OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Christophe Nambotin

Christophe Nambotin (Ambérieu-en-Bugey, 4 de gener de 1984) és un pilot d'enduro francès que va ser tres vegades Campió del Món entre el 2012 i el 2014 (una en categoria E1 i dues en E3). Al llarg de la seva carrera ha obtingut també sis victòries als Sis Dies Internacionals d'Enduro com a membre de l'equip estatal francès al Trofeu i dues d'individuals absolutes (2009 i 2012), a més d'onze campionats de França.
Nascut a Ambérieu-en-Bugey, Nambot va passar la seva infantesa i joventut a Bouvesse-Quirieu, al departament d'Isèra (Alvèrnia-Roine-Alps), on va debutar en competició al circuit de motocròs local. El va entrenar l'ex-campió del món de motocròs Jacky Vimond. Actualment resideix a Saint-Sébastien-de-Raids i competeix com a membre del Moto Club d'Ouville.

## Palmarès

Font:
* 3 Campionats del món d'Enduro:
** 2012-2013: E3 (KTM)
** 2014: E1 (KTM)
* 6 Victòries per equips al Trofeu dels ISDE (2008-2010, 2012, 2014, 2017)
* 2 Victòries absolutes als ISDE (2009, 2012)
* 1 Campionat de França d'E1 (2014)
* 10 Campionats de França d'E3 (2008-2013, 2017-2019, 2021)

## Referències

* ↑ «Francia arrasa en los Red Bull Six Days Enduro (ISDE)» (en castellà). motorpasionmoto.com, 01-10-2012. [Consulta: 12 març 2022].
* ↑ «Moto Club d'Ouville» (en francès). mc-ouville.com. Arxivat de l'original el 18 d’octubre 2016. [Consulta: 13 juny 2017].
* ↑ «El gran Christophe Nambotin vuelve a la ‘naranja mecánica’» (en castellà). smotos.cl, 25-01-2020. [Consulta: 12 març 2022].

## Enllaços externs

* Perfil de Christophe Nambotin al Web d'EnduroGP Arxivat 2022-03-28 a Wayback Machine. (anglès)
Campions del Món d'Enduro 1$^1$ :
2004 - Stefan Merriman
2005 - Ivan Cervantes
2006 - Ivan Cervantes
2007 - Juha Salminen
2008 - Mika Ahola
2009 - Mika Ahola
2010 - Antoine Méo
2011 - Juha Salminen
2012 - Antoine Méo
2013 - Antoine Méo
2014 - Christophe Nambotin
2015 - Eero Remes
2016 - Eero Remes
2017
2018 - Bradley Freeman
2019 - Bradley Freeman
2020 - Andrea Verona
2021 - Andrea Verona
2022 - Andrea Verona
2023 - Josep Garcia
2024 - Josep Garcia :
$^1$En cursiva, campions que guanyaren també el títol d'EnduroGP aquella temporada. :
Campions del Món d'Enduro 3$^1$ :
2004 - Samuli Aro
2005 - David Knight
2006 - David Knight
2007 - Ivan Cervantes
2008 - Samuli Aro
2009 - Ivan Cervantes
2010 - David Knight
2011 - Mika Ahola
2012 - Christophe Nambotin
2013 - Christophe Nambotin
2014 - Matthew Phillips
2015 - Mathias Bellino
2016 - Steve Holcombe
2017 - Steve Holcombe
2018 - Steve Holcombe
2019 - Steve Holcombe
2020 - Bradley Freeman
2021 - Bradley Freeman
2022 - Bradley Freeman
2023 - Bradley Freeman
2024 - Bradley Freeman :
$^1$En cursiva, campions que guanyaren també el títol d'EnduroGP aquella temporada. :
# Creu de Saba

La Creu de Saba és una creu de terme que es troba al municipi d'Olesa de Montserrat i és el punt més alt d'aquest municipi, a la comarca del Baix Llobregat, a 596 metres.
La creu que hi ha servia antigament per delimitar el terme municipal, com també ho feia la Creu de Beca, i des d'allí s'albira una panoràmica del Baix Llobregat, l'Anoia i el Vallès.
Antigament era de troncs, però l'any 1973 es va instal·lar una metàl·lica que suportés les inclemències meteorològiques. Documentada des del segle xviii, era un dels punts on per Setmana Santa els habitants de la zona anaven tradicionalment a collir farigola.
Per accedir a la creu s'hi pot arribar a partir d'un camí que surt a prop de la Masia de Can Puigventós.

## Referències

* ↑ Olesa Aimada. Unió Excursionista de Catalunya-Olesa, 10-12-1981, p. 132.
* ↑ Soler Gironès, Joan. Guia Excursionista. Olesa de Montserrat i entorns. Comunitat Minera Olesana sccl, 01-04-2012, p. 77.
* ↑ L'Abans. Recull gràfic d'Olesa de Montserrat (1875-1965). El Papiol (Baix Llobregat): Efadós Editorial, 01-05-2000, p. 566. ISBN 84-931367-7-8.
# Tercera posició

La Tercera posició, és el nom que s'aplica als corrents polítics que busquen emfatitzar la seva posició contrària tant al comunisme com al capitalisme, essent antimarxistes i antiliberals, es presenten a si mateixos com més enllà de l'espectre polític que situa als partits polítics a esquerra i la dreta. No obstant això, tots els moviments que han reclamat aquesta qualificació han estat identificats amb el feixisme, promouen polítiques de tall nacionalista i populista, i promulguen una revolució que reivindiqui els valors tradicionals o valors populars que veuen sota amenaça.
Històricament va ser la postura que van plantejar tant el feixisme italià, com altres moviments anàlegs (nacionalsocialisme alemany, Falange Espanyola, les JONS de Ramiro Ledesma, la Guàrdia de Ferro romanesa, Rexisme belga ...) sorgits en el període d'entreguerres (1918-1939), després de la revolució bolxevic i coincidint amb la crisi del model liberal, tant en política (era habitual titllar a la democràcia liberal com decadent) com en economia (crisi de 1929). S'ha relacionat també amb la doctrina social de l'Església i l'encíclica Quadragesimo anno de Pius XI. També va utilitzar aquesta ubicació el peronisme a Argentina. L'expresident argentí Juan Perón (president de 1946 a 1955, 1973-74) va definir la seva doctrina, com una tercera posició entre capitalisme i el socialisme. En particular, el seu primer govern es va caracteritzar per un híbrid entre el corporativisme i les iniciatives de benestar social. El peronisme no tenia prejudicis racials, però tenia una afinitat cap al nazisme alemany, feixisme italià i una antipatia cap als jueus. Perón se sap que admirar Benito Mussolini i va rebre l'ajuda del dictador feixista d'Espanya, Francisco Franco, durant el seu exili en aquest país.
En canvi, no se sol relacionar amb altres moviments posteriors a la Segona Guerra Mundial, com el tercermundisme. De finals del segle XX fins als nostres dies el terme és reivindicat per diferents moviments que etiquetats com a alternatius o nacional-revolucionaris, solen utilitzar com a símbols la Creu celta i el Wolfsangel (a Itàlia). La similitud en el nom amb el moviment intel·lectual i polític denominat Tercera via (d'orientació socialdemòcrata, preconitzat per Anthony Giddens i Tony Blair al Regne Unit), ha estat utilitzat de forma despectiva per Ignacio Ramonet (periodista antiglobalització de França) per observar-hi un paral·lelisme conceptual.

## Referències

* ↑ Davies, Peter. The Routledge companion to fascism and the far right (en anglès). Routledge, 2002. ISBN 9780415214940.
* ↑ Poderti, Alicia. «Franquismo, fascismo y el léxico denostativo hacia el peronismo (1943-1955)» (en castellà), 27-03-2019. [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ Segons Ignacio Ramonet ja en la dècada dels 30, es parlava del sorgiment d'una "tercera via", el feixisme, alternativa als dos mons nous que van sorgir després de la Primera Guerra Mundial., citado en Enrique Fernández M. Guidens, Blair y Lagos, la tercera vía
Feixisme :
Teoria :
Moviments :
Obres :
Organitzacions :
Història :
Categoria
Portal :
# Andrea Verona

Andrea Verona (Thiene, 22 d'abril de 1999) és un pilot d'enduro italià que ha estat sis vegades Campió del Món entre el 2017 i el 2022 (una en categoria Youth, una altra en EJ, tres en E1 i una en l'absoluta, EnduroGP). Al llarg de la seva carrera ha obtingut també tres victòries per equips als Sis Dies Internacionals (una al trofeu de Clubs per Nacions, una altra al Junior Trophy i una altra al World Trophy), dues copes del món i vuit campionats d'Itàlia.

## Palmarès

Font:
* 6 Campionats del món:
** 1 Youth (2017)
** 1 Junior (2019)
** 3 Enduro 1 (2020-2022)
** 1 EnduroGP (2022)
* 2 Copes del món EJ1 (2018-2019)
* 3 Victòries per equips als ISDE:
** 1 de Clubs per Nacions (2016)
** 1 al Junior World Trophy (2018)
** 1 al World Trophy (2021)
* 8 Campionats d'Itàlia:
** 2 de Minienduro (2012-2013)
** 2 Under 23 (2014-2015)
** 1 Youth (2017)
** 1 Junior (2019)
** 1 Absolut (2022)
** 1 450cc (2023)

## Referències

* ↑ «Andrea Verona preparado para defender el título» (en castellà). magazine-offroad.com, 16-06-2021. [Consulta: 12 març 2022].
* 1 2 «Pilota - Andrea Verona» (en italià). talentiazzurri.com, 2021. [Consulta: 12 març 2022].
* ↑ «Andrea Verona» (en italià). talentiazzurri.com, 2020. [Consulta: 12 març 2022].

## Enllaços externs

* Andrea Verona - Lloc web oficial (italià)
* Perfil d'Andrea Verona al Web d'EnduroGP Arxivat 2022-03-28 a Wayback Machine. (anglès)
Campions del Món d'Enduro 1$^1$ :
2004 - Stefan Merriman
2005 - Ivan Cervantes
2006 - Ivan Cervantes
2007 - Juha Salminen
2008 - Mika Ahola
2009 - Mika Ahola
2010 - Antoine Méo
2011 - Juha Salminen
2012 - Antoine Méo
2013 - Antoine Méo
2014 - Christophe Nambotin
2015 - Eero Remes
2016 - Eero Remes
2017
2018 - Bradley Freeman
2019 - Bradley Freeman
2020 - Andrea Verona
2021 - Andrea Verona
2022 - Andrea Verona
2023 - Josep Garcia
2024 - Josep Garcia :
$^1$En cursiva, campions que guanyaren també el títol d'EnduroGP aquella temporada. :
# Equilibrium (grup de música)

Equilibrium és un grup de folk metal d'Alemanya. La música del grup combina elements del folk metal i symphonic metal amb diversos instruments, incloent guitarres elèctriques, cordes i flautes. Els seus riffs reflecteixen melodies tradicionals germàniques. Els seus temes se centren en la lírica contes germànics i mitologia germànica. Totes les lletres són en alemany, com la majoria dels títols.

## Història

El grup va estar de gira amb Comandant i Sycronomica el 2005. A l'any següent va signar un contracte amb la discografica "Nuclear Blast" i el 27 juny 2008 van llançar el seu segon àlbum, Sagas .
El febrer de 2010, d'equilibri va haver de cancel·lar la seva aparició al Festival de Winterfire a Alemanya (a causa de la reestructuració seria dins de la formació). Més tard es va revelar que el seu vocalista, Helge Stang i el bateria Manuel DiCamillo havia deixat la formació. Al mes següent la formació va anunciar que Robse, vocalista alemany del grup Vrankenvorde, havia estat elegit com el seu nou cantant.
Fa poc temps, el grup va trobar un nou bateria, Hatier, que també és el bateria de la brutal death metal grup Viscera Trail. La formació, plena de nou, va llançar el seu tercer àlbum, Rekreatur, a través de Nuclear Blast, el 18 de juny de 2010.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* Turis Fratyr (2005) – Black Attakk
* Sagas (2008) – Nuclear Blast
* Rekreatur (2010) - Nuclear Blast
* Waldschrein (2013) - Nuclear Blast

### Demos

* Demo 2003 (2003)

## Enllaços externs

* Equilibrium - Lloc web oficial
# Geul

El Geul (francès Gueule, alemany Göhl) és un petit riu de Bèlgica i dels Països Baixos que neix a Lichtenbusch, un municipi de la Província de Lieja i es desemboca al Mosa a Voulwames prop de Meerssen.

## Història i ecologia

Grans parts del riu van estar canalitzades als segles passats. Es troben uns catorze molins als seus marges.
Com el riu va perdre el seu menut paper econòmic es va decidir de restaurar el seu curs natural. El riu recobrarà així la seva tortuositat original, el que haurà d'afavorir la biodiversitat i el retorn del peix.
El riu creua Plombières (Bleiberg) i Kelmis, on fins a l'inici del segle xx hi havia mines de zinc i de plom. El nom del mineral calamina prové del nom francès de Kelmis: La Calamine. L'aigua del riu es carrega de metalls pesants que crea un biòtop ideal per a plantes rares als quals cal una terra rica de zinc com la viola calaminària. Va donar l'epitet a la ciutat de Valkenburg aan de Geul.

## Afluents majors

El riu té molts afluents i petits rierols. Els més importants són:
* El Gulp
* L'Eyserbeek
* El Tüljebach
* El Zelserbeek

## Referències

* ↑ «Geul». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Geul». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* Afluents del Mosa en orde davall->damunt
Dieze - Niers - Swalm - Roer - Geleenbeek- Geul - Jeker - Voer - Berwijn - Julienne - Llègia - Ourthe - Hoyoux - Mehaigne - Samson -Sambre - Bocq - Burnot - Molignée - Lesse - Viroin - Semois - Bar - Kuer (Chiers) :
Vegeu també : • Mosa • França • Bèlgica • Països Baixos :
# Bousso

Bousso (àrab: بوسو, Būsū) és una ciutat de la regió de Chari-Baguirmi, al Txad. La ciutat es comunica amb l'exterior per l'aeroport de Bousso.

## Demografia

| | Població |
| 1993 | 9 981 |
| 2009 | 11 710 |

## Referències

* ↑ «City Population - Population Statistics in Maps and Charts for Cities, Agglomerations and Administrative Divisions of all Countries of the World». [Consulta: 18 juliol 2020].
# Irrfan Khan

Irrfan Khan (hindi: इरफ़ान ख़ान) (Tonk, 7 de gener de 1967 - Bombai, 29 d'abril de 2020) va ser un actor indi que va treballar a l'Índia, el Regne Unit i els Estats Units. Se'l reconeix com un dels millors actors indis de la seva generació, i va guanyar diversos premis com el National Film Awards, l'Asian Film Awards o el Padma Shri.
És conegut per les seves interpretacions a The Namesake, The Amazing Spider-Man, La vida de Pi, Jurassic World, Inferno o Slumdog Millionaire, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Irrfan Khan, actor extraordinaire and India’s face in the West, dies at 53» (en anglès), 29-04-2020. [Consulta: 30 abril 2020].
* ↑ «'Jurassic World' Actor Irrfan Khan on Upcoming Film: "It Will Be Like a Scary Adventure"» (en anglès). [Consulta: 30 abril 2020].
# Mar del Hoyo

Mar del Hoyo (Barcelona, 1985) és una actriu de teatre, cinema i sèries de televisió catalana.
Estudià a l'Escola Eòlia, a La Casona, a El Timbal, a The Academy de Londres, a La Barraca i a la Central de Cine, ambdues de Madrid. Es feu especialment coneguda pel seu paper de Laia, la professora d'anglès, a la sèrie de TV3 Merlí. Actualment protagonitza una Maria Rosa contemporània al Teatre Nacional de Catalunya dirigida per Carlota Subirós.

## Obres
### Cinema

* La habitación de Fermat, dirigida per Luis Piedrahita, 2007
* Barcelona, nit d'estiu, dirigida per Dani de la Orden, 2013

### Sèries de televisió

* La Via Augusta, TV3 2007
* Hospital Central, Telecinco 2011
* Amar es para siempre, Antena 3 2011
* Gran Hotel, Antena 3 2011
* Isabel, TVE 2012
* Frágiles, Telecinco 2013
* Gym Toni, Cuatro 2014
* El ministerio del tiempo, TVE 2015
* Merlí, TV3 2015
* Crossing Line, NBC, AXN, Sat. 1, TF1, Rai 2 2015
* Com si fos ahir, TV3 2017

### Teatre

* La Monja Alférez, Teatro María Guerrero
* Adios a la infancia, una aventí de Marsé, Teatre Lliure 2013
* Maria Rosa, Teatre Nacional de Catalunya 2016

## Referències

* ↑ https://www.aadpc.cat/mar-del-hoyo/ Arxivat 2018-06-27 a Wayback Machine.
* ↑ http://www.imdb.com/name/nm2635513/
* ↑ http://www.nuvol.com/critica/maria-rosa-centrifugada/

## Enllaços externs

* (Mar)ia Rosa Reportatge sobre Maria Rosa
# Minori

Minori (みのり) és una companyia japonesa desenvolupadora de novel·les visuals (prèviament la divisió de software de CoMixWave fins a l'abril del 2007) i que ha creat videojocs com Bittersweet Fools, Wind: A Breath of Heart', Haru no Ashioto i Angel Type. El seu últim joc en el 2007 fou Ef: A Fairy Tale of the Two. El seu joc més reeixit és Wind, que va tenir un manga, una sèrie d'animació, i un ova basats en ell, i fou convertit per la PlayStation 2 i Dreamcast. Usa el Musica com el seu motor principal. Algunes obertures d'animació dels seus jocs són fetes per Makoto Shinkai. El seu nom es diu que deriva de la seva pròpia frase, "Sempre tenim esperit de minoria" (la pronunciació és diferent, malgrat tot).

## Lliuraments

* 31 d'agost del 2001: Bittersweet Fools
* 19 d'abril del 2002: Wind: A Breath of Heart
* 27 de desembre del 2002: Soyokaze no Okurimono -Wind Pleasurable Box-
* 23 de juliol del 2004: Haru no Ashioto
* 5 de novembre del 2004: Wind: A Breath of Heart Re:gratitude
* 25 de març del 2005: Angel Type
* 31 de març del 2006: Sakura no Saku Koro: Haru no Ashioto Pleasurable Box
* Ef: A Fairy Tale of the Two.
** 22 de desembre del 2006: Ef: The First Tale.
** 30 de maig del 2008: Ef: The Latter Tale.
* 2009: Eden*

## Personal principal

* Nobukazu Sakai, aka nbkz (Productor, Director, Lletrista de cançons, Planificació de Concepte)
* Makoto Shinkai (Director de pel·lícules d'animació)
* Mikage (Director, Planificació i guionista)
* Tenmon (Compositor de música)
* Tatsuya Yūki (Dissenyador de personatges, Productor de línia)
* Mitsuishi Shona (Dissenyador de personatges)
* Kimchee (Dissenyador de personatges/membre principal d'Haru no Ashioto, no de l'empresa.)
* 2C Galore (Dissenyador de personatges/membre principal d'Ef, no de l'empresa.)
* Naru Nanao (Dissenyador de personatges/membre principal d'Ef, no de l'empresa.)

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Minori Arxivat 2009-05-05 a Wayback Machine. (japonès) (no pot ser navegat excepte des del Japó a partir de juny de 2009)
** Pàgina oficial de Minori (japonès) (visible fora del Japó mitjançant proxy)
# Nom específic

El nom específic en nomenclatura zoològica (de vegades més informalment, també: epítet específic) és la segona part (segon nom) en el nom científic de les espècies (nomenclatura binomial, o binomi), d'acord amb el criteri establert per Carl von Linné. La primera part és el nom del gènere. Contràriament al gènere, que ha de ser únic i no pot repetir-se mai, l'epítet específic sí que pot ser el mateix per diferents espècies que pertanyin a diversos gèneres (per exemple: Lanius minor', Phoenicopterus minor o Dendrocopos minor).
Cal remarcar que en la nomenclatura botànica, el «nom» sempre es refereix a la totalitat del nom (d'una espècie o d'un altre tipus), mentre que la nomenclatura zoològica pot referir-se a una o altra part del binomi.
    Exemple: El nom científic pels humans és Homo sapiens, en el qual el nom de l'espècie consta de dos noms: Homo és el nom genèric (el nom del gènere) i sapiens el nom específic.
Gramaticalment un binomi, i també un trinomi, pot ser tractat com una frase llatina, en la gramàtica llatina el nom específic pot ser:
* Un substantiu en aposició amb el gènere: Panthera leo. La paraula no necessàriament concorda amb el sexe. Sovint és un nom vernacle, o el nom (específic o genèric) d'un organisme similar.
* Un substantiu en genitiu.
** Això és comú en paràsits: Xenos vesparum ('de les vespes').
** Noms de persones i de llocs es fan servir en genitiu: Latimeria chalumnae (del 'Chalumna').
* Un adjectiu, concordant en cas i gènere gramatical amb el sexe: Felis silvestris ('gat del bosc')

## Referències

* ↑ Hawksworth, D. L.. Terms Used in Bionomenclature: The Naming of Organisms and Plant Communities : Including Terms Used in Botanical, Cultivated Plant, Phylogenetic, Phytosociological, Prokaryote (bacteriological), Virus, and Zoological Nomenclature (en anglès). GBIF, 2010. ISBN 9788792020093.
* ↑ The annals and magazine of natural history, zoology, botany and geology: incorporating the journal of botany (en anglès). vol.13. Taylor & Francis, 1864, p. 517.
# PIN parental

Es coneix com a PIN parental o veto parental una política educativa de la Regió de Múrcia (Espanya) que permet que els pares puguin decidir si els seus fills accedeixen a certs continguts educatius, en particular, s'ha pensat per als relacionats amb qüestions sobre identitat de gènere, feminisme o diversitat sexual, en el cas que aquests es considerin intrusius per a la consciència o intimitat dels menors, tot i que també ha estat utilitzat en sentit contrari, com a forma de vetar precisament els dirigents impulsors d'eixa política.
La resolució va ser plantejada pel partit polític Vox i implantada pel govern del Partit Popular en aquesta comunitat autònoma al setembre de 2019.

## Origen del terme

Segons la periodista Patricia Rodríguez Blanco (del diari El País)', Vox ha creat «un vocabulari propi que deforma el significat de les paraules per, segons convingui, ridiculitzar o exaltar la realitat a la qual al·ludeixen», entre les que es troben xiringuito, PIN parental, violència intrafamiliar, feminisme supremacista, reconquesta, dictadura progre, dictadura de gènere, lobby gai o Front Popular.

## Referències

* 1 2 «Qué es el pin parental: la herramienta para que los padres puedan vetar contenidos en las aulas» (en castellà), 17-01-2020. [Consulta: 20 gener 2020].
* ↑ «Fa servir el veto parental contra la visita del president murcià a un centre d'FP». Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, 19-02-2020. [Consulta: 6 març 2020].
* ↑ «Chiringuito, PIN parental o Frente Popular: el glosario perverso de Vox». , 07-07-2019.
# Pramoedya Ananta Toer

Pramoedya Ananta Toer (Blora, 6 de febrer de 1925 - Jakarta, 30 d'abril de 2006) va ser un escriptor i novel·lista indonesi, probablement el literat més conegut del seu país.

## Biografia

Va començar a treballar com a periodista, però les seves opinions favorables al moviment nacionalista indonesi durant la guerra d'independència el van portar a la presó per primera vegada entre 1947 i 1949.
Després de la independència, el 1960 va tornar a ser empresonat durant un any sense judici pel govern del president Sukarno per haver denunciat la discriminació política contra la comunitat xinesa a Indonèsia.
Va ser detingut per tercera vegada (de 1965 a 1979), ja durant la dictadura militar de Suharto que va causar prop d'un milió de morts. Se'l va acusar de ser membre de LEKRA, un grup intel·lectual d'esquerra, i va ser condemnat, sense procés ni judici, a la terrible colònia penal de l'illa de Buru, a l'est d'Indonèsia. Els seus manuscrits i llibres van ser cremats per les autoritats a mitjans de la dècada dels seixanta. Abans i durant el seu empresonament el 1965 va escriure més de trenta obres literàries. Ja confinat, va concebre un quartet de novel·les anomenat «El quartet de Buru». A l'escriptor li van ser negats llapis o bolígrafs, però va manifestar que havia contat amb tanta freqüència les històries als seus companys de presidi que una vegada alliberat l'única cosa que va fer va ser acostar un llapis al paper i les paraules van fluir.

## Obra

Les quatre novel·les que componen «El quartet de Buru» són les seves obres més conegudes: Terra humana, Fill de tots els pobles, Cap al matí i La casa de cristall. Quan les restriccions en les comunicacions dels tapol (presos polítics) es van suavitzar, Pramoedya va publicar un llibre de memòries, Cançó trista d'un mut (Nyanyi Sunyi Seorang Bisu, 1995), amb acusacions detallades de treballs forçats, gana i altres abusos en la colònia.
La seva obra ha estat traduïda a gairebé 40 idiomes. En català s'ha publicat La noia de la costa (Gadis Pantai, La Magrana, 2002) i El rei, la bruixa i el sacerdot (Cerita Calon Arang, Cruïlla, 2003). L'Editorial Txalaparta ha publicat en castellà i euskera algunes de les seves obres, entre elles la tetralogia de «El quartet de Buru». L'escriptor ha estat candidat en diverses ocasions al Premi Nobel de Literatura. Va morir l'any 2006 als 81 anys envoltat de la seva família.

## Referències

* ↑ «Un luchador por la libertad» (en castellà). El País [Madrid], 02-05-2006. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Aglionby, John «Obituary: Pramoedya Ananta Toer» (en anglès). The Guardian, 02-05-2006. ISSN: 0261-3077.
# Frassinoro

Frassinoro ( Frignanese : Frasnôr ) és un comune (munitydr
# Termoreactor

Es denomina termoreactor a un intent primitiu de construir un motor de reacció, en el qual un motor de combustió interna comú proveeix de gir al compressor per fer funcionar la cambra de combustió i produir empenta. Se sap de dos avions que han utilitzat aquesta motorització, un és el biplà Coandă-1910 i l'altre és el Caproni Campini CC.2

## Referències

* ↑ (anglès) Mach 1 and Beyond: The Illustrated Guide to High-Speed Flight, de Larry Reithmaier, 1994, ISBN 0070520216

## Enllaços externs

* (portuguès) - Història del motor de reacció en l'aviació