OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Maria de Vallvidrera

Santa Maria de Vallvidrera és una església que es troba al barri de Vallvidrera (Barcelona), concretament a la carretera de l'Església, número 93. És una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local.

## Descripció

Església construïda a mitjan segle xvi de tradició gòtica. El temple està situat a Vallvidrera envoltat d'una zona boscosa del parc de Collserola. S'hi accedeix a través d'un pati on es conserva encara el cementiri parroquial encerclat per un mur de tancament de pedra.
L'església és d'una sola nau, d'absis poligonal amb un campanar de planta quadrada flanquejant el temple. La façana principal es troba sense massa ornamentació amb la pedra arrebossada: sobre la porta trobem una fornícula amb una creu i un petit rosetó amb un vitrall. L'interior és igualment auster, amb voltes de creueria a la part principal i voltes apuntades a l'espai lateral.

## Història

L'església està documentada des del 987, quan un tal Muç o Moció mor en tornar del captiveri que va patir amb la ràtzia d'Almansor al 985, deixa, entre altres legats, una vinya a "Sancta Maria qui est sita in Valle Vitraria", el testament es jurat a l'altar de Santa Maria en St. Joan de Valle Vitraria, l'església, probablement amb tres advocacions com era habitual, pertanyia llavors a Sant Cebrià d' Aquallonga (actual Valldoreix).
El temple actual es construí el 1540-87 pel mestre de cases i constructor occità, Lleonard Bosch (va viure a Vilafranca del Penedès i a Barcelona), essent, tot i les modificacions del segle xvii, una clara mostra de la pervivència de la tradició gòtica en l'arquitectura catalana de tot el segle xvi. És de nau única i absis poligonal.
El campanar de planta quadrada flanqueja el temple.
Tocant a l'església hi ha un mas que també està inventariat.

## Referències

* 1 2 3 «Santa Maria de Vallvidrera». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 12 desembre 2017].
* 1 2 «Santa Maria de Vallvidrera». Carta Arqueològica de Barcelona. Servei d'Arqueologia de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS).
* ↑ Calpena, Daria memòria de la prospecció superficial i estudi del impacte sobre el patrimoni cultural (arqueològic,paleontològic i arquitectònic) projecte de desdoblament del túnel de vallvidrera c-16 pk 1+980 al 5+400 barcelonès (barcelona) octubre de 2010 PDF

## Enllaços externs

* «Santa Maria de Vallvidrera». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
# Els Coppens-van de Rijt

Johanna Elisabeth "Els" Coppens-van de Rijt (Vlierden, 18 d'agost de 1943) és una pintora i escriptora neerlandesa.
Coppens-van de Rijt va néixer a Sint-Oedenrode, com una bessona en una família catòlica amb 11 fills. Va estudiar a l'Acadèmia de Disseny Eindhoven amb Kees Bol i Jan Gregoor i a l'Acadèmia d'Art de Maastricht. Aquí va conèixer al que seria el seu marit, l'escultor Joep Coppens.
Després de realitzats els seus estudis es va fer coneguda, en particular, com a pintora de retrats. No obstant això, va haver de deixar la pintura, a causa de patir la síndrome d'Ehlers-Danlos. Des de llavors, ha estat escrivint llibres, entre d'altres, de la seva creença cristiana.

## Obres escrites

* 1996 - The other reality
* 1997 - I stayed at the edge of the river
* 2002 - Frank letters of belief ISBN 90-806908-1-3
* 2008 - Martien Coppens, from village boy to city man

## Referències

* ↑ «Els Coppens-van de Rijt at Personalia» (en neeerlandès). synccp.nl. Arxivat de l'original el 2010-12-25. [Consulta: 15 abril 2016].
* ↑ Brabander, 2006, p. 39.

## Bibliografia

* Brabander, Leo. Geloven in Nederland (en neerlandès). Kampen: Believing in the Netherlands, 2006. ISBN 90-435-1303-2.
# Cal Ponet

Cal Ponet és una masia situada al municipi de Castellfollit de Riubregós, a la comarca catalana de l'Anoia.

## Referències

* ↑ «Castellfollit de Riubregós». Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya p. 256, 2017. [Consulta: 16 febrer 2025].
# Gran Premi de l'Argentina del 1960

Resultats del Gran Premi de l'Argentina de la temporada 1960 de Fórmula 1, disputat al circuit Oscar Alfredo Galvez de Buenos Aires, el 7 de febrer del 1960. La pole position fou per Stirling Moss (1' 36. 9), la volta ràpida per Stirling Moss (1' 38. 9 a la volta 37). Stirling Moss i Maurice Trintignant van ser sancionats i no van rebre cap punt per compartir el cotxe.

## Resultats

| Posició | Número | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Posició de sortida | Punts |
| 1 | 16 | Bruce McLaren | Cooper - Climax | 80 | 2h 17' 49. 5 | 13 | 8 |
| 2 | 24 | Cliff Allison | Ferrari | 80 | + 26.3 s | 7 | 6 |
| 3 | 38 | Maurice Trintignant Stirling Moss (*) | Cooper - Climax | 80 | + 36.9 s | 8 | 0 |
| 4 | 6 | Carlos Menditeguy | Cooper - Maserati | 80 | + 53.3 s | 12 | 3 |
| 5 | 30 | Wolfgang von Trips | Ferrari | 79 | + 1 Volta | 5 | 2 |
| 6 | 20 | Innes Ireland | Lotus - Climax | 79 | + 1 Volta | 2 | 1 |
| 7 | 40 | Jo Bonnier | BRM | 79 | + 1 Volta | 4 | |
| 8 | 26 | Phil Hill | Ferrari | 77 | + 3 Voltes | 6 | |
| 9 | 46 | Alberto Rodriguez Larreta | Lotus - Climax | 77 | + 3 Voltes | 15 | |
| 10 | 32 | Jose Froilan Gonzalez | Ferrari | 77 | + 3 Voltes | 11 | |
| 11 | 4 | Roberto Bonomi | Cooper - Maserati | 76 | + 4 Voltes | 17 | |
| 12 | 2 | Masten Gregory | Behra-Porsche - Porsche | 76 | + 4 Voltes | 16 | |
| 13 | 14 | Gino Munaron | Maserati | 72 | + 8 Voltes | 19 | |
| 14 | 10 | Nasif Estéfano | Maserati | 70 | + 10 Voltes | 20 | |
| Ret. | 34 | Harry Schell | Cooper - Climax | 63 | Bomba de gasolina | 9 | |
| Ret. | 18 | Jack Brabham | Cooper - Climax | 42 | Caixa canvi | 10 | |
| Ret. | 36 | Stirling Moss | Cooper - Climax | 40 | Suspensions | 1 | |
| Ret. | 42 | Graham Hill | BRM | 37 | Escalfament motor | 3 | |
| Ret. | 22 | Alan Stacey | Lotus - Climax | 24 | Problemes físics | 14 | |
| Ret. | 44 | Ettore Chimeri | Maserati | 23 | Problemes físics | 21 | |
| Ret. | 12 | Antoni Creus i Rubin de Celis | Maserati | 16 | Problemes físics | 22 | |
| Ret. | 8 | Giorgio Scarlatti | Maserati | 11 | Escalfament motor | 18 | |

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-22. [Consulta: 6 juny 2010].
# Emilia Corsi

Emilia Corsi (Lisboa, Portugal, 21 de gener de 1870 - Bolonya, Itàlia, 17 de setembre de 1928) fou una soprano italiana.

## Biografia

Emilia Corsi fou una soprano lírica lleugera amb una veu amb una "vocalitat evocadora pel color i l'esmalt". Va estudiar cant amb el seu pare, el tenor Achille Corsi (1840-1906). Era neboda del tenor Emilio Naudin.
Va triomfar al Teatre Comunal de Bolonya el 1886 en el rol de Micaela de l'òpera Carmen de Georges Bizet. En la primera part de la seva carrera es va imposar com a soprano lírica lleugera en les òperes Rigoletto de Verdi, El barber de Sevilla de Rossini i La sonnambula de Bellini. En la segona part de la seva carrera, amb un volum i un timbre vocal de més cos, va treballar principalment rols dramàtics, com ara els de les òperes Otello de Verdi, Manon Lescaut de Puccini, La Gioconda de Ponchielli i Cavalleria rusticana de Mascagni. Es va retirar dels escenaris el 1912, obrint després una escola de cant a Bolonya, a la qual va tenir com alumnes, entre d'altres, la soprano estoniana Ludmilla Hellat-Lemba i als tenors Angelo Minghetti i Ettore Cesa Bianchi.
Al Gran Teatre del Liceu va debutar la temporada 1887-1888, al llarg de la qual va intervenir en diverses òperes.
Va enregistrar diverses àries per a diversos segells discogràfics importants de la seva època, avui en dia remasteritzats en CD.

## Repertori

* Gaetano Donizetti
** Don Pasquale (Norina)
** Lucia di Lammermoor (Lucia)
* Gioachino Rossini
** El barber de Sevilla (Rosina)
* Domenico Cimarosa
** Il matrimonio segreto (Carolina)
* Giuseppe Verdi
** Rigoletto (Gilda)
** La traviata (Violetta Valéry)
** Il trovatore (Leonora)
** Otello (Desdemona)
** Ernani (Elvira)
* Vincenzo Bellini
** La sonnambula (Amina)
** I puritani (Elvira)
* Amilcare Ponchielli
** La Gioconda (Gioconda)
* Pietro Mascagni
** Cavalleria rusticana (Santuzza)
** L'amico Fritz (Suzel)
* Giacomo Puccini
** Manon Lescaut (Manon)
** La bohème (Mimì)
* Ruggero Leoncavallo
** Pagliacci (Nedda)
* Umberto Giordano
** Andrea Chénier (Maddalena)
* Arrigo Boito
** Mefistofele (Margherita)
* Arturo Buzzi-Peccia
** La forza d'amore (Giuliana)
* Richard Wagner
** Der fliegende Holländer (Mary)
** Die Walküre (Siglinda)
* Jules Massenet
** Werther (Sofia)
** Manon (Manon)
* Daniel Auber
** Fra Diavolo (Zerlina)
* Ambroise Thomas
** Mignon (Filina)
* Georges Bizet
** Les Pêcheurs de perles (Leila)
* Giacomo Meyerbeer
** Les Huguenots (Margherita)
* Piotr Ilitx Txaikovski
** La dama de piques (Lisa)

## Referències

* ↑ Bottero, Amelia. M. Pacini Fazzi. Le donne di Puccini, 1984, p. 57.
* ↑ http://entsyklopeedia.ee/artikkel/hellat-lemba_ludmilla3

## Bibliografia

* Corsi (Soprano) (Lisboa, Portugal 1870 – Bolonya, Itàlia 1928) a Forgotten Opera Singers.
* Patricia Adkins Chiti, Almanacco delle virtuose, primedonne, compositrici e musiciste d'Italia dall'A.D.177 ai nostri giorni, Istituto Geografico De Agostini, Novara, 1991.
* Evaristo Pagani, Raccolta biografie Cantanti lirici italiani, Albino, 2009.
# Gran Premi dels Països Baixos del 1964

Resultats del Gran Premi dels Països Baixos de Fórmula 1 de la temporada 1964, disputat al Circuit de Zandvoort, el 24 de maig del 1964.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 18 | Jim Clark | Lotus - Climax | 80 | 2h 07' 35. 4 | 2 | 9 |
| 2 | 2 | John Surtees | Ferrari | 80 | + 53.6 s | 4 | 6 |
| 3 | 20 | Peter Arundell | Lotus - Climax | 79 | + 1 Volta | 6 | 4 |
| 4 | 6 | Graham Hill | BRM | 79 | + 1 Volta | 3 | 3 |
| 5 | 10 | Chris Amon | Lotus - BRM | 79 | + 1 Volta | 13 | 2 |
| 6 | 34 | Bob Anderson | Brabham - Climax | 78 | + 2 Voltes | 11 | 1 |
| 7 | 24 | Bruce McLaren | Cooper - Climax | 78 | + 2 Voltes | 5 | |
| 8 | 22 | Phil Hill | Cooper - Climax | 76 | + 4 Voltes | 9 | |
| 9 | 26 | Jo Bonnier | Brabham - BRM | 76 | + 4 Voltes | 12 | |
| 10 | 32 | Giancarlo Baghetti | BRM | 74 | + 6 Voltes | 16 | |
| 11 | 8 | Richie Ginther | BRM | 64 | + 16 Voltes | 8 | |
| 12 | 12 | Mike Hailwood | Lotus - BRM | 57 | Diferencial | 14 | |
| 13 | 36 | Jo Siffert | Brabham - BRM | 55 | + 25 Voltes | 18 | |
| Ret | 14 | Jack Brabham | Brabham - Climax | 44 | Encesa | 7 | |
| Ret | 16 | Dan Gurney | Brabham - Climax | 23 | Retirada | 1 | |
| Ret | 4 | Lorenzo Bandini | Ferrari | 20 | Encesa | 10 | |
| Ret | 28 | Carel Godin de Beaufort | Porsche | 8 | Motor | 17 | |
| NVS | 30 | Tony Maggs | BRM | 0 | Accident en els entrenaments | 15 | |

## Altres

* Pole: Dan Gurney 1' 31. 2
* Volta ràpida: Jim Clark 1' 32. 8 (a la volta 6)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-12. [Consulta: 16 juny 2010].
# Fernando Rodríguez Lafuente

Fernando Rodríguez Lafuente (Madrid,1955) va ser sotsdirector del diari ABC i és el director d'ABC Cultural a 2013, professor i crític literari i cinematogràfic. Com articulista ha sigut col·labodor habitual de Ínsula, Revista de Occidente, Nueva Revista, Cuadernos Hispanoamericanos, El Europeo, El Paseante, Revista de Literatura i La Página, entre d'altres revistes i publicacions de tipus cultural i filosòfic.

## Obra Publicada

* La apoteosis de lo neutro, amb Ignacio Sánchez-Cámara. Madrid, 1996. Fundación para el Análisis y los Estudios Sociales. Papeles de la Fundación, nº36. ISBN 84-896-3314-2.
* El Universo de Alfred Hitchcock. VV.AA. Madrid, 2006. Notorious Ediciones, coord. Guillermo Balmori. ISBN 978-84-934701-4-2.
* El universo de Clint Eastwood. VV.AA. Madrid, 2009. Notorious Ediciones, coord. Guillermo Balmori. ISBN 978-84-93714-8-40 ¡
Ha publicat igualment diverses edicions i monografies sobre autors hispanoamericans, com les dedicades a Jorge Luis Borges, José Ortega y Gasset, Ramón Gómez de la Serna, Macedoni Fernández, Raúl Zurita, Octavio Paz, i a Alfredo Bryce Echenique.

## Premis i Guardons

* Premi Bibliodiversidad 2007, atorgat per la Comissió d'Editors Independents, gremi en el qual estan representades més de 40 editorials independents: Siruela, Castalia, Trotta, Huerga i Fierro, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «ABC (Madrid) - 18/05/1996, p. 71 - ABC.es Hemeroteca» (en castellà). [Consulta: 20 octubre 2017].
# Epònim

Un epònim és un terme, nom comú o indret, que prové (coincideix o és un derivat) d'un nom propi. Per exemple, es pot dir que una empresa és «quixotesca» perquè recorda l'idealisme de Don Quixot; o que una persona pateix alzhèimer, i aquesta paraula és el cognom del seu descobridor (Alzheimer). Els epònims poden pertànyer a qualsevol categoria gramatical i són molt freqüents en ciència, on els investigadors o els seus admiradors donen el nom a allò que hi han aportat, tot i que no sempre les atribucions són autèntiques. També eren comuns en èpoques històriques, ja que, per exemple, a l'antiga Roma els anys portaven els noms dels seus cònsols a més de la data. L'eponímia es pot considerar lingüísticament un cas especial de metonímia.

## Alguns exemples d'epònims

* Nou d'Adam: del personatge bíblic Adam
* Atles (conjunt de mapes): del déu grec homònim
* Baquelita: de la substància plàstica descoberta per Leo Baekeland
* Boicot: del que va patir Charles Boycott
* Canyardo: xut fort com els de Marià Cañardo i Lacasta
* Ciríl·lic: per sant Ciril
* Ebola: del riu del mateix nom.
* Plantes fúcsia (d'on deriva el color): per Leonhart Fuchs
* Bosó de Higgs: teoritzat l'any 1964, entre d'altres, per Peter Higgs
* linxar: de Charles Lynch (1736-1796), granger de Virgínia, autor de la Lynch's law 'llei de Lynch', que permetia tribunals privats que feien judicis i execucions sumàries
* Marcolfa: pel nom de la muller de Bertoldo, en el recull de narracions populars italianes antigues titulat Bertòldo, Bertoldino e Cacasénno
* Còctel molotov: per Viatxeslav Mólotov, polític soviètic
* Narcís (gènere), gènere de plantes bulboses, Narcisista: pel mite de Narcís
* El Peloponès: per l'heroi grec Pèlops, mític conqueridor de la part meridional de Grècia
* Quinqué: per Antoine Quinquet (1745-1803), farmacèutic francès que perfeccionà aquest llum
* Zepelí: per Ferdinand von Zeppelin, inventor d'aquesta aeronau

## Bibliografia

* Baños, Josep-E. «Epònims: els noms propis de la ciència». Rodamots, 15-11-2003. [Consulta: juny 2019].
* Whonamedit? és un diccionari en anglès d'epònims mèdics i les persones associades amb la seva identificació.

## Referències

* ↑ «alzhèimer». Diccionari normatiu valencià, 20-11-2018.
* ↑ «Canyardo». RodaMots.cat. [Consulta: 26 febrer 2016].
* ↑ «Marcolfa». GEC. [Consulta: 19 juny 2015].
* ↑ «Zepelí». RodaMots.cat. [Consulta: 26 febrer 2016].
Viccionari
# Bales K

Les Bales K es una munició de 7,92 x 57 mm (8×57mm IS), d'alta penetració, amb la capacitat de ser disparada des d'un fusell Mauser estàndard. Va ser utilitzada per la infanteria alemanya durant la primera guerra mundial contra els tancs anglesos Mk 1 (Tanc Mark) i en el Panzer I, per les seves metralladores MG 13 de 7,92 mm. Una estimació d'aquesta munició es que penetrava una de cada tres vegades en un blindatge d'entre 12 i 13 mm a una distància d'uns 100 m.
Les bales K van ser utilitzades per primera vegada en la batalla de Messines, en juny de 1917, que també va ser la primera vegada que es va utilitzar el tanc Mark IV per part de les tropes angleses, que era més resistent I tenia més blindatge.

## Variants

Els alemanys van fer diverses variants de les bales K Durant la Primera Guerra Mundial I la Segona Guerra Mundial, entre les quals hi han:
| Designation | Full Name | Description |
| S.m.K. | Spitzgeschoss mit Kern | Munició estàndard d'alta penetració de nucli de metall. Tenia una vora vermella al voltant de la base d'imprimació. |
| S.m.K.H. | Spitzgeschoss mit Kern, Hart | Reemplaçava el nucli de metall per un de tungstè. Tenia una vora vermella, però des de 1939, només tenia vermella la punta de la bala. |
| S.m.K. L'spur | Spitzgeschoss mit Kern, Leuchtspur | Té un nucli més petit i, a més, incloïa una composició de munició traçadora. A lo millor incloïa una designació de la bala pel color, anomenada gelb, en alemany "groc". Tenia una vora vermella al voltant de la base i de la punta de la bala. |
| S.m.K. Ub.m.Zerl. | Spitzgeschoss mit Kern Übungsmunition mit Zerleger | Una variant molt estranya que explotava al cap d'un cert temps. |
Durant el període d'entre guerres, Polònia va fer unes copies de les bales S.m.K, anomenades com a bales P (Przeciwpancerny) I també les seves pròpies bales perforadores traçadores, amb la denominació de PS (Przeciwpancerny Smugowy).

## Referències

* ↑ Fletcher, D British Mark IV tank Osprey Publishing p14
* 1 2 3 «K98k Mauser Page». Arxivat de l'original el 2008-01-03. [Consulta: 13 gener 2017].
* 1 2 3 Dąbrowski, Jarosław. Amunicja małokalibrowa kampanii wrześniowej in: "Strzał" 10/2010, pp. 18-24 (in Polish)

## Vegeu també

* Mg 18
* Mauser 1918 T-Gewehr
# Gran Premi de l'Argentina del 1981

Resum dels resultats del Gran Premi de l'Argentina de Fórmula 1 de la temporada 1981, disputat al circuit Oscar Alfredo Galvez de Buenos Aires, el 12 d'abril del 1981.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 5 | Nelson Piquet | Brabham - Ford | 53 | 1h 34' 33. 2 | 1 | 9 |
| 2 | 2 | Carlos Reutemann | Williams - Ford | 53 | + 26.61 s | 4 | 6 |
| 3 | 15 | Alain Prost | Renault | 53 | + 49.98 s | 2 | 4 |
| 4 | 1 | Alan Jones | Williams - Ford | 53 | + 1' 07.88 min. | 3 | 3 |
| 5 | 16 | René Arnoux | Renault | 53 | + 1' 31.85 min. | 5 | 2 |
| 6 | 11 | Elio de Angelis | Lotus - Ford | 52 | + 1 Volta | 10 | 1 |
| 7 | 29 | Riccardo Patrese | Arrows - Ford | 52 | + 1 Volta | 9 | |
| 8 | 22 | Mario Andretti | Alfa Romeo | 52 | + 1 Volta | 17 | |
| 9 | 30 | Siegfried Stohr | Arrows - Ford | 52 | + 1 Volta | 19 | |
| 10 | 23 | Bruno Giacomelli | Alfa Romeo | 51 | Sense combustible | 22 | |
| 11 | 8 | Andrea de Cesaris | McLaren - Ford | 51 | + 2 Voltes | 18 | |
| 12 | 9 | Jan Lammers | ATS - Ford | 51 | + 2 Voltes | 23 | |
| 13 | 4 | Ricardo Zunino | Tyrrell - Ford | 51 | + 2 Voltes | 24 | |
| Ret | 27 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 40 | Transmissió | 7 | |
| Ret | 33 | Patrick Tambay | Theodore - Ford | 36 | Pèrdua d'oli | 14 | |
| Ret | 7 | John Watson | McLaren - Ford | 36 | Transmissió | 11 | |
| Ret | 6 | Hector Rebaque | Brabham - Ford | 32 | Part elèctrica | 6 | |
| Ret | 21 | Chico Serra | Fittipaldi - Ford | 28 | Caixa canvi | 20 | |
| Ret | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 19 | Direcció | 21 | |
| Ret | 14 | Marc Surer | Ensign - Ford | 14 | Motor | 16 | |
| Ret | 20 | Keke Rosberg | Fittipaldi - Ford | 4 | Alim. combustible | 8 | |
| Ret | 12 | Nigel Mansell | Lotus - Ford | 3 | Motor | 15 | |
| Ret | 28 | Didier Pironi | Ferrari | 3 | Motor | 12 | |
| Ret | 3 | Eddie Cheever | Tyrrell - Ford | 1 | Embragatge | 13 | |
| NVC | 31 | Miguel Angel Guerra | Osella - Ford | | | | |
| NVC | 32 | Beppe Gabbiani | Osella - Ford | | | | |
| NVC | 17 | Derek Daly | March - Ford | | | | |
| NVC | 25 | Jean Pierre Jabouille | Ligier - Matra | | | | |
| NVC | 18 | Eliseo Salazar | March - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Nelson Piquet 1' 42. 665
* Volta ràpida: Nelson Piquet 1' 45. 287 (a la volta 6)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2013-10-14. [Consulta: 17 abril 2010].
# Gran Premi dels Països Baixos del 1969

Resultats del Gran Premi dels Països Baixos de Fórmula 1 de la temporada 1969, disputat al circuit de Zandvoort, el 21 de juny del 1969.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 4 | Jackie Stewart | Matra - Ford | 90 | 2h 06' 42. 08 | 2 | 9 |
| 2 | 10 | Jo Siffert | Lotus - Ford | 90 | + 24.52 s | 10 | 6 |
| 3 | 8 | Chris Amon | Ferrari | 90 | + 30.51 s | 4 | 4 |
| 4 | 7 | Denny Hulme | McLaren - Ford | 90 | + 37.16 s | 7 | 3 |
| 5 | 12 | Jacky Ickx | Brabham - Ford | 90 | + 37.67 s | 5 | 2 |
| 6 | 11 | Jack Brabham | Brabham - Ford | 90 | + 1' 10.81 min. | 8 | 1 |
| 7 | 2 | Graham Hill | Lotus - Ford | 88 | + 2 Voltes | 3 | |
| 8 | 5 | Jean Pierre Beltoise | Matra - Ford | 87 | + 3 Voltes | 11 | |
| 9 | 14 | John Surtees | BRM | 87 | + 3 Voltes | 12 | |
| 10 | 18 | Vic Elford | McLaren - Ford | 84 | + 6 Voltes | 15 | |
| Ret | 17 | Silvio Moser | Brabham - Ford | 54 | Encesa | 14 | |
| Ret | 6 | Bruce McLaren | McLaren - Ford | 24 | Suspensions | 6 | |
| Ret | 2 | Jochen Rindt | Lotus - Ford | 16 | Paliers | 1 | |
| Ret | 16 | Piers Courage | Brabham - Ford | 12 | Embragatge | 9 | |
| Ret | 15 | Jackie Oliver | BRM | 9 | Caixa canvi | 13 | |

## Altres

* Pole: Jochen Rindt 1' 20. 85
* Volta ràpida: Jackie Stewart 1' 22. 94 (a la volta 5)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2015-01-09. [Consulta: 18 març 2010].
# Braç de La Louvière

El Braç de La Louvière (en francès Branche de La Louvière) és un curt canal de Bèlgica de 600 m de Classe IV que connecta el polígon industrial de La Louvière amb el canal del Centre.
Aquest braç té un paper important al Port autònom del Centre i del Ovest (PACO) i fa part del port trimodal (ferrovial, carretera, canal) anomenat Garocentre. L'SDER (Esquema de desenvolupament de l'espai regional) de 1999 preveia de construir les instal·lacions portuàries, de preparar els terrenys industrials i de millorar les connexions multimodals.
El 2006 la majoria de les obres s'ha acabat, només manca la connexió ferroviària, però l'obra hauria de començar el 2008. El port accepta embarcacions fins a 1350 tones. El port serveix, entre d'altres, l'empresa siderúrgica Duferco. El terminal de contenidors amb una nova grua portacontenidors, va ser inaugurat el 7 d'octubre de 2011 (2011-10-07). Té una capacitat de 15.000 unitats per any.
Dimensions maximals de les embarcacions :
| longitud | amplada | calat | alçària llibre |
| 85 m | 11,50 m | 2,50 | 11,14 m |

## Enllaços externs

* «Web del Port autònom del Centre i de l'Ovest».
* «Foto de la nova grua per contenidors».

## Referències

* ↑ «Esquema de desenvolupament de l'espai regional» (en francès).
* ↑ Bellefontaine, Michel «Le terminal … est terminé (L'obra del canal s'ha acabat)». Une brique dans le Centre, 07-10-2010.
* ↑ Rizza, Ettore «Des perspectives immenses: La Louvière La plateforme multimodale, une réalité en 2011». Le Soir, 16-01-2010, pàg. 22.
* ↑ «Branche de La Louvière - Règle de Naviagtion - dimensions des bateaux et convois» (pdf) (en francès). Namur: Direction générale opérationnelle de la Mobilité et des Voies hydrauliques, 11-02-2009.