OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David López-Zubero Purcell

David López-Zubero Purcell (Jacksonville, Estats Units 1959) és un nedador hispano-estatunidenc, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica.

## Biografia

Va néixer l'11 de febrer de 1959 a la ciutat de Jacksonville, població situada a l'estat de Florida fill d'un espanyol i d'una nord-americana. És germà del també nedador i medallista olímpic Martín López-Zubero, de qui va ser entrenador personal un cop retirat, i de Julia, també nedadora.

## Carrera esportiva

Membre de la Universitat de Florida i especialista en la modalitat lliure i papallona, a nivell internacional sempre competí per Espanya. Va participar, als 17 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1976 realitzats a Mont-real (Canadà), on participà en les proves de 200 i 400 metres lliures així com en el relleu 4x200 metres lliures. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1980 realitzats a Moscou (Unió Soviètica) aconseguí guanyar la medalla de bronze en els 100 metres papallona a més de participar en els 100, 200 i relleus 4x200 metres lliures i relleus 4x100 metres estils. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units) finalitzà onzè en els relleus 4x200 metres lliures i dotzè en els 100 metres papallona.
Al llarg de la seva carrera ha guanyat quatre medalles d'or i una de plata en el Jocs del Mediterrani i una medalla de plata en el Campionat d'Europa de natació, a Roma el 1983.

## Referències

* ↑ «David López-Zubero» (en anglès). Olympedia. [Consulta: 6 agost 2023].
* ↑ El País. «De los hermanos Zubero a Nina», 02-08-2012. [Consulta: 27 desembre 2021].
* ↑ «Perfil olímpico» (en anglés). Comitè Olímpic Internacional. [Consulta: 6 agost 2023].
* 1 2 Federació Internacional de Natació. «Perfil FINA» (en anglés). [Consulta: 6 agost 2023].
* ↑ «Mediterranean Games» (en anglès). [Consulta: 6 agost 2023].
# Marino Alonso Monje

Marino Alonso Monje (Fresno de la Ribera, 16 de novembre de 1965) és un ciclista espanyol, ja retirat, que fou professional entre 1986 i 1998. Va debutar amb l'equip Teka, però va destacar a l'equip Banesto, on fou un dels fidels gregaris de Miguel Indurain. Participà en les cinc victòries que el navarrès aconseguí al Tour de França.
En el seu palmarès destaquen dues victòries d'etapa a la Volta a Espanya, el 1993 i 1994, dues a la Volta a Catalunya i el Trofeu Comunitat Foral de Navarra i la Volta a Aragó de 1994. El 1996 va prendre part als Jocs Olímpics d'Estiu d'Atlanta, on va disputar la prova en ruta.

## Palmarès

* 1987
** Vencedor d'una etapa de la Bicicleta Eibarresa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1988
** 1r a la Pujada al Naranco
** Vencedor d'una etapa de la Volta a La Rioja
* 1989
** 1r a la Volta a Múrcia i vencedor d'una etapa
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Catalunya
* 1992
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Astúries
* 1993
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
* 1994
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Espanya
** 1r al Trofeu Comunitat Foral de Navarra
** 1r a la Volta a Aragó
* 1995
** 1r al Gran Premi de Laudio
** 1r al Trofeu Luis Ocaña
* 1997
** 1r al Trofeu Luis Ocaña
** Vencedor d'una etapa de la Vuelta a los Valles Mineros

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1988. Abandona (15a etapa)
* 1989. 28è de la classificació general
* 1990. 75è de la classificació general
* 1991. 56è de la classificació general
* 1992. 93è de la classificació general
* 1993. 21è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1994. 34è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1995. 46è de la classificació general
* 1996. 57è de la classificació general
* 1997. 35è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1990. 96è de la classificació general
* 1991. 123è de la classificació general
* 1992. 98è de la classificació general
* 1993. 72è de la classificació general
* 1994. Abandona (17a etapa)
* 1995. 78è de la classificació general
* 1996. 66è de la classificació general
* 1997. 61è de la classificació general
* 1998. Abandona (17a etapa)

## Referències

* ↑ «ALONSO MONJE Marino». [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ Ferrari, Fernando. «Los cinco grandes gregarios de Miguel Indurain» (en castellà), 06-04-2020. [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Marino ALONSO MONJE» (en italià). [Consulta: 27 desembre 2022].
* ↑ «Olympedia – Marino Alonso». [Consulta: 27 desembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
# CSK VVS Samara

El CSK VSS Samara és un club professional rus de basquetbol de la ciutat de Samara. Disputa els seus partits a l'MTL Arena, amb capacitat per a 3500 espectadors.

## Palmarès

* 1 FIBA EuroCup Challenge: 2007

## Jugadors destacats

* Georgios Diamantopoulos (2006-07)
* Nikita Shabalkin (2006-07)
* Milan Prekovic (2001-02)
* Aleksandar Cubrilo (2001-02)
* Bojan Obradovic (2001-02)
* Omar Cook (2006-07)
* Kelvin Gibbs (2006-07)
* Brian Patrick Williams (2001-02)
* Joseph Jay Wylie (2001-02)

## Referències

* ↑ bcsamara.com «МТЛ Арена», consultado en octubre de 2017
* ↑ bcsamara.com ИСТОРИЯ, consultado en octubre de 2017
# José Francisco Jarque Canelles

José Francisco Jarque Canelles (Castelló de la Plana, 21 de setembre de 1971) va ser un ciclista valencià resident a La Vall d'Uixó. Fou professional del 1995 al 1998 i va combinar la carretera amb la pista.
Va participar en els Jocs Olímpics de 2000, acabant 12è a la prova de Persecució per equips.

## Palmarès en ruta

* 1994
** 1r a la Volta a Lleó
* 1997
** Vencedor d'una etapa al Circuito Montañés
** 2n a la Volta a Navarra

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1995. 82è de la classificació general

## Palmarès en pista

* 1993
** Campió d'Espanya en Persecució per equips amb Santos González, Miguel Angel Toledo i José Barea
* 1996
** Campió d'Espanya en Persecució per equips amb Santos González, V. Calvo i Guillermo Ferrer
* 2000
** Campió d'Espanya en Madison amb Javier Carrión

## Referències

* ↑ Fernández Castelló, iván «El recuerdo agridulce de José Jarque». levante-emv.com, 23-07-2016 [Consulta: 13 juliol 2017].

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a procyclingstats.com
# Domingo Manrique de Lara Peñate

Domingo Manrique de Lara Peñate (Las Palmas de Gran Canaria, Espanya 1962) és un regatista canari, guanyador d'una medalla olímpica.

## Biografia

Va néixer el 24 de febrer de 1962 a la ciutat de Las Palmas de Gran Canaria, capital de l'illa de Gran Canària.

## Carrera esportiva

Va participar, als 26 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 realitzats a la ciutat de Seül (Corea del Sud), on finalitzà dissetè en la classe Soling al costat d'Antonio Gorostegui i Jaime Monjo. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 celebrats a Barcelona (Catalunya) aconseguí guanyar la medalla d'or en la classe Flying Dutchman al costat de Luis Doreste. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1996 realitzats a Atlanta (Estats Units) finalitzà vuitè en la classe Soling al costat de Luis Doreste i David Vera, aconseguint així un diploma olímpic. Finalment en els Jocs Olímpics d'Estiu del 2000 realitzats a Sydney (Austràlia) finalitzà quinzè en la classe Soling al costat de Manuel Doreste i Juan Luis Wood.
Al llarg de la seva carrera aconseguí guanyar dues medalles en el Campionat del Món de vela, destacant la medalla d'or aconseguida l'any 1995.
# Iván Álvarez Gutiérrez

Iván Álvarez Gutiérrez (Madrid, 18 de desembre de 1981) és un ciclista de muntanya espanyol.
Va participar en els Jocs Olímpics de 2004, acabant 16è a la prova de Camp a través.

## Palmarès

* 2003
** Campió d'Espanya sub-23 en Camp a través
* 2004
** 3r al Campionat d'Espanya en Camp a través
* 2009
** 3r al Campionat d'Espanya en Camp a través
* 2013
** 2n al Campionat d'Espanya en Camp a través
* 2014
** 3r al Campionat d'Espanya en Camp a través

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Vanessa Williams

Vanessa Williams (Bronx, 18 de març de 1963) és una cantant, compositora i actriu estatunidenca. La fama li arribà tanmateix pel fet d'ésser escollida Miss Amèrica essent la primera afroamericana en aconseguir-ho.
Unes fotos considerades escandaloses van fer que renunciés al seu títol 10 mesos després de ser coronada.
Com a actriu interpreta des de l'any 2006 al personatge, arrogant i sense escrúpols, de Wilhelmina Slater a la sèrie de televisió nord-americana Ugly Betty (Betty la lletja).
Vanessa també participa en la campanya ("Aliada de la igualtat") per la defensa dels drets dels homosexuals (2008).

## Biografia

Vanessa Williams és filla de dos professors de música pertanyents a la classe mitjana.
A partir de 1981, estudià arts escèniques a la Universitat de Siracusa (Nova York), deixà aquests estudis quan va resultar escollida Miss Amèrica.
Vanessa L.Williams començà a participar en concursos de bellesa el 1980 i el 17 de setembre de 1983 va ser coronada Miss Amèrica 1984. A més d'ésser la primera Miss Amèrica afroamericana va ser també la primera a rebre amenaces de mort i ser objecte d'odi racista.
A l'estiu de 1984 rebé una trucada telefònica anònima indicant que el fotògraf Tom Chiapel tenia fotos seves totalment nua, aquestes fotos eren de l'any 1982 i apareixia posant amb una altra dona també nua.
Les fotos es van oferir a Hugh Hefner, editor del Playboy, qui no les va voler publicar, però l'editor de la revista Penthouse Bob Guccione sí que ho va fer, sense tenir el consentiment de Williams. El 23 de juliol de 1984, en una conferència de premsa, Vanessa Williams dimití, en sentir-se pressionada per l'organització del concurs..
Actualment l'organització de Miss Amèrica la torna a reconèixer com Miss Amèrica 1984 i a qui la va succeir el mateix any (Suzette Charles) com Miss Amèrica 1984b.

## Filmografia

* 1987: The Pick-Up Artist
* 1991: Another You
* 1991: Harley Davidson and the Marlboro Man
* 1996: Eraser: Eliminador (Eraser)
* 1997: Soul Food
* 1997: Caps de la màfia (Hoodlum)
* 1998: Balla amb mi (Dance With Me)
* 1999: Les aventures de l'Elmo a Can Ronya (The Adventures of Elmo in Grouchland)
* 1999: Light It Up
* 2004: Shaft
* 2007: And Then Came Love
* 2007: My Brother
* 2009: Imagine That
* 2009: Hannah Montana: The Movie

## Discografia

* 1988: The Right Stuff
* 1991: The Comfort Zone
* 1994: The Sweetest Days
* 1996: Star Bright
* 1997: Next
* 1998: Greatest Hits: The First Ten Years
* 2003: The Christmas Collection: The Best Of
* 2003: The Millennuim Collection: The Best Of
* 2004: Love Songs
* 2004: Silver & Gold
* 2005: Everlasting Love
* 2009: The Real Thing

## Referències

* ↑ Vanessa L. Williams Biography (1963-) (en anglès)

## Enllaços externs

* Vanessa Williams - Lloc web oficial
# Ricardo Lunari

Ricardo Gabriel Lunari (San José de La Esquina, 6 de febrer de 1970) és un exfutbolista i entrenador argentí. Com a futbolista ocupava la posició de migcampista. Hi va militar en onze equips de nou països diferents.
Inicia la seua carrera el 1991 amb Newell's Old Boys, amb qui guanya dos campionats. El 1993 recala al xilè Universidad Católica.
En la seua primera campanya arriba a la final de la Copa Libertadores. Després de disputar la competició mexicana amb el Club Deportivo Atlas de Guadalajara i el Puebla, i la colombiana amb el Millonarios, el 1996 hi retorna a la Universidad Católica, amb qui s'imposa en el títol de 1997. El migcampista marca el segon gol de la final contra el Club Social y Deportivo Colo-Colo.
Posteriorment milita a la UD Salamanca i al SC Farense. L'any 2000 retorna al seu país per incorporar-s'hi al Club Atlético San Lorenzo de Almagro. Cap al final de la seua carrera juga a Bolívia, Veneçuela i a Itàlia, amb l'amateur Guspini.
Debuta com a entrenador al març del 2008, tot dirigint al bolivià Guabirá, on només hi roman durant cinc partits. Més tard, ha estat assistent a Newell's Old Boys i a Chacarita Juniors.

## Títols

* 90/91 Primera Divisió argentina
* 1992 Torneig Clausura
* 1997 Lliga xilena
* 2001 Lliga boliviana

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Jaume Magre i Tolrà

Jaume Magre i Tolrà (Cervera, finals de segle XVI. – Madrid, 7 de desembre de 1640) va ser un capellà català.
Després de doctorar-se en ambdós drets, el 1618 va ser nomenat capellà d’honor de la Capella Reial de Felip III de Castella, càrrec que també desenvoluparà, fins a la seva mort, durant el magnat de Felip IV de Castella (1621-1640).
En aquests darrers vint anys, ocupa responsabilitats destacades i participa d’afers importants. El 1624 és nomenat degà de la catedral de Vic; dos anys més tard, en la visita de Felip IV a Cervera (22-23 març de 1626), durant la qual el rei confirma les immunitats a l'església local i els privilegis a la ciutat, oficia una missa davant el monarca.
El 1632, Felip IV el proposa com a mestrescola de la Universitat de Lleida, sol·licitud que el papa Urbà VII no va confirmar fins a març de 1635 i que va esdevenir efectiu el 28 de juliol de 1636. No obstant això, Magre no es va desplaçar a Lleida fins al novembre d'aquell any. Durant la seva mestrescolia demana que els jesuïtes tornin a organitzar els estudis de gramàtica (1637).
En l'exercici del càrrec, es va enfrontar a un ambient cada vegada més conflictiu i marcat pels suborns en la concessió de les càtedres. La denúncia que en fa Magre provoca que Pau Duran, bisbe d'Urgell i visitador de l'Estudi, aprovi nous Estats per la Universitat. Aquestes modificacions, que provoquen noves tensions al centre, compten amb el suport de Dalmau III de Queralt, comte de Santa Coloma, i des de febrer de 1638 virrei de Catalunya.
De fet, des de l'estiu de 1637 es registren trenta-cinc cartes enviades per Magre al comte de Santa Coloma. Entre el juliol de 1639 i el gener de 1640, el capellà s'allotja al palau-castell dels Queralt, on instrueix a Lluís de Queralt i d’Alagó i escriu l’obra Descendèntia de la Casa dels Queralt (sobre les gestes del llinatge). Durant aquests mesos envia cartes xifrades amb el virrei Dalmau, fet que inclina a pensar que tractaven assumptes polítics confidencials. El març de 1640, també s'està cartejant amb el marquès de Leganés.
A causa del Corpus de Sang, Magre es va exiliar a Madrid, on va morir el 7 de desembre de 1640.

## Referències

* ↑ Llobet i Portella, Josep Maria «Els drets històrics a Cervera (1348-2006)». Ius fugit: Revista interdisciplinar de estudios histórico-jurídicos, 2007-2008, pàg. 220.
* ↑ Esteve Perendreu, Francesc. Mestrescoles i rectors de l 'Estudi General de Lleida (1597-1717). Lleida: Universitat de Lleida, 2007, p. 84 i 85.
* ↑ Ramis Barceló, Rafael. Estudios sobre la Universidad de Lérida (en castellà). Madrid: Universiad Carlos III de Madrid, 2018, p. 85 i 86.
* ↑ Ramis, 2008, p. 132.
* ↑ Ramis, 2008, p. 133 i 134.
* ↑ «ACA, Generalitat, Correspondència comte de Santa Coloma» (en català i castellà), 1637-1640. [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ ACA, Generalitat, correspondència del virrei comte de Santa Coloma, n. 7815 i 8614
* ↑ Esteve i Perendreu, 2007, p. 86.
# Jean-Antoine Bérard

Jean-Antoine Bérard (Lunèl, Occitània, 1710 - París, 1 de desembre de 1772) fou un cantant d'òpera, tenor, professor de música, violoncel·lista i compositor francès.
Tenor i professor de cant, Bérard va debutar a l'Académie Royale de Musique a principis del 1733, i fou destituït a la Setmana Santa d'aquell mateix any. El 2 de setembre de 1733 s'incorporà a la Théâtre-Italien de París. El 1736 va tornar a estar a l'Académie Royale, que finalment va deixar el 1745. Durant aquest interval de temps va actuar, ocupant diversos papers menors en algunes de les obres de Jean-Philippe Rameau, a Castor et Pollux (1737), Dardanus (1739), Fêtes d'Hébé (1739) i al tercer entrant de Les Indes galantes (1743). El 1743 va cantar el paper principal a l'estrena del ballet còmic de Joseph Bodin de Boismortier, Don Quichotte chez la Duchesse, amb la famosa soprano Marie Fel. Dos anys més tard es va retirar de l'òpera per dedicar-se a l'ensenyament i al violoncel. Es va convertir en el primer violoncel·lista de l’orquestra de la Comédie-Italienne el 1762 i el mateix any es va casar amb Mlle Deschamps (n. 1730), actriu de l’Opéra-Comique.
En el seu tractat, L’art du chant (París, 1755), dedicat a Madame de Pompadour, analitzà els aspectes físics i anatòmics de la producció de tons. Aquesta obra esdevé un resum del pensament francès sobre l’art de la cançó a mitjan segle xviii. La seva descripció de l'efecte de la fisiologia vocal sobre el to, la dicció i l'ornamentació va ser la més exhaustiva del seu temps, i és sorprenentment exacta segons els coneixements actuals.

## Referències

* ↑ «Bérard Jean-Baptiste 1710-1772». Musicologie.org, 26-10-2018. ISSN: 2269-9910 [Consulta: 25 desembre 2020].
* 1 2 Cyr, Mary «Bérard, Jean-Antoine». Grove Music Online, Vol. 1, 2001. DOI: 10.1093/gmo/9781561592630.article.02743 [Consulta: 25 desembre 2020].
* ↑ Caswell, Austin B. «Reviewed Work: "L'Art du Chant" by Jean-Baptiste Antoine Bérard». Notes, Vol. 26, Núm. 2, 1969, pàgs. 267-268. DOI: 10.2307/896149 [Consulta: 25 desembre 2020].
# Wolfgang Schulze

Wolfgang Schulze (Berlín, 7 de desembre de 1940) fou un ciclista alemany, professional des del 1962 fins al 1978. Va combinar tant el ciclisme en pista com en ruta.

## Palmarès en pista

* 1967
** Campió d'Alemanya de mig fons
* 1968
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Peter Post)
* 1969
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Horst Oldenburg)
** 1r als Sis dies de Münster (amb Horst Oldenburg)
* 1970
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Sigi Renz)
* 1972
** 1r als Sis dies de Bremen (amb Sigi Renz)
** 1r als Sis dies de Colònia (amb Sigi Renz)
** 1r als Sis dies de Múnic (amb Sigi Renz)
* 1973
** 1r als Sis dies de Berlín (amb Sigi Renz)
** 1r als Sis dies de Frankfurt (amb Sigi Renz)
* 1974
** 1r als Sis dies de Münster (amb Jürgen Tschan)

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Premis Ondas 1992

Els Premis Ondas 1992 van ser la trenta-novena edició dels Premis Ondas, fallats el 4 de novembre de 1992. Com a novetat d'aquesta edició a més d'una categoria dedicada al cinema, amb tres guardons, instaurada l'any anterior, es van crear dues noves categories (nacional i internacional) dedicada a la música amb un total de 20 guardons atorgats per un jurat compost per 25 professionals del món de la indústria discogràfica i 25 crítics musicals, mitjançant votació a través d'una empresa auditora. L'entrega es va produir el 17 de novembre al Saló de Cent de l'Ajuntament de Barcelona, en un acte presidit per l'alcalde Pasqual Maragall, i en el qual el president del Grup Prisa, Jesús de Polanco, va demanar amb urgència la regulació de la televisió per cable.

## Nacionals de ràdio

* El ojo crítico de RNE
* Todos contra la droga, Protagonistas d'Onda Cero
* Juan Manuel Gozalo de RNE
* Menció especial Organisme de Radio / Televisió Olímpica RTO

## Nacionals televisió

* Lloll Bertran - El joc del segle de TV3
* El día después de Canal Plus
* Antonio Mercero per Farmacia de guardia d'Antena 3 TV
* Menció especial Cobertura dels Jocs Olímpics de TVE i TV3 Canal Olímpic

## Hispanoamericans ràdio i televisió

* Cadena de las Américas Protele/ Televisa, Mèxic
* Colorín Colorradio Caracol Radio, Colòmbia

## Internacionals ràdio

* La Bas si j'y suis, SRF,
* Hochzeit mit dem feind ARD/SFB
* Michael Jackson King Of Pop UKIB/ Capital Radio

## Internacionals televisió

* World in action: no fixes abode, UKIB/Granada Television
* Op Afbetaling, NOS/VPRO
* Los años vividos. Tiempo de tragedia, RTVE

## Cinema

* Millor pel·lícula: Alas de mariposa
* Millor directora: Pilar Miró, per Beltenebros
* Millor actuació: Ariadna Gil i Pere Ponce per Amo tu cama rica

## Nacionals de música

* Millor cançó: El sitio de mi recreo, d'Antonio Vega
* Millor clip: Una rosa es una rosa, de Mecano
* Millor artista: Camarón de la Isla
* Millor grup: Mecano
* Millor artista en directe: Mecano
* Millor àlbum: Ser de agua, de Presuntos Implicados
* Millor artista revelació: Rosario, pel seu LP De ley
* Millor productor: Paco Trinidad, pel seu LP Luz
* Premio a la trajectòria: Camarón de la Isla

## Internacionals de música

* Millor cançó: Drive de REM
* Millor artista: Eric Clapton
* Millor grup: REM
* Millor clip: Black or White de Michael Jackson
* Millor grup en directe: U2, por Zooropa
* Millor àlbum: Unplugged, d'Eric Clapton
* Millor artista revelació: Red Hot Chili Peppers
* Millor productor: Daniel Lanois per Zooropa d'U2
* Millor banda sonora: The Bodyguard de Whitney Houston

## Referències

* ↑ PRISA crea los Premios Ondas de la Música, El País, 1 de maig de 1992
* ↑ 'Los años vividos' gana un premio ondas internacional., El País, 5 de novembre de 1992
* ↑ Polanco insta al Gobierno a que regule con urgencia la televisión por cable en España, La Vanguardia, 17 de novembre de 1992
* ↑ Camarón y Mecano, triunfadores de los Premios Ondas de Música, El País, 12 de febrer de 1993

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial dels Premis Ondas Arxivat 2019-06-26 a Wayback Machine.
# Rina Ketty

Rina Ketty (Cesarina Pichetto) (Sarzana, Ligúria, Itàlia, 1 de març de 1911 - Cannes, França, 23 de desembre de 1996) va ser una cantant francesa d'origen italià amb destacada activitat a França entre les dues guerres mundials.
Es va establir a París cap a 1930 i es va iniciar com a cantant de cabaret en el Lapin Agile, de Montmartre, on interpretava cançons de Théodore Botrel, Yvette Guilbert, Paul Delmet... El 1936 va enregistrar les seves primeres peces, per alguna de les quals obtingué el Grand Prix du disque. Després vingué la consagració amb "Sombreros et Mantilles" i, especialment, "J'attendrai", amb la qual es faria famosa, que eren dues adaptacions de sengles cançons espanyola i italiana, respectivament. Però la seva carrera es va veure interrompuda amb la Segona Guerra Mundial. Després la va reiniciar en el cabaret Alhambra.
El 1954 es va establir a Quebec i a Ontario; va tornar a França el 1965. Després de cantar uns anys al cabaret Don Camilo i al nou Alcàzar, de París, es va retirar a Cannes. Les seves cançons van ser interpretades per Gloria Lasso i Dalida, que van prende el relleu en el seu gènere.
El 1991 va ser condecorada amb la Legió d'Honor francesa.

### "J'attendrai"

La cançó que ella va popularitzar, "J'attendrai", que esdevingué emblemàtica a França i Europa durant la Segona Guerra Mundial, la sobrevisqué. Era una adaptació de Tornerai, una cançó italiana escrita per Nino Rastelli, amb música de Dino Olivieri, inspirada en el cor a boca tancada (final de l'acte II), de l'òpera Madame Butterfly, de Puccini. L'autor de la lletra francesa era Louis Poterat. La cantaren després d'ella Tino Rossi, Jean Sablon, Joséphine Baker, Gloria Lasso, Dalida, Roberto Alagna…

## Referències

* 1 2 3 4 «Rina Ketty». Exordio, 24-12-2000. [Consulta: 5 gener 2021].
* ↑ «Rina Ketty - Biographie». Du Temps des cerises aux Feuilles Mortes. [Consulta: 5 gener 2021].
* ↑ «YouTube - J'attendrai - Rina Ketty».
* ↑ «Le Chat Noir - Chansons française - Rina Ketty», 13-03-2007. Arxivat de l'original el 2007-03-13. [Consulta: 5 gener 2021].
* ↑ «Roberto Alagna sort « Le chanteur », son premier album dédié à la chanson française». [Consulta: 5 octubre 2020].

## Enllaços externs

* "Je attendrai", amb Rina Ketty