OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Comitè Nacional de Bioètica d'Andorra

El Comitè Nacional de Bioètica d'Andorra (CNBA) va ser constituït el 18 de desembre de 2013 com a òrgan assessor del Govern d'Andorra i de la comunitat científica i ciutadana en matèria d'ètica i bioètica. La seva Presidenta és Esther Argilés Huguet, i el seu Vicepresident Guillem de Celis Bernat.
Desenvolupa la seva tasca en l'àmbit de les implicacions ètiques i socials que es poden derivar a l'entorn dels avenços en les ciències de la biologia, la medicina i les ciències de la vida en general. Té com a missió assessorar en l'àmbit de les seves competències el Govern, la comunitat científica i la resta de la societat i actuar com a fòrum de referència, estenent a tots els nivells de la societat civil andorrana el debat i la reflexió sobre les controvèrsies ètiques i socials que són del domini de la seva competència, de manera que aquesta reflexió ajudi als professionals, als responsables públics i a la societat en general a avançar en la presa de decisions en aquestes matèries. El CNBA té el seu propi web.

## Membres

El Comitè està integrat per un mínim de vuit (8) i un màxim de dotze (12) persones amb competències en diferents disciplines (científica, filosòfica i jurídica), nomenades pel Govern a proposta del propi Comitè. Els membres actuals són: Joan Massa Sarrado, Jacques Montagut, Ester Busquets Alibés, Esther Argilés Huguet, Guillem de Celis Bernat, Montserrat Gil López, Pere Puigdomènech Rosell, Miquel Julià Vila, Angelina Santolaria Rossell, Canòlic Mingorance Cairat, i Gemma Marfany Nadal
* ↑ «Decret del 18-12-2013 pel qual s'aprova el Reglament del Comitè Nacional de Bioètica d'Andorra.». BOPA núm 61 (27/12/2013).
* ↑ «Decret del 19-03-2014 pel qual es modifica el Reglament del Comitè Nacional de Bioètica d'Andorra.», BOPA núm 22 (26/03/2014).
* ↑ «El Comitè Nacional de Bioètica estrena un web consultiu».
* ↑ «BOPA núm 130 (30/11/2024).».
# Sidney Sheldon

Sidney Sheldon (nascut amb el nom de Sidney Schechtel, Chicago (Illinois), 11 de febrer de 1917 – Rancho Mirage (Califòrnia), 30 de gener de 2007) fou un escriptor nord-americà jueu d'origen rus que va guanyar l'Oscar al millor guió original l'any 1947 per la pel·lícula The Bachelor and the Bobby-Soxer. Durant 20 anys va escriure guions per a la televisió i, després de fer els cinquanta, va començar a triomfar amb les seves novel·les, com ara The Other Side of Midnight (1973), Rage of Angels (1980) i Master of the Game (1982), totes elles grans èxits de vendes.
El 1994 se li va dedicar una estrella al Passeig de les Estrelles de Palm Springs (Califòrnia).
# Lúnula

La lúnula unguial és la zona blanca, opaca, de forma semicircular a l'arrel de l'ungla humana.
Aquesta part de l'Ungla es troba a la zona de l'arrel i està directament enganxada a la carn i a la pell anomenada eponiqui. Sobretot en el polze, l'arrel unguial s'estén entre la placa unguial, en forma d'una zona semilunar, proximal, pàl·lida, que rep el nom de lúnula.

## Referències

* ↑ «Diccionari de la llengua catalana». [Consulta: 12 setembre 2024].
* ↑ «ungla - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 12 setembre 2024].
# Obducció

Una obducció és una deformació poc freqüent de l'escorça terrestre, que apareix quan una placa oceànica i una placa continental xoquen. A diferència de la subducció, aquest fenomen recobreix una placa continental formant una serralada. Un exemple d'obducció es trobaria a l'illa de Xipre.

## Referències

* ↑ «obducció | enciclopedia.cat». [Consulta: 23 novembre 2023].
* ↑ «obducció - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 23 novembre 2023].
# Ol·li

L'ol·li és el truc bàsic del skateboard, d'ell deriven gairebé tots els altres, és la mare de la gran majoria dels trucs moderns. Consisteix a saltar amb la taula sense prendre-la amb les mans. Per realitzar-ho se segueixen els següents passos:
* Es col·loca un peu darrere dels primers 4 cargols de la taula i l'altre en la punta posterior o tail.
* Es pren impuls per saltar, se li dona un cop sec al tail (Al cop sec també se li crida ¨pop¨) i s'aixeca el peu amb què piques el tail (dónes un salt) i llisca el peu davanter que estava enmig de la taula als cargols davanters (raspant perquè quedi igualada la taula i no caure amb la part de davant abans que amb la de darrere), alhora que saltes per elevar la taula.
* Estant en l'aire, es pugen els peus, flexionant els genolls si es vol una altura major.
* S'aterra en el sòl amb els genolls flexionats per esmorteir la caiguda, tractant que la taula caigui horitzontalment i absorbint l'impacte.
* Per guanyar confiança pot subjectar-se d'un baranda per mantenir l'equilibri. Però en raspar s'ha de fer per la meitat de la taula col·locant el peu darrere dels cargols davanters.
* Utilitzi aquests passos de referència però es pot col·locar on s'acomodi però usant de referència les instruccions.

## Història

El 1978, Alan Gelfand, va aprendre a realitzar salts aeris en piscines(buides per patinar) usant un suau aixecament del nose de la taula i el moviment per mantenir la taula amb els peus. Al 1982, mentre competia en el concurs Rusty Harris de Whittier, Califòrnia, Rodney Mullen va realitzar un ollie sobre un terreny pla, que s'havia adaptat de la versió vertical de Gelfand combinant els moviments d'alguns dels seus trucs existents. Mullen va fer un moviment copejant la cua del tauler a terra per aixecar el nose, i utilitzant el peu davanter per alinear la taula i estabilitzar-la a l'aire. Mentre que Mullen no estava impressionat inicialment amb el seu ollie terra pla, i no el va nomenar formalment, es va adonar que va obrir un gran ventall sobre el qual sorgirien molts trucs.

## Referències

* ↑ «Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 23 agost 2023].
* 1 2 «Mumble Magazine - Rodney Mullen - The Mutt book excerpt», 01-06-2009. Arxivat de l'original el 2009-06-01. [Consulta: 23 agost 2023].
* ↑ Parks, Deborah A. Getting Physical: The Science of Sports. New York: Scholastic, Inc., 2003, p. 45. ISBN 978-0-439-59811-8.
# Parèsia

Una parèsia és una pèrdua incompleta de la mobilitat d'un múscul o d'un grup de músculs, produïda generalment per una lesió o alteració patològica del còrtex cerebral motor i les seves vies piramidals eferents, de les neurones de les banyes anteriors de la medul·la espinal, dels nervis cranials o dels nervis perifèrics. A la pèrdua de mobilitat total s'anomena paràlisi.
Segons la distribució topogràfica de les paràlisis, en el tronc i extremitats, hom distingeix la tetraparèsia, l'hemiparèsia, la paraparèsia i la monoparèsia.

## Referències

* ↑ «parèsia - Diccionari de neurociència | TERMCAT». [Consulta: 15 octubre 2024].
# Politjó

En referència amb les politges, corrioles, talles i similars, un politjó és una peça cilíndrica que pot girar sobre l’eix dotada d’una regata o canal perifèrica que serveix de guia a la corda, cable o cadena de la politja.
Segons algunes versions la definició de politja es basa en el politjó, la peça giratòria acanalada. Seguint aquesta tendència, el terme general (politja) coincideix amb la part giratòria de la politja (politjó).

## Detalls constructius
### Politges tradicionals de gir lliure

En les politges tradicionals el politjó pot girar lliurement sobre un eix. Directament o sobre coixinets o rodolaments.

#### Amb eix

L’eix de gir acostuma a ser una peça cilíndrica de metall, encaixada de forma fixa o desmuntable en els braços de suport de la politja. Des del punt de vista tècnic es tracta d’una biga empotrada en ambdós extrems que ha de resistir esforços de flexió.

#### Sense eix

En alguns dissenys de politges modernes el politjó no gira sobre un eix. Aquesta peça està substituïda per un rodolament (vegeu figura 3 de la galeria).

#### Politjó sense politja

Hi ha aplicacions del sistema de politja que munten la peça giratòria en un suport estàtic. Són típics els politjons de drissa integrats a la part més alta d'un arbre d'un veler.

### Politges amb retenció

En les politges tradicionals la roda o politjó pot girar lliurement sobre l'eix. L'usuari ha d'aguantar la càrrega suportada. Les politges amb retenció disposen d'un sistema de roda lliure o de carraca amb cadell que permeten el gir de la roda en un sentit únic. L'operari pot retenir la càrrega amb un esforç limitat (determinat pel fregament entre la corda i el politjó). Una aplicació típica en vela lleugera és en les politges d'escota. Els models més sofisticats, amb molta retenció, poden desblocar la roda lliure en navegar amb vents fluixos.
| Figura 1. Bossell amb roda liure desblocable i ancoratge giratori. | Figura 2. Diferents tipus de bocells procedents del vaixell Mary Rose, del segle XVI. | Figura 3. Politja sense eix, girant sobre boles. | Figura 4. Sistema típic d'una persona accionant una polija simple. |

## Referències

* ↑ «Cercaterm» (en castellà). [Consulta: 18 desembre 2023].
* ↑ «Màquines simples: La politja». [Consulta: 18 desembre 2023].
* ↑ «politja». [Consulta: 18 desembre 2023].
# Rascló de bec sagnant

El rascló de bec sagnant (Pardirallus sanguinolentus) és una espècie d'ocell de la família dels ràl·lids (Rallidae) que habita boscos de ribera des del nord del Perú, Bolívia, el Paraguai, sud-est del Brasil i Uruguai, cap al sud, a través de Xile i Argentina fins Terra del Foc.

## Referències

* ↑ «rascló de bec sagnant - Cercaterm | TERMCAT». [Consulta: 26 maig 2022].
* ↑ «Plumbeous Rail - eBird» (en anglès). [Consulta: 26 maig 2022].
# Tap de Cadaqués

El tap de Cadaqués és un pastisset típic de Cadaqués en forma que és de tap que s'elabora des del segle xviii. És un pa de pessic que s'elabora amb sucre, ous i farina, sucat amb almívar. El seu nom deriva de la seva forma similar als taps d'ampolla de xampany. La forma prové del motlle cilíndric amb el qual es fornegen. Se sol prendre al berenar o bé flamejat amb rom a les postres.

## Atributs i propietats nutricionals

Producte amb un elevat valor energètic. Els hidrats de carboni són el component principal, tant simples com complexos. Té una gran quantitat de greixos i proteïnes.

## Referències

* ↑ «tap de Cadaqués - Argot culinari i gastronòmic». Termcat. [Consulta: 22 desembre 2021].
* ↑ «Tap de Cadaqués». Gastroteca. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 setembre 2015].
# Enriqueta Vila Vilar

Enriqueta Vila Vilar (Sevilla, 14 de maig de 1935) és una historiadora americanista i professora investigadora espanyola, membre, entre d'altres, de la Reial Acadèmia de la Història.

## Biografia

Llicenciada en Filosofia i Lletres per la Universitat de Sevilla, on es va doctorar en Història d'Amèrica el 1972, és especialista en història econòmica, de les relacions entre Espanya i Amèrica i de la tracta d'esclaus. Fins a 2015 ha estat professora investigadora en el Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) on va dirigir diferents projectes a l'Escola d'Estudis Hispano-Americans, entre d'altres, Estructura comercial y poder en la colonización de América i 'Relaciones de poder y comercio colonial: Sevilla y Cádiz como modelos o Presencia italiana en Andalucía y América. També ha dirigit diferents publicacions especialitzades, com Historiografía y Bibliografía Americanistas i Anuario de Estudios Americanos.

## Reconeixements

Enriqueta Vila és acadèmica numerària de la Real Academia Sevillana de Buenas Letras (1995), institució que va dirigir, i de la Reial Acadèmia de la Història; acadèmica corresponent de l'Academia Dominicana de la Historia (1995) i Academia Mexicana de la Historia (2002). Endemés, és patrona de la Fundació del Centro de Estudios Andaluces i pertany al consell de l'Instituto de la Cultura y de las Artes de Sevilla (ICAS)
Ha estat guadonada amb la Medalla d'Andalusia (2003), la Medalla d'Or de la Diputació de Sevilla, el Premi del Cabildo Alfonso X el Sabio i el de periodisme Joaquín Romero Murube que atorga el Diari ABC en la seva edició sevillana, entre d'altres.

## Obres

Sobre la seva producció acadèmica i divulgativa, ha publicat una trentena de llibres i un centenar d'articles en revistes acadèmiques i de divulgació. Entre els llibres, destaquen:
* Afroamérica. Textos históricos. Temáticas para la Historia de Iberoamérica, serie II. Colección Clásicos Tavera CD ROM. Madrid..
* Hispanismo e Hispanización: el Atlántico como nuevo nuevo Mare Nostrum, RAH, ISBN 978-84-15069-47-8
* Hipanoamérica y el comercio de esclavos, Universidad de Sevilla ISBN 978-84-472-1424-2
* Hispanoamérica y el comercio de esclavos. (Los asientos portugueses), CSIC. ISBN 978-84-00-03665-2
* Los abolicionistas españoles del siglo XIX, amb Luisa Vila Vilar. ISBN 978-84-7232-755-9
* Los Corzo y los Mañara, Universidad de Sevilla ISBN 978-84-472-1301-6

## Referències

* 1 2 «Enriqueta Vila Vilar». eldiario.es [Consulta: 20 desembre 2015].
* 1 2 3 4 «Enriqueta Vila Vilar». Academia Mexicana de la Historia. [Consulta: 20 desembre 2015].
* 1 2 3 «Investigador: Vila Vilar, Enriqueta». red-redial.net. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ «La Academia de Buenas Letras elige a Vila Vilar». Diario de Sevilla, 30-04-2011 [Consulta: 20 desembre 2015].
* ↑ «Enriqueta Vila Vilar». Dialnet. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Briz

«Briz» té aquests significats:
* Tecnologia: Briz-M o Proton KM; fase impulsora dels coets Proton
* Biografies:
** Òscar Briz, cantant i guitarrista valencià
** Francesc Pelagi Briz i Fernàndez, editor i folklorista
# Congrés Musulmà de Sri Lanka

El Congrés Musulmà de Sri Lanka o Sri Lanka Muslim Congress és un partit polític de Sri Lanka que defensa els interessos de la comunitat cingalesa de religió musulmana.
El SLMC va ser fundat l'11 de setembre de 1981 a Kattankudy, districte de Batticaloa, per l'advocat de Sri Lanka M.H.M. Ashraff juntament amb altres intel·lectuals musulmans de Sri Lanka. L'objectiu era crear una representació política d'interessos per a la minoria musulmana a Sri Lanka, que es concentra principalment a la província oriental. Marhoom A.L. Ahmed es va convertir en el primer president. El 29 de novembre de 1986, el SLMC es va transformar en partit polític i va obtenir el reconeixement oficial com a partit polític l'11 de febrer de 1988.
La comunitat de cingalesos de religió musulmana es va organitzar el 21 de setembre de 1981 formant el Sri Lanka Muslim Congress, que fou reconegut com a partit l'11 de febrer de 1988, i des de llavors ha participat en totes les eleccions excepte les presidencials, essent la tercera força política a les de 1989 i 1994.
Va entrar al govern de Kamaratunga en el que el seu líder M.H.M. Ashraff va ocupar un ministeri.
La bandera oficial la determina l'article 1, punt 6 dels Estatuts. La inscripció àrab diu "La-ilaha-illallaah Muhammadur-Rassoolullaah". L'emblema és la mitja lluna i estel. L'arbre és el símbol del partit i el que apareix a les paperetes electorals.
* Emblema
* Símbol
* Bandera
* Escut

## Referències

* ↑ «Ideology». Arxivat de l'original el 2021-12-28. [Consulta: 17 juliol 2022].
* 1 2 3 «[https://www.ctr.lu.se/fileadmin/user_upload/ctr/pdf/rit/13/77_-_Sri_Lanka_Muslim_Congress__Rise_to_Power.pdf Sri Lanka Muslim Congress' Rise to Power]» (en angles). [Consulta: 17 juliol 2022].
* ↑ «Our History» (en anglès). Sri Lanka Muslim Congress. Arxivat 2019-05-08 a Wayback Machine.
# Convent de Franciscanes Missioneres

El convent de Franciscanes Missioneres o Darderes és un edifici religiós situat al carrer de l'Hospital, 69 del Raval de Barcelona. Com que no està catalogat, li correspon la categoria D (bé d'interès documental), atorgada per defecte a tots els edificis del districte de Ciutat Vella.

## Història

A la seva mort el 1731, el cirurgià guixolenc Francesc Darder i Barrich va fundar una causa de pia de senyores, les quals reberen el nom popular de darderes, per a atendre les dones malaltes de l'Hospital de la Santa Creu.
Les darderes s'establiren en una casa propera a l'hospital, i després de diverses vicissituds, es convertiren en congregació religiosa, que el 1896 rebé el nom de Franciscanes Missioneres de la Nativitat de Nostra Senyora. A la mateixa època, l'arquitecte Enric Fatjó va projectar l'edifici actual, i l'11 de maig del 2023, festivitat de Sant Ponç, hi va tenir lloc una jornada de portes obertes després de la seva rehabilitació a càrrec de l'arquitecte Miquel Batet.

## Descripció

Edificat sobre una parcel·la amb més de 50 m de fondària, consta de planta baixa i cinc pisos. La façana, d'estil historicista, combina elements neorromànics com el portal i les finestres d'arc de mig punt amb guardapols motllurats sostinguts per mènsules esculpides, amb altres de neogòtics, com la traceria lobulada de les finestres de la planta baixa.
A l'interior, la capella té un petit altar presidit pel sagrari i un Sant Crist, sobre el qual s'obre un cambril amb un estol d'àngels que bressolen la Mare de Déu recent nascuda, que dona nom a la congregació. També compta amb diverses capelles laterals i té un segon pis on hi ha el cor i des d'on s'accedeix tant al cambril com a l'espai conventual. Els pisos superiors han estat transformats en residència per a persones en risc d'exclusió social, a l'espera d'obtenir la llicència d'activitats i la subvenció corresponent.

## Referències

* ↑ «Fitxa 0 de Ciutat Vella». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* 1 2 Zaragoza Pascual, Ernesto. Recull de documents i articles d'història guixolenca. Barcelona: Abadia de Montserrat, 2007, p. 365-368 (Scripta et documenta).
* 1 2 3 4 Rourera, Mireia «Les ‘darderes' reobren el seu convent del Raval». El Punt Avui, 14-05-2023.
* 1 2 3 4 5 Rodríguez i Iñigo, Víctor «Les Darderes tornen al Raval». Catalunya Religió, 20-03-2023.
* 1 2 «Convent de Franciscanes Missioneres». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Enllaços externs

* «Convent de Franciscanes Missioneres». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Cova d'Apol·lo Hipoacreu

La Cova d'Apol·lo Hipoacreu és una cova i santuari dedicat a Apol·lo al vessant nord-oest del turó de l'Acròpoli d'Atenes.
El santuari estava dedicat a Apol·lo Hipoacreu, o ‘Apol·lo sota les altures', en referència a la ubicació del santuari. A la cova també es retia culte a Apol·lo amb els epítets Patroos ('Pare Apol·lo') i Piti ('Pitó el matador'). Segons aquest darrer, el santuari també era conegut com Pythion (grec antic: Πύθιον). La cova era objecte de culte no més tard de l'època micènica, en el segle xiii abans de la nostra era. Els atenesos associaven la cova amb els seus orígens mítics com a habitants originaris de l'Àtica, ja que la llegenda diu que Apol·lo va dormir a la cova amb Creüsa, filla d'Erecteu, i donà lloc així a l'avantpassat jònic Ió.
La cova té uns 5 m d'amplada i uns 3 metres de profunditat, tot i que probablement era més fonda en l'Antiguitat.
Al santuari hi havia cavitats tallades a la roca per a les escultures. El jaciment s'hi ha identificat per les ofrenes trobades. Es diu que els que viatjaven a Delfos (pythaistai) començaven el viatge des de la cova.
El camí Perípatos duia al santuari des dels voltants del turó. A l'est de la cova hi ha altres dos santuaris rupestres, la Cova de Zeus Olímpic i la Cova de Pan, i a l'oest la Font Clepsidra.

## Referències

* 1 2 3 «Ιερά Σπήλαια Πανός Διός Απόλλωνα Υπακραίου» (en grec). Υπουργείο Πολιτισμού και Αθλητισμού. [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ Goette, Hans Rupprecht. Athens, Attica and the Megarid: An Archaeological Guide (en anglés). Routledge, 2012, p. 54. ISBN 113454393X.
* 1 2 «The Peripatos Walk of the Acropolis» (en anglés). The Athens Key. Arxivat de l'original el 2016-08-11. [Consulta: 15 juny 2024].
* ↑ Hoff, Michael «A cave to Apollo on the Athenian Acropolis» (en anglés). Journal of Roman Archaeology, 17, 1-2004, pàg. 714–715 [Consulta: 15 juny 2024].
# Tir en suspensió

En bàsquet, un tir en suspensió és un llançament a cistella que el jugador efectua amb un salt per quedar suspès en l'aire amb la potència de les pròpies cames, i en el moment en el qual s'arriba al punt més alt del salt, és quan es llança a cistella.
Per fer un bon tir en suspensió, s'han de treballar aquests dos aspectes: mantenir l'equilibri i coordinar el salt amb el tir. En primer lloc, abans de rebre la pilota s'haurà d'estar amb les mans preparades per efectuar el tir i flexionat per quan la bolla arribi estar preparat per saltar i llançar. També hi ha l'opció de fer-ho després de botar la pilota que s'haurà de coordinar el bot amb els peus per poder alçar-te bé i no perdre l'equilibri.
El creador és Ken Sailors el 1934.

## Referències

* ↑ «tir en suspensió». Cercaterm. TERMCAT. Arxivat de l'original el 2023-11-24. [Consulta: 27 novembre 2023].
* ↑ «2.7.7 LANZAMIENTOS BÁSICOS: TIRO CON SALTO» (en castellà). Coaches Education Platform. World Association of Basketball Coaches. Arxivat de l'original el 2023-11-24. [Consulta: 27 novembre 2023].
* ↑ Christgau, John. «Origins of the Jump Shot». A: University of Nebraska Press. Eight Men Who Shook the World of Basketball (en anglès). University of Nebraska Press, 1999. ISBN 0-8032-6394-5.
# Ernst Josephson

Ernst Josephson (Estocolm,16 d'abril de 1851 – 22 de novembre de 1906) va ser un pintor suec d'una família jueva prominent, dedicat principalment a la realització de retrats i pintures costumistes.
Va fer els seus estudis d'art a Itàlia, França i els Països Baixos, entre d'altres, i és conegut per haver afirmat a l'edat de 20 anys: "esdevindré el Rembrandt de Suècia o moriré ."
Tanmateix, la seva vida va estar marcada per la malaltia. Va contreure sífilis a una edat relativament jove, i el 1888 esdevingué mentalment malalt durant una estada a Bretanya, amb al·lucinacions religioses i creient que era Déu i Crist.
Va ingressar a continuació en un hospital d'Uppsala on se li va diagnosticar esquizofrènia, però va continuar treballant tot i la seva malaltia, sovint durant els episodis de la malaltia.
També va escriure poesia, en les col·leccions Svarta rosor (1888, Roses Negres) i Gula rosor (1896, Roses Grogues). La seva obra principal, Näcken (1884, L'Ondina), va ser rebutjada pel Museu Nacional suec d'Estocolm – tanmateix, el Príncep Eugeni, Duc de Närke, va comprar la pintura enfurismat per aquesta decisió.
La pintura de Josephson "Strömkarlen" mostra la forta influència que ha tingut en lel moviment modern de pintors figuratius escandinaus, especialment el noruec Odd Nerdrum.
L'actor Erland Josephson és el seu net.

## Galeria

* David i Saul, (1878).
* Ferrers espanyols, (1881).
* Näcken, (1882).
* Retrat de Jeanette Rubenson, (1883).
* Gåslisa, (1888–1890).
* Somriure, (1890).

## Bibliografia

* Facos, Michelle, “Una Controvèrsia en Dinovè Segle Tardà Pintura sueca: Ernst Josephson és L'Aigua Sprite,” Zeitschrift für Kunstgeschichte (Caiguda 1993) vol. 56, no. 1: 61-78
* Facos, Michelle, Nacionalisme i el Nordic Imaginació. Art suec del 1890s. Universitari de Premsa de Califòrnia (1998)
* "Josephson, Ernst". Ett Binds Leksikon. 3, 1990. (3 ed.). 1990.
* Waldemarsudde Museu
# Artur Guasch i Spick

Artur Guasch i Spick (Barcelona, 1899 - Figueres, 1943) va ser un comediògraf i editor català. Com a editor va impulsar la col·lecció El Nostre Teatre, que publicava quinzenalment obres de teatre inèdites de dramaturgs catalans.
Com a dramaturg publicà Tota una dona (1938), aprofitant el seu propi segell, i que havia estat estrenada el 5 de desembre de 1937 al Teatre de l'Orfeó Gracienc. L'espardenyera del barri és una obra inèdita de l'autor, dins del gènere del teatre líric català, que fou escrita a quatre mans amb Ramon Vinyes i Cluet. També col·laborà puntualment a la revista literària Cossetània.

## Referències

* ↑ «Artur Guasch i Spick | enciclopèdia.cat». [Consulta: 14 juny 2020].
* ↑ «Tota una dona». Museu Arxiu de Santa Maria. [Consulta: 23 desembre 2024].
* ↑ Lladó i Vilaseca, Jordi; Castellanos, Jordi. Ramon Vinyes i el teatre, 1904-1939. Bellaterra: Universitat Autònoma de Barcelona, 2004, p. 518. ISBN 978-84-688-4171-7.
* ↑ «Notes», 01-12-1935. [Consulta: 23 desembre 2024].