OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jay Chou

Jay Chou (xinès tradicional: 周杰伦 xinès simplificat, xinès simplificat: 周杰倫, pinyin: Zhōu Jiélún; Linkou, 18 de gener de 1979) és un músic, cantant, productor, actor i director taiwanès. El 1998, va ser descobert en un concurs de talents escolar, on va mostrar els seus dots per la interpretació i la composició.
El 2000, va llançar el seu primer àlbum titulat Jay, que combina estils musicals per produir cançons que fusionen R&B, rock, pop i gèneres, que abasten qüestions com la violència domèstica, la guerra, i la urbanització. Des de llavors, va llançar un àlbum per any, venent diversos milions d'exemplars amb cadascun. La seva música ha guanyat el reconeixement en tota Àsia, sobretot en països com la Xina, Japó, Malàisia, Indonèsia, Singapur, Vietnam, Taiwan, i en les comunitats xineses d'ultramar, ha guanyant més de 20 premis cada any. Ha venut més de 25 milions d'àlbums en tot el món. El 2007, va ser nomenat una de les 50 persones més influents a la Xina.

## Referències

* ↑ ; Hsiao, Scully «Pop star Jay Chou confirms marriage plan». , 22-12-2014 [Consulta: 28 desembre 2014]. Arxivat 27 de desembre 2014 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2014-12-27. [Consulta: 6 novembre 2022].
* ↑ «Chinese pop song souring ties: MAC - Taipei Times», 14-01-2022. [Consulta: 27 abril 2022].
* ↑ Santaella, Mayco A. Popular Music in East and Southeast Asia: Sonic (under)Currents and Currencies (en anglès). Sunway University Press, 2022-06-01. ISBN 978-967-5492-73-0.
* ↑ Tuan, Iris H.; Chang, Ivy I.-Chu. Transnational Performance, Identity and Mobility in Asia (en anglès). Springer, 2018-04-27. ISBN 978-981-10-7107-2.
# Nueva Tribuna

Nueva Tribuna és un diari digital d'informació general, fundat a Madrid l'1 de maig de 2008, el Dia Internacional del Treballador, que s'escriu en castellà.
Nueva Tribuna té com a directora a la periodista Isabel García Caballero, una de les fundadores del diari en 2008.
El diari aborda temàtiques com l'actualitat política, el feminisme, el republicanisme espanyol, el franquisme, la història del comunisme i l'anarquisme, la maçoneria, la història, el moviment obrer, l'esport històric, etc.
Nueva Tribuna manté un nexe amb el diari Públic, el qual comparteix els seus continguts. El seu reconeixement l'avalen els seus subscriptors i els seus milers de lectures diàries, així com la col·laboració establerta amb el diari Públic.
El contingut informatiu de Nueva Tribuna es publica sota una llicència lliure.
A inicis de 2023, Nueva Tribuna va complir 15 anys de vida, sent el mitjà de comunicació digital de més llarga trajectòria amb relació amb el diari Públic.

## Col·laboradors

Entre els col·laboradors de Nueva Tribuna, destaquen Isabel García Caballero, una de les seves fundadores i actual directora; Edmundo Fayanás; Juan Antonio Sacaluga, director del programa En Portada de RTVE; Marcià Sánchez Bayle, històric militant de l'Acció Comunista, formació política pròxima al comunisme de consells del teòric marxista Anton Pannekoek; Rafael Simancas, històric dirigent del PSOE; el politòleg i sociòleg Vicenç Navarro; el marxador i escriptor Gabe Abrahams; José Luis Martín Palacín, Sotssecretari d'Interior del Govern d'Espanya 1979-1991, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Nueva Tribuna» (en castellà). [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Diario Público» (en castellà). [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Rafael Simancas, Nueva Tribuna» (en castellà), 30-07-2023. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Vicenç Navarro, Nueva Tribuna» (en castellà), 30-07-2023. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «Gabe Abrahams, Nueva Tribuna» (en castellà), 30-07-2023. [Consulta: 30 juliol 2023].
* ↑ «José Luis Martín Palacín, Nueva Tribuna» (en castellà), 30-07-2023. [Consulta: 30 juliol 2023].

## Vegeu també

* Público

## Enllaços externs

* Nueva Tribuna
# Joachim Eilers

Joachim Eilers (Colònia, 13 de febrer de 1990) és un ciclista alemany especialista en pista. Guanyador de set medalles als Campionats del Món en pista, dues d'elles d'or també s'ha proclamat Campió d'Europa en diferents modalitats.

## Palmarès

* 2009
** Campió d'Alemanya en Quilòmetre contrarellotge
* 2010
** Campió d'Europa sub-23 en Keirin
** Campió d'Europa sub-23 en Velocitat per equips (amb Philipp Thiele i Tobias Wächter)
* 2011
** Campió d'Europa sub-23 en Velocitat per equips (amb Erik Balzer i Stefan Bötticher)
* 2012
** Campió d'Europa de Velocitat per equips (amb Tobias Wächter i Max Niederlag)
* 2014
** Campió d'Europa de Keirin
** Campió d'Europa de Velocitat per equips (amb Tobias Wächter i Robert Förstemann)
* 2016
** Campió del món en Keirin
** Campió del món en Quilòmetre contrarellotge
** Campió d'Alemanya en Quilòmetre contrarellotge

### Resultats a la Copa del Món

* 2011-2012
** 1r a Astanà, en Velocitat per equips
* 2013-2014
** 1r a Aguascalientes, en Velocitat per equips
* 2014-2015
** 1r a Guadalajara, en Keirin
** 1r a Londres, en Velocitat per equips
* 2015-2016
** 1r a la Classificació general i a les proves de Cali i Cambridge, en Keirin
** 1r a Cali i Cambridge, en Velocitat per equips
* 2017-2018
** 1r a Manchester, en Velocitat per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Andròmaca

Segons la mitologia grega, Andròmaca (en grec antic Άνδρομάχη) era la filla d'Eeció i va ser esposa d'Hèctor de Troia. El seu nom significa «batalla d'un home».
Va néixer a Tebes de Mísia, ciutat governada pel seu pare. Aquesta ciutat, abans de començar el novè any de la guerra de Troia, va ser saquejada per Aquil·les, que va matar el pare d'Andròmaca i els seus set germans.
De ben jove, fou promesa amb el príncep Hèctor, hereu del rei Príam de Troia, i es traslladà a la ciutat troiana, on nasqué el seu fill Astíanax. Durant la guerra de Troia, el seu espòs fou mort per Aquil·les i el seu fill assassinat pel fill d'Aquil·les, Neoptòlem, (segons algunes versions, Neoptòlem perdonà Astíanax. A la Tragèdia "Les Troianes" és Ulisses qui ordena matar Astianax. Neoptòlem obtingué Andròmaca com a botí de guerra i se la quedà com a esclava juntament amb el seu cunyat Helen. De les relacions d'Andròmaca i Neoptòlem, en nasqueren Molós, (rei de l'Epir i ascendent, segons Alexandre el Gran, d'Olímpia de l'Epir), Píel i Pèrgam. La fertilitat Andròmaca, que era només concubina, va despertar la gelosia de la reina, Hermíone, la qual va intentar matar els seus fills. Després que Neoptòlem morís a mans d'Orestes en un viatge a Delfos per consultar l'oracle, Andròmaca va aconseguir salvar la seva vida gràcies a la intervenció de Peleu, pare d'Aquil·les i avi de Neoptòlem. Quan el seu amo morí, Andròmaca aconseguí la llibertat i es casà amb Helen. Tingueren un fill anomenat Cestrinus. Segons L'Eneida de Virgili, s'instal·laren a Brutint (actual Albània), on acolliren uns dies Enees i la seva gent que viatjaven cap al Laci. Quan Helen va morir, sembla que Andròmaca va acompanyar el seu fill Pèrgam fins a Mísia, on aquest va fundar una ciutat que portà el seu nom, Pèrgam. El noi va edificar un temple en honor de la seva mare. La tradició explica que Andròmaca era una dona alta, bruna i de caràcter dominant.

## Referències

* ↑ Grimal, Pierre. Diccionari de mitologia grega i romana. Barcelona: Edicions de 1984, 2008, p. 33. ISBN 9788496061972.
Viccionari
# Vertova

Vertova ( bergamasco : Èrfa o Èrtoa ) és un comune (mupoi
# Białystok

Białystok (en polonès: Białystok; en belarús: (grafia llatina) Biełastok, (grafia ciríl·lica) Беласток, "Pendent blanc") és la principal ciutat i capital històrica del voivodat (regió) de Podlàquia, a Polònia, i deu el seu nom al riu que la travessa, el (Biala).
Amb una població d'uns 295.000 habitants, està situada al nord-est del país i a uns 60 km de la frontera amb Belarús, de la qual va ser considerada part durant molt temps. Gaudeix d'un clima continental amb hiverns frígids i amb poca humitat, i estius igualment secs i amb temperatures altes. Culturalment, està influenciada no només per la religió catòlica, que és la confessió majoritària, sinó també per l'Església Ortodoxa, que professa majoritàriament la minoria belarussa.
Seu d'empreses tèxtils, fou fundada en el segle xiv; des del XVII va pertànyer a la família Branicki. A l'època de la tercera divisió de Polònia, fou adjudicada a Prússia pel tractat de Tilsitt. Fou quasi íntegrament destruïda en la Segona Guerra Mundial. No es conserven monuments anteriors al segle xviii.

## Edificis importants

La plaça del Mercat, d'estructura triangular, acull el Dawny Ratusz (1745-1761), avui és la seu del Muzeum Podlaskie, dedicat a l'arqueologia, etnologia, arts aplicades, pintura polonesa i icones.
Al carrer Lipowa hi ha la Cerkiew Sw. Mikolaja (església ortodoxa de Sant Nicolau; 1843-1846); els frescos que revesteixen el seu interior són del 1910 i són còpia dels de la catedral de Kíev. A la mateixa plaça s'hi pot veure la Katedra Wniebowziecia (l'Assumpció), edifici de maó vermell realitzat en estil neogòtic (1900-1905). Al seu costat s'hi troba l'església parroquial, Kosciol Farny', de 1617-1621, amb portada renaixentista i ornamentació del barroc tardà.
El Palau Branickich situat a prop dels anteriors i a la vora del riu, és l'edifici més important de la ciutat. Entre els segles XV i XVI es construí en aquest mateix lloc un petit castell gòtic. A principis del segle xvii es portà a fi una primera remodelació d'estil barroc; a finals del segle Tylman von Gameren construí el cos central i projectà el bell jardí d'estil italià; entre 1728 i 1755 l'arquitecte Johann Sigismund Deibel afegí tres plantes al cos central i construí les dues elegants ales laterals. Tot el palau es cremà el 1944. En l'actualitat, l'anomenat Versalles de Podlaquia acull la seu de l'Acadèmia de Medicina i la Universitat de Białystok.
* Petita casa de Napoleó Bonaparte a Białystok, carreró Joan Pau II, el 62

## Província

Com a antiga província polonesa, restava unida a Rússia pel tractat de Tilsitt (1807), en el districte de Grodno. Està coberta de boscos immensos. Té una superfície de 2.904 km.² i la seva població uns 403.000 habitants.

## Esports

El Jagiellonia Białystok és un club de futbol polonès de la ciutat de Białystok

## Personatges il·lustres

Hi va néixer l'inventor de l'esperanto Leyvi Leyzer Zamengov (1859-1917), el descobridor de la vacuna contra la poliomielitis Albert Sabin (1906-1993) i la soprano Rosa Burschtein (1893-1963).

## Enllaços externs

* VisitBiałystok.com
# Pièrids

Els pièrids (Pieridae) són una família de lepidòpters de la superfamília Papilionoidea. Fins a l'any 2011 hi havia un total de 1.164 espècies descrites. La majoria són blanques, grogues o taronges, algunes amb taques negres. Espècies com la blanca de la col (Pieris brassicae) i la blanqueta de la col (Pieris rapae) poden constituir plagues per a cultius de cols i coliflors. Aquesta família inclou algunes de les espècies més comunes dels Països Catalans, com la blanqueta de la col (Pieris rapae) o la blanqueta perfumada (Pieris napi), les quals s'han adaptat a la vida entre terrenys cultivats i marges de camins.

## Taxonomia

La família Pieridae inclou quatre subfamílies:
* Subfamília Dismorphiinae Schatz, 1887
* Subfamília Pierinae Swainson, 1820
* Subfamília Coliadinae Swainson, 1821
* Subfamília Pseudopontiinae Reuter, 1896

## Filogènia

Les relacions filogenètiques entre pièrids i la resta de famílies de papilionoïdeus serien:
| Papilionoidea | Papilionidae Hedylidae Hesperiidae Pieridae Nymphalidae Riodinidae Lycaenidae |

## Vegeu també

* Llista de pièrids de la península Ibèrica i Balears

## Referències

* ↑ Van Nieukerken, Erik J.; et al. «Order Lepidoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang, Z.-Q. (Ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness». Zootaxa, 3148, 1, 23-12-2011, pàg. 212. DOI: 10.11646/zootaxa.3148.1.41. ISSN: 1175-5334.
* ↑ Espeland, Marianne; et al. «A Comprehensive and Dated Phylogenomic Analysis of Butterflies» (en anglès). Current Biology, 28, 5, 05-03-2018, pàg. 770–778.e5. DOI: 10.1016/j.cub.2018.01.061. ISSN: 0960-9822. PMID: 29456146.
* ↑ Kawahara, Akito Y.; et al. «Phylogenomics reveals the evolutionary timing and pattern of butterflies and moths» (en anglès). Proceedings of the National Academy of Sciences, 116, 45, 05-11-2019, pàg. 22657–22663. DOI: 10.1073/pnas.1907847116. ISSN: 0027-8424. PMC: PMC6842621. PMID: 31636187.
# Monticelli d'Ongina

Monticelli d'Onina ( Piacentino: Muntṡéi egl ) és un crsfdz
# Delosperma lehmannii

Delosperma lehmannii és una espècie de planta suculenta del gènere Delosperma, de la família Aizoaceae, originària de Sud-àfrica.

## Descripció

Planta perenne, que pot tenir una mort regressiva de les fulles a l'hivern. De fins a 25 cm d'alçada, les tiges tendeixen a estendre's horitzontalment, de forma rastrera; les fulles són de color verd grisós, amb tres cares amb la punta lleugerament arrodonida, oposades i unides per la base, d'uns 2 cm de llarg i 0,5 cm d'ample; les flors són grogues.

## Taxonomia

Delosperma lehmannii (Eckl. & Zeyh.) Schwantes in H.Jacobsen va ser descrita per Hermann Johannes Heinrich Jacobsen, i publicada al National Cactus and Succulent Journal 4: 58. 1949.

### Etimologia

* Delosperma: nom genèric provinent de les paraules gregues 'delos' = evident i 'sperma' = llavor.
* lehmannii: epítet atorgat en honor del botànic alemany Johan Georg Christian Lehmann.

### Sinonímia

* Mesembryanthemum lehmanni Eckl. & Zeyh.
* Corpuscularia lehmannii (Eckl. & Zeyh.) Schwantes

## Referències

* ↑ «Delosperma Lehmannii» (en castellà). Todoparatuhuerta.
* ↑ «Delosperma lehmannii Schwantes ex H. Jacobsen» (en anglès). Tropicos.org. Missouri Botanical Garden.
* ↑ «Encephalartos lehmannii Lehm.» (en anglès). EOL.
# Dolores Medio Estrada

Dolores Medio Estrada (Oviedo, 16 de desembre de 1911 - Oviedo, 1996) va ser una novel·lista asturiana en castellà. La seva obra més important és Nosotros los Rivero (1953), amb la qual va guanyar el Premi Nadal de novel·la. Generalment s'inclou en la Generació del 36.
Va estudiar magisteri, i va exercir com a mestra a Nava (Astúries) fins que el 1945 guanyà el Premi Concha Espina en un concurs organitzat pel setmanari Domingo, de tirada estatal. Això li va permetre traslladar-se a Madrid, on col·laboraria amb la revista, sota el pseudònim d'Amaranta, i es matricularia a l'Escola de Periodisme. Quan el 1952 va guanyar el Premi Nadal va poder-se dedicar exclusivament a la literatura.
El 1963 començà la seva trilogia Los que vamos a pie amb la novel·la Bibiana, en el qual es relaten els fets (autobiogràfics, com gran part de la seva obra) relatius a la manifestació en suport als miners que la va portar a presó, experiència que també va relatar a Celda común. Va obtenir també el Premi Sésamo amb Andrés.
És una de les màximes representants de la literatura social a Espanya, així com de l'estètica social realista, i va ser molt aclamada durant la dècada dels cinquanta, fins ben entrats els 60, moment en què la literatura social va perdre protagonisme.
El 2003 s'inaugurà a Oviedo l'escultura coneguda com a "Dolores Medio", un bust gegant de l'escriptora a la plaça que porta el seu nom.

## Obres seleccionades

* Nosotros los Rivero (1953)
* Funcionario público (1956)
* Diario de una maestra (1961)
* El señor García (1966)
* Farsa de verano (1973)
* Atrapados en la ratonera (1980)
* El fabuloso mundo de Juan sin Tierra (1981)
* El Urogallo (1982)

## Referències

* ↑ «Dolores Medio Estrada». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ de la Fuente, Inmaculada. «Dolores Medio-Tuya Estrada | Real Academia de la Historia». Real Academia de la Historia. [Consulta: 7 novembre 2021].
# Doryanthes palmeri

Doryanthes palmeri, també conegut com a lliri gegant, és una de les dues úniques espècies de plantes del gènere Doryanthes, de la família Doryanthaceae, ambdues són endèmiques de l'est d'Austràlia.
Creix en una roseta i les fulles poden arribar a uns 3 m de longitud. Les flors sorgeixen a la primavera en un tija que pot arribar als 5 m d'alçada. És una herba suculenta i les seves fulles creixen en forma d'espasa. El lliri gegant està catalogat com a vulnerable sota la Llei d'espècies amenaçades de Nova Gal·les del Sud (1995).
* Doryanthes palmeri (planta)
* Doryanthes palmeri (flors)

## Referències

* ↑ "Botanica. The Illustrated AZ of over 10000 garden plants and how to cultivate them", p. 312. Könemann, 2004. ISBN 3-8331-1253-0
* ↑ NSW National Parks
# Emma Calvé

Emma Calvé –Rosa Emma Calvet– va ser una cèlebre soprano francesa, de la Belle Époque, nascuda el 15 d'agost de 1858 a La Sala (en francès, Decazeville), Occitània, i morta el 6 de gener de 1942 a Millau.
Quan tenia tres mesos la família va emigrar a Espanya per treballar; als sis anys tornà a França amb la mare. Estudià en una escola de monges, on aprengué els primers rudiments musicals. Més endavant, a París, començà a estudiar cant amb Jules Puget.
Alumna de Mathilde Marchesi i de Manuel Vicente García va debutar a Brussel·les com a Margarita en el Faust de Gounod i va fer una gira per Itàlia actuant a La Scala de Milà, Roma i Florència, on va poder veure l'actriu tràgica Eleonora Duse, que la va influir en el seu histrionisme.
Va ser la primera soprano del Teatre Nacional de l'Opéra-Comique de París del 1884 fins al 1887 i va debutar als Estats Units, al Metropolitan Opera de Nova York, el 29 de novembre de 1893; hi cantà fins al 1904.
A París va crear el paper de Suzel a L'amico Fritz, de Pietro Mascagni, i després el de Santuzza, de Cavalleria Rusticana, d'aquest mateix autor.
El 1894, a Amèrica, va obtenir un gran triomf com a Carmen, i aquell mateix any, com a Mignon. Entre els seus rols més notables es troben Ofèlia, Pamina, la Comtessa Almaviva i Safo, però és especialment recordada com una de les grans encarnacions de la Carmen de Bizet. El 1925 es va retirar dels escenaris per dedicar-se a l'ensenyament.
Va escriure dues autobiografies: My Life (1922) i Sous tous els ciels, j'ai chanté (1940).

## Referències

* 1 2 3 4 «Emma Calvé» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 25 juny 2023].
* 1 2 «Emma Calvé» (en castellà). Rennes-le-Château, 30-01-2015. [Consulta: 25 juny 2023].
* ↑ «Emma Calvé (1858-1942)» (en anglès). New-York Historical Society. [Consulta: 25 juny 2023].

## Bibliografia

* Contrucci, Jean: Emma Calvé, la diva du siècle, Albin Michel 1989.
* Girard, Georges: Emma Calvé: étoile dans tous els cieux, cigale sous tous els ciels, Rodez: Cahiers rouergats, 1971.
* Girard, Georges: Emma Calvé, la cantatrice sous tous els ciels, Éditions Grands Causses.
* Prévost, M.: Dictionnaire de biographie française, t. 7, Letouzey, 1956.

## Enllaços externs

* Cantant l'Havanera de Carmen (Bizet), 1907
# Ferrer Saiol

Ferrer Saiol (o Ferrer Sayol) fou un membre de la Cancelleria Reial durant l'època del rei Pere III el Cerimoniós. Es casà amb la mare de Bernat Metge, Agnès, quan aquest encara era petit i gràcies al seu càrrec el feu entrar a treballar a la Cancelleria. Ferrer Saiol s'encarregà de la traducció de l'obra De re rustica, de Pal·ladi, en l'onada de traduccions que hi havia en la cort del Cerimoniós.

## Referències

* ↑ «Bernat Metge». Culturcat (Generalitat de Catalunya). Arxivat de l'original el 5 d’octubre 2013. [Consulta: 14 juny 2013].
* ↑ Cifuentes i Comamala, Lluís. La ciència en català a l'Edat Mitjana i el Renaixement. Barcelona: Edicions Universitat Barcelona, 2006, p. 60. ISBN 9788447531202.
* ↑ Sebastian Torres, Raimon «Ferrer Saiol, traductor de Pal·ladi». Tesi Doctoral. Universitat de Barcelona. Departament de Filologia Llatina, 17-06-2014, pàg. 529.
# Noceto

Noceto ( Parmigiano : Nozèi ) és un comune (munrttdhg
# Nictitèrids

Els nictitèrids (Nyctitheriidae) són una família de mamífers insectívors extints de l'ordre dels eulipotifles. Els representants d'aquesta família són coneguts des del Cretaci fins a l'Oligocè. Les restes fòssils dels nictitèrids consisteixen principalment en ossos de la mandíbula i dents.
El gènere més antic conegut és Leptacodon, del Cretaci de Portugal. El 2005 es descrigué el gènere Asionyctia, trobat en estrats del Paleocè superior de la Xina. Asionyctia és un dels pocs representants asiàtics dels nictitèrids.
La posició dels nictitèrids dins dels eulipotifles és dubtosa. Alguns científics es basen en els escassos fragments d'esquelets, com per exemple l'articulació del turmell per dir que els nictitèrids no pertanyen a aquest ordre. D'altra banda, hi ha científics que consideren els nictitèrids com els avantpassats de les musaranyes, talps o fins i tot els ratpenats.

## Classificació

La família comprèn els gèneres següents:
* Ceutholestes (?)
* Jarvenia (?)
* Limaconyssus (?)
* Plagioctenodon (?)
* Praolestes (?)
* Wyonycteris (?)
* Subfamília Asionyctiinae
** Asionyctia
** Bayanulanius
** Bumbanius
** Oedolius
** Voltaia
* Subfamília Nyctitheriinae
** Euronyctia
** Leptacodon
** Nyctitherium
** Pontifactor (?)
** Remiculus (?)
** Saturninia
** Scraeva (?)
** Tribu Amphidozotheriini
*** Amphidozotherium
*** Darbonetus
*** Paradoxonycteris
*** Plagioctenoides

## Enllaços externs

* Insectivore-like mammals of the Paleocene: Tiny teeth and their enigmatic owners (anglès)
# Mariel·la Finet i Herbera

Mariel·la Finet i Herbera (Perpinyà, Rosselló, 24 de març de 1962) és doctora en física energètica, professora de física-química a Perpinyà, professora de cant, escriptora i compositora de sardanes i flabiolaire.
Va estudiar de molt jove piano i sobretot cant líric amb Montserrat Comadira (Girona). S'especialitzà en el cant líric en els conservatoris de Grenoble i Perpinyà, en la tessitura de soprano. Va ser membre fundadora de la colla sardanista Lliure (1979) amb un altre compositor de sardanes, Roland Besson, i en fou capdansera durant anys. També es fundadora amb els seus fills del grup musical MALV.
Va estudiar instrumentació per a cobla de la mà del mestre Francesc Cassú al Conservatori Albéniz de Girona.
Ha escrit les sardanes: La força del destí (1986), L'àngel de foc (1988), Claror d'amor (1989), A terra no es mira (1990, dedicada a la colla sardanista Roure), Per tu David (1995), Aurora dels ulls daurats (2009, dedicada a la seva filla), Del cel a l'infern (2010), Crit de guerra (2011) Aurora o la llum d'un somni (2012), El petit vailet (2012), Claror de goges (2013) Cor estel·lat (2015), de trompeta, La trompetiola (2017), per a flabiol i trompeta, La Catedral del Maresme (2018), Llabanera i Gargamell (2019), Notes de granit (2019, dedicada a la Cobla La Principal del Llobregat pel seu 90è aniversari), Ruixim de mar (2019). El 2021 obtingué el segon premi al concurs Ceret-Banyoles amb la sardana Fill meu
Ha instrumentat per a cobla la sardana per a piano La salanquaise, de Camille Gili, i és autora d'una sardana revessa.
Ha versionat per a cobla dues nadales catalanes: El petit vailet i La pastora Caterina.

## Vida privada

Els seus fills, Lluc Vizentini i Finet (Ceret, 1990) i Aurora Vizentini i Finet (Perpinyà, 1997) són flabiolaire i compositor, i tenorista, flabiolaire i flautista, respectivament. I tots dos han compost diverses obres per a la cobla.
Mariel·la Finet és autora d'una novel·la en francès: Le fils du guerrier.

## Referències

* ↑ Analyse de réacteurs solide-gaz : modélisation et identification de cinétiques chimiques. Thèse d'État. Université de Perpignan 1988. Grenoble: Atelier national de reproduction des thèses, 1988.
* ↑ «Obres compostes per Finet i Herbera, Mariel·la». Portal Sardanista. Arxivat de l'original el 2020-01-03. [Consulta: gener 2020].
* ↑ «"Mariel·la Finet, Lluís Alcalà i Jaume Cristau guanyen el Premi Ceret-Banyoles", al Portal Sardanista», 13-12-2021. Arxivat de l'original el 2021-12-16. [Consulta: 16 desembre 2021].
* ↑ «Sardanes d'Aurora Vizentini».

## Enllaços externs

* Llista de sardanes a Sardanista.cat