'Israel. És el segon de quatre fills de Meir i Esther Eizenkot, immigrants jueus marroquins provinents de la ciutat de Safi. La seva mare va néixer a Casablanca, i el seu pare va néixer a Marràqueix.
Es creu que el nom de la família era originalment Azenkot i va ser canviat per Eizenkot per un funcionari després que la seva família emigrés a Israel. Després de divorciar-se, el seu pare es va tornar a casar i va tenir quatre fills més.
Eizenkot va créixer a la ciutat portuària d'Eilat, al sud, i va estudiar a la Goldwater High School, on es va especialitzar en estudis marítims. Després de l'escola secundària, va ser reclutat per les Forces de Defensa d'Israel (FDI) i va servir a la Brigada Golani.
Es va llicenciar en Història per la Universitat de Tel-Aviv i més tard va completar un postgrau a la Universitat de Haifa en Ciències Polítiques.
El 12 d'octubre de 2023, va jurar com a ministre sense cartera després que el seu partit s'unís al govern per l'esclat de la guerra contra Hamàs.
Està casat i és pare de cinc fills. Resideix a Herzliya (2023).

## Refecrències

* ↑ «ANALYSIS IDF Plans to Use Disproportionate Force in Next War» (en anglès). Haaretz, 05-10-2008. [Consulta: 31 octubre 2023].
* ↑ «אם הרמטכ"ל הבא, גדי איזנקוט: "הייתי רוצה שיהיה רב; הוא צנוע"» (en hebreu). Kikar, 29-11-2014. [Consulta: 31 octubre 2023].
* ↑ «The Israeli Army Gets Its First Moroccan Chief-of-staff - So Why the Ashkenazi Name?» (en anlès). Haaretz, 02-12-2014. [Consulta: 31 octubre 2023].
* ↑ «New IDF Chief Eisenkot Of Moroccan Descent» (en anglès). Hamodia, 02-12-2014. Arxivat de l'original el 2021-11-27. [Consulta: 31 octubre 2023].
* ↑ «גאווה גדולה לאילת ולשבט אייזנקוט - Gran orgull per a Eilat i la família Eizenkot» (en hebreu). yomyom, 13-12-2012. [Consulta: 31 octubre 2023].
* ↑ «Knesset okays war cabinet; PM: Saturday ‘most horrible day for Jews since Holocaust’» (en anglès). The Times of Israel, 12-10-2023. [Consulta: 31 octubre 2023].
* ↑ «New IDF chief: Cool and calculated, will strike hard and fast - but only if he must» (en anglès). ynetnews.com, 29-11-2014. [Consulta: 31 octubre 2023].
# Agarens

Agarens és un gentilici el significat del qual ha anat evolucionant amb el pas dels segles. En la Bíblia hebrea i l'Antic Testament, correspon a un poble no israelita descendent d'Ismael, fill d'Abraham amb Agar, servidora egípcia de Sara. A finals de l'antiguitat tardana i principis de l'edat mitjana, els romans d'Orient l'empraren per referir-se als primers invasors àrabs de Mesopotàmia, el Llevant i Egipte. Posteriorment, el seu significat es feu extensiu a tots els pobles musulmans, incloent-hi els turcs, els kurds i els perses, mentre que el seu ús s'estengué arreu del món cristià, incloent-hi Catalunya, on existia en paral·lel amb denominacions com sarraïns o moros. Aquest gentilici encara es fa servir ocasionalment avui en dia en fonts que versen sobre el període medieval.

## Referències

* ↑ «agarè». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Vela, 2006, p. 54.
* ↑ Aurell, M. «Gesta comitum Barcinonensium». A: Història. Política, societat i cultura dels Països Catalans. Grup Enciclopèdia Catalana.

## Bibliografia

* Vela, C. «Abdalà és un nom català? La presència sarraïna a Catalunya a l'Edat Mitjana». Mot so razo, 5, 2006, pàg. 52-62.
# Cathaya

Cathaya és un gènere de coníferes de la família Pinaceae que conté en l'actualitat amb una sola espècie, Cathaya argyrophylla.
Cathaya és un membre de la subfamília Laricoideae, estretament relacionada amb els gèneres Pseudotsuga i Larix. Una segona espècie, C. nanchuanensis, ara es considera com el seu sinònim.

## Característiques

Les fules són aciculars de 2,5-5 cm de llarg, tenen els marges ciliats de joves i es disposen espiralment. Les pinyes fan 3-5 cm de llarg i les llavors són alades.

## Distribució

Cathaya està confinat a una zona limitada del sud de la Xina, a les províncies de Guangxi, Guizhou, Hunan i sud-est de Sichuan. Es troba a les muntanyes a altituds d'entre 950-1800 m en sòls calcaris.
S'han trobat fòssils d'aquest gènere a dipòsits de carbó d'Europa datats de 10 a 30 milions d'anys enrere.

## Referències

* Conifer Specialist Group (1998). Cathaya argyrophylla. Llista Vermella de la UICN, Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2006. Consultat el 6 maig 2006 (en anglès).
* Gymnosperm Database: Cathaya argyrophylla
* Flora of China: Cathaya argyrophylla