OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Odontocets

Els odontocets (Odontoceti, del grec odontos, 'dent', i ketos; 'monstre marí') són un parvordre de cetacis que es diferencien dels misticets per tenir dentadura, un sol orifici nasal, un crani asimètric i un front voluminós a causa de la presència de l'òrgan utilitzat en l'ecolocalització.

## Morfologia i comportament

A diferència dels misticets, els odontocetis són cetacis que tenen una forta dentadura, presentant una dentadura homodonta. Aquesta dentadura, és utilitzada com a caràcter taxonòmic, ja que cada espècie té un nombre de dents diferents.
Els seus principals aliments són els calamars, pops, crustacis, peixos i inclòs mamífers com lleons marins i ocells aquàtics. Per exemple els catxalots s'alimenten principalment de calamars gegants.
En algunes espècies la femella és més gran que el mascle. Els període de gestació entre 14 i 18 mesos segons l'espècie. Generalment té una sola cria en cada part. La cria és alletada entre 1 i 2 anys de vida i s'està amb la seva mare al voltant de 5 a 10 anys. Les femelles crien cada 2 o 3 anys.

## Taxonomia

| Subordre | Superfamília | Família | Descripció |
| Odontoceti Cetacis dentats | | Delphinidae | Dofí oceànic i orques |
| Odontoceti Cetacis dentats | Platanistoidea Dofí del riu | Iniidae | Dofí de l'Amazones. |
| Odontoceti Cetacis dentats | Platanistoidea Dofí del riu | Lipotidae | Dofí del riu xinés |
| Odontoceti Cetacis dentats | Platanistoidea Dofí del riu | Platanistidae | Dofí del Ganges i l'Indus |
| Odontoceti Cetacis dentats | Platanistoidea Dofí del riu | Pontoporiidae | Dofí del riu de la Plata |
| Odontoceti Cetacis dentats | Platanistoidea Dofí del riu | Squalodelphinidae † |
| Odontoceti Cetacis dentats | | Phocoenidae | Marsopes |
| Odontoceti Cetacis dentats | | Physeteridae | Catxalots |
| Odontoceti Cetacis dentats | | Kogiidae | Catxalots nans i pigmeus |
| Odontoceti Cetacis dentats | | Ziphiidae | Calderons i zífids |
| Odontoceti Cetacis dentats | | Prosqualodontidae † | |
| | Monodontidae | Belugues i narvals |
| | Agorophiidae † | | |
| | Eurhinodelphinidae † | | |
| | Patriocetidae † | | |
| | Xenorophidae † | | |
Entre els gèneres extints de classificació incerta hi ha Nihoroa, de l'Oligocè de Nova Zelanda, Phococetus, del Miocè inferior de França, i Chilcacetus, del Miocè inferior del Perú.
Espècies vivents de cetacis :
Regne Animalia  · Embrancament Chordata  · Classe Mammalia  · Infraclasse Eutheria  · Superordre Laurasiatheria  · (sense categoria) Artiodactyla  · (sense categoria) Whippomorpha :
Subordre Mysticeti :
Subordre Odontoceti (continua més avall) :
Subordre Odontoceti (contina més amunt) :
# Marcel Borràs

Marcel Borràs (Olot, Garrotxa, 27 de novembre de 1989) és un actor de teatre, cinema i televisió català. Va debutar en el món de la interpretació amb papers com el de «Chico» a Tres metros sobre el cielo de Fernando González Molina, o en el paper de Roger a la sèrie de televisió de Pau Freixes Polseres vermelles, entre d'altres papers.
L'any 2007 crea una companyia de teatre amb l'actor Nao Albet, amb qui ha escrit i dirigit més de mitja dotzena d'obres, com Atraco, paliza y muerte en Agbanäspach, HAMLE.T.3 i Mammón, entre d'altres. Al novembre de 2016 se'ls atorga el premi "Ojo Crítico de Teatro",de RNE.
És parella de la també actriu Aina Clotet amb qui té una filla.

## Filmografia

Televisió :
| Any | Títol | Personatge | Notes |
| 2008 | Serrallonga, la llegenda del bandoler | Vermell | (1x01 i 1x02) |
| 2009 | Hospital Central | Néstor | Episodi "Mi hermano carnal" |
| 2010 | La Riera | Nen | 1 episodi (1x138) |
| 2010 | La sagrada família | Robert | Episodi "La vida sexual del Nero" |
| 2011 | Germanes | Igor | |
| 2011 | Puzzled Love | Lucas | |
| 2011-2013 | Polseres vermelles | Roger | Paper recurrent |
| 2016 | Cites | Marcel | (2x04 i 2x07) |
Cinema :
| Any | Títol | Personatge | Notes |
| 2006 | 53 dies d'hivern | | Paper secundari |
| 2007 | Dibujo de David | Pons | Curtmetratge |
| 2010 | Bruc | Miquel | Paper secundari |
| 2010 | Tres metros sobre el cielo | Chico | Paper secundari |
| 2010 | Creuant el límit | Fran | Paper principal |
| 2010 | El diario de Carlota | Oriol | Paper secundari |
| 2010 | El mal ajeno | Juanjo | Paper secundari |
| 2012 | Tengo ganas de ti | Chico | Paper secundari |
| 2017 | Incerta glòria | Lluís | Paper principal |
| 2019 | Èxode, de la batalla a la frontera | Guillem | Paper principal |

## Referències

* ↑ «Marcel Borràs - IMDbPro» (en anglès). [Consulta: 30 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Nao Albet i Marcel Borràs. Entrevista a TV3
* Entrevista a Marcel Borràs. Tot és molt confús [05-07-2012]
# Marta Shanti

Marta Shanti (Montmeló, 29 de juliol de 1995) és una cantautora catalana, de tessitura mezzosoprano. El seu estil s'emmarca en el pop-rock català, amb tocs de folk, soul i nova cançó catalana.
Des dels seus inicis ha publicat dos EPs: Arrels (2020), de producció i edició pròpies, i Ànima (2021), d'estudi, produït per Jordi Díez. Entre el 2021 i el 2022 va començar a rodar l'espectacle Acústics amb Ànima, juntament amb el músic Dídac Santisteban, i va iniciar l'anomenada Gira de la Figa.
El 8 de març del 2023, Marta Shanti va publicar Aire el primer single del seu nou disc On comença el camí, el primer àlbum de llarga durada de l'artista, amb 16 cançons, que sortirà el 20 d'octubre del 2023.
Marta Shanti neix al poble vallesà de Montmeló i des de petita es forma en llenguatge musical i cant coral a l'Escola Municipal de Música de Montmeló. Als set anys, comença a estudiar violí, primer amb el violinista Oriol Saña i, seguidament, amb el violinista i director Jordi Montoliu, amb qui encara fa classes.
A l'adolescència, va agafar el gust pel baix elèctric i en va aprendre també a l'Escola Municipal de Música de Montmeló amb el contrabaixista Marc Masjoan. Cap als disset anys, va començar a aprendre guitarra pel seu compte, de manera autodidacta i, als dinou anys, va compondre la seva primera cançó: Llibertat.

## Referències

* ↑ «A la fresca - Música amb la montmelonina Marta Shanti». [Consulta: 17 gener 2022].
* ↑ Fuentes, Sònia. «Sant Pere Pescador promou activitats de benestar i silenci, del 18 al 20 de juny», 20-06-2021. [Consulta: 17 gener 2022].
https://www.viasona.cat/grup/marta-shanti
# Pagazzano

Pagazzano ( bergamasco : Pagasà ) és un comune (munifgh
# Cras (cognom romà)

Cras (en llatí: Crassus) va ser un cognomen de l'antiga Roma que van diverses gentes, principalment la Licínia, la Papíria, la Clàudia, la Vetúria i l'Otacília. L'adjectiu crassus en llatí significa 'gras'.

## Gens Licínia

Els Licini Cras foren una de les branques més importants de la gens Licínia. L'ancestre és Publi Licini Cras, el germà de Gai Licini Var, cònsol el 236 aC, i consta de diverses branques més: la dels Dives, iniciada pel seu fill, Publi Licini Cras Dives (cònsol 205 aC); i dues més, que descendeixen de Gai Licini Cras, germà de l'anterior, a partir dels seus fills, Publi Licini Cras i Gai Licini Cras, cònsols el 171 aC i 168 aC respectivament.
El personatge més important de la família fou, amb diferència, Marc Licini Cras, membre del Primer Triumvirat, descendent de la branca de Publi Licini Cras, cònsol el 171 aC.

## Gens Papíria

* Marc Papiri Cras, cònsol el 441 aC
* Luci Papiri Cras, cònsol el 436 aC
* Gai Papiri Cras, cònsol el 430 aC
* Gai Papiri Cras, cònsol 384 aC
* Luci Papiri Cras, cònsol el 382 aC
* Espuri Papiri Cras, tribú amb potestat consular el 382 aC
* Luci Papiri Cras, cònsol el 368 aC
* Luci Papiri Cras, cònsol el 336 aC
* Marc Papiri Cras, dictador el 332 aC
* Luci Papiri Cras, mestre de la cavalleria el 324 aC de Luci Papiri Cursor Mugil·là
* Luci Papiri Cras, censor el 318 aC

## Gens Clàudia

* Api Claudi Cras, cònsol el 451 aC
* Publi Claudi Cras, fill de l'anterior
* Api Claudi Cras, tribú amb potestat consular el 424 aC
* Api Claudi Cras, cònsol el 349 aC
* Gai Claudi Cras, dictador el 337 aC
En algunes fonts el cognom apareix com a Crassí

## Gens Vetúria

* Espuri Veturi Cras Cicurí, decemvir el 451 aC
* Tit Veturi Cras Cicurí, decemvir el 451 aC
* Espuri Veturi Cras Cicurí, tribú amb potestat consular el 417 aC
* Marc Veturi Cras Cicurí, tribú amb potestat consular el 399 aC
* Gai Veturi Cras Cicurí, tribú amb potestat consular el 377 aC

## Gens Otacília

* Mani Otacili Cras, cònsol el 263 aC
* Tit Otacili Cras, cònsol el 261 aC
* Tit Otacili Cras, pretor el 217 aC

## Gens Calpúrnia

* Calpurni Cras, legat durant la Primera Guerra Púnica (256 aC)
* Gai Calpurni Cras Frugi Licinià, cònsol sufecte l'any 87, conspirador contra Nerva

## Altres famílies

* Marc Aquili Cras, pretor el 43 aC
* Luci Canidi Cras, cònsol sufecte el 40 aC
* Ninni Cras, poeta romà que traduí la Ilíada al llatí, segons Priscià
* Luci Octavi Cras, cònsol sufecte el 111
* Gai Atili Cras, sacerdot durant el regnat d'Antoní Pius

## Referències

* ↑ Gaffiot, Félix. «Crassus». Dictionnaire Latin - Français. Hachette, 1934.
* ↑ «RE:Licinius 50». A: Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft.
* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 871.
# No wave

La no wave va tenir un curt període de vida però influent del punk rock centrat a Nova York durant els últims 70s i primerencs 80s. No wave va tenir un moviment abstracte i música experimental.
Els artistes classificats com no wave, generalment van tenir poca similitud musical entre ells: Els grups van treballar en diferents estils, tals com funk i jazz (James Chance), blues, música aleatòria i punk rock. Mars, Swans i The Static (Glenn Branca) van experimentar amb soroll extrem, la música droning que estava caracteritzada per repetitius drumbeats i lletres explícitament nihilistes i guitarra de tres ponts.
L'àlbum No New York, produït per Brian Eno, és el millor exemple d'aquest gènere, amb cançons de Mars, Teenage Jesús & The Jerks (Lydia Lunch), DNA i James Chance.

## Grups notables

* The Contortions
* DNA
* James Chance
* Lydia Lunch
* Mars
* Sonic Youth
* Teenage Jesus & the Jerks
* Glenn Branca
* Rhys Chatham

## Referències

* No Wave AllMusic (anglès)

## Enllaços externs

* New York No Wave Photo Archive Arxivat 2007-06-06 a Wayback Machine.
# Elisa Balsamo

Elisa Balsamo (Cuneo, 27 de febrer de 1998) és una ciclista italiana, que combina tant la carretera com el ciclisme en pista. Actualment milita a l'equip Trek-Segafredo.
La seva millor fita com a ciclista és un campionat del món de ruta.

## Palmarès en pista

* 2015
** Campiona del món júnior en Scratch
** Campiona d'Europa júnior en Persecució per equips (amb Rachele Barbieri, Sofia Bertizzolo i Marta Cavalli)
* 2016
** Campiona d'Europa en Persecució per equips (amb Tatiana Guderzo, Simona Frapporti, Silvia Valsecchi i Francesca Pattaro)
** Campiona del món júnior en Òmnium
** Campiona del món júnior en Persecució per equips (amb Chiara Consonni, Letizia Paternoster i Martina Stefani)
** Campiona d'Europa júnior en Òmnium
** Campiona d'Europa júnior en Persecució per equips (amb Chiara Consonni, Letizia Paternoster i Martina Stefani)
* 2017
** Campiona d'Europa en Persecució per equips (amb Tatiana Guderzo, Letizia Paternoster i Silvia Valsecchi)
** Campiona d'Europa sub-23 en Òmnium
** Campiona d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Martina Alzini, Marta Cavalli i Francesca Pattaro)
* 2018
** Campiona d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Martina Alzini, Marta Cavalli i Letizia Paternoster)

### Resultats a la Copa del Món

* 2017-2018
** 1a a Pruszków, en Persecució per equips

## Palmarès en ruta

* 2016
** Campiona del món júnior en ruta
* 2018
** 1a al Gran Premi Bruno Beghelli
** 1a a l'Omloop van Borsele
* 2019
** 1a al Gran Premi Stad Roeselare
** 1a al Trofeu Maarten Wynants
* 2020
** Campiona d'Europa en ruta sub-23
** Vencedora d'una etapa a La Madrid Challenge by La Vuelta
* 2021
** Campiona del Món en ruta
** Vencedora d'una etapa a The Women's Tour
** 1a al GP Oetingen
* 2022
** Campiona d'Itàlia en ruta
** Vencedora d'una etapa a la Setmana Ciclista Valenciana
** 1a al Trofeu Alfredo Binda-Comune di Cittiglio
** 1a a la Classic Bruges-De Panne
** 1a a la Gant-Wevelgem
** Vencedora de 2 etapes al Giro d'Itàlia
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Espanya
** Vencedora d'una etapa a la Volta a Suïssa
* 2023
** Vencedora de dues etapes a la Setmana Ciclista Valenciana
** Vencedora d'una etapa a la Simac Ladies Tour
* 2024
** Vencedora de dues etapes a la Setmana Ciclista Valenciana
** 1a al Trofeu Alfredo Binda-Comune di Cittiglio
** 1a a la Classic Bruges-De Panne
** Vencedora d'una etapa al Tour de Romandia
* 2025
** Vencedora de dues etapes a la Setmana Ciclista Valenciana

### Resultats a les Grans Voltes
#### Giro d'Itàlia

* 2022: 49a, vencedora de la 2a i 5 etapes.
* 2024: abandona a la 5a etapa

#### Tour de França

* 2022: 37a
* 2023: no surt a la 7a etapa
* 2024: 61a

## Referències

* ↑ «ELISA BALSAMO» (en anglès). UCI. [Consulta: 14 setembre 2024].
* ↑ «Elisa Balsamo, campiona mundial». L'Esportiu, 26-09-2021. [Consulta: 14 setembre 2024].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Palazzago

Palazzago ( bergamasco : Palasàch ) és un comune (mughfghbgf
# Pinka

Pinka és un grup que es va formar l'estiu de l'any 1993 a la població de Xàbia (La Marina Alta). El grup, que canta en valencià, defineix el seu so com a rock fresc, que intenta barrejar la potència i la ràbia amb entranyables i acollidores melodies, i les seues lletres sense missatge polític implícit, però sí social i reivindicatiu.
Els seus components inicials van ser Guillem Bolufer (veu i guitarra rítmica), Joan Bolufer (Guitarra solista), Moisès Cruanyes (baix) i Tòfol Cardona (bateria).
La seua primera maqueta Dolç verí, que incloïa quatre cançons, l'enregistren al desembre de 1995. Cruanyes abandonaria la formació l’any 2004, tot i que encara toca amb ells ocasionalment.
Al maig de 1998, participen en la gravació del CD/Maqueta, recopilatori “Foc a tres”, patrocinat per l'Ajuntament de Xàbia, i on apareixen amb altres dues bandes locals. Un mes després, guanyen el 1er Concurs de Maquetes de la Marina Alta, organitzat per la Cadena SER.
Durant l'any següent publiquen el seu Mini CD/Maqueta, Al darrere del meu núvol d'ambició, editat per La Destil·leria i aquest mateix any guanyen el Circuit Rock del Consell de la Joventut de València.
L'any 2001 enregistren el seu primer àlbum De cap (Música Global) i anys després publicarien dos nous àlbums autoeditats Somnis (2006) i Dia i nit (2009). La banda va deixar de girar en 2011 i es va reunir per celebrar els vint anys del seu primer concert, el 31 de desembre de 2013. En 2023, en preparació pels 30 anys publicaren els seus singles més populars a Spotify, Youtube Music i iTunes.

## Referències

* ↑ «Pinka». Decibel.cat. [Consulta: 20 maig 2023].
* ↑ Frechina, Josep Vicent. La cançó en valencià. 2011: Acadèmia Valenciana de la Llengua. ISBN ISBN 978-84-482-5508-4.
* ↑ «Pinka». Viasona.cat. [Consulta: 20 maig 2023].

## Enllaços externs

* Decréixer amb tu (vídeo)
* Actuació al programa L'escenari de Punt 2
* Pinkaoficial.com (web oficial)
# Ramon Rubí de Marimon

Ramon Rubí de Marimon (Perpinyà, 10 de juliol de 1601 – Saragossa, 13 de desembre de 1642) va ser president de la Reial Audiència de Catalunya i autor de la crònica Relación del levantamiento de Cataluña, sobre l’esclat de la Guerra dels Segadors. Va ser baró d’Enveig i senyor de Mosoll.
Els seus pares foren el lletrat Rafael de Rubí Coll, oïdor de la Reial Audiència de Catalunya i assessor de la Capitania General, i Laura de Marimon de Comallonga. El 1630 va casar-se amb Teresa de Sabater i Meca.
Va cursar lleis a Salamanca i es va llicenciar al Col·legi Major d’Oviedo.

## Reial Audiència de Catalunya

Entra a la Reial Audiència el 1627 com a adjunt del doctor Gomis. Segons Manel Güell, “diverses de les seves actuacions com a lletrat abonen la teoria que prenia part en les parcialitats bandoleres”.
Rubí de Marimon mantingué friccions amb les institucions catalanes. El 1636, exercint com a advocat fiscal patrimonial, actua contra els diputats del General a instàncies del virrei duc de Cardona. Dos anys més tard, en el marc de la Guerra entre la Corona Hispànica i el regne de França, és un dels magistrats que faculten la condemna a mort dels desertors (1638). També desperta l’animadversió del Consell de Cent per instar-lo a aixecar lleves de soldats.

## Guerra dels Segadors

Durant l’esclat de la Guerra dels Segadors, és perseguit pels revoltats amb la intenció de matar-lo. No obstant això, aconsegueix unir-se a l’exèrcit del marquès de Los Vélez que avança cap a Barcelona, i formar part de la seva Junta de Guerra. Després de la derrota castellana a Montjuïc, participa en un intercanvi de presoners entre la Corona Hispànica (que tenia segrestats els ambaixadors catalans a Madrid) i el Principat (que retenia la duquessa de Cardona i el seu seguici, en el qual hi havia la dona i els tres fills de Ramon).
El 1642 s’ofereix per exercir el càrrec de fiscal del Consell d’Aragó i és nomenat president de la Reial Audiència de Catalunya. Mor a mitjan desembre víctima d’una febre terçana.

## Crònica

Exiliat a Madrid, on va formar part de la Junta para Materias Políticas e Inteligencias de Cataluña, Rubí de Marimon escriu la crònica Relación del levantamiento de Cataluña, que descriu els fets succeïts entre la presa hispànica de Salses (gener de 1640) i maig de 1642. El manuscrit es troba dipositat a la Bodleian Library d’Oxford.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Ramon Rubí de Marimon» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 11 desembre 2022].
* 1 2 «Ramon Rubí i de Marimon». Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 11 novembre 2022].
# Pognano

Pognano ( bergamasco : Pognà ) és un comune (munigdhsdg
# Ranzanico

Ranzanico ( bergamasco : Ransaních ) és un comune (mughffdfg
# Andreu Guixer i Busquets

Andreu Guixer i Busquets (Barcelona, 1878 - Barcelona, 17 de març de 1938) va ser un actor i director teatral, impulsor d'obres de dramaturgs com Àngel Guimerà i Santiago Rusiñol.
Guixer va ser un defensor del teatre d'aficionats. Ell mateix ho havia estat pertanyent a l'associació d'aficionats al teatre L'Artística. Per això es va dedicar amb esforç a elevar el nivell cultural i artístic de les societats amateurs. Ho va fer des del Quadre Escènic Jacint Verdaguer del Foment Autonomista Català de Barcelona, on va proposar incorporar autors teatrals inèdits. Durant la Guerra civil va ser membre de la Federació Catalana de Societats de Teatre Amateur.
Andreu Guixer va consolidar la seva carrera com a actor amb l'estrena de L'auca del senyor Esteve de Santiago Rusiñol al Teatre Victòria el 12 de maig del 1917. Els seus inicis es remunten el 1906 al juny del 1908 al Teatre Arnau de Barcelona on va donar a conèixer al públic, en funcions matinals els dies de festa, obres de Frederic Soler o Ignasi Iglésias.
Va morir als 60 anys després del bombardeig a la ciutat de Barcelona del dia 17 de març del 1938.

## Trajectòria professional

* 1912. 16 març. El tresor de Josep Morató, estrenada al teatre Catalunya
* 1912. 20 d'abril. L'esborrajada d'Antoni Muntañola, estrenada al teatre Catalunya
* 1912. 11 de setembre. Un quefe de la Coronela d'Anton Ferrer i Codina, al teatre Apolo
* 1917. 15 de març. A ca l'Antiquari de Santiago Rusiñol, Estrenada al Teatre Novedades
* 1917. 1 de març. Jesús que torna d'Àngel Guimerà, estrenada al teatre Novedades
* 1917. 12 de maig. L'auca del senyor Esteve de Santiago Rusiñol, estrenada al teatre Victòria
* 1918. 13 de novembre. Bataneros en comandita, de Santiago Rusiñol, estrenada al teatre Español
* 1918. 6 de desembre. El català de La Manxa, de Santiago Rusiñol, estrenada al teatre Español
* 1918. 4 d'octubre. Montmatre de Pierre Frondaie, estrenada al teatre Español
* 1936. 11 de gener. Despertar, de Sebastià Juan Arbó, estrenada al Foment Autonomista Català i interpretada pel Quadre Escènic "Mossèn Cinto"
* 1936. 20 de juny. Cèlia, la noia del carrer Aribau, de Xavier Regàs, estrenada al Foment Autonomista Català

## Referències

* http://barcelonasotalesbombes.beteve.cat/victimes-dels-bombardeigs/%5BEnllaç+no+actiu%5D
* La Humanitat’ el 29 de març del 1938, p. 4: http://memoriaesquerra.cat/plana.php?veure=pagina&id=8248&pagina=4 Arxivat 2018-08-12 a Wayback Machine.
# Torre Pallavicina

Torre Pallavicina ( Bergamasque : Tór Palaisina ) és un comune (mustdf
# Villongo

Villongo ( bergamasco : Ilónch ) és un comune (municipudrsd
# Blas Córdoba

Blas Córdoba, més conegut com El Kejío (Moraleda de Zafayona, Granada, 1966), és un cantaor de flamenc català. Quan tenia 1 any i mig va anar a viure al barri de Torre-romeu de Sabadell, on es va estar fins als 21 anys, per anar a viure al barri de Campoamor de la mateixa ciutat. El Kejío va ser descobert per Chano Domínguez, amb qui va actuar al Teatre La Faràndula l'any 2010. Ha participat al film Calle 54, de Fernando Trueba.

## Referències

* ↑ «L'alegria de viure: Blas Córdoba "El Kejío", la bondat cantada». [Consulta: 4 setembre 2020].
* ↑ Ander Zurimendi. «El Sabadell flamenc vol tornar al ‘tablao’», 03-09-2020. [Consulta: 4 setembre 2020].

## Enllaços externs

* L'alegria de viure: Blas Córdoba "El Kejío", la bondat cantada, a Ràdio Sabadell
# Temporal de la costa catalana i valenciana de 1911

El temporal de 1911 va ser un dur temporal de mar que assotà del 31 de gener al 3 de febrer de 1911 la costa entre Barcelona i València, amb un resultat de 140 pescadors morts, 37 d'ells només de Peníscola.
Conegut també com El temporal de la Candelera, en haver-se esdevingut el 31 de gener, dia d'aquesta Mare de Déu, i també com l'Any de la desgràcia, La nit terrrible o El temporal de les desgràcies. El dia 31 de gener va començar amb un mar en calma i amb el cel serè i lleugerament ennuvolat, per la qual cosa els pescadors sortiren a pescar. A mig matí, una massa de núvols molt compacta va arribar des de llevant a gran velocitat. Amb vents de gregal, llevant i xaloc de fins a 80km per hora, la mar s'embraví amb ones de fins a 8 metres en el port de Barcelona. Els dies 1, 2 i 3 de febrer el temporal va anar baixant de nord a sud, arribant fins a Alacant.
El temporal va causar l'enfonsament de diverses barques de pesca, i la mort de fins a 140 pescadors. Entre els morts es comptaren el pare i els quatre germans d'Hilari Salvadó, que arribaria a ser alcalde de Barcelona.
En commemoració del seu centenari, l'any 2011 l'Ajuntament de Cambrils li dedicà l'exposició 1911. Sobreviure a la tempesta, que posteriorment ha estat portada a diferents ciutats i pobles de la costa, com Barcelona, Badalona, Caldes d'Estrac, l'Ametlla de Mar, Vilassar de Mar, etc.

## Referències

* 1 2 3 4 «Y la furia del mar sembró la muerte». Levante [Consulta: 19 desembre 2016].
* 1 2 «El temporal de la Candelera». El pensante. [Consulta: 19 desembre 2016].
* ↑ «Quatre dies de temporal». Memòria viva del temporal. [Consulta: 19 desembre 2016].

## Enllaços externs

* El temporal de les desgràcies, 31 de gener de 1911
* Hemeroteca La Vanguardia
* Exposició 1911 Sobreviure a la tempesta
* Memòria viva del temporal. Bloc de testimonis de la gran tempesta que l'any 1911 va castigar les costes catalanes i valencianes