OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Agustí Ventura i Conejero

Agustí Ventura i Conejero (Xàtiva, La Costera, 1943) és un historiador valencià, cronista oficial de Xàtiva.
Llicenciat en Filologia Clàssica, és catedràtic de llatí d'institut i des de finals dels 60 ha escrit nombrosos articles i llibres, sobretot al voltant de Xàtiva, i ha rebut diferents premis. És membre de l'associació de Xàtiva "Germans Villanueva" i pare del cantant Feliu Ventura.
Agustí Ventura va ser un dels impulsors, junt a dos companys xativins més, de l'escultura dedicada en homenatge als maulets a Xàtiva, coneguda popularment com la Pedra dels Maulets.

## Bibliografia selecta

* Morfologia y Sintaxis Latina (1968)
* Vida i obra de Joaquin Llorenç Villanueva, diputat a les Corts de Cadis (1968)
* Játiva romana (1972)
* L'església de Sant Feliu de Xàtiva (1979)
* El Castell de Xàtiva (1998)
* La confraria de la Minerva i els combregars de Xàtiva (1999)
* Orígens del convent de Santa Clara de Xàtiva (2008)
* Els carrers i les partides de Xàtiva (2008)
* La catedralitat de Xàtiva. L'església xativina dels segles XVI, XVII i XVIII (2011)
* El tractat d'Almisrà i la governació dellà de Xúquer fins al riu de Xixona (2012)

## Premis

* Premi del Centre de Cultura Valenciana, 1968.
* Premi El Camí de Periodisme dels Premis Octubre 1977
* Premi Set i Mig 1977
* Premi Carles Sarthou d'assaig, dels Premis Literaris Ciutat de Xàtiva, 2007.

## Referències

* ↑ La Pedra dels Maulets
# Mary Jo Markey

Mary Jo Markey és una editora televisiva estatunidenca que també ha treballat com a actriu.
Ha treballat com a editora en diverses pel·lícules com The Perks of Being a Wallflower o Missió: Impossible III. També ha treballat com a editora de diversos shows televisius així com de diversos capítols de les sèries: Felicity, Breaking News, Skin, Alias i Lost. És membre de l'American Cinema Editors i una col·laboradora habitual de J. J. Abrams, amb pel·lícules com Star Trek o Super 8 entre d'altres.
El maig de 2013 es va confirmar que Mary treballaria amb Abrams en la pel·lícula Star Wars episodi VII: El despertar de la força.

## Referències

* ↑ Arxivat 2011-05-11 a Wayback Machine., webpage archived by WebCite from this original URL on 2008-03-04.
# Memòria col·lectiva

La memòria col·lectiva són el grup de records, coneixement i informació compartit per un grup social que està significantment associat amb la identitat del grup. L'expressió en anglès "collective memory" i l'equivalent francesa "la mémoire collective" van aparèixer a la segona mitat del segle xx. El filòsof i sociòleg Maurice Halbwachs analitzà i avançà el concepte en el llibre La mémoire collective (1950). La memòria col·lectiva pot ser construïda, compartida i transferida per grups socials grans i xicotets. Exemples d'aquests grups poden incloure nacions, generacions, comunitats entre d'altres. El concepte ha sigut un assumpte d'interès i de recerca a través de diverses disciplines, incloent psicologia, sociologia, història, filosofia de la ment i antropologia.
La memòria col·lectiva es mantè mitjançant la comunicació oral i l'enregistrament. Una recerca trobà que la memòria col·lectiva sobre biografies dura entre 20 i 30 anys, sent la que més duració té, i la música 5 anys, sent la que menys.
El fenomen contrari és l'amnèsia col·lectiva.

## Referències

* 1 2 Roediger, Henry L.; Abel, Magdalena «Collective memory: a new arena of cognitive study». Trends in Cognitive Sciences, 19, 7, 7-2015, pàg. 359–361. DOI: 10.1016/j.tics.2015.04.003. ISSN: 1879-307X. PMID: 25953047.
* ↑ Olick, Jeffrey K.; Vinitzky-Seroussi, Vered; Levy, Daniel. The Collective Memory Reader (en anglès). Oxford University Press, 2011. ISBN 9780195337419.
* ↑ Hirst, William; Manier, David «Towards a psychology of collective memory». Memory (Hove, England), 16, 3, 4-2008, pàg. 183–200. DOI: 10.1080/09658210701811912. ISSN: 0965-8211. PMID: 18324546.
* ↑ Halbwachs, Maurice. La mémoire collective (en francès). Presses Universitaires de France, 1950.
* ↑ Roediger, Henry L.; Wertsch, James V. «Creating a new discipline of memory studies» (en anglès). Memory Studies, 1, 1, 1-2008, pàg. 9–22. DOI: 10.1177/1750698007083884. ISSN: 1750-6980.
* ↑ Candia, Cristian; Jara-Figueroa, C.; Rodriguez-Sickert, Carlos; Barabási, Albert-László; Hidalgo, César A. «The universal decay of collective memory and attention». Nature Human Behaviour, 2, 12, 10-12-2018. DOI: 10.1038/s41562-018-0474-5.
# Midó de kudzu

El midó de kudzu o kuzu o kuzuko (Pueraria montana var. lobata), originari de la Xina i del Japó, és el subproducte obtingut de les arrels d'aquesta planta, que poden arribar a dos metres de profunditat.
Aquestes arrels, superiors a les d'altres espècies, són moltes, rentades i assecades durant noranta dies.
Segons la medicina xinesa, està descrit com antipirètic, sudorífic, en cas de febre, estats gripals, dolors d'estòmac, problemes intestinals i antivomitiu. També com està recomanat pel mal de coll, dolor d'ulls, afavoreix la desintoxicació per alcohol i ajuda a reduir la seva addicció. Resulta beneficiós tant per a casos de restrenyiment com de diarrea. Té un alt contingut d'isoflavones. Actualment també s'ha comprovat la seva efectivitat amb el sistema cardiovascular i cardiocerebral, angina de pit, migranyes, mal de cap, insomni i l'hipertensió, entre d'altres.
Cada dia s'utilitza més aquest midó a la cuina. La majoria de les preparacions medicinals que contenen midó de kudzu que s'utilitza avui al Japó contenen sucre. Tot i que s'utilitza per fer infusions, amanides, salses, sopes, fregits, postres... La seva popularitat es va estendre amb la cuina macrobiòtica.

## Referències

* ↑ Mestre, Mª Àngels. De la fibromialgia a la salud. Mataró: Cálamo, 2008, p. 268. ISBN 9788495860576.
* ↑ Cuevas Fernández, Olga. El equilibrio a través de la alimentación: sentido común, ciencia y folosofía oriental. Barcelona: Cuevas, Olga, 1999, p. 379. ISBN 8460588645.
* ↑ Cuevas Fernández, Olga; Redondo Cuevas, Lucía. Tratamientos naturales al alcance de todos. Cenadiher Editorial, 2011, p. 272. ISBN 9788493932305.
* ↑ Shurtleff, William; Aoyagi, Akiko. The Book of Kudzu: A Culinary & Healing Guide. brookline massachusetts: Autumn press, 1977, p. 109. ISBN 0394420683.
# Mike Henry

Michael Robert "Mike" Henry (Pontiac, Michigan, 7 de novembre de 1965) és un escriptor, productor, actor de veu i còmic estatunidenc. És conegut pel seu treball en Family Guy on és guionista i productor a més de ser un dels més destacats actors que dona la seua veu als personatges de la sèrie, especialment a Cleveland Brown. Altres personatges que ha doblat són Herbert, el iaio efebofílic, Bruce el tipus del performance i el sord engreixat entre d'altres.
Es va graduar a la Washington and Lee University a Lexington, Virgínia. Juntament al seu germà va crear el 2003 el programa de càmera oculta Kicked in the Nuts.
Començant amb la producció del capitol de la cinquena temporada Abrete de orejas va formar part de la fitxa tècnica i ser actor principal de la sèrie juntament amb Seth MacFarlane, Alex Borstein, Seth Green, Patrick Warburton i Mila Kunis. Mike Henry va escriure els capítols La muerte vive, Un pez fuera del agua juntament amb Alex Borstein, El lío de Cleveland-Loretta Quagmire amb el seu germà Patrick Henry Juego de patriotas i Nada de comida sobre ruedas
Posteriorment va crear un spin-off de Family Guy amb Seth MacFarlane titulat The Cleveland Show enfocant la sèrie en Cleveland i la seua nova família.

## Referències

* ↑ «About». Mike Henry official website. Arxivat de l'original el August 13, 2019. [Consulta: 29 juny 2020].
* 1 2 James, Meg «Fox Reuniting Itself with Family Guy». , 13-04-2005.
* ↑ «Mike Henry of "Family Guy" talks voices, gags and instinct». Campus Times, 11-09-2008. Arxivat October 16, 2009$^{[Datemismatch]}$, a Wayback Machine.
* ↑ Gilbert, Matthew «Family Guy Returns, Just As Funny As Ever». Boston.com, 30-04-2005.
* ↑ Fox Broadcasting. "Fox Primetime – 'The Cleveland Show' – Fact Sheet". Nota de premsa. Arxivat de gener 17, 2010, a Wayback Machine.
# Miramar (Moçambic)

Miramar és una cadena de televisió de Moçambic, instal·lada a Maputo, capital del país. El canal pertany a Record Internacional i és sintonitzada pel Canal 27 UHF.
És una cadena de TV de senyal oberta, amb cobertura nacional. El canal emet des de Maputo i té relleu en les altres províncies del país. Pertany a la mateixa xarxa que Rádio Miramar, que emet a Maputo, Beira i Nampula.

## Història

Miramar va ser fundada el 1998, iniciada i estructurada per Arnaldo Lanzeloti el 1998. La cadena es va reestructurar l'1 de gener de 2010, quan Record Europa es va fer càrrec de la seva administració.
Com a resultat es va introduir una nova graella que transmetrà programes de Record i més programes lcoals. Entre aquests últims destaquen Balanço Geral, Contacto Directo, Atracção, Belas Manhas, Fala Moçambique, entre d'altres.
La nova direcció del Miramar és formada pel cap José Guerra, pel director de Planificació Estratègica Paulo Henrique Rodrigues, i el director administratiu i financer José Wanderlei.

## Premis i indicacions

| Any | Premi | Categoria | Indicació | Resultat |
| 2013 | CNN MultiChoice African Journalist | Imprensa e televisão de Língua Portuguesa | | Guanyador |

## Referències

* ↑ Portal R7. «Record ganha prêmio de jornalismo em Moçambique», 17-10-2013. Arxivat de l'original el 2017-02-02. [Consulta: 24 gener 2017].

## Enllaços externs

* Web oficial de Miramar Arxivat 2010-09-27 a Wayback Machine.
* Web de Record Moçambique Arxivat 2011-02-02 a Wayback Machine.
# Elisa Aguilar López

Elisa Aguilar López (Madrid, 15 d'octubre de 1976) és una exjugadora de bàsquet espanyola. Amb 1.72 m d'alçada, jugava en la posició de base. Es va retirar després de guanyar la medalla d'or amb la selecció espanyola femenina en l'EuroBasket de França de 2013.

## Trajectòria professional

Debutà en la Lliga Femenina amb 16 anys amb el Real Canoe, club amb el qual fou subcampiona de Lliga i conquistà una Copa de la Reina.
Va canviar d'aires per a estudiar a la Universitat George Washington als Estats Units, on jugà tres anys i mig. Va ser Rookie de l'any i en l'última temporada va formar part de l'All Star de la lliga de la universitat. Va ser considerada una de les 20 millors jugadores d'aquesta temporada, i va superar els 1,000 punts i les 300 assistències en total a la universitat.
La temporada 2000-01 fitxa pel Halcón Viajes de Salamanca. Allí quedaria subcampiona de la Copa de la Reina. A més va aconseguir la medalla de bronze en l'Europeu de França amb la selecció espanyola. La temporada següent (2001-02) jugaria en el Caja Rural de Canarias de la Lliga Femenina.
L'estiu de 2002 tornaria als Estats Units per a jugar en la WNBA, amb els Utah Starzz, sent una de les primeres jugadores espanyoles a aconseguir-ho.
La temporada 2002-03 signa amb el Ros Casares de València, club en el qual romandria durant 9 temporades. Amb l'equip valencià, del qual va ser capitana, va guanyar pràcticament tots els títols d'àmbit estatal totes les temporades. A més, va disputar dos Final Four de l'Eurolliga Femenina, quedant-se a les portes del títol.
L'estiu de 2010 tancava la seua etapa a València en fitxar pel Rivas Ecópolis de Madrid.
El seu últim equip fou l'Spartak de Moscou de la Lliga Russa.
És una de les jugadores que més partits ha disputat amb la selecció espanyola femenina. En el seu últim campionat amb la selecció (Campionat Europeu de 2013), va aconseguir la medalla d'or.

## Palmarés
### Selecció espanyola

* 1 medalla de bronze al Campionat del Món de bàsquet femení: 2010
* 1 medalla d'or al Campionat d'Europa de bàsquet femení: 2013
* 1 medalla de plata al Campionat d'Europa de bàsquet femení: 2007
* 3 medalles de bronze al Campionat d'Europa de bàsquet femení: 2001, 2005, 2009

### Clubs

* 5 Lliga espanyola de bàsquet femenina: 2003-04, 2006-07, 2007-08, 2008-09, 2009-10
* 8 Copa espanyola de bàsquet femenina: 1995-96, 2002-03, 2003-04, 2006-07, 2007-08, 2008-09, 2009-10, 2010-11
* 3 Supercopa d'Espanya de bàsquet femenina: 2003-04, 2004-05, 2006-07

### Individuals

* Integrant de l'All-Star WBCA (NCAA) (1999-00).
* Rookie de l'any de la Atlantic 10 Conference de la WBCA (NCAA).
* Integrant de l'All Star de l'Eurolliga (2006).

## Referències

* ↑ http://www.comunitatvalenciana.com/ag/valencia/final-four-ros-casares-de-valencia-0%5BEnllaç+no+actiu%5D
* ↑ http://www.superdeporte.es/baloncesto/2010/06/04/elisa-aguilar-ficha-rivas-ecopolis/96413.html
* ↑ «Selección Femenina Absoluta. Jugadoras.» (en castellà). Seleccionfemenina.feb.es. [Consulta: 2 agost 2020].

## Enllaços externs

* Fitxa a FEB.es (en castellà)
# Soledad Giménez Muñoz

Soledad Giménez (París, 27 de febrer de 1963) és una cantant, compositora i intèrpret espanyola. Ha desenvolupat la seva carrera professional principalment com a vocalista i compositora del grup Presuntos Implicados en el que va militar vint-i-tres anys fins a l'any 2006 i amb el qual grava deu discs, als quals aporta cançons com «Alma de Blues» o «Mi pequeño tesoro» i texts com el de la coneguda cançó «Como hemos cambiado», entre d'altres. Durant la seva dilatada carrera ha col·laborat amb artistes com Joan Manuel Serrat, Herbie Hancock, Milton Nascimento, Randy Crawford, Armando Manzanero, Pancho Céspedes, Ana Torroja, Miguel Ríos, Ana Belén, Revólver, Piratas, etc.

## Discografia amb «Presuntos Implicados»

| Any | Nom del disc | Discogràfica | Comentaris |
| 1985 | Danzad, Danzad Malditos | RCA | Descatalogat. Reeditat el 1993 |
| 1987 | De Sol a Sol | Intermitente | Reeditat per WEA el 1990 |
| 1989 | Alma de Blues | WEA | |
| 1991 | Ser de Agua | WEA | |
| 1994 | El Pan y la Sal | WEA | |
| 1995 | La Noche | WEA | Doble CD en directe. Llançat en també en format VHS. Descatalogat i editat en un CD Resumen. |
| 1997 | Siete | WEA | |
| 1999 | Versión Original | WEA | |
| 2001 | Gente | WEA | |
| 2003 | Grandes Éxitos. Selección Natural | WEA | Doble CD recopilatori més DVD. |
| 2003 | Selección Inédita | WEA | |
| 2005 | Postales | WEA | Editat en dues versions: la normal amb 12 cançons, l'especial amb 14. |
| 2006 | Todas las Flores - La Colección Definitiva | WEA | CD recopilatori + DVD |

## Discografia de Sole Giménez en solitari

| Any | Nom del disc | Discogràfica | Comentaris |
| 2004 | Ojalá | WEA | Compost de 11 versions. |
| 2008 | La Felicidad | WEA | Compost de 13 temes de Sole Giménez i altres autors. |
| 2009 | Dos Gardenias | WEA | Compost de 13 versions en clau Jazz llatí |
| 2010 | Pequeñas cosas | WEA | Compost de 11 clàssics de la música pop espanyola |

## Referències

* ↑ «Soledad Giménez publica en febrero 'La felicidad' sin Presuntos Implicados» (en castellà). 20minutos.es, 14-01-2008. [Consulta: 9 octubre 2010].

## Enllaços externs

* Pàgina oficial a MySpace (castellà)
* Soledad Giménez presenta 'Dos Gardenias' un disco de versiones con sabor a latin jazz (amb vídeo) (castellà)
* Soledad Giménez tanca el «Mas i Mas» (amb vídeo)
# Juan Martínez de Recalde

Juan Martínez de Recalde Larrinaga, almirall espanyol del segle XVI nascut a Bilbao i mort el 1588 a la Corunya.
La seva vocació marinera el va fer navegar des de molt jove a l'Esquadra de Biscaia, per a més tard escortar tres flotes d'Índies, aconseguint en aquest període gran fama en rescatar un vaixell carregat d'or a l'illa de Madeira. Pels seus mèrits rebria el comandament suprem de la Flota de Laredo.
Igual que Miguel de Oquendo, del qual era amic i company, el seu destí va estar aviat unit a la figura de l'almirall Álvaro de Bazán y Guzmán, sent acollit sota el seu comandament durant les expedicions a l'illa Terceira de 1582 i 1583. Així mateix li va ser lliurada l'autoritat de l'expedició a Irlanda contra les ambicions britàniques, aconseguint un important desembarcament d'homes.
Ja el 1587 s'estava gestant la invasió d'Anglaterra. Després del nomenament suprem del duc de Medina-Sidonia per a aquella invasió, Martínez de Recalde va assumir el rang d'almirall de la flota d'invasió, al cor de l'Invencible. No obstant això, encara que la responsabilitat va recaure sobre ell "materialment", no va poder fer valer la majoria de les seves decisions davant Medina-Sidonia, veient-se arrossegat combats molt difícils sense suport tàctic. A la topada inicial amb els anglesos de juliol de 1588, trobant-se en la rereguarda de la Flota, va quedar aïllat i no va tenir més remei que batre's amb força contra diversos vaixells enemics. Va sortir de l'acció viu i sense ser capturat, però li va costar perdre nombrosos homes i la quasi inutilització de les seves naus. Fins a la dispersió de l'Esquadra, Recalde es va mantenir ferm al llarg de tota la campanya sobre les costes d'Anglaterra. Durant la singladura darrera va recalar primer a Irlanda, dirigint més tard a la Corunya, ferit i amb greus febres. En aquest port va acabar la seva flota i la seva pròpia vida, i morí al cap de pocs dies d'arribar.

## Bibliografia

* Enciclopèdia General del Mar - Edicions Garriga, Barcelona, 1957
# Peter van Agtmaal

Peter van Agtmaal (Huijbergen, Woensdrecht, Brabant del Nord, 25 de gener de 1982) és un ciclista neerlandès, professional del 2002 fins al 2007. Posteriorment va continuar uns quants anys en equips amateurs.

## Palmarès

* 2000
** Campió dels Països Baixos en contrarellotge júnior
* 2001
** 1r a l'Omloop Alblasserwaard
* 2002
** 1r a l'Omloop van het Waasland
** 1r al Memorial Philippe van Coningsloo
* 2003
** Vencedor de 2 etapes del Tour de Faso
* 2004
** Vencedor d'una etapa del Tour del Senegal
** 1r al PWZ Zuidenveld Tour
* 2005
** Vencedor de 3 etapes del Tour d'Indonèsia
* 2006
** Vencedor d'una etapa del Tour de Gironda
* 2007
** 1r al Gran Premi Chantal Biya i vencedor d'una etapa
* 2008
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Romania
* 2009
** 1r al Gran Premi Chantal Biya i vencedor d'una etapa
* 2010
** Vencedor d'una etapa del Tour de Faso

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# Dexiarquis

Els dexiarquis (Dexiarchia) són un clade de gastròpodes nudibranquis del clade Nudipleura. Aquesta classificació està basada en l'estudi de Schrödl et al., publicat el 2001.

## Taxonomia
### Clade Pseudoeuctenidiacea (= Doridoxida)

* Superfamília Doridoxoidea
** Família Doridoxidae

### Clade Cladobranchia (= Cladohepatica)

Conté els subclades Euarminida, Dendronotida i Aeolidida
* No assignat a una superfamília
** Família Charcotiidae
** Família Dironidae
** Família Dotidae
** Família Embletoniidae
** Família Goniaeolididae
** Família Heroidae
** Família Madrellidae
** Família Pinufiidae
** Família Proctonotidae

#### Subclade Euarminida

* Superfamília Arminoidea
** Família Arminidae
** Família Doridomorphidae

#### Subclade Dendronotida

* Superfamília Tritonioidea
** Família Tritoniidae
** Família Aranucidae
** Família Bornellidae
** Família Dendronotidae
** Família Hancockiidae
** Família Lomanotidae
** Família Phylliroidae
** Família Scyllaeidae
** Família Tethydidae

#### Subclade Aeolidida

* Superfamília Flabellinoidea (= Pleuroprocta)
** Família Flabellinidae
** Família Notaeolidiidae
* Superfamília Fionoidea
** Família Fionidae
** Família Calmidae
** Família Eubranchidae
** Família Pseudovermidae
** Família Tergipedidae
* Superfamília Aeolidioidea
** Família Aeolidiidae
** Família Facelinidae
** Família Glaucidae
** Família Piseinotecidae

## Referències

* ↑ Bouchet, P. & Rocroi, J.-P. «Classification and Nomenclator of Gastropod Families». Malacologia, 47, 1–2, 2005.
* ↑ M. Schrödl, H. Wägele & R.C. Willan «Taxonomic rediscrioption of the Doridoxidae (Gastropoda, Opisthobranchia), an enigmatic family of deep water nudibranchs with discussion of the basal nudibranch phylogeny». Zoologischer Anzeiger, 240, 2001, pàg. 83–97. DOI: 10.1078/0044-5231-00008.
# Dol Àmroth

En el món fictici de J. R. R. Tolkien, Dol Àmroth era un turó situat a la costa de Góndor, en una península de la Badia de Belfalas; i també la ciutat que va créixer allà dalt, principalment durant la Tercera Edat, com a capital d'un principat amb el mateix nom. En El Senyor dels Anells, el Príncep Imrahil és el Príncep de Dol Àmroth.

## Context narratiu
### Edhellond

Dol Àmroth està al del sud de la boca del riu Mórthond. Els elfs havien viscut en l'àrea circumdant molt temps. Tot i que Tolkien escriu que els elfs Nandorin van arribar per l'Ànduin a principis de la Primera Edat, és només en la Segona Edat es menciona un assentament èlfic a Dol Àmroth. Algunes fonts diuen que hi havia un petit assentament trobat per refugiats de Beleríand a Edhellond ("Port èlfic"). Altres diuen que els elfs Nandorin van acompanyar Na Galàdriel a aquesta regió des de Lórien després de la derrota de Sàuron a Èriador durant Segona Edat. Els elfs van continuar vivint allà durant la Tercera Edat, fins que l'últim vaixell va salpar d'Edhellon cap a Aman l'any 1981 de la Tercera Edat.

### El Turó d'Àmroth

El terme Dol Àmroth (que significa "el Turó d'Àmroth" en síndarin) es refereix a un turó del nord de la Badia de Belfalas.
No és clar com el turó va adquirir el nom d'Àmroth. En els Contes Inacabats s'explica que Àmroth va viure durant la Segona Edat pels voltants de Dol Àmroth.

## En la cultura popular

Assassins of Dol Amroth ("Assassins de Dol Àmroth"), publicat l'any 1987, és una expansió del joc El Senyor dels Anells, el joc de rol de la Terra Mitjana.
Dol Àmroth va ser inclòs a l'Actualització 14 ("Path of the Dead", "Camins dels Morts") al joc en línia d'El Senyor dels Anells.

## Referències

* ↑ Letters, No. 244, p. 323-24.
* 1 2 Unfinished Tales, "Galadriel and Celeborn", p. 240.
* 1 2 Unfinished Tales, "Aldarion and Erendis", p. 175, p. 214, note 6.
* ↑ Foster, Robert (1978).
* ↑ "Assassins of Dol Amroth".
* ↑ "Update 14, The Paths of the Dead - July 14, 2014".
* ↑ "Dol Amroth".

## Bibliografia

* Tolkien, J. R. R. (1955), El Retorn del Rei, El Senyor dels Anells, Boston: Houghton Mifflin (publicat el 1987), ISBN 0-395-08256-0
* Tolkien, J. R. R. (1980), Christopher Tolkien, ed., Contes Inacabats, Boston: Houghton Mifflin, ISBN 0-395-29917-9
* Tolkien, J. R. R. (1966), The Tolkien Reader, Nova York: Ballantine Llibres, ISBN 0-345-34506-1
* Tolkien, J. R. R. (1989), Christopher Tolkien, ed., The Treason of Isengard, Boston: Houghton Mifflin, ISBN 0-395-51562-9
* Tolkien, J. R. R. (1996), Christopher Tolkien, ed., The Peoples of Middle-earth, Boston: Houghton Mifflin, ISBN 0-395-82760-4
* Fuster, Humphrey, ed. (1981), Les Cartes de J. R. R. Tolkien, Boston: Houghton Mifflin, ISBN 0-395-31555-7
* "Dol Amroth". L'Enciclopèdia d'Arda. 4 setembre 2009.