OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hiperventilats

Es coneix com hiperventilats a aquelles persones que viuen en un estat continu d'ansietat. Es tracta d'un concepte que fa referència a la hiperventilació mèdica, i a Catalunya esdevingué d'ús comú arran del Procés Independentista, per tal de designar a aquelles persones que vivien en estat d'ansietat permanent.
Hom data l'origen del terme en els passadissos del Palau de la Generalitat durant la dècada del 2010, i l'Institut d'Estudis Catalans el va reconèixer com a neologisme.
D'hiperventilats n'hi hagué tant entre els independentistes com entre els unionistes, però generalment es considera que formen part d'un sector de l'independentisme més radical, enfrontat amb un sector més possibilista a qui acusarien de traïdors.

## Referències

* 1 2 3 Partal, Vicent. «Els hiperventilats canvien de bàndol». Vilaweb, 06-03-2017. [Consulta: 22 maig 2021].
* ↑ «L'embat i altres miratges». La Vanguardia, 05-04-2021. [Consulta: 22 maig 2021].
* ↑ Sáez, Albert. «¿Junqueras és un hiperventilat?». El Periódico, 08-09-2013. [Consulta: 22 maig 2021].
* ↑ «Llengua - Institut d'Estudis Catalans». [Consulta: 22 maig 2021].
* ↑ Baquero, Camilo S. «La línia dura de l’independentisme s'imposa al sector més possibilista». El País, 17-02-2019. [Consulta: 22 maig 2021]. «Els sectors més hiperventilats de l’independentisme veuen qualsevol intent d’acostament com una traïció.»
* ↑ «La gran batalla de l’independentisme: hiperventilats contra traïdors». El Crític, 18-06-2018. [Consulta: 22 maig 2021].
# Huapango (pel·lícula)

Huapango és una pel·lícula mexicana del 2004, del gènere drama, basada en l'obra Otel·lo, de William Shakespeare, i protagonitzada per Alejandro Tommasi, Manuel Landeta i Lisset. Està ambientada a la regió Huasteca i pretén reivindicar les tradicions culturals mexicanes. Fou estrenada al Festival Internacional de Cinema de Morelia.

## Sinopsi

Otilio, l'home més ric de la HuastecaTamaulipeca, s'enamora profundament de Julia, una jove alegre i senzilla. Julia pertany al grup de ball d'aquesta regió. Ella és la millor ballarina del grup de ”Huapango”. La seva parella de ball és Santiago, un home fort que l'estima en secret. Molt aviat es realitzarà el Festival Nacional del Huapango que ens permetrà descobrir un lloc de Mèxic on es viu, s'estima i es balla amb passió, però quan el dubte apareix es deslligarà una irremeiable revenja passional que es basa en els dubtes que generen la gelosia. Amb gelosia veus el que no és.

## Repartiment

* Alejandro Tommasi - Otilio
* Manuel Landeta - Santiago
* Lisset - Julia
* María Elena Velasco - Mestra de ball
* Goretti Lipkies - Margarita
* Alfredo Castillo - Felipe
* Alicia Sandoval - Belén

## Premis

* Diosas de Plata: Millor pel·lícula, millor director (Iván Lipkies), millor actuació masculina (Alejandro Tommasi), millor co-actuació masculina (Manuel Landeta) i revelació femenina (Lisset).
* XLVII edició dels Premis Ariel: Millor guió adaptat per Iván Lipkies, Ivette Lipkies i María Elena Velasco (basat en Otel·lo de William Shakespeare)

## Referències

* ↑ Pese a la invasión cultural, el público aun se identifica con nuestras tradiciones: Iván Lipkies, La Jornada, 15 d'octubre de 2004
* ↑ Iván Lipkies presenta en el FICM su película Huapango, Clara Sánchez. 10 de juny de 2004
* ↑ Mark Thornton Burnet «Shakespeare and Contemporary Latin American Cinema». Shakespeare Quarterly. Johns Hopkins University Press, 62, 3, 2011, pàg. 396-419. DOI: 10.1353/shq.2011.0055.
* ↑ Pecime da 5 Diosas de Plata a Huapango Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., Crónica, 16 de març de 2005
* ↑ ‘Temporada de patos' arrasa en la entrega de los premios Ariel de la Academia Mexicana de Cine, cineytele.com, 31 de març de 2005

## Enllaços externs

* Huapango a YouTube
* Huapango, pel·lícula sencer a facebook
# Ibrahim Labyad

Ibrahim Labyad (àrab: إبراهيم الأبيض, Ibrāhīm al-Abyaḍ) és una pel·lícula d'acció dramàtica egípcia de 2009 dirigida per Marwan Hamed.

## Argument

Ibrahim i Horeya són dos nens que viuen a un dels barris més marginats del Caire. Ibrahim presencia l'assassinat del seu pare, fet que el separa d'Horeya i l'empeny a l'inframón criminal de la ciutat. Creix i s'ha fet un nom, «Ibrahim Labyad» (‘Ibrahim l'Arma blanca’), i es relaciona amb el principal cap criminal del Caire, Abdul-Malek Zarzur. Tanmateix, es retroba amb Horeya, de la que s'enamora malgrat les circumstàncies adverses.

## Repartiment

* Ahmed El-Sakka: Ibrahim
* Hend Sabri: Horeya
* Amr Waked: Ashry
* Mahmoud Abdel Aziz: Abdul-Malek Zarzur
* Bassem Samra: Mahdy
* Sawsan Badr: mare de Horeya

## Referències

* ↑ «Interview with Marwan Hamed...when quality comes first». Egypt Today, 12-07-2017 [Consulta: 25 gener 2020].
* ↑ "Ibrahim Labyad" recrea una historia de acción y violencia en el corazón de la pobreza de El Cairo, Públic, 21 d'octubre de 2009

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Ignasi Llor

Ignasi Llor va ser un músic, possiblement de la família dels Llor dedicats tradicionalment a la fusteria.
Llor consta com a músic en el cadastre de 1761. Al 1765, la capella de música de la Seu de Barcelona cercava un contralt i provà les qualitats d’Ignasi Llor i d’un altre músic; cap dels dos no era “perfectament” contralt, però es reconegué que Llor era millor i tenia un bon estil. El capítol de la catedral li feu l’admissió el 30 de setembre, amb un salari de 40 lliures anuals.
Entre la seva obra musical, va copiar i convertir de profana a sacar l’última ària de l’òpera de La Merope de D. Terradellas, fent-ne una cantata als dolors de Maria Santíssima, per a soprano, corda i continu; partitura la qual es pot trobar a la Biblioteca de Catalunya (M 768/7), i de la que n’existeix una gravació moderna. A la mateixa biblioteca hi ha també una ària a solo i dos violins i baix a la Verge del Rosari (M 753/5) d’Ignasi Llor. Per altra banda, també s'hi conserva una cantata a duo amb violins i baix d’Emmanuel Gònima, Ha del Cielo, amb la llegenda duplicada de “Ygnasi Llor Musich” i “Ignasi Llor Musich” (M 762/22).

## Referències

* ↑ «Diccionari de músics, cantors, lutiers i orgueners relacionats amb Olot al segle XVIII». Miquel Puig i Reixach, 16-09-2019. [Consulta: 26 desembre 2020].
# Cal Roig (Anglès)

Cal Roig, també coneguda com La Torratxa, és una casa situada al carrer Major, 2-4 d'Anglès (Selva), catalogada com bé cultural d'interès local.

## Història

Va ser reformada entre 1889 i 1891 sobre una edificació anterior per encàrrec de Frederic Homs i Cabanas, espòs de Carme Burés, socis fundadors de les Indústries Burés.

## Arquitectura

Consta de planta baixa, dos pisos i golfes (torre) i coberta a doble vessant cap a façana i en diversos nivells. És al costat dret del principi del carrer Major (antic carrer de Dalt) i respon a la tipologia de casa totalment reformada durant el segle xix. De l'edifici es poden distingir dues façanes, la principal, que dona al carrer Major i la posterior, que dona al carrer del Molí.
La planta baixa té un encoixinat rectangular fet d'argamassa, dues finestres amb reixa de ferro forjat i dues portes, una principal i una de secundària i més petita. La porta principal és de fusta amb gravats i emmarcada de pedra amb impostes motllurades i avançades. La llinda d'aquesta és fet de diversos blocs de pedra a manera d'arc pla. El primer pis té tres balcons amb finestres individuals amb reixa de ferro, ampit monolític i emmarcaments de pedra motllurada. El segon pis també té balcons i obertures rectangulars individuals emmarcats de pedra, però amb l'ampit més petit i una decoració de ferro diferent. Tant el primer com el segon pis són pintats de color vermell-ocre i gris-ocre seguint els tres cossos verticals o crugies de l'edifici.
L'entaulament està format per una cornisa motllurada, un fris corregut i disset mènsules d'estil classicista decorades ricament. A sobre del teulat s'alça la torre quadrada que fa de golfes mig obertes i de mirador. Té dos nivells, el superior dels quals és una balconada que circumval·la la torre. Corona la torre un entaulament de quatre vessants amb ràfec decorat amb rajoles i retícules pintades.
Quant a la façana posterior, que en el sentit de l'estructura i la solució arquitectònica és més interessant que la del carrer Major, hi ha tres nivells de terrassa emmarcats per dos cossos avançats. La terrassa central està sostinguda amb columnes de secció quadrangular Cadascun dels cossos té una finestra geminada per planta de tipus distints: d'arc de mig punt i lluerna a la planta baixa, d'arc trevolat al primer pis i d'arc de mig punt sense columneta al segon.

## Vegeu també

* La Torre (Anglès)
* Fàbrica Burés (Anglès)
* Can Cuc

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Cal Roig». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
# Imi (mare de Mentuhotep III)

Imi (J-m(j)) va ser una dama egípcia, i probablement reina, de l'XI Dinastia. Era suposadament l'esposa del faraó Mentuhotep II, tot i que en cap inscripció conservada se la qualifiqui d'Esposa del Rei.
Imi en jeroglífic :
Imi és coneguda per una única inscripció conservada a Wadi Hammamat en la qual se l'anomena amb el títol de Mare del Rei Montuhotep III. No s'esmenta cap altre títol, cosa que qüestiona la relació que haurien pogut tenir Imi i el seu fill Montuhotep III amb el predecessor d’aquest, el rei Montuhotep II. Malgrat tot, se'l considera generalment el fill d'aquest últim, el que converteix a Imi en l'esposa (o potser una simple concubina) del rei Montuhotep II.

## Referències

* 1 2 Tyldesley, 2006, p. 66-68.
* ↑ Couyat i Montet, 1912.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Couyat, J.; Montet, P. Les inscriptions hiéroglyphiques et hiératiques du Ouâdi Hammâmât (en francès). Institut français d'archéologie orientale, 1912.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
* Tyldesley, Joyce. Chronicle of the Queens of Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2006. ISBN 0-500-05145-3.
# Imina

Una imina és un compost químic que conté el grup imino com a grup funcional o característic, constituït per un àtom de carboni enllaçat a un d'hidrogen i amb un doble enllaç a un àtom de carboni d'una cadena, ${\ce {=NH}}$. L'estructura general és ${\ce {R-CH=NR^3}}$ o ${\ce {R^1R^2C=NR^3}}$ (on ${\ce {R^3}}$ pot ser igual a ${\ce {H}}$) s'han anomenat genèricament aldimines i cetimines, respectivament. Si l'hidrogen és una altra cadena de carbonis, es coneix com una base de Schiff.

## Nomenclatura i classificació

El mot «imina» fou encunyat modificant el mot «amina» pel químic alemany Albert Ladenburg (1842–1911) el 1883.
Les imines amb l'estructura general ${\ce {R-CH=NH}}$ o ${\ce {RR'C=NH}}$ es poden anomenar substitutivament com a derivats «–iliden» de l'hidrur fonamental azà ${\ce {NH3}}$ o afegint la «n» etimològica del nom de l’hidrur fonamental ${\ce {R-CH3}}$ o ${\ce {R-CH2-R'}}$ amb el sufix «–imina». Els compostos amb l'estructura general ${\ce {R-CH=N-R'}}$ o ${\ce {RR''C=NR'}}$ es poden anomenar també com a imines N‑substituïdes o derivats «iliden» d’una amina ${\ce {R'-NH2}}$. Per exemple la imina ${\ce {CH3-CH=N-CH3}}$ pot anomenar-se etiliden(metil)azà, N-metiletanimina o N-metiltilidenamina.

### Aldimines i cetimines

El terme «aldimina» fou derivat dels mots «ald(ehid)» i «imina» per la seva semblança estructural amb un grup carbonil d'un aldehid; i «cetimina» dels mots «cet(ona)» i «imina» per la corresponent semblança amb el grup carbonil de les cetones.
Una aldimina primària té l'estructura general ${\ce {R-CH=NH}}$; i una aldimina secundària ${\ce {R-CH=N-R'}}$.
Una cetimina primària presenta l'estructura general ${\ce {RR'C=NH}}$; i una cetimina secundària ${\ce {RR''C=NR'}}$.
* Aldimina primària
* Aldimina secundària
* Cetimina primària
* Cetimina secundària

## Síntesi d'imines

Les imines típicament es preparen per condensació d'amines primàries i aldehids i menys comunament de cetones.

### Reacció de Schmidt

La reacció de Schmidt és la reacció de l'azida d'hidrogen ${\ce {HN3}}$ amb electròfils catalitzada per àcids. Si aquests electròfils són alcohols terciaris o alquens es produeixen imines.

## Paper biològic

Les imines són comunes en la natura. Per exemple, la vitamina B6 promou la desaminació dels aminoàcids via la formació d'imines.

## Referències

* ↑ IUPAC, Compendium of Chemical Terminology, 2a ed. ("The Gold Book") (1997). Versió corregida en línia: (2006–) "Schiff base" (en anglès).
* ↑ Ladenburg, A. «Ueber die Imine». Berichte der deutschen chemischen Gesellschaft, 16, 1, 1-1883, pàg. 1149–1152. DOI: 10.1002/cber.188301601259. ISSN: 0365-9496.
* 1 2 Unió Internacional de Química Pura i Aplicada. Comissió de Nomenclatura de Química Orgànica. Guia de la IUPAC per a la nomenclatura de compostos orgànics : recomanacions del 1993 (incloent-hi les revisions, tant publicades com no publicades fins ara, de l'edició del 1979 de la Nomenclature of organic chemistry), febrer del 2017. ISBN 978-84-9965-333-4.
* 1 2 IUPAC, Compendium of Chemical Terminology, 2a ed. ("The Gold Book") (1997). Versió corregida en línia: (2006–) "Imine" (en anglès).
* ↑ «Schmidt Reaction». [Consulta: 23 març 2022].
# Imm Sound

Imm Sound era una companyia privada fundada a Barcelona, especialitzada en la tecnologia del so immersiu o tridimensional i en la postproducció per al cinema i per a altres espectacles audiovisuals. Va ser fundada el 2010 per Pau Arumí i Toni Mateos. Vicente López, l'aleshores president del centre tecnològic Barcelona Media, els va esperonar a crear una empresa per a desenvolupar, sota llicència, la nova tecnologia que s'hi havia desenvolupat.
Després d'estrenar el sistema al Chinese Cinema de Los Angeles al setembre del 2009, en menys de dos anys, l'empresa va esdevenir la segona companyia especialitzada en so immersiu coherent, després del líder Dolby, que a mitjan 2012 va comprar Imm Sound per a crear un centre de recerca i desenvolupament a Barcelona on Arumí i Mateos van continuar treballant.
Imm Sound havia desenvolupat la tecnologia en col·laboració amb el centre tecnològic Barcelona Media, ara integrat en el Centre Tecnològic de Catalunya Eurecat. Aquest sistema va innovar el format Dolby que distribueix el so als laterals, al davant i al darrere, i afegeix una font sonora en la banda superior i, per tant, aconsegueix un so tridimensional. Per a crear una banda sonora amb el sistema d'Imm Sound no cal tenir en compte els altaveus de la sala real en els quals serà reproduït. Això fa que el sistema sigui menys complex a l'hora implementar-lo: el programari redistribueix la banda sonora automàticament de la manera més òptima per a reproduir un so immersiu. El 2012, la firma Sonoblok (1969-2013) va inaugurar a Barcelona un estudi de postproducció amb aquest sistema.
Després de la instal·lació pilot a Los Angeles, l'empresa va començar les activitats de debò l'any 2010 en equipar una sala als Araújo Cinemas de Maringá, al Brasil. Poc després va seguir amb una primera sala a Catalunya, al centre comercial Spla!, a Cornellà. El maig de 2012, s'estenia als teatres dels Estats Units, Xina, Irlanda, Alemanya, Àustria, França, Brasil, Corea, Japó, Itàlia i Espanya.
La primera pel·lícula produïda amb aquest format sonor immersiu, va ser The Impossible de J.A. Bayona.

## Referències

* ↑ «Catalunya exporta la nova tecnologia de so "3D" a sales de cinema de tot el món». Ara, 07-01-2012.
* ↑ «Dolby inventarà el so de demà des de Barcelona». La Clau, 20-03-2013.
* ↑ «La URV col·labora amb Eurecat en l’oferta de les beques de doctorat “Vicente López”». Universitat Rovira i Virgili, 29-05-2019. [Consulta: 13 octubre 2022].
* ↑ «Dolby acquires rival IMM Sound» (en anglès). Film Journal International, 23-07-2012. Arxivat de l'original el 2022-10-13 [Consulta: 13 octubre 2022].
* ↑ «Barcelona Media, fàbrica d'innovació». VillaWeb, 31-10-2013.
* ↑ Cuesta, Albert. «Aquí no innoven només les ‘start-ups'», 17-12-2008. Arxivat de l'original el 2022-10-13. [Consulta: 13 octubre 2022].
* ↑ «S'inaugura a Barcelona un estudi amb so 3D 'immersiu'». La Xarxa, 09-05-2012. [Consulta: 13 octubre 2022].
* ↑ Roca, Xavier «Ficar-se dins la pantalla». El Punt, 14-12-2010, pàg. 37.
* ↑ Alonso, Marigel. «imm sound, la revolución del sonido 3D» (en castellà). Euro X Press, 19-06-2012.
# Ayanna Pressley

Ayanna Pressley (Cincinnati, 3 de febrer de 1974) és una política estatunidenca. Membre del Partit Demòcrata, és representant del 7è districte congressual de Massachusetts d'ençà el 2019. Anteriorment, havia estat elegida al Consell de la ciutat de Boston el 2010, essent la primera dona negra a assolir aquest càrrec i més recentment a ser elegida al Congrés per Massachusetts.
Es membre del grup de joves congressistes demòcrates progressistes conegut com The Squad, al qual també pertanyen Alexandria Ocasio-Cortez, Ilhan Omar i Rashida Tlaib.

## Referències

* ↑ DeCosta-Klipa, Nik. «Photos: Here’s what Ayanna Pressley’s first week in Washington looked like | Boston.com» (en anglès americà). Boston Globe, 21-11-2018. [Consulta: 2 maig 2020].
* ↑ 324cat. «La congressista demòcrata dels Estats Units Ayanna Pressley revela que té alopècia», 19-01-2020. [Consulta: 2 maig 2020].
# Ingela Gathenhielm

Ingela Olofsdotter Gathenhielm née Hammar (11 de setembre de 1692 - 29 d'abril de 1729), va ser una armadora i corsària sueca al servei del rei Carles XII de Suècia durant la Gran Guerra del Nord. Se la coneixia com a Kapardrottningen ('Reina corsària').

## Corsarisme

S'han explicat moltes històries i llegendes sobre Ingela Gathenhielm. Sembla que estigué profundament implicada en la carrera marítima del seu marit (a qui es concedí patent de cors en 1710) com a companya de negocis, assessora i mentora en molts dels seus assumptes. També ella fou corsària, cosa que no era estranya a la Suècia del segle xviii, on s'esperava que les dones casades ajudessin al seu marit en els negocis. Se sap que en enviduar el 1718 i que va heretar la patent de cors del seu marit així com la flota, que va continuar gestionant amb gran habilitat. Això no es considerava controvertit per als estàndards d’aquella època, en la qual les vídues heretaven els negocis del seu difunt cònjuge (encara que l'empresa, en aquest cas, fos poc convencional). Un exemple d'aquesta costum és la seva contemporània Margareta von Ascheberg, qui també va heretar un rang militar en la mateixa guerra.
Les patents de cors sueques es van retirar amb el tractat de pau entre Dinamarca el 1720 i Rússia el 1721. Després de la pau, Ingela va interposar diverses demandes contra la Corona demanant una compensació econòmica pels costos que tenia com a corsària al servei de la corona. Això va continuar fins després de la seva mort, ja que el seu segon cònjuge n'heretà la llicència.

## Vida posterior

A part de la seva activitat com a corsària, Ingela va dirigir diversos negocis a Göteborg. Per una part va heretar la fàbrica de cordes i el negoci marítim del seu primer marit, per altra va fundar molts altres negocis com un forn de pa, una forja, una destil·leria i una fàbrica de veles. Va tenir èxit en tots aquests negocis, en particular la fàbrica de cordes que, segons sembla, va equipar una gran part dels vaixells de Göteborg.
Després de la seva mort, el 1729, va ser enterrada a Onsala, Suècia, sota la torre de l'església.

## Llegat

Un carrer de Västra Frölunda porta el seu nom: Ingela Gathenhielms gata (En català: Carrer Ingela Gathenhielm).

## Referències

* 1 2 «Ingelas röse (Ingelas Cairn)». Geocaching. [Consulta: 8 juny 2021].
* 1 2 Owen, Erika. Lawbreaking Ladies: 50 Tales of Daring, Defiant, and Dangerous Women from History. Simon and Schuster, 2021, p. 208. ISBN 9781982147099 [Consulta: 8 juny 2021].
* 1 2 3 Larsson, Lisbeth, Hundrade och en Göteborgskvinnor, Göteborg, 2018
* ↑ Wilhelmina Stålberg, P. G. Berg. Anteckningar om svenska qvinnor, (1864-1866) [Consulta: 8 juny 2021].
* ↑ Lennart Bes, Edda Frankot, Hanno Brand. Baltic Connections: Archival Guide to the Maritime Relations of the Countries Around the Baltic Sea (Including the Netherlands) 1450-1800. BRILL, 2007. ISBN 9789004164291 [Consulta: 8 juny 2021].

## Vegeu també

* Dones pirates
# Crespià

Crespià és un municipi adscrit a la comarca del Pla de l'Estany, situat a la vora del riu Fluvià.

## Geografia

* Llista de topònims de Crespià (orografia: muntanyes, serres, collades, indrets...; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc.).
| Entitat de població | Habitants (2023) |
| Crespià | 172 |
| Can Llavanera | 47 |
| Pedrinyà | 22 |
| el Portell | 7 |
| Pompià | 5 |
| Font: Idescat ||

### Masos

* Can Nas de Gos 42° 11′ 30.82″ N, 2° 49′ 9.271″ E﻿ / ﻿42.1918944°N,2.81924194°E﻿ / 42.1918944; 2.81924194

### Orografia

* Puig de les Guardes 165,6 m. 42° 11′ 43.92″ N, 2° 49′ 12.11″ E﻿ / ﻿42.1955333°N,2.8200306°E﻿ / 42.1955333; 2.8200306
* Puig de Batalla 155,4 m. 42° 10′ 55.92″ N, 2° 48′ 23.81″ E﻿ / ﻿42.1822000°N,2.8066139°E﻿ / 42.1822000; 2.8066139
* Puig de Mas Riera 211,1 m. 42° 12′ 1.271″ N, 2° 48′ 11.16″ E﻿ / ﻿42.20035306°N,2.8031000°E﻿ / 42.20035306; 2.8031000 Compartit amb Cabanelles

## Turisme

S'hi troben els jaciments d'Incarcal, un conjunt de jaciments paleontològics del Plistocè inferior que es troba a la pedrera d'Incarcal. Són uns dels jaciments més importants de la península Ibèrica a causa de la gran quantitat de fòssils que s'hi han trobat i pel seu bon estat de conservació, com per exemple els del Gran felí amb dents de sabre d'Incarcal.
A més de l'església parroquial de Santa Eulàlia, d'origen romànic, hi ha dues esglésies especialment rellevants fora del nucli del poble: Sant Bartomeu de Portell, esgavellada, i Sant Miquel de la Roca, troglodita, en un cingle del Fluvià, en un abric natural. El camí que mena a la segona, que surt de la plaça Major del poble cap a l'oest, passant per les restes de la primera.

## Demografia

| 1497 f | 1515 f | 1553 f | 1717 | 1787 | 1857 | 1877 | 1887 | 1900 | 1910 |
| 37 | 42 | 53 | 297 | 474 | 728 | 622 | 593 | 607 | 617 |
| 1920 | 1930 | 1940 | 1950 | 1960 | 1970 | 1981 | 1990 | 1992 | 1994 |
| 606 | 543 | 490 | 418 | 393 | 276 | 222 | 215 | 231 | 231 |
| 1996 | 1998 | 2000 | 2002 | 2004 | 2006 | 2008 | 2010 | 2012 | 2014 |
| 213 | 205 | 205 | 226 | 227 | 242 | 257 | 253 | 266 | 245 |
| 2016 | 2018 | 2020 | 2022 | 2024 | 2026 | 2028 | 2030 | 2032 | 2034 |
| 267 | 251 | 254 | 276 | 250 | - | - | - | - | - |
1497-1553: focs; 1717-1981: població de fet; 1990- : població de dret (més info.) :

## Referències

* ↑ «Crespià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* 1 2 3 Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
* ↑ «Crespià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Crespià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Crespià». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Jaciment d'Incarcal, Ajuntament de Crespià. Llocs d'interès
* ↑ «Els resultats arqueològics de Crespià es recullen per primer cop en un llibre». Arxivat de l'original el 2011-10-04. [Consulta: 4 gener 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina web de l'Ajuntament
* Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
# Crystal Bowersox

Crystal Lynn Bowersox (Elliston, Ohio, 4 d'agost de 1985) és una cantautora i actriu estatunidenca, que va quedar segona en la novena temporada d'American Idol. Va ser la primera dona finalista en tres anys. L'àlbum debut de Bowersox, Farmer's Daughter, es va publicar el 14 de desembre de 2010 amb la discogràgica Jive Records. Bowersox va llançar el seu segon àlbum, All That for This, el 26 de març de 2013.

## Enllaços externs

* Crystal Bowersox - Lloc web oficial
* Crystal Bowersox Arxivat 2010-03-23 a Wayback Machine. a American Idol (anglès)