OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Partit Comunista Obrer Rus - Partit Comunista de la Unió Soviètica

El Partit Comunista Obrer Rus - Partit Revolucionari dels comunistes (rus: Российская коммунистическая рабочая партия в составе Коммунистической партии Советского Союза; РКРП-КПСС; Rossiyskaya kommunisticheskaya rabochaya partiya v sostave Kommunisticheskoy partii Sovetskogo Soyuza, RKRP-KPSS) és un partit polític comunista de Rússia.
El partit es va establir a l'octubre de 2001 sota el nom de Partit Comunista Obrer Rus - Partit Revolucionari dels Comunistes a través de la unificació del Partit Comunista Obrer Rus i el Partit dels Comunistes de Rússia, amb l'objectiu de recuperar el socialisme i la Unió Soviètica.
En les eleccions de 1999 per a la Duma Estatal, el partit va rebre un 2,2 % dels sufragis, la qual cosa va representar un total de 1.481.890 vots. El llavors PCOR-PRC considerava que el majoritari Partit Comunista de la Federació Russa (PCRF) era reformista, però amb motiu de les eleccions a la Duma de 2003 els líders del partit van decidir arribar a un acord per no dispersar el vot comunista.
Al 2007, el ministeri de Justícia va donar oficialment de baixa el partit, malgrat van continuar les activitats polítiques. Així, el 2010, van cofundar el Front Obrer Rus, intentant agrupar les forces d'extrema esquerra amb el Front d'Esquerres, malgrat no reeixir anys després. L'abril de 2012, el partit va modificar el seu nom a l'actual, PCOR-PCUS.
Durant les protestes posteriors a les eleccions presidencials de Belarús del 2020, van demanar als treballadors de Belarús que no permetessin que les protestes derivessin en un "Maidan belarús a l'exemple de Kíev". Alhora, sobre l'operació militar russa a Ucraïna, el partit va donar suport al reconeixement de la República Popular de Donetsk i de la RP de Lugansk per part de Rússia, afirmant que es tractava d'una decisió presa "molt més tard del que hauria d'haver estat, però millor tard que mai"', però va criticar la invasió com imperialista, malgrat reconèixer aspectes positius com la lluita contra el feixisme i la protecció del poble del Donbas.
En els darrers anys mantenen converses amb el Partit Comunista Unit per formalitzar una fusió de les dues organitzacions.

## Vegeu també

* Front d'Esquerres
* Front Obrer Rus
* Partit Comunista de la Unió Soviètica (2001)
* Partit Comunista Unit

## Referències

* ↑ «Оппозиция подала в Минюст документы на регистрацию партии "РОТ-Фронт"», 15-11-2012. Arxivat de l'original el 2012-11-15. [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «Красное ТВ» (en rus). [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «Solidnet | Russian CWP, Нет фашизму, нет империалистической войне!». [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «Постановление Пленума ЦК РКРП-КПСС – Российская коммунистическая рабочая партия (РКРП-КПСС)» (en rus). Arxivat de l'original el 2022-03-31. [Consulta: 19 agost 2023].
* ↑ «Межпартийная конференция коммунистов». [Consulta: 19 agost 2023].
# Leiòtrix galtaargentat

El leiòtrix galtaargentat (Leiothrix argentauris) és una espècie d'ocell de la família dels leiotríquids (Leiothrichidae). Habita en el Sudest d'Àsia, sobretot a la Xina, Sumatra, Malàisia, Índia i el Tibet.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), la subespècie L.a. laurinae, endèmica de Sumatra, hauria de considera-se una espècie apart: el leiòtrix de Sumatra.

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «Leiothrix argentauris». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 19 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 659. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Silver-eared Mesia. Leiothrix argentauris» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2016. [Consulta: 20 desembre 2021].
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 677. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Narcís Sánchez i Coll

Narcís Sánchez i Coll (10 de maig de 1964) és un pilot de trial català que destacà en competicions estatals entre les dècades del 1990 i el 2010. Tot i que ha competit en diverses categories, els seus principals èxits s'han produït en categories de "veterans" i, especialment, en competicions de motocicletes clàssiques. Ha estat campió d'Espanya en categoria Veterans A (1996) i Sènior C (1997), a més de guanyar dues vegades la Copa d'Espanya de trial clàssiques (2009 i 2012).
Resident a Mollet del Vallès, Sánchez ha competit durant anys, tant en trial com en motocròs, amb el suport del Club Moto Mollet i l'Escuderia Isern.

## Referències

* ↑ «World dictionary» (en anglès). trialonline.org. Arxivat de l'original el 9 de juny 2013. [Consulta: 15 desembre 2012].
* ↑ Moreno, Gilberto. «Los pilotos catalanes dominan la Copa de España de Trial en Cambil» (en castellà). diariojaen.es, 20-04-2009. [Consulta: 15 desembre 2021].
* ↑ «2 Días Trial de Clásicas de Ripoll, Narcís Sánchez se llevó el gallo» (en castellà). todotrial.com, 28-06-2016. [Consulta: 15 desembre 2021].
* ↑ «RFME Campeonatos de España de Trial / Trial Indoor» (PDF) (en castellà). rfme.net. RFME, 24-11-2020. Arxivat de l'original el 3 de novembre 2021. [Consulta: 30 octubre 2021].
* ↑ «Narcís Sánchez, virtual campió d'Espanya 2012». molletama.cat, 26-09-2012. [Consulta: 15 desembre 2021].
# Pelegrí Bernial i Castells

Pelegrí Bernial i Castells (Mollet del Vallès, 1 de juliol de 1953) és un mestre, músic i compositor català.
Va estudiar piano, guitarra i solfeig a Granollers i al Conservatori del Liceu, on fou guardonat amb el premi Joan Altisent. A més a més, va estudiar direcció coral amb Manuel Cabero i Pierre Cao. Fa més de 25 anys que és director de diverses corals, com la Societat Coral El Clavell o Sant Vicenç, algunes d'aquestes amb projecció internacional. També va actuar al circuit català de TVE Catalunya.
Durant tota la seva activitat, s'ha dedicat a l'ensenyament. Actualment és el director del grup coral Capella de Música Santa Maria de Mollet del Vallès. Té més de 30 obres escrites, entre les que trobem El Campanar de Dosrius', però pel que fa a la sardana, destacar La Carlina, finalista del premi Enric Morera de Sardana cantada, organitzat per Catalunya Ràdio l'any 1993.

## Referències

* ↑ Garcia-Moreno i Marchan, Consol. La Sardana a Mollet, un segle d'història. Centre d'Estudis Molletans, 2007.
* 1 2 «Portal Sardanista». Arxivat de l'original el 2020-12-05. [Consulta: 19 juny 2018].
# Salvador Enguix Oliver

Salvador Enguix Oliver (Alzira, 1965) és un periodista i professor de periodisme polític en la Universitat de València. Forma part de La Vanguardia des de maig de 1991, any en què va obrir la corresponsalia de València.
Entre agost de 1999 i octubre de 2002 va ser corresponsal en Brussel·les on va reactivar, al costat del també periodista de La Vanguardia Marc Bassets, una corresponsalia de llarga tradició. Amb anterioritat havia estat delegat de Canal 9 a Alacant, cap de secció del diari Mediterráneo de Castelló i col·laborador dels diaris El País i Levante. En l'actualitat és col·laborador de la cadena SER, i tertulià habitual en À Punt Mèdia, ràdio i TV.
És doctor en Comunicació per la Universitat de València. Llicenciat en Ciències de la Informació per la Universitat Autònoma de Barcelona i professor associat de Periodisme Polític en la Universitat de València. Ha rebut, entre d'altres, el Premi de Periodisme d'Investigació d'El Temps i el premi de periodisme de la Diputació de València. Recentment ha estat guardonat amb el premi Periodista Local 2019 dels Eisenhower Fellowships i el premi especial periodisme als XXVIII Premis Turia.

## Publicacions

* 2015 — Periodismo político: fundamentos, práctica y perspectivas. Publicacions de la Universitat de València. ISBN 978-84-370-9599-8
* 2016 — Pseudopolítica: el discurso político en las redes sociales. Departament de Teoria dels Llenguatges de la Universitat de València. ISBN 978-84-608-6737-1
* 2016 — Opciones discursivas en la cobertura electoral: los temas en la campaña europea de 2014. Eulalia Hernández y M. Isabel López (Eds.): Sodalicia Dona. Homenaje a Ricardo Escavy Zamora. Universidad de Murcia, pp. 231–252.

## Referències

* ↑ Universitat de València. «Docentes e Investigadores de la Unidad Docente de Periodismo». [Consulta: 21 desembre 2017].
* ↑ Llagües, J. L. «Josep Ramón Lluch, Empar Marco y Salvador Enguix: el trío de candidatos a dirigir RTVV». Levante-EMV, 19-02-2017 [Consulta: 21 desembre 2017].
* ↑ Universitat de València. «Ficha del libro «Periodismo político» en Publicacions de la Universitat de València y biografía breve del autor.». [Consulta: 21 desembre 2017].
* ↑ El periodista de La Vanguardia Salvador Enguix, entre los XXVIII Premis de la Cartelera Turia, La Vanguardia, 24 de juny de 2019

## Enllaços externs

* Articles de Salvador Enguix Oliver a La Vanguardia
# Dionís Bennàssar Mulet

Dionís Bennàssar Mulet (Pollença, 3 d'abril de 1904- 12 de desembre de 1967) fou un pintor mallorquí.
Els seus pares eren pagesos. De petit ja sentia l'impuls de dibuixar i pintar. Estudià al Col·legi dels Pares Teatins de Pollença. Durant la seva adolescència es traslladà a viure a la capital, Palma, on començarà a anar a classes de dibuix i art mentre treballava com a mecànic.
En 1926 es fa amic del famós pintor català, Anglada Camarasa, quan aquest es traslladà a viure a Pollença en 1913. Gràcies als distints alumnes de Camarasa, es fa amic de Tito Cittadini, Mir, Rossinyol, entre d'altres.
En 1940 va exposar a la Galeria Costa de Palma. En 1943 es casà amb Catalina Vicens i el 1945 nasqué el seu únic fill, Antoni.
Morí sobtadament a Pollença el 12 de desembre de 1967.
En 1981 fou nomenat Fill Predilecte de Pollença per l'ajuntament de la vila.
El12 de setembre de 2009 li atorgaren la Medalla d'Or del Consell de Mallorca (medalla a títol pòstum), que reconeix la seva trajectòria a nivell artístic i humà.

## Obra

llista incompleta.
L'artista va fer moltes obres sense títol durant la seva trajectòria.
* "Plaça de Mallorca" oli sobre tela. 1933.
* "Molino Ca'n Xura" 1937.
* "Cançó de les àguiles" (oli) 1944 -sobre la dansa de les àguiles de Pollença.
* "Mort de Nuredduna" 1944.
* "Feria en Pollença" oli sobre taula. 1945.
* "Lo Pí de Formentor", oli sobre tela. 1947.
* "Pagesia" oli sobre tela. 1949.
* "Can Can" oli sobre cartó. 1951.
* "Formentor" Aquarel·la sobre paper. 1955.
* "Simfonia de l'ànima" aquarel·la paper. 1955.
* "Papallones de Paper" oli sobre paper. 1955.
* "Fisonomia de mi casa" oli sobre tela. 1957.
* "Canción de Mallorca" oli sobre tela. 1959.
* "Una pollencina" oleo sobre tela. 1959.
* "Hoy pago yo" tinta sobre paper. 1960.
* "Día d'estreno". tinta sobre paper. 1960
* "Pollensa Puerto" oli sobre tela. 1962.
* "Pins" oli sobre taula. 1963.
* "Barques" oli sobre taula. 1963.
* "Perles i nacre" oli sobre tela. 1963.- Premi Llorenç Cerdà.
* "Violins. Processó del dia de Corpus" 1964.
* "Entre dues llums" oli sobre tela. 1964.
* "Ofrenda". 1966
* "Naixença de la flor d'un pi" oli sobre tela. 1966.
* "la núvia del pescador" oli sobre tela. 1967.
* "Fornells, Maó" oli sobre taula.
Es creà la Fundació-Casa-Museu Dionís Bennàssar a Pollença, on es troben les seves obres i es fan actes culturals. Fundaren en 1989 a Madrid, la Galeria Dionís Bennàssar.

## Referències

* http://www.museudionisbennassar.com/dionisbennassar.html Arxivat 2009-02-16 a Wayback Machine.
* ↑ «La galería Dionís Bennàssar de Madrid cumple 19 años con una retrospectiva del artista de Pollença Albert Lerycke».

## Enllaços externs

* http://www.culturapollensa.com/es/diada-mallorca-dionis-bennassar-guillem-cifre-colonya/ Arxivat 2008-09-24 a Wayback Machine.
* http://www.illesbalears.es/accesible/print.jsp?isla=001&lang=ES&sec=0008
# Clara Isabel Francia

Clara Isabel Francia (Logronyo, 25 d'abril de 1940) és una periodista espanyola que va desenvolupar gairebé tota la seva carrera professional en Televisió Espanyola (TVE), tant com a presentadora en una primera etapa, com a directora i realitzadora en els seus últims anys professionals.
Va estudiar filosofia i lletres, i va debutar en la cadena pública el 1962, al programa infantil Escuela TV. El 1965 va ingressar en la plantilla de locutores fixes de TVE. Durant la dècada dels 60 i primers anys 70, va passar per diferents programes de varietats, compartint plató amb professionals de la casa com José Luis Uribarri o Juan Antonio Fernández Abajo.
Posteriorment, es va incorporar als serveis informatius, presentant el Telediario en l'època de la transició, al costat de Ladislao Azcona.
Entre 1982 i 1983 va dirigir La 2 de Televisió Espanyola, càrrec del qual va acabar dimitint per una controvèrsia amb el periodista de la cadena José Luis Balbín. Posteriorment, va ser nomenada directora de Radiocadena Española el 1986, amb Eduardo García Matilla com a adjunt. Durant la seva gestió es va actualitzar la imatge i la plantilla tècnica i professional de les principals emissores de la cadena.
També va treballar en la direcció de programes com a Letra pequeña (1984-1986), espai literari, presentat per Isabel Tenaille, Cuestión capital (1994), Modelo para armar (1997), sobre sortides professionals o Al habla (1998), sobre el correcte ús de l'idioma.

## Programes presentats

* Escuela TV (1962).
* Sábado 65 (1965).
* Fin de semana (1965-1969).
* TVE es noticia (1966).
* Buenas tardes (1970).
* De la A a la Z (1972).
* Siempre en domingo (1972).
* Tarde para todos (1972).
* Tele-Revista (1974).
* Cultural informativo (1975).
* Telediario (1975-1977).
* Los espectáculos (1978).

## Referències

* ↑ Jiménez, Antonio Barba. «La tele de Ayer: Clara Isabel Francia», domingo, 13 junio 2021. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ Cambios de programación en Radiocadena.
# Salvador Tuset i Tuset

Salvador Tuset i Tuset (València, 9 de novembre de 1883 - València, 1951) va ser un pintor valencià.
En 1898, als 15 anys d'edat, es matricula oficialment a l'Escola de Belles Arts de Sant Carles de València, finalitzant els seus estudis en 1903.
Als 27 anys, el 1911, guanya la plaça de pensionat de pintura a l'Acadèmia Espanyola de Belles Arts de Roma. Els seus companys a Roma van ser, entre d'altres, José Capuz, Tomás Murillo, José Benlliure Ortiz, Moises de Huertas, Luis Benedito, Oroz i Llaurada.
Després de la seva mort, la ciutat de València va donar el seu nom a un carrer ia un Grup d'Ensenyament Mig.
El 1972, a instàncies de Col·legi Oficial de Professors de Dibuix de València (que van ser els seus alumnes), l'Ajuntament de València s'erigeix un monument amb el seu bust en les Alameditas de Serrans, obra de la seva filla Amparo sota la direcció de l'escultor i catedràtic de Belles Arts Octavio Vicent.

## Bibliografia

* Catalá Gorgues, Miguel Ángel; Chinchilla Mata. El pintor Salvador Tuset. Valencia: Publicaciones del Ayuntamiento de Valencia, 2001. ISBN 84-95171-94-5.

## Enllaços externs

* Salvador Tuset
# Llac Khövsgöl

El Llac Khövsgöl (en mongol:Хөвсгөл нуур, Khövsgöl nuur, escrit en mongol clàssic: Höbsügül nagur), també anomenat com Khövsgöl dalai (en mongol:Хөвсгөл далай, Oceà Khövsgöl) o Dalai Eej (en mongol:Далай ээж, mare de l'oceà) és el llac d'aigua dolça més gran de Mongòlia pel seu volum i en segon més gran del país per superfície.
Khövsgöl prové del túrquic i significa Llac d'aigües blaves i Nuur és la paraula mongola que vol dir llac.

## Geografia

El Khövsgöl nuur es troba al nord-oest de Mongòlia prop de la frontera amb Rússia al peu de les Muntanyes Sayan. Es troba a una altitud de 1.645 metres. Té el 70% de l'aigua dolça de Mongòlia i és el segon llac d'aigua dolça amb més volum d'aigua d'Àsia La població de Hatgal es troba a la punta sud del llac.
La seva conca de drenatge és relativament petita i només té afluents petits. El riu Egiin Gol, el connecta amb el riu Selengà i finalment arriba al Llac Baikal. Abans les aigües del riu Egiin Gol recorren una distància d'uns 1.000 km amb una diferència de cota de 1.169 m en només 200 km de distància. La seva localització al nord de Mongòlia fa de frontera sud a la taigà siberiana on l'arbre que domina és el làrix siberià. Aquest llac està envoltat de diverses serralades de muntanyes. El cim més alt és el Bürenkhaan / Mönkh Saridag (3.492 m), just a la frontera amb Rússia. La superfície d'aquest llac es congela gairebé completament a l'hivern i el seu gel és tan dur que pot suportar el pas de camions i de fet s'hi disposaven rutes estacionalment però actualment això està prohibit per la contaminació que ocasionaven.

## Ecologia

Khövsgöl és un dels 17 “llacs antics” del món (els que tenen més de dos milions d'anys) i el més transparent (a part del Llac Vostok). La seva aigua és potable sense haver de fer cap tractament. L'Hovsgol és un llac ultraoligotròfica amb un baix nivell de nutrients i d'aigua molt clara. És pobre en espècies si es compara amb el Llac Baikal. Les espècies amb interès comercial inclouen la perca eurasiàtica (Perca fluviatilis), el lota (Lota lota), el lenok (Brachymystax lenok), i el peix endèmic Thymallus nigrescens.
La zona del llac és un Parc Nacional i la zona de transició entre l'estepa de l'Àsia central i la taigà siberina. Tradicionalment aquest llac és considerat pels mongols com a sagrat, en una terra que pateix condicions àrides i on la majoria dels llacs són salats.

## Referències

* ↑ «La vida damunt un llac congelat a Mongòlia». [Consulta: 19 març 2024].
* ↑ «Còpia arxivada». Institute for Mongolia Research Guide. Arxivat de l'original el 2013-06-22. [Consulta: 28 octubre 2011].
* ↑ worldlakes.org: lake Hovsgol
* ↑ Goulden, Clyde E. et al.: The Mongolian LTER: Hovsgol National Park Arxivat 2007-09-29 a Wayback Machine.
* ↑ «DIVER Magazine, March 2009». Arxivat de l'original el 2010-02-03. [Consulta: 28 octubre 2011].

## Enllaços externs

* New York Times article about kayaking on Khövsgöl
* Limnological Catalog of Mongolian Lakes
# Ivan Alborghetti

Ivan Alborghetti (Milà, 11 de juny de 1951) és un ex-pilot de motocròs i de raids italià. A finals de la dècada del 1970, com a pilot oficial d'Aprilia, va ser un dels principals competidors del Campionat del Món de motocròs de 125cc, obtenint-hi el seu millor resultat la temporada de 1978, en què fou el sisè. Entre altres èxits destacats, guanyà quatre Campionats d'Itàlia de motocròs i l'edició de 1975 de la Coppa Mille Dollari.
A mitjan dècada del 1980 començà competir en raids, aconseguint-hi nombrosos èxits com ara la victòria absoluta al Ral·li de Sardenya els anys 1985 i 87, al del Titano el 1988 i el segon lloc final al Ral·li incas Perú el 1989.

## Palmarès

| Any | Motocicleta | Campionat del Món | Campionat del Món | Campionat d'Itàlia | Campionat d'Itàlia |
| Any | Motocicleta | 250cc | 125cc | 250cc | 125cc |
| 1973 | Maico | - | - | 1r | |
| 1976 | Aprilia | - | 10è | | |
| 1977 | Aprilia | - | 18è | 1r | 1r |
| 1978 | Aprilia | - | 6è | | |
| 1979 | KTM | 23è | - | | |
| 1980 | KTM | - | 38è | 1r | |
| 1981 | ? | - | - | | |
| 1982 | Gilera | 44è | - | | |

## Referències

* ↑ «Aprilia Motorcycle History» (en anglès). motorbike-search-engine.co.uk. [Consulta: 14 desembre 2010].
* 1 2 3 4 «Ivan Alborghetti» (en italià). motowinners.it. Arxivat de l'original el 15 d’agost 2007. [Consulta: 14 desembre 2010].
* ↑ Ramkema, Wim; Heese, Jan. «Moto Cross - Ivan Alborghetti». A: Grand Prix - Libro para cromos (en castellà). Bilbao: Publicaciones Fher, 1977, p. 24 (Àlbum de cromos). D.L. BI-1027-77, No. Reg. 4070-77. ISBN 84-243-1359-3.

## Enllaços externs

* Pàgina de tribut a Ivan Alborghetti (italià)
# Albert Sala (coreògraf)

Albert Sala (segle XX) és un coreògraf i ballarí català.
Albert Sala ha exercit la seva tasca professional com a coreògraf i ballarí d'àmbit europeu, treballant en programes nacionals i internacionals, per a la Televisió espanyola, francesa, anglesa i neerlandesa. Ha ballat i coreografiat en programes com Factor X, Dancing with the Stars, So you Think you can dance i Tu cara me suena, entre d'altres. Com a coreògraf, també ha participat en produccions cinematogràfiques nord-americanes, en anuncis de marques internacionals de moda i esport i en canals de televisió com ara Disney Channel o productores com la Warner Brothers. A Barcelona, ha liderat La Caja Negra, un nou estudi on es compaginen produccions de videodansa i formacions de ballarins i ballarines professionals. També ha participat en espectacles com "Rock Circus" i ha format part de l'equip de jutges del Concurs de Dansa Élancé "Vila de Blanes".
En l'àmbit català, ha exercit de coach del programa de televisió Eufòria i com a jurat d'Eufòria Dance. Amb 17 anys va marxar a Los Angeles cercant un futur professional que no veia a Catalunya. Quan va tornar de Los Angeles s'en va anar a Londres, la que considerava la ciutat d'Europa amb més ambició. Més endavant, va tornar a Catalunya, i va ser en aquest moment que va rebre la trucada de TV3 per fitxar per Eufòria. Conegut per ser el coach de coreografia d'Eufòria, també ha estat darrere dels espectacles del programa. A la tercera temporada d'Eufòria, juntament a Carol Rovira i Alfred García forma part del jurat del programa.

## Referències

* 1 2 «El coreògraf d'"Eufòria', Albert Sala explica la seva dura etapa a Londres: "Estava destrossat"». El Món de la Tele, 04-12-2022 [Consulta: 11 juny 2024].
* 1 2 «Concurs de Dansa Élancé "Vila de Blanes". Edició I. Jutges: Albert Sala». Associació de Dansa Élancé. [Consulta: 11 juny 2024].
* ↑ López, Sergio «Albert Sala, coreògraf d"Eufòria': "Estic al·lucinat amb el resultat, no m'ho esperava a TV3"». El Món de la Tele, 29-05-2022 [Consulta: 11 juny 2024].
* ↑ «¿Quién está detrás de 'Rock Circus', el show más original y vanguardista del momento?. Este espectáculo único, que ofrece números verdaderamente arriesgados, corre a cargo de un grupo de profesionales expertos». ¡Hola!, 17-10-2022 [Consulta: 11 juny 2024].
* ↑ Palés, Alejandra «Així serà 'Eufòria 3': els nous concursants, els nous membres del jurat i els canvis en la mecànica Alfred García i Albert Sala, fins ara coreògraf del programa, assumeixen el rol de jutges». Diari ARA, 29-02-2024 [Consulta: 11 juny 2024].
# Llista de correu electrònic

Les llistes de correu o llistes de distribució són un ús especial del correu electrònic que permet la distribució massiva d'informació entre múltiples usuaris d'Internet simultàniament.
En una llista de correu s'escriu un missatge a l'adreça de la llista (exemple: llista@correu.org) i arriba massivament a totes les persones inscrites en la llista. Segons com estigui configurada la llista de correu, l'usuari podrà o no tenir la possibilitat d'enviar correus.
Moltes organitzacions utilitzen cada vegada més aquesta eina per mantenir serveis d'informació amb notícies, publicitat i altres informacions d'interès sobre una temàtica concreta. Per no caure en pràctiques de spam, els correus s'envien prèvia inscripció del destinatari i donant l'oportunitat de cancel·lar-la sempre que vulgui.
Les llistes de correu electrònic acostumen a funcionar de forma automàtica mitjançant l'ús d'un gestor de llistes de correu i una adreça de correu electrònic que pot rebre missatges de correu electrònic (l'adreça de correu de la llista).
Les llistes de correu, anomenades també llistes de discussió, llistes de distribució i fòrums electrònics, es remunten al començament de 1990, és a dir, són molt anteriors al web 2.0 i fins i tot a Internet. Durant la dècada de 1980 van sorgir alguns sistemes propietaris que usaven les xarxes telefòniques de transmissió de dades de les companyies telefòniques, un servei similar a aquest però tècnicament diferent, anomenat news, era usat gairebé exclusivament pels informàtics i persones aficionades a les xarxes de telecomunicacions.
Perquè funcioni una llista es necessita un ordinador servidor de llistes que allotgi el programa gestor, tant els aspectes administratius dels subscriptors, com el reenviament dels missatges entre subscriptors.

## Referències

* 1 2 «Fonts d'informació». UOC OpencoursWare [Consulta: 31 juliol 2013].