OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Joan Roig i Solé

Joan Roig i Solé (Reus, el Baix Camp, 1835 – Barcelona, 1918) fou un escultor català. No s'ha de confondre amb el pintor Joan Roig i Soler.

## Biografia

Va estudiar a l'Escola Llotja de Barcelona i a l'Acadèmia de San Fernando de Madrid. Del seu mestre Domènec Talarn va aprendre, sobretot, la realització de les imatges religioses i la realització de figures de pessebre.Va ser també deixeble de Ramon Padró i Pijoan. A l'Escola de la Llotja va ser company de Marià Fortuny, Tomàs Padró, Antoni Caba i Agustí Rigalt, entre d'altres.
La seva especialitat foren les escultures de marbre i moltes d'elles es troben a edificis de l'Eixample de Barcelona i a alguns panteons del Cementiri de Reus. La seva obra més coneguda és la Dama del paraigua, del Parc de la Ciutadella de Barcelona, però també són d'ell les figures que poblen les arquivoltes de la façana neogòtica de la catedral. com també les estàtues de santa Eulàlia i la Immaculada (mentre que les estàtues dels apòstols són obra d'Agapit Vallmitjana). Hi ha obres seves importants als cementiris de Reus, Comillas, Vell de Barcelona i Vilanova i la Geltrú, i també n'hi havia a les esglésies d'algunes d'aquestes localitats que van ser destruïdes el 1936. El seu estil era comparable al dels seus coetanis, adscrits al realisme anecdòtic, com Marià Benlliure o Agustí Querol. El 1888 va tancar el seu taller i va seguir fent escultures però de saló. Fou membre de l'acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona i catedràtic d'escultura a l'Escola de Belles Arts de Barcelona. Alguns deixebles seus van ser Enric Clarasó, Josep Campeny, Eduard Batista Alentorn i Manuel Fuxà L'Ajuntament de Reus el va distingir amb el títol de fill il·lustre.

## Altres obres destacades

* Monument als Propulsors del Ferrocarril, a Vilanova i la Geltrú
* Relleu del Monument a Antonio López y López (Barcelona)

## Referències

* 1 2 3 Arnavat, Albert [et al.]. "Reus sota la Restauració borbònica (1874-1923)" A: Història general de Reus. Reus: l'Ajuntament, 2003. Vol. III, pàg. 378. ISBN 8489688206
* ↑ «Figures de pessebre, gans mestres catalans». Federació Catalana de Pessebristes. [Consulta: 16 març 2021].
* 1 2 «Un virtuós del marbre». Activitats del Centre de Lectura, Primavera /estiu 2018, pàg. 19.
* ↑ Carbonell, Jordi A. "Les arts plàstiques al Reus del canvi de segle" A: Reus 1900: segona ciutat de Catalunya. Reus: l'Ajuntament, 1998. Pàg. 194
* ↑ Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 570.
* ↑ «Fills il·lustres i adoptius». Ajuntament de Reus. [Consulta: 9 març 2021].

## Bibliografia

* Josep Iglésies i Fort: L'escultor Joan Roig Solé 1835-1918. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1955.
* Joan Roig i Solé: escultor reusenc (1835-1918). Reus: Centre de Lectura, 2018. ISBN 9788494804724.

## Enllaços externs

* «Joan Roig i Solé». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Joana Gomila i Sansó

Joana Gomila i Sansó (1982, Manacor) és una cantant, compositora i intèrpret mallorquina. És considerada impulsora del nou folk balear. Conjuga la tradició balear de tonades de segar i d’espigolar amb lletres actuals.

## Trajectòria artística

El 2014 es gradua en cant jazz al Conservatori Superior del Liceu i al Souza Lima de Brasil, on ha après de mestres com David Mengual, Celeste Alías, André Marques, Albert Bover, Sergi Vergés o Ramon Prats, entre d'altres. Ha viscut a São Paulo (gràcies a una beca AIE). És també llicenciada en Història de l'art. Ha treballat amb la coreògrafa Mariantònia Oliver i ha creat l'espai sonor de l'espectacle Las Muchísimas (2018). Amb Arnau Obiols comparteixen el duo d’improvisació Ca! També ha cantat amb la Rufaca Folk Jazz Orchestra, la bigband de Sergi Vergés, amb arranjaments i direcció de Vergés. (Beatus Ille, 2017, SeedMusic). Col·labora com a contrabaixista amb la cantautora Lu Rois (Clarobscur, 2017) i forma part de la companyia Hotel iocandi, amb qui han creat l'espectacle de circ i música Esquerdes. El 2015 van rebre el premi Zirkòlica a millor espectacle de circ de Catalunya.
A partir del 2016, amb el disc Folk souvenir i juntament amb Laia Vallés, es dona a conèixer com una veu referent en el món de la música d'arrel als Països Catalans, combinant tradició i modernitat

## Discografia

* Així deçà, amb Laia Vallès (Suralita Recol·leccions, 2021)
* Paradís, amb Laia Vallès (Bubota Discos, 2020)
* Folk souvenir (Bubota Discos, 2016)
* Malapesta, amb Projecte d'Efak (2008)

## Projectes

* Suralita (2022)
* Ca!, amb Arnau Obiols (2019)
* Sa mateixa, amb Lali Ayguadé (2019)
* Cia. Hotel Iocandi, col·laboració

## Referències

* ↑ «OCB». [Consulta: 4 març 2021].
* ↑ «Concert de Joana Gomila i The Sey Sisters com a cloenda de l'exposició “D’ONES: (R)evolució de les dones en la música”». Arxivat de l'original el 2021-05-19. [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ «Joana Gomila presenta el seu projecte més personal ‘Fol». [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ Enderrock.cat. «Joana Gomila: «La creació és un procés intens, no tenc gaire temps de pensar» | Enderrock.cat». [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ «Joana Gomila i l’illa heretada». [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ «Joana Gomila, biografía, galería y obras | TalentIB». Arxivat de l'original el 2022-01-27. [Consulta: 27 gener 2022].
* ↑ lanovaescena, Autor. «El Qüestionari: Joana Gomila & Laia Vallès», 08-02-2022. [Consulta: 4 octubre 2023].
* ↑ «Projecte d'Efak 'refresca' la música del cantautor y escritor en 'Malapesta'» (en castellà), 31-12-2008. [Consulta: 15 març 2023].
* ↑ Sitges, Joan. «“A Suralita volem acollir artistes que arrisquin, que vulguin compartir la fragilitat del procés creatiu”», 03-05-2022. [Consulta: 15 març 2023].
* ↑ «Sorteig d'entrades per al concert de CA!». [Consulta: 15 març 2023].
* ↑ «Sa Mateixa» (en castellà). [Consulta: 15 març 2023].
* ↑ «HOTEL iOCANDI». [Consulta: 15 març 2023].
# Johannes Warnardus Bilders

Johannes Warnardus Bilders (Utrecht, 18 d'agost de 1811 - Oosterbeek, 29 d'octubre de 1890) fou un pintor holandès i precursor de l'Escola de la Haia.

## Biografia

Johannes Warnardus Bilders nasqué a Utrecht i va rebre classes de Jan Lodewijk Jonxis (1789 – 1867). Després d'alguns viatges a Alemanya, s'instal·là el 1841 a Oosterbeek (Renkum), on es va envoltar de molts joves pintors que esdevindrien posteriorment en figures centrals de l'Escola de la Haia, com Anton Mauve, Paul Gabriël o el seu germà Gerard Bilders, entre d'altres.
El 1846 retornà a Utrecht, on hi treballà fins al 1852. Llavors Bilders va passar un any a Amsterdam, on conegué Jozef Israëls, i de 1855 a 1858 va tornar a Oosterbeek. Després se n'anà a Amsterdam per un llarg període, entre 1858 i 1880, moment en què va retornar a Oosterbeek, on morí el 29 d'octubre de 1890.

## Galeria d'imatges

* El llac petit
* Landa de Wolfheze, a la col·lecció del Museu Teyler
* In de Ooipolder bij Nijmegen (neerlandès)

## Bibliografia

* Marius, Gerharda Hermina, Dutch Painters of the 19th Century, The Antique Collectors' Club, Woodbridge, Suffolk

## Enllaços externs

* Obres de Johannes Warnardus Bilders Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., WikiGallery.org
* «The Forerunners of the Hague School» al Viquitexts en anglès
# Josep Picó Aguiló

Josep Picó Aguiló (Palma, 1909-1977). Músic.
Aprengué música amb son pare, Josep Picó Forteza. Començà a tocar el violí i el piano (1921) en els cinemes Moderno i Rialto de Palma. Va fer concerts de piano a quatre mans amb Jaume Mas Porcel i Jaume Roig Pieras. Professor de música, entre molts d'altres, ensenya Antoni Martorell Miralles. Va passar a residir a Algesires (1931-1935) on va fer concerts i hi fundà un orfeó. En tornar a Mallorca dirigí l'orquestra del conservatori en diferents ocasions. El 1936 era director de l'Orfeó Mallorquí. Signa, com altres intel·lectuals, professionals i artistes, la Resposta als Catalans. El 1943 fundà, amb Jordi Frau Muntaner, una comanyia d'òpera i dirigí La Traviata, Manon i Madame Buterfly, entre d'altres. Va ser director de la Capella de Manacor (1951). Participà en la fundació de la Companyia Regional d'Òpera i de la Societat d'Amics de l'Òpera de Mallorca. Compongué, per a veu i piano, Sant Antoni; Pastoret,d'on véns?; Vou veri vou; Requiebro, Una vida, dues vides; No mar i Vals tràgico, entre d'altres. Com a crític musical escrigué a La Almudaina.

## Referències

* ↑ Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 13. Palma: Promomallorca, p. 124-125. ISBN 84-8661702-2.
# José Andrés Cornide de Folgueira y Saavedra

José Andrés Cornide de Folgueira y Saavedra, senyor de Cebreiro, de Madiz i de Saa (La Corunya, 25 d'abril de 1734 - Madrid, 22 de febrer de 1803) va ser un geògraf, naturalista i humanista gallec. Va ser un dels més coneguts membres de la Il·lustració a Galícia.
D'origen Hidalgo, va estudiar Humanitats a la Universitat de Santiago de Compostel·la. Va ser regidor de la ciutat de La Corunya, fundador de la Societat Econòmica de Santiago, fundador de l'Acadèmia d'Agricultura del Regne de Galícia el 1765 i primer secretari perpetu de la Reial Acadèmia de la Història (1802-1803) entre d'altres. També fou regidor perpetu de Santiago (1766) i representant a les Juntes del Regne el 1769 i el 1781.
Al llarg de la seva vida va realitzar complets estudis sobre la història, la geografia i l'economia, fonamentalment de Galícia. Va elaborar gran quantitat de mapes, entre els quals destaquen els de la diòcesi d'Orense i de la de Mondoñedo. Va realitzar nombroses cròniques de viatges, com Viatge des de Coruña a la Cort, a més de conrear la literatura, tant en castellà com en gallec, llengua en la qual va escriure notables poemes com A Filida.

## Obres

* Memoria sobre la pesca de la sardina en las costas de Galicia (1774).
* Historia natural de los peces y otras especies marinas de Galicia (1788).
* Las Casitérides, o Islas del Estaño, restituidas a los mares de Galicia. Disertación crítica en què se procura probar que estas islas no son las Sorlingas, como pretende en su Britania Guillermo Cambden, y sí las de la costa occidental del reino de Galicia. Fitxa a cervantesvirtual.es (1790).
* Investigaciones sobre la fundación y fábrica de la llamada Torre de Hércules situada a la entrada del puerto de La Coruña. Fitxa a cervantesvirtual.es.
* Estado de Portugal en el año 1800.

## Enllaços externs

* Biografia
# José Moreno Nieto

José Moreno Nieto (Siruela, 2 de febrer de 1825 – Madrid, 24 de febrer de 1882) va ser un jurisconsult, arabista i polític espanyol. Va estudiar a Guadalupe i Toledo, especialitzant-se en les llengües semítiques.

## Biografia

Com a catedràtic d'àrab a Granada, va ajudar a traduir les inscripcions de l'Alhambra. També va escriure el llibre Gramática de la Lengua Arábica (1872); allí fou a més membre de la tertúlia de La Cuerda al costat de Pedro Antonio de Alarcón i Manuel del Palacio, entre d'altres. A més, en 1861 va aconseguir en la Facultat de Dret la càtedra d'Història dels Tractats. Va ser degà de la Facultat de Dret de la Universitat Central i entre 1871 i 1874 en fou rector.
També va ser President de l'Ateneo de Madrid, i acadèmic de la Reial Acadèmia de la Història, de la de Ciències Morales i Polítiques, de la de Jurisprudència i Legislació. Fou Director General d'Instrucció Pública (1874), diputat a Corts per Granada en 1844 i en els anys 1865 i 1867, diputat per Badajoz, districte de Castuera.
També fou un polític destacat, escriptor, erudit arabista i un gran aficionat a la història. "Eclèctic en els seus plantejaments filosòfics i defensor d'un espiritualisme cristià, destaca per les seves crítiques tant al racionalisme com al neocatolicisme".

## Referències

* 1 2 Rodríguez Serrano, 2013, p. 269.
* ↑ Rodríguez Serrano, 2013, p. 268; 280.
* ↑ «José Moreno Nieto y Villarejo». Real Academia de la Historia.
* ↑ Fitxa del Congrés dels Diputats
* ↑ Peiró Martín, Ignacio y Pasamar Alzuria, Gonzalo. «Diccionario Akal de historiadores españoles contemporáneos (1840-1980)» (en castellà). Akal, 2002. [Consulta: 22 juliol 2011].

## Bibliografia

* Rodríguez Serrano, Casildo «Biografía de José Moreno Nieto» ( PDF). Revista de Estudios Extremeños, 69, 2013, pàg. 267-284. ISSN: 0210-2854.
# Fritz Krüger

Fritz Krüger (Spremberg, Brandenburg, 7 de desembre de 1889 - Mendoza, Argentina, 17 d'agost de 1974) va ser un hispanista i romanista alemany.
Catedràtic de filologia romànica de la Universitat d'Hamburg fins a 1945, després de la fi de la Segona Guerra Mundial va haver d'emigrar a l'Argentina, on fou professor a la Universitat Nacional de Cuyo (a Mendoza) i on romandria fins a la seva mort.
La seva tesi doctoral, el 1910 a la Universitat de Giessen, estudiava els límits entre el català i l'occità, però ben aviat va derivar la seva recerca cap a les relacions entre la llengua i la cultura material, centrant-se fonamentalment en els pobles del nord d'Espanya; els seus estudis seran de gran influència en els treballs de José Miguel de Barandiarán, i Ramon Violant i Simorra, entre d'altres. A causa de la Primera Guerra Mundial no va fer la tesi d'habilitació fins a 1919 a Hamburg amb Bernhard Schädel. A Hamburg fou nomenat professor el 1924 i catedràtic el 1927 com a successor de Schädel. Esdevingué membre del partit nacionalsocialista alemany el maig de 1937.
Fou membre corresponent de la Secció Filològica de l'Institut d'Estudis Catalans (1947) i de la Reial Acadèmia Espanyola.

## Obra

* El dialecto de San Ciprián de Sanabria monografía leonesa, Madrid, 1923.
* Einführung in das Neuspanische, Leipzig, 1924.
* Die Hochpyrenäen, 6 vol., Hamburg-Barcelona, 1936-1939.
* El léxico rural del Noroeste ibérico, Madrid, 1947.
* El mobilario popular en los países románicos, 3 vol., Coïmbra, 1959-1963.

## Bibliografia

* Sprachgeographische : Untersuchungen in Languedoc und Roussillon publicat a Revue de dialectologie romane http://archive.org/stream/revuededialectol03sociuoft#page/n153/mode/1up
# Punxaflors blavós

El punxaflors blavós (Diglossa caerulescens) és un ocell de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, zones amb matolls i vegetació secundària de les muntanyes i, rarament terres baixes, des de Colòmbia i oest i nord de Veneçuela cap al sud, localment, a través dels Andes de l'oest i est de l'Equador, Perú i l'oest de Bolívia.

## Referències

* ↑ «Punxaflors blavós». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/10/2022(català)
# Número de compte bancari internacional

El número de compte bancari internacional, sovint abreujat IBAN sigles en anglès d’International Bank Account Number, és una sèrie de caràcters alfanumèrics que identifiquen un compte corrent bancari determinat en una entitat financera en qualsevol lloc del món. És a dir, a cada compte li correspon un únic IBAN i a través de l'IBAN s'identifica l'estat, l'entitat, l'oficina i el compte. Es tracta d'un estàndard (EBS204) del Comitè Europeu d'Estàndards Bancaris, que a la vegada compleix amb l'estàndard ISO 13616.
L'objectiu de l'IBAN és facilitar el tractament automàtic de pagaments i cobraments transfronterers. L'estàndard assegura la transmissió correcte de les dades i redueix les possibilitats d'intervenció manual. Per tant, contribueix a evitar el costos i les demores associades a la transmissió incorrecta o insuficient de les dades relatives als comptes bancaris.
L'IBAN consta d'un màxim de 34 caràcters alfanumèrics. A l'estat espanyol, tots els IBAN són de 24 caràcters. Els dos primers són de caràcter alfanumèric i identifiquen l'estat. Els dos següents són dígits de control i són l'element validador de la totalitat de l'IBAN. Els restants són el número de compte, que en la majoria de casos identifica a més a més l'entitat i l'oficina. Als quatre primers caràcters segueixen els caràcters del codi compte client.
El format estàndard d'un codi IBAN és el següent: PPXXnnnnnnnnnnn.
On:
    PP són dues lletres corresponents a l'estat.
    XX són dos números corresponents al dígit de control de l'estat i el compte.
    nnnnnnnnnn són els dígits alfanumèrics corresponents al compte de l'estat i no té un format fix ni un format determinat.

## Referències

* ↑ «IBAN (International Bank Account Number)». Banc de Sabadell. [Consulta: 11 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Comitè Europeu d'Estàndards Bancaris
# Juana Macías Alba

Juana Macías Alba (Madrid, 1971) és una directora de cinema i guionista espanyola. En 1999 va obtenir el Goya al millor curtmetratge de ficció per la seva obra Siete cafés por semana i en 2010 va ser nominada al Goya al millor director novell per la seva pel·lícula Planes para mañana.

## Biografia

Juana Macías va néixer en Madrid en 1971. En 1994 es va llicenciar en Comunicació Audiovisual per la Universitat Complutense de Madrid. Va realitzar també un cicle de Tècnic Superior en Realització (IORTV).
En 1999 va dirigir Siete cafés por semana, el seu primer curtmetratge. El seguiren La Yaya i Diminutos del calvario en 2001. En total ha dirigit 5 curtmetratges.
El seu primer llargmetratge va ser Planes para mañana, de 2010. En 2016 va portar a la pantalla la pel·lícula Embarazados, protagonitzada per Paco León i Alexandra Jiménez.
Ha combinat la seva labor professional amb la docència, impartint les assignatures de "Realització cinematogràfica", "Direcció d'actors" i "Guió de cinema" en la Universitat Francesc de Vitòria de Madrid, entre d'altres.

## Filmografia
### Com a directora

* Siete cafés por semana (1999). Goya al millor curtmetratge de ficció.
* La Yaya (2001)
* Diminutos del calvario (2001) (segment "La hora mágica")
* Otra vida (2005)
* Almas congeladas (2006)
* Gran Vía am/pm (2010) (TV)
* Planes para mañana (2010). Nominada al Goya al millor director novell.
* Embarazados (2016).
* Bajo el mismo techo (2019).

### Com a guionista

* La Yaya (2001)
* Otra vida (2005)
* Almas congeladas (2006)
* Gran Vía am/pm (2010) (televisió)
* Planes para mañana (2010)

## Premis i candidatures
### Premis Goya

| Any | Categoria | Pel·lícula | Resultat |
| 1999 | Millor curtmetratge de ficció | Siete cafés per semana | Guanyador |
| 2010 | Més ben director novell | Planes para mañana | Candidat |

## Referències

* ↑ Los Finalistas: Planes para mañana
* ↑ Juana Macías: "La juventud es hoy un plus y eso genera mucha presión a la mujer madura", El Periódico, 5 de febrer de 2019
* ↑ «Juana Macías: Info». Arxivat de l'original el 17 de març de 2011. [Consulta: 5 febrer 2011].

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
* Notícies sobre Juana Macías Alba a El País
# Gai Sulpici Gal (cònsol 166 aC)

Gai Sulpici Gal (en llatí Caius Sulpicius C. F. C. N. Gallus) va ser un magistrat romà que va viure al segle ii aC. Formava part de la gens Sulpícia.
Ciceró l'elogia molt en diversos passatges dels seus escrits i diu que era el romà que sabia més grec de tots, que era un orador destacat, una persona elegant i una ment refinada amb grans coneixements d'astronomia. Quint Sulpici Gal (Quintus Sulpicius Gallus), el seu fill, va morir molt jove i el pare va portar aquesta mort amb una gran dignitat.
Quan els ambaixadors d'alguns pobles o ciutats d'Hispània van anar a Roma a queixar-se de l'avarícia i les extorsions dels governadors i comandants romans, el senat els va permetre designar quatre patrons entre romans d'alt rang. Gal va ser un d'aquestos patrons.
Va ser també elegit pretor, càrrec que va exercir l'any 169 aC i se li va donar la ciutat de Roma com a territori jurisdiccional, equivalent a una província. Durant el gran reclutament que es va fer per la guerra contra el Regne de Macedònia, va protegir els plebeus, és a dir, els més desafavorits, contra la severitat dels cònsols.
L'any 168 aC va servir com a tribú militar a l'exèrcit del seu amic Luci Emili Paul·le. Un dia va reunir la tropa amb permís del general, i els va anunciar que cert dia a certa hora es produiria un eclipsi de lluna i que no s'havien d'alarmar i mirar-ho no com un prodigi, sinó com una cosa natural. Efectivament l'eclipsi es va complir i els soldats li van dedicar honors divins. Segons Plini el Vell, va ser el primer romà en explicar el fenomen dels eclipsis, tant de Sol com de Lluna. A la tardor de l'any següent (167 aC) va assolir el comandament del campament romà quan Paul·le va sortir d'inspecció per Grècia i després va tornar a Roma.
Gal també va tornar a Roma poc després a temps pels comicis de finals d'any, on va ser elegit cònsol pel 166 aC. En el seu consolat va fer la guerra amb èxit als lígurs als que va sotmetre i en tornar a Roma va rebre els honors del triomf. Va morir aproximadament l'any 149 aC.

## Referències

* ↑ Plini el Vell. Història natural. llibre II, p. 168.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. II. Londres: Taylor and Walton, 1846, p. 228-229.
# Félix Pérez Romera

Félix Pérez Romera és copromotor de la plataforma cívica catalana Ciutadans de Catalunya, que donaria origen al partit Ciutadans - Partit de la Ciutadania, al costat de personatges com Albert Boadella, Arcadi Espada i Francesc de Carreras i Serra, entre d'altres. Es fundador de Foro Babel i ha publicat articles a El País, en altres diaris.
Actualment és vocal de la Junta directiva d'Alternativa Ciutadana Progressista, associació autoanomenada d'esquerra progressista i que va contribuir a fundar en 2007, i va ser promotor d'Unió, Progrés i Democràcia, al costat de membres de ¡Basta Ya! i Rosa Díez i membre del seu consell polític.
Després de la constitució formal del partit, al setembre de 2007, es va integrar en la coordinadora que gestionava la delegació catalana del partit, composta per 16 membres. Poques setmanes després, a primers de novembre, 8 d'ells l'abandonaven. Entre ells estava Pérez Romera.

## Referències

* ↑ http://www.alternativaciudadana.es/index.php?option=com_content&view=category&layout=blog&id=154&Itemid=5
# Feelslikeimfallinginlove

«Feelslikeimfallinginlove» (Feels Like I'm Falling In Love, estilitzat tot junt en minúscula) és una cançó de la banda britànica Coldplay. Es va publicar com a senzill de debut de l'àlbum Moon Music el 21 de juny de 2024 mitjançant les discogràfiques Parlophone i Atlantic Records.
La cançó va ser composta per tota la banda amb la col·laboració de Max Martin, Jon Hopkins i Apple Martin, i va comptar amb la producció de la mateixa banda més Max Martin, Oscar Holter, Bill Rahko, Daniel Green i Michael Ilbert. Conté un sample de la cançó «Funeral Singers» de Tim Rutili.
El videoclip de la cançó es va filmar a l'Odèon d'Herodes Àtic d'Atenes (Grècia) i va esdevenir un dels videoclips més cars de tots els temps superant els tres milions d'euros de pressupost. Va ser dirigit per Ben Mor i es va publicar l'1 de juliol de 2024. Per la remescla realitzada per Zerb també van editar un videoclip filmat als carrers d'Hèlsinki, i llançat el 2 d'agost del mateix any.

## Crèdits
### Coldplay

* Chris Martin – cantant, teclats, guitarra
* Jonny Buckland – guitarra
* Guy Berryman – baix
* Will Champion – bateria, percussió, veus addicionals

## Referències

* ↑ Reilly, Nick. «Coldplay share powerful new single ‘feelslikeimfallinginlove’» (en anglès). Rolling Stone, 21-06-2024. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ «Coldplay To Shoot Music Vid At Herodes Atticus Odeon» (en anglès). Tovima.com, 10-06-2024. [Consulta: 2 febrer 2025].
* ↑ Gularte, Alejandra. «Coldplay Debuts New Song With Little Simz at Glastonbury» (en anglès). Vulture, 29-06-2024. [Consulta: 2 febrer 2025].
# Olmeda de la Cuesta

Olmeda de la Cuesta és un municipi de la província de Conca, a la comunitat autònoma de Castella-La Manxa.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1991 | 1996 | 2001 | 2004 | 2006 |
| 54 | 54 | 39 | 42 | 39 |

## Referències

* ↑ «Provincia de Cuenca (España): Municipios & Localidades» (en castellà), 22-01-2021. [Consulta: 5 març 2021].