OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Francesc Sales i Coderch

Francesc Sales i Coderch (Barcelona, 5 d'agost de 1947 - Barcelona, 16 d'abril de 1995) fou un escriptor i professor català.
Fill d'una família lligada al món de la literatura i de la universitat. El 1969 es llicencià en filosofia i lletres. Fou professor de llengua i literatura de batxillerat. Conreà sobretot el conte.
El 1981 obtingué el premi Víctor Català per Les Alveolars a la Romània. Seguiren altres reculls, entre els quals destaca Biern (1989) i L'àngel de l'abisme (1992). Autor d'una extensa obra per a joves, cal citar, Les cartes de la Mila (premi Vaixell de Vapor de 1985), El secret de les màquines (1988) o Escrit a l'ordinador (1990), entre d'altres. Amb El pes de la càrrega guanya, l'any 1992, el premi Gran Angular.
Traduí autors italians i dirigí les col·leccions L'Odissea (Empúries) i El Brot Jove (Pòrtic)
És remarcable, també, la tasca que Francesc Sales desenvolupà com a professor. Així, en relació amb el camp de la docència, guanya el premi Baldiri Reixach amb una programació de literatura universal per a BUP i el premi al millor programa de ràdio, l'any 1983, amb Pati de lletres.

## Obra
### Narrativa

* Les alveolars a la Romània, Barcelona: Selecta, 1982.
* L'àngel de l'abisme, Barcelona: Pòrtic, 1992.

### Novel·la

* Biern, Barcelona: Pòrtic, 1989.

### Narrativa infantil i juvenil

* En Pandolfi a la gran ciutat. Barcelona: Argos, 1984.
* Ibrahim, un noi del Marroc. Barcelona: La Galera, 1984.
* La lluna. Barcelona: Argos, 1984.
* Fugir. Barcelona: Laia, 1985.
* Les cartes de la Mila. Barcelona: Cruïlla, 1985.
* Primera avaluació. Barcelona: Empúries, 1986.
* Aquell estiu a Biern. Barcelona: Pòrtic, 1987.
* Fer-ne quaranta. (amb Mercè Company) Barcelona: Destino, 1987.
* Com un xiprer. Barcelona: Laia, 1988.
* El secret de les màquines. Barcelona: Cruïlla, 1988.
* Cria fills (amb Mercè Company). Barcelona: Destino, 1989.
* Van Gogh. Barcelona: Antàrtida, 1990.
* Escrit a l'ordinador: diari d'un noi de quinze anys. Barcelona: Cruïlla, 1991.
* El trencament. Barcelona: Pòrtic, 1991.
* Més enllà del núvol blanc. (Il·lustracions de Maria Teresa Ramos). Barcelona: Edelvives, 1991.
* És ella! Barcelona: Columna, 1992.
* El meu amic Pau. Barcelona: Cruïlla, 1992.
* El pes de la càrrega. Barcelona: Cruïlla, 1993.

## Premis i reconeixements

* Premi Víctor Català (1981): Les alveolars a la Romània.
* Premi Baldiri Reixach (1983).
* Premi al millor programa de ràdio (1983): Pati de lletres.
* Premi El Vaixell de Vapor (1985): Les cartes de la Mila.
* Premi Gran Angular (1992): El pes de la càrrega.

## Referències

* ↑ «Francesc Sales i Coderch». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Francesc Sales 1947-1995». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana. [Consulta: 7 setembre 2019].
# Tullia d'Aragona

Tullia d'Aragona (Roma, 1510 - Roma, 1556) va ser una poetessa italiana, autora i filòsofa, a més de cortesana honesta, elogiada per les seves capacitats intel·lectuals.

## Biografia

Nascuda a Roma, va viure a Venècia, Ferrara, Siena, Florència abans de tornar a la seva ciutat natal. Estudiosos discuteixen si Penelope d'Aragona, nascuda el 1535, era la seva filla o germana, com alguns proposen. No obstant això va tenir un fill, Celio, que està esmentat al seu testament. Com que la seva mare no va estar casada amb el seu presumpte pare (el cardenal Luigi d'Aragona ), la vida de Tullia va estar marcada per l'estigma del naixement il·legítim d'una mare cortesana, d'una banda, i la fama literària, de l'altra.

## Obra

Les seves obres són Rime, la més coneguda, Dialogo della infinità di amore (1547), i un poema èpic, Il mechisno. El Dialogo, que manté la tradició platònica, està dedicada a Cosme I de Mèdici, duc de Florència. L'obra planteja una conversa filosòfica que té lloc a casa seva entre Lattanzio Benucci, Benedetto Varchi i la mateixa Tullia, en presència d'altres homes dels quals no se n'esmenta el nom, sobre la naturalesa de l'amor. El text, tot i que forma part d'una tradició i un gènere coneguts en la Itàlia del Cinquecento, constitueix el primer cas en què és una dona qui pren part activa i condiueix l'intercanvi epistemològic. Amb aquesta obra esdevé la primera dona a entrar en el debat sobre l'ètica de l'amor, i a defensar filosòficament i literèria la paritat entre dones i homes, així com a presentar-les com a capaces de la forma més exaltada d'amor, l'amor platònic, reservat fins aleshores als homes. Amb el poema èpic Il Meschino detto Il Guerrino, torna a plantejar la possibilitat de reciprocitat i respecte mutu en les relacions entre homes i dones.

## Referències

* 1 2 3 Hairston, Julia. «Biography: Aragona, Tullia d'» (en anglès). Italian Women Writers. University of Chicago Library. [Consulta: 17 febrer 2024].
* 1 2 Team, Project Vox. «Tullia d'Aragona (1501/1505-1556)» (en anglès). [Consulta: 17 febrer 2024].

## Bibliografia

* González Porto-Bompiani (coord). Diccionario de autores, vol I. Montaner y Simón,S.A. 1963. Nº Registre:M 3843-63. Depósito Legal:B 20872-63(I).
* González Porto-Bompiani (coord). Diccionario literario, vol IV. Montaner y Simón,S.A. 1959. Depósito Legal:B 1.352-1959.
# José Mallol Alberola

José Mallol Alberola (Mutxamel, 5 de gener de 1912 – Alacant, 15 de febrer de 1993) fou un farmacèutic i polític valencià, primer governador civil d'Alacant durant el franquisme.
Fill d'un mestre, va estudiar magisteri a Alacant i el 1933 es va llicenciar en farmàcia a la Universitat de Granada. Es va iniciar políticament a l'Agrupació Socialista de Mutxamel, però el 1933 va deixar el partit per integrar-se a la Falange Española i exercir com a vocal del Consell Nacional del Sindicato Español Universitario. Fou detingut per les autoritats republicanes en començar la guerra civil espanyola i va passar per diversos centre de detenció com el camp de concentració d'Albatera (aleshores un camp de treball) i el penal de Sant Miquel dels Reis. Fou alliberat el gener de 1939 i va intervenir decisivament en la instauració del nou règim franquista a la província d'Alacant. Juntament amb Miguel Primo de Rivera y Sáenz de Heredia, Pilar Millán Astray, Javier Pérez de Millán-Astray i el conserje del cementiri d'Alacant, Tomas Santonja van identificar i desenterrar les despulles de José Antonio Primo de Rivera de la fossa comuna d'Alacant.
Fou nomenat governador civil d'Alacant a finals de març de 1939, però va dimitir poc després. També fou cap provincial del Movimiento Nacional i el novembre de 1940 delegat provincial de Sindicats, però fou destituït poc després durant les pugnes entre diversos grups falangistes. A les eleccions municipals d'Alacant de 1948 va encapçalar una llista falangista dissident de l'oficial, la qual cosa el va forçar a apartar-se de la política. Fins a agost de 1964 no tornaria a ser cap local de Falange a Alacant. Després també seria president del Col·legi de Farmacèutics d'Al·lacant.
El 1989 va escriure La Estampida, Final de la Guerra Civil en Alicante, on exposa la seva versió dels fets esdevinguts en els darrers dies de la guerra civil espanyola a Alacant. Tanmateix, no fou publicat fins 2000.

## Referències

* ↑ Joan Maria Thomàs osé Antonio: Realidad y mito
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.334. ISBN 9788495484802.
# Formica fusca

Formica fusca és una espècie de formiga de la subfamília dels formicins (Formicinae). Aquesta espècie és la més abundant i diversa del gènere Formica. Es troba en gairebé totes les zones temperades d'Euràsia, de la península Ibèrica fins al Japó i del sud d'Europa a Escandinàvia. Actualment es considera que les formigues de Nord-americà pertanyen a una altra espècie, Formica subaenescens.

## Característiques

La mida de les obreres de va des dels 4 als 7,5 mil·límetres. Les reines mesuren entre 6,5 i 9,5 mm i els mascles de 8,5 a 9,5 mm. És de color negre amb les potes i antenes marrons.

## La colònia

Els formiguers de F. fusca se solen trobar en soques d'arbres podrits o sota les roques. Aquesta formiga és poligínica, és a dir, conviuen més d'una reina per formiguer, encara que la contribució a la posada d'ous sol ser desigual, és a dir, hi ha una reina dominant que posa més que les altres. El nombre d'individus per colònia sol variar entre 500 i 2.000. S'alimenten de petits insectes, de melassa produïda per àfids i del nèctar de les flors. Els vols nupcials solen ser al juliol i agost.

## Referències

* ↑ «Hormigas.org - Formica fusca» (en castellà). [Consulta: 6 novembre 2023].
* ↑ Bugguide.net. Species Formica subaenescens
* ↑ Antwiki, Formica subaenescens
# Tom Burke (actor)

Tom Burke (Londres, 30 de juny de 1981) és un actor anglès, conegut principalment per les seves interpretacions d'Athos i Dolokhov a les sèries de televisió de la BBC The Musketeers (2014–2016) i War & Peace (2016), respectivament. Va interpretar el paper d'Orson Welles en el film Mank (2020) dirigit per David Fincher.
Nascut a Londres, Tom Burke va créixer a Kent. Els seus pares, David Burke i Anna Calder-Marshall, així com els seus padrins, Alan Rickman i Bridget Turner, també eren actors. El seu avi era l'escriptor Arthur Calder-Marshall. Burke va néixer amb un llavi leporí.

## Filmografia

Llargmetratges
| Any | Títol | Personatge |
| 2000 | Dragonheart: A New Beginning | Roland |
| 2005 | The Libertine | Vaughan |
| 2007 | I Want Candy | John 'Baggy' Bagley |
| 2008 | Donkey Punch | Bluey |
| 2009 | Telstar | Geoff Goddard |
| 2009 | Chéri | Vicomte Desmond |
| 2010 | The Kid | Mr. Hayes |
| 2010 | Third Star | Davy |
| 2012 | An Enemy to Die For | Terrence |
| 2012 | Cleanskin | Mark |
| 2013 | Only God Forgives | Billy |
| 2013 | The Invisible Woman | Mr. George Wharton Robinson |
| 2014 | The Hooligan Factory | Bullet |
| 2019 | The Souvenir | Anthony |
| 2020 | The Show | Fletcher Dennis |
| 2020 | Mank | Orson Welles |
| 2021 | The Souvenir Part II | Anthony |
| 2021 | True Things | Blond |
| 2022 | Living | Sutherland |
| 2022 | The Wonder | William Byrne |
| 2023 | Klokkenluider | Chris / Kevin |
| 2024 | Furiosa: A Mad Max Saga | Praetorian Jack |

## Referències

* ↑ Bradshaw, Peter. «Mank review – David Fincher swooningly revisits myth of Citizen Kane» (en anglès). The Guardian, 06-11-2020. [Consulta: 8 desembre 2020].
* ↑ Scott, Danny (2 març 2014). "Little did I know my boy would become a Musketeer" Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., The Sunday Times; retrieved 1 abril 2014.
* ↑ Tom Burke profile Arxivat 2016-05-26 a Wayback Machine., cleftaware2013.wordpress.com; retrieved 1 abril 2014.
# Valeri Probe

Valeri Probe (en llatí: Valerius Probus) va ser un escriptor romà, considerat per Macrobi "Vir perfectissimus". Va florir uns anys abans d'Aulus Gel·li i, per tant, al començament del segle ii. Formava part de la gens Valèria, una família romana molt antiga, d'origen sabí.
Va escriure uns comentaris sobre Virgili, i posseïa una còpia d'una part important de les Geòrgiques corregida de la mà del mateix autor. Encara que s'ha suposat que podria ser la mateixa persona que Marc Valeri Probe, sembla difícil per raons cronològiques.

## Referències

* ↑ O bé Probus: Seva i Llinares, Antoni (dir.). Diccionari llatí-català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 779. ISBN 9788477396314.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 531.
# Casa Ramon Oller

La Casa (Ramon) Oller és un edifici residencial situat a la Gran Via de les Corts Catalanes, 658 de l'Eixample de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local.

## Història

El 1871, Josep Guasch i Mascaró va demanar permís per a construir de planta baixa i tres pisos, segons el projecte del mestre d'obres Eduard Fontserè i Meste. El 1900, Ramon Oller i Bosch va demanar permís per a reformar-la i remuntar-hi dos pisos, segons el projecte de l'arquitecte Pau Salvat i Espasa, que li donà una estètica propera al món medieval pròpia del modernisme català amb l'ús de la tradició artesanal popular en dels esgrafiats, la ceràmica i la forja.
Entre 2017 i 2020 va ser rehabilitat per a allotjar-hi apartaments de luxe.

## Descripció

Edifici d'habitatges de planta baixa i cinc pisos. La façana presenta una simetria general, amb una franja central buida i emmarcada per balcons a cada costat, que només queda trencada per la planta baixa amb l'entrada principal desplaçada a la banda esquerra. La planta considerada noble destaca per la tribuna de ferro, ceràmica vidriada i la combinació de vidres llisos i emplomats. Al segon i al tercer pis hi ha dues obertures a banda i banda amb balcó corregut al segon i amb balcons individuals al tercer. A l'últim pis en el centre hi destaca un motiu heràldic i a cada costat balcons triples amb decoracions a les llindes. Tot el conjunt queda coronat amb un ràfec que tanca l'edifici amb un eix horitzontal.

## Referències

* ↑ «Casa Oller». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 «José Guasch y Mascaró. Cortes (Gran Via de les Corts Catalanes), 112 (ara 658)». Q127 Eixample 4696/1871. AMCB, 06-03-1871.
* 1 2 «Casa Oller». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ «Casa Oller». Octavio Mestre Arquitectos.

## Enllaços externs

* «Casa Ramon Oller». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
* «Casa Ramon Oller Bosch reforma». Arquitectura Modernista. Valentí Pons Toujouse.
Monuments de l'Eixample de Barcelona :
# El color porpra (pel·lícula)

El color porpra (títol original en anglès, The Color Purple) és una pel·lícula de drama d'època musical estatunidenca de 2023 dirigida per Blitz Bazawule i escrita per Marcus Gardley. Està basada en el musical escènic homònim, que, al seu torn, es basa en la novel·la homònima de 1982 d'Alice Walker. És la segona adaptació cinematogràfica de la novel·la, després de la pel·lícula de 1985 dirigida per Steven Spielberg i produïda pel mateix Spielberg i Quincy Jones. Spielberg i Jones repeteixen com a productors de la pel·lícula de 2023, juntament amb els seus productors de Broadway Scott Sanders i Oprah Winfrey, actriu que també va protagonitzar la pel·lícula de 1985. S'ha subtitulat al català.
La pel·lícula és protagonitzada per Taraji P. Henson, Danielle Brooks, Colman Domingo, Corey Hawkins, H.E.R., Halle Bailey, Phylicia Pearl Mpasi i Fantasia Barrino en el seu debut cinematogràfic. Brooks i Barrino repeteixen els seus papers a partir de les produccions teatrals. El film explica la història de la Celie, una dona afroamericana que s'enfronta a les dificultats de viure amb un marit maltractador i de viure al sud dels Estats Units durant els primers anys del segle xx.
El film es va estrenar a Londres el 20 de novembre de 2023 i als Estats Units el 25 de desembre amb la distribució de Warner Bros. Pictures. Tot i rebre crítiques positives, va tenir un mal rendiment a la taquilla amb una recaptació de 68,8 milions de dòlars per un pressupost d'uns 90-100 milions. Danielle Brooks va ser elogiada per la seva interpretació, i va ser nominada per a l'Oscar, el BAFTA, el Globus d'Or i el premi del Sindicat d'Actors de Cinema a la millor actriu secundària. A la 55a edició dels premis NAACP Image, la pel·lícula va guanyar un rècord d'onze premis d'entre les setze categories a les quals estava nominada, incloent-hi la de millor pel·lícula i interpretació per a Barrino, Henson, Domingo i el repartiment coral.

## Referències

* ↑ «El Color Porpra (2023)». FilminCAT. [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ Kit, Borys. «Spielberg, Oprah Bringing Color Purple to Big Screen (Exclusive)». The Hollywood Reporter, 02-11-2018. Arxivat de l'original el December 11, 2020. [Consulta: 29 desembre 2020].
* ↑ «The Color Purple». Goita què fan, ara!. [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ Rubin, Rebecca. «Warner Bros. to Release Mad Max: Fury Road Prequel and The Color Purple Musical in Theaters in 2023». Variety, 23-12-2020. Arxivat de l'original el December 24, 2020. [Consulta: 24 desembre 2020].
* ↑ D'Alessandro, Anthony. «First Weekend Of 2024 Down 16%, As 'Wonka' Leads, 'Night Swim' Paddles To $12M+, 'Aquaman 2' Nears $100M – Saturday AM Box Office». Deadline Hollywood, 07-01-2024. [Consulta: 7 gener 2024].
* ↑ Hipes, Patrick. «Colman Domingo, Keke Palmer, Ayo Edebiri, Victoria Monét Lead NAACP Image Awards Nominations». Deadline Hollywood, 25-01-2024. [Consulta: 26 gener 2024].
# Chantal van den Broek-Blaak

Chantal Blaak (Rotterdam, 22 d'octubre de 1989) és una ciclista neerlandesa, professional des del 2009 fins al febrer 2025; havia de retirar-se a final de temporada però al trobar-se embarassada va avançar els esdeveniments. Ha guanyat cinc medalles, dues d'elles d'or als Campionats del món en contrarellotge per equips.
El 2017 va guanyar el Campionat del món en ruta disputat a Bergen.

## Palmarès

* 2006
** Campiona dels Països Baixos en contrarellotge júnior
** Campiona dels Països Baixos en persecució júnior
* 2007
** Campiona dels Països Baixos en contrarellotge júnior
* 2009
** Campiona d'Europa sub-23 en ruta
** 1a a la Kasseien Omloop Exloo
** 1a a la Parel van de Veluwe
* 2010
** 1a a l'Acht van Chaam
* 2011
** 1a a la Fletxa d'Erondegem
** Vencedora d'una etapa a la Ster Zeeuwsche Eilanden
* 2014
** Campiona del món en contrarellotge per equips
** 1a a la Drentse 8 van Dwingeloo
** Vencedora d'una etapa a l'Energiewacht Tour
** 1a a l'Open de Suède Vårgårda
** 1a a l'Open de Suède Vårgårda TTT
* 2015
** 1a a Le Samyn des Dames
** Vencedora d'una etapa a l'Emakumeen Euskal Bira
* 2016
** Campiona del món en contrarellotge per equips
** 1a a Le Samyn des Dames
** 1a a l'Univé Tour de Drenthe
** 1a a la Gant-Wevelgem
** 1a al Boels Ladies Tour
** 1a a l'Open de Suède Vårgårda TTT
** Vencedora d'una etapa a l'Energiewacht Tour
* 2017
** Campiona del món en ruta
** Campiona dels Països Baixos en ruta
** 1a a l'Open de Suède Vårgårda TTT
** Vencedora d'una etapa al Healthy Ageing Tour
* 2018
** Campiona dels Països Baixos en ruta
** 1r a l'Amstel Gold Race
** Vencedora de 2 etapes al Healthy Ageing Tour
** Vencedora d'una etapa al Boels Ladies Tour
* 2019
** 1a a la Omloop Het Nieuwsblad
* 2020
** 1a a la Le Samyn des Dames
** 1a al Tour de Flandes
* 2021
** 1a a la Simac Ladies Tour
** 1a a la Strade Bianche femenina
** 1a a la Dwars door het Hageland
** 1a a la Drentse Acht van Westerveld
* 2024
** Campiona dels Països Baixos en ruta

### Resultats a les Grans Voltes
#### Giro d'Itàlia

* 2010: 62a
* 2011: 43a
* 2013: no surt a la 6a etapa
* 2014: 38a
* 2015: 49a
* 2017: 40a
* 2018: 50a
* 2019: abandonament (7a etapa)
* 2020: 18a
* 2021: abandonament (10a etapa)
* 2024: abandonament (7a etapa)

#### Tour de França

* 2022: 49a

## Referències

* ↑ «Former World Champion Chantal van den Broek-Blaak announces retirement» (en anglès). cyclingnews, 11-02-2025. [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ «Chantal Blaak remata el gran trabajo de Holanda y se lleva el oro». mundodeportivo.com, 23-09-2017 [Consulta: 26 setembre 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
# Marracos (desambiguació)

«Marracos» té aquests significats:
* Los Marracos de la UdL, colla castellera de la Universitat de Lleida
* Lo Marraco, bèstia popular de la Ciutat de Lleida
* Marracos, municipi de la provincia de Saragossa a Aragó
# Llimonera (papallona)

La llimonera (Gonepteryx rhamni) és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels pièrids (Pieridae) present als Països Catalans.

## Descripció

* Gonepteryx rhamni ♀
* Gonepteryx rhamni ♀ △

## Distribució

Es distribueix pel nord-oest d'Àfrica, Europa i Turquia fins a l'oest de Sibèria, el Kirguizstan i Mongòlia. Es troba per tota la península Ibèrica, encara que és més comuna al nord.

## Hàbitat

Zones arbustives seques o humides normalment associades a boscos i pendents herbosos i rocosos amb arbustos dispersos. L'eruga s'alimenta de Frangula alnus i de diverses espècies del gènere Rhamnus.

## Període de vol

Una generació a l'any al nord i centre d'Europa, entre juny i juliol; voltinisme incert al sud d'Europa i nord-oest d'Àfrica, on la primera generació vola entre maig i octubre. Hiberna com a adult; els individus hivernants comencen a volar els dies càlids de finals d'hivern.

## Referències

* ↑ «Noms de papallones | TERMCAT». [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ «Proposta de noms comuns per a les papallones diürnes (ropalòcers) catalanes». Butlletí de la Societat Catalana de Lepidopterologia. Arrizabalaga et al., 01-12-2012. [Consulta: 24 gener 2014].
* 1 2 3 4 Tolman, Tom; Lewington, Richard. Mariposas de España y Europa (en castellà). Lynx, 2011. ISBN 978-84-96553-84-2.

## Enllaços externs

* UK Butterflies (anglès)
* Biodiversidad Virtual (castellà)
* Asturnatura (castellà)
* Waste Magazine (castellà)
* European Butterflies (anglès)
# Gonepteryx

Gonepteryx és un gènere de lepidòpters ditrisis de la família Pieridae. Es distribueix per Euràsia i el nord d'Àfrica. A la península Ibèrica, només trobem les espècies Gonepteryx rhamni i Gonepteryx cleopatra.

## Taxonomia

* Gonepteryx acuminata (C. & R. Felder, 1862)
* Gonepteryx amintha (Blanchard, 1871)
* Gonepteryx burmensis (Tytler 1926)
* Gonepteryx chitralensis (Moore, 1905)
* Gonepteryx cleobule (Hübner, 1824)
* Gonepteryx cleopatra (Linnaeus, 1767)
* Gonepteryx eversi (Rehnelt, 1974)
* Gonepteryx farinosa (Zeller, 1847)
* Gonepteryx maderensis (Felder, 1862)
* Gonepteryx mahaguru (Gistel, 1857)
* Gonepteryx maxima (Butler, 1885)
* Gonepteryx nepalensis (Doubleday, 1847)
* Gonepteryx palmae (Stamm 1963)
* Gonepteryx rhamni (Linnaeus, 1758)
* Gonepteryx taiwana (Paravicini 1913)

## Referències

* ↑ «BioLib - Gonepteryx» (en anglès). [Consulta: 12 febrer 2025].
# Colias erate

Colias erate és una espècie de lepidòpter papilionoïdeu de la família dels pièrids (Pieridae), subfamília dels Coliadinae. Viu des del sud-est d'Europa, a través de Turquia passant per l'Àsia central fins al Japó i Taiwan. Al sud, la seva àrea s'estén fins i tot a Somàlia i a Etiòpia. L'espècie va ser descrita per la primera vegada per Eugenius Johann Christoph Esper, el 1805.
L'envergadura és de 23 a 26 mm. Aquesta papallona vola el maig i setembre, en dues generacions.

## Subespècies i formes

* Colias erate erate (Esper, 1805)
* Colias erate erate f. pallida (Staudinger, 1861)
* Colias erate amdensis (Verity, 1911)
* Colias erate formosana S(hirozu, 1955)
* Colias erate lativitta (Moore, 1882)
* Colias erate marnoana (Rogenhöfer, 1884)
* Colias erate naukratis (Fruhstorfer, 1909)
* Colias erate nilagiriensis (Felder, 1859)
* Colias erate poliographus (Motschulskhy, 1860)
* Colias erate sinensis (Verity, 1911)
* Colias erate tomarias (Bryk, 1942)

## Galeria d'imatges

* Colias erate erate f. pallida ♂ MHNT
* Colias erate erate f. pallida ♂ △ MHNT

## Referències

* ↑ «Colias erate (Esper, 1805)». Lepidoptera and Some Other Life Forms.
* ↑ Varshney, R.K.; Smetacek. A Synoptic Catalogue of the Butterflies of India. DOI 10.13140/RG.2.1.3966.2164. ISBN 978-81-929826-4-9.
* ↑ «Image». [Consulta: 11 novembre 2023]..
* ↑ Catalogue der Lepidopteren Europas und der angrendzenden Länder in Staudinger & Wocke, Cat. Lep. (ed. 1) : 1-192
* ↑ funet