OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Raül Gallego Abellán

Raül Gallego Abellán (Sabadell, 1976) és un periodista, càmera i fotògraf català, que ha fet diversos reportatges i ha treballat en mitjans com Televisió de Catalunya, Associated Press i Channel 4.

## Biografia

Es llicencià en Ciències de la Comunicació, especialitzat en periodisme per la Universitat Ramon Llull. El 1998 començà a treballar com a periodista i càmera freelance per a productores i televisions com el programa Gran Angular de Televisió Espanyola (1999-2000). Va fer el seu primer viatge fotogràfic i periodístic a Al-Aaiun (Sàhara Occidental). Després treballà a Televisió de Catalunya (2000-2005) de reporter d'informatius per informar de notícies com la del Prestige i els conflictes de Palestina, Jerusalem i Bagdad, una feina que feia compatible amb la fotografia per al diari El Punt, Berria i el Magazine de La Vanguardia, mentre feia documentals com un de l'Antiga República Iugoslava de Macedònia (actual Macedònia del Nord). Després el fitxà Associated Press (2005-2014), on va cobrir esdeveniments com la guerra de l'Afganistan, la guerra de Geòrgia, el terratrèmol de la Xina, la tensió entre Corea del Nord i Corea del Sud i les revolucions d'Egipte i Líbia, entre d'altres. Des del 2014 treballa a Channel4.
Va rebre el premi Fotopres 2005 per fotos fetes a Israel i Palestina. Ha estat reconegut amb els premis de periodisme televisiu Edward R. Murrow Award per una sèrie online sobre la guerra de l'Afganistan o el WAN-IFRA Asia Digital Media Award per un treball sobre les inundacions al Pakistan. La Royal Television Society a Londres l'escollí càmera de l'any el 2010. El 2011 va rebre el desè Premi de Periodisme Miguel Gil Moreno de la fundació Miguel Gil Moreno i el grup editorial Random House Mondator "pel seu compromís amb la feina, la lleialtat amb la professió, el talent per a mostrar amb realisme i constància els horrors de la guerra, i especialment per la seva entrega i dedicació". Va participar en el festival Photo Bangkok 2015.

## Referències

* 1 2 «Raül Gallego Abellán». Fotopres, 2010 [Consulta: 11 març 2016]. Arxivat 2016-03-12 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-03-12. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «El cámara de ap raúl gallego gana el x premio de periodismo miguel gil». Lainformacion.com, 18-05-2011 [Consulta: 11 març 2016]. Arxivat 1 de juny 2016 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2016-06-01. [Consulta: 11 març 2016].
* 1 2 3 EFE «Raúl Gallego Abellán gana el X Premio de Periodismo Miguel Gil Moreno». El Mundo, 20-05-2011 [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «Raul Gallego Abellan». raulgaab.com. Raul G.. Arxivat de l'original el 12 de març 2016. [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ EFE «El reportaje "Morir tan cerca" recibe el primer premio de FotoPres'05». La Vanguardia, 23-02-2005 [Consulta: 11 març 2016].
* ↑ «Un periodista de Sabadell convierte sus imágenes en arte en una muestra en Bangkok». Diari de Terrassa, 19-09-2015 [Consulta: 11 març 2016].

## Enllaços externs

* Entrevista a RTVE
* Entrevista a Videojournalismweb
# René Castillo Rivera

René Castillo Rivera (Ciutat de Mèxic, 7 de novembre de 1969) és un premiat director de cinema d'animació i animador mexicà especialitzat en la tècnica del stop-motion i animació digital, amb la qual ha realitzat curtmetratges com Sin sostén i Hasta los huesos guanyant més de 100 premis internacionals.

## Carrera

Es va mudar a Guadalajara als 19 anys on va estudiar comunicacions a l'Instituto Tecnológico y de Estudios Superiores de Occidente. Fascinat amb l'animació en plastilina, es va tornar un artista autodidacta. El 1998 realitza amb Antonio Urrutia el curtmetratge d'animació en plastilina anomenat "Sin sostén" que es fa creditor al Ariel al Millor Curtmetratge d'Animació, a més de guanyar múltiples premis internacionals i ser part de la selecció oficial al Festival de Canes.
El seu següent curtmetratge Hasta los huesos (2001), va guanyar més de 60 festivals internacionals, incloent tres premis en el prestigiós Festival d'Annecy, on el mateix Tim Burton va prendre inspiració per a algun dels visuals de la pel·lícula "Corpse Bride" (2005) que estava preparant.
Des del 2002 dirigeix comercials amb la seva casa productora Mandaraka Creative Studio per a clients com Jumex, Bimbo, Kellogg's i animacions per a Plaza Sésamo, Warner Bros., MAD TV, entre d'altres. També ha estat jurat i conferenciant a festivals com Annecy, Havana, Córdoba, Madrid, Santiago de Xile, Buenos Aires, Guadalajara, Guanajuato i a la Ciutat de Mèxic.
Des de 2013 es troba dirigint la pel·lícula d'animació Thingdom, en coproducció amb Versatile Media, Kaxan Media i WOZOM Studios.

## Referències

* ↑ René Castillo a sensacine.com.mx
* ↑ René Castillo a elfestival.mx
* ↑ Sin sostén al web del Festival de Canes
* ↑ Hasta los huesos de René Castillo, marvin.com
* ↑ René Castillo de Mandaraka Creative: Hacemos película de animación aliados con la empresa china Versatile Media, produ.com, 21 de novembre de 2017
* ↑ ¡A la conquista de 'El reino de las cosas'!, EL Informador, 11 d'abril de 2017
# Revista (1928-1929)

Revista va ser una publicació cooperativista editada a Igualada entre els anys 1928 i 1929.

## Descripció

Portava el subtítol «Publicació mesetal de la cooperativa “La Económica”».
L'editor era la cooperativa “La Económica” i s'imprimia la Impremta Moderna de Josep Miranda. Tenia quatre pàgines, a dues columnes, amb un format de 27 x 17 cm. Portava l'escut de l'associació a la capçalera. El primer número va sortir el mes de gener de 1928 i l'últim, el 20, l'agost de 1929.

## Continguts

A l'article de presentació deien que tenien «el ferm propòsit de donar a nostra casa un caire de modernitat que ha de fer-la més gran i més rica en il·lusions ... Lliberals, admetrem en nostres planes totes les idees ... Com a bons obrers veurem amb simpatia tota obra en benefici de nostra causa, sigui qui sigui l'iniciador, doncs, no és el nom del proposant lo que mirarem, sinó la justícia de la causa que defensi».
«Va publicar la recaptació de la cooperativa detallada per seccions i per articles durant els sis primers mesos de l'any 1928 ... També des de la Revista es recordava insistentment l'obligatorietat de consumir de la cooperativa tots els articles que els socis necessitessin i que estiguessin en existència ... Les pàgines de la Revista estaven plenes de crides a la participació dels socis i a la propagació de l'entitat entre els obrers igualadins».
També hi havia alguns articles culturals, de viatges i d'excursionisme i una campanya de propaganda i d'informació sobre la construcció de cases barates.
El director era el president de la cooperativa, Celdoni Mateu i hi escrivien: Salvador Vidal, Conrad Lladó, Justí Vilaró Casulleras, Joan Mateu Bisbal, Miquel Padrós i Joan Font, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 389.
* ↑ «A lo que venim». Revista, 1, 1-1928.
* ↑ Mas, Amador «El cooperativisme rochdalià a Igualada: la cooperativa La Econòmica». Revista d'Igualada, 43, 4-2013.
* ↑ Miret Solé, M. Teresa. La premsa a Igualada (1808?-1982). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 1983, p. vol. 1, p. 390.
# Ricard Palmerola i Buxadós

Ricard Palmerola (Barcelona, 1921 - 2010) fou un radiofonista i actor de doblatge català.

## Radiofonista

Fill de l'actriu Carme Buxadós i Brualla i el crític teatral Ricard Palmerola i Claret, va néixer a Barcelona el 4 de maig de 1921. La seva popularitat va arribar amb les radionovel·les, i molt especialment per ser la veu del primer Taxi Key. Estrenada a Ràdio Barcelona, es va convertir en un autèntic fenomen de masses i un referent per a les novel·les posteriors. Va dirigir també l'espai A las cinco novela, de Radio Peninsular de Barcelona i va realitzar la radionovel·la Tirante el Blanco, basada en l'obra de Joanot Martorell, emesa en 36 capítols a Radio Nacional de España.

## Actor de doblatge

El 1949, Palmerola es va traslladar a Cuba, on va treballar en sèries de televisió. Després es traslladà a Puerto Rico, on es va casar amb Yolanda Villavicencio. Fou a Puerto Rico on dirigí doblatges de sèries televisives de gran èxit, com Bonanza o Perry Mason. Aquesta tascà fou reconeguda amb un Ondas l'any 1971 per la seva defensa del castellà en els doblatges.
Al cap d'uns anys, i ja de nou a Barcelona, guanyaria el seu segon Ondas l'any 1976 (com a responsable de radionovel·les de Ràdio 4) i el Premi Sant Jordi de Teatre.
Palmerola, que fou amic íntim de Pau Casals, va ser homenatjat l'any 2001 en un acte on van participar Armand Balsebre, Joan Pera o Joan Manuel Serrat, entre d'altres.
Va morir a la seva ciutat natal el 20 de febrer del 2010.

## Referències

* 1 2 «* El doblaje». [Consulta: 22 febrer 2010].
* ↑ Agències «Mor Ricard Palmerola, la veu de Yoda a «La guerra de les galàxies»». Diari El Punt [Barcelona], 22-02-2010, pàg. 29 [Consulta: 22 febrer 2010].
# Riu Paatsjoki

El riu Paatsjoki (finès: Paatsjoki, sami Skolt: Paaččjokk, sami septentrional: Báhčaveaijohka, noruec: Pasvikelva, suec: Pasvik älv, rus: Паз or Патсойоки) és un riu que neix a Finlàndia, al llac Inari, fluix a través de Rússia i desemboca a Noruega, en una branca del fiord de Varanger, al mar de Barents, prop de la ciutat de Kirkenes. Té una longitud de 145 km i drena una amplia conca hidrogràfica de 18.404 km². En trams inferiors, el riu arriba a diversos quilòmetres d'ample.
Des del final de la Guerra de Continuació el 1944, el riu ha marcat parts de la frontera entre Noruega i Rússia. Al seu tram fronterer, no està permès travessar el riu i navegar-hi està regulat per les autoritats d'ambdós país. L'únic punt habilitat per travessar la frontera entre Noruega i Rússia es troba a Storskog.
Un total de set centrals hidroelèctriques es troben al curs del riu amb l'objecte de generar electricitat i controlar les crescudes i els desboradaments. En total produeixen 1.4 TWh d'energia. El riu proporciona bones oportunitats per a la pesca del salmó atlàntic, entre d'altres. La seva gran biodiversitat inclou 15 espècies de peixos.

## Referències

* 1 2 «Pasvikelva» (en noruec). Store norske leksikon. [Consulta: 6 agost 2015].
# Rosa Cursach Salas

Rosa Cursach Salas (Artà, Llevant, Mallorca, 1967) és una filòsofa, teòloga, professora d'educació secundària, política i feminista balear.
Estudià Teologia al Centre d'Estudis Teològics de Mallorca (CETEM), i Filosofia a la Universitat de les Illes Balears.
Fins a l'any 2015 exercí com a professora d'Educació Secundària Obligatòria (ESO) de Religió i Ètica, i de Filosofia (Batxillerat) al Col·legi Beat Ramon Llull d'Inca. És filòsofa, teòloga i fundadora de l'entitat 'Creients i Feministes', i, a més, ha col·laborat amb el grup de 'Desigualtats, Gènere i Polítiques Públiques' de la Universitat de les Illes Balears (UIB). Ha dut a terme nombroses investigacions i publicacions sobre el feminisme i la igualtat, i ha impartit cursos i ponències, en què ha analitzat els paradigmes sobre gènere i polítiques públiques, experiències de polítiques d'igualtat en Espanya o feminisme i religió o drets humans, entre d'altres.
El juliol del 2015 fou nomenada directora de l'Institut Balear de la Dona. Quatre anys després, el juliol del 2019, sent a membre de MÉS per Mallorca, fou nomenada directora insular d'Igualtat del Consell de Mallorca, àrea que pertany al Departament de Presidència, tenint a càrrec seu els serveis d'atenció a les dones i víctimes de violència. Cursach encapçalà la llista de la coalició Veus Progressistes al Senat a les eleccions d'abril del 2019.

## Referències

* 1 2 3 4 «Rosa Cursach, nova directora insular d'Igualtat». Ara Balears, 11-07-2019 [Consulta: 7 abril 2021].
* 1 2 3 «La teóloga y feminista Rosa Cursach, nueva directora del Institut Balear de la Dona». Última Hora, 10-07-2015 [Consulta: 7 abril 2021].
* ↑ Martínez Cano, Silvia; Sánchez, Juanjo; Villar, Evaristo «Rosa Cursach». Éxodo: revista crítica de pensamiento y difusión socio-cultural, política y religiosa, 10-03-2017 [Consulta: 7 abril 2021].
* ↑ Pérez, Biel; Valero, Pep «Rosa Cursach Salas». L'altra mirada, Núm. 58, 2017. ISSN: 2444-8117 [Consulta: 7 abril 2021].
* ↑ «El Consell de Govern nomena Rosa Cursach Salas directora de l'Institut Balear de la Dona». Govern de les Illes Balears. Arxivat de l'original el 19 de maig 2023. [Consulta: 7 abril 2021].
* ↑ Candidatures proclamades per a les eleccions al Congrés dels Diputats i al Senat, convocades pel Reial Decret 129/2019, de 4 de març PDF
# Ruwiki

Ruwiki és una enciclopèdia en línia russa. Va ser publicada el juliol de 2023 com un fork de la Viquipèdia en rus, i alguns grups de mitjans de comunicació l'han descrit com "més amable amb Putin" i "complint amb el Kremlin".
El projecte està liderat per Vladímir Medeiko, qui havia sigut director de Wikimedia Rússia. Es va publicar que Medeiko va crear el projecte com una alternativa a la Viquipèdia en rus, per tal que Ruwiki sigui més favorable amb l'activitat del govern rus.

## Història

El 24 de maig de 2023 Vladímir Medeiko, va anunciar "Ruwiki" com un fork de la Viquipèdia en rus al lloc web de tecnologia Habr. Poc després, el polític rus Anton Gorelkin va afirmar que el nou lloc web "Ruwiki" estaria allotjat en servidors russos i gestionat per una organització russa. Medeiko va afirmar que "Ruwiki" seguirà les lleis russes, però és independent del govern rus.

## Continguts i política editorial

Ruwiki es va crear copiant els 1,9 milions d'articles de la Viquipèdia russa. Tanmateix, s'han eliminat els articles que contenien contingut contrari a la línia oficial del govern rus. Les eliminacions de contingut inclouen la cobertura de la guerra russo-ucraïnesa, la rebel·lió de Wagner i les crítiques a Vladímir Putin entre d'altres.
A mitjans de juliol de 2023, "Ruwiki" encara no era editable per tercers. Medeiko havia afirmat que planejava permetre l'edició pública, però que el contingut serà revisat per grups d'experts. No obstant això, a partir del 21 d'agost de 2023, "Ruwiki" està disponible per editar-la amb comptes registrats.

## Referències

* 1 2 Corfield, Gareth «Russia launches Wikipedia rival in new censorship crackdown» (en anglès). The Telegraph, 12-07-2023. Arxivat de l'original el 12-7-2023 [Consulta: 12 juliol 2023].
* 1 2 «Russian Wikipedia Editor Leaves to Launch a Putin-Friendly Clone - Bloomberg» (en anglès). Bloomberg, 13-07-2023. Arxivat de l'original el 13-7-2023 [Consulta: 22 juny 2024].
* 1 2 Jankowicz, Mia. «Russia has launched its own version of Wikipedia, called Ruwiki, which is notably more sympathetic to Putin» (en anglès americà). Business Insider. [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ Cohen, Noam. «Russian Wikipedia's Top Editor Leaves to Launch a Putin-Friendly Clone». Bloomberg, 12-07-2023. Arxivat de l'original el 2023-07-13. [Consulta: 12 juliol 2023].
* ↑ «Wikipedia Russia, Other Sites Protest Proposed Internet 'censorship' Law» (en anglès). PCWorld. Arxivat de l'original el 2023-03-20. [Consulta: 12 juliol 2023].
* 1 2 3 4 Cohen, Noam. «Russian Wikipedia's Top Editor Leaves to Launch a Putin-Friendly Clone». Bloomberg, 12-07-2023. Arxivat de l'original el 2023-07-13. [Consulta: 12 juliol 2023].
* ↑ «Запуск проекта Рувики» (en rus). Хабр, 24-05-2023. [Consulta: 13 juliol 2023].
* ↑ «Resource "Ruviki" will become a new analogue of "Wikipedia" in Russia» (en anglès). Orient, 24-05-2023. Arxivat de l'original el 2023-07-13. [Consulta: 12 juliol 2023].
* ↑ «Россиянам разрешили редактировать отечественный аналог «Википедии»». Rambler.ru. [Consulta: 27 agost 2023].
# STS-92

La STS-92 va ser una missió del Transbordador espacial Discovery cap a l'Estació Espacial Internacional. Hi va instal·lar components com el segment Z1, giroscopis, un port d'acoblament, entre d'altres. Era la centena missió en la història dels transbordadors espacials.
L'équip de huit persones er conduit pel comandant Brian Duffi. Els altres eren el pilot Pamela Melroy, pilot i sis especialistes de missió: Koichi Wakata, Leroy Chiao, Peter Wisoff, Miquel (Michael) López-Alegría i William McArthur.

## Paràmetres de la missió

* Massa:
** Al llançament: 115127 kg
** A l'aterratge: 92741 kg
** Càrrega: 9513 kg
* Perigeu: 386 km
* Apogeu: 394 km
* Inclinació: 51.6°
* Període: 92.3 min

### Acoblament de la ISS

* Acoblament: 13 d'octubre de 2000, 17:45:10 UTC
* Desacoblament: 20 d'octubre de 2000, 15:08:39 UTC
* Temps acoblat: 6 dies, 21 hores, 23 minuts, 29 segons

### Activitats extravehiculars (EVA)

* Chiao i McArthur - EVA 1
* EVA 1 Començament: 15 d'octubre de 2000 - 14:27 UTC
* EVA 1 Final: 15 d'octubre, - 20:55 UTC
* Durada: 6 hores, 28 minuts
* Lopez-Alegria i Wisoff - EVA 2
* EVA 2 Començament: 16 d'octubre de 2000 - 14:15 UTC
* EVA 2 Final: 16 d'octubre, - 21:22 UTC
* Durada: 7 hores, 07 minuts
* Chiao i McArthur - EVA 3
* EVA 3 Començament: 17 d'octubre de 2000 - 14:30 UTC
* EVA 3 Final: 17 d'octubre, - 21:18 UTC
* Durada: 6 hores, 48 minuts
* Lopez-Alegria i Wisoff - EVA 4
* EVA 4 Començament: 18 d'octubre de 2000 - 15:00 UTC
* EVA 4 Final: October 18, - 21:56 UTC
* Durada: 6 hores, 56 minuts

## Resum de la missió

La STS-92 era una missió de construcció que havia d'instal·lar el segment Z1, giroscopis, l'Adaptador Pressuritzat-3 (PMA-3 en anglès) i 2 DDCU (tubs escalfadors) a l'Estació Espacial Internacional.
El segment Z1 és una estructura destinada a allotjar els primers panells solars nord-americans de l'estació en el vol 4A que van ser instal·lats temporalment al mòdul Unity. L'antena de comunicacions de banda Ku lluira capacitat científica i televisió als Estats Units. Els giroscopis pesen prop de 27 quilos i ofereixen control de direcció no-propulsiva quan s'activin en el vol 5A, i el PMA-3 ofereix un port d'acoblament al transbordador per a la instal·lació dels panells solars al 4A, i la instal·lació del laboratori en el 5A.
La missió inclou set dies acoblat a l'estació, quatre activitats extravehiculars (EVA) planejats i dues oportunitats de reingrés.

## Vegeu també

* Transbordador espacial Discovery
* Transbordador Espacial
* Llista de passeigs espacials a l'Estació Espacial Internacional

## Referències

* 1 2 «STS-92» (en anglès). NASA, 2000. [Consulta: 14 gener 2024].
* 1 2 Dunn, Marcia «100th shuttle mission in orbit». Wisconsin State Journal, 12-10-2000, pàg. 3.
* ↑ Siceloff, Steven «Female shuttle pilot puzzled by attention». Florida Today, 03-10-2000, pàg. 11.

## Enllaços externs

* Sumari de la missió Arxivat 2011-03-05 a Wayback Machine.
# San Carlos (Veneçuela)

San Carlos és una ciutat de Veneçuela, capital de l'estat de Cojedes i del municipi homònim. Fou fundada el 1678, sota el nom de "villa de San Carlos de Austria". Té una població aproximada de 60.000 habitants.
Es troba en els llanos Alts Centrals, a 152 msnm, a les ribes de la vall del riu Tirgua, que s'anomena riu San Carlos quan passa pel municipi (és afluent del riu Cojedes).
Hi ha funcions administratives, activitats comercials i agroindústries importants que processen arròs, sorgo, tabac i blat de moro. És un centre ramader regional. La ciutat ha pres dinamisme amb el desenvolupament local de l'agricultura irrigada i mecanitzada.
La ciutat va ser seu dels darrers Jocs Nacionals de Veneçuela, per la qual cosa compta amb alguns poliesportius. També podem trobar l'Autòdrom Internacional San Carlos (actualment amb poc ús). Compta amb nuclis de la Universitat Nacional Experimental dels Llanos Occidentals "Ezequiel Zamora" (UNELLEZ-San Carlos), de la Universitat de Carabobo (UC), de la Universitat Nacional Experimental "Simón Rodríguez" (UNESR) i la Universitat Nacional Oberta (UNA), entre d'altres.
# Manuel Cuevas García

Manuel Cuevas García (Moral de Calatrava, 1916 - Tavernes de la Valldigna, 9 de juliol de 2002) fou un poeta manxec.
De família humil, rebé la primera educació en els escolapis, i d'aquí passà successivament als col·legis franciscans d'Alcázar de San Juan, de la Puebla de Montalbán i d'Arenas de San Pedro, des d'on, fet el noviciat, fou traslladat als franciscans de Pastrana. En aquests col·legis es familiaritzà amb la cultura clàssica. Deixà l'orde sense haver rebut el presbiterat, i estudià per lliure el batxillerat i filosofia i lletres. Durant uns anys, treballà de rapsode professional, recitant poesia als entreactes en les gires de diverses companyies, com ara la de Pastora Imperio, la de Raquel Meller i la de Manolo Caracol, entre d'altres. Va ser llavors que feu amistat amb Juan Alcaide, que havent llegit alguns dels seus versos adolescents el convencé de reprendre l'escriptura en lloc de limitar-se a recitar poemes d'altri.
Cridat a files en esclatar la guerra civil, hi participà com a «milicià de la cultura», i durant la contesa contactà ocasionalment i rebé també l'estímul de poetes com Rafael Alberti, Vicente Aleixandre, García Lorca i Miguel Hernández. Acabada la guerra, es veié obligat, per causa de rancúnies polítiques i socials, a allunyar-se del seu poble natal, i hagué d'emprendre un penós periple per terres valencianes, fins que a finals de la dècada del seixanta es va establir a Tavernes de la Valldigna, on es va casar amb una filla de família benestant, amb la qual tingué un fill, i finalment va assolir l'estabilitat necessària per a concentrar-se plenament en la seua dedicació a la poesia, alhora que exercia la docència en una acadèmia privada. Allí arribà a gaudir d'un reconeixement que li valgué ser nomenat fill adoptiu del municipi el 1989.

## Obres

* Gritos del llano y voz del mar (pròleg d'Ángel Lacalle), València, 1974
* Mi voz herida, València, 1975
* Del odio a la concordia (pròleg d'Antoni Martínez Revert), València, 1979
* La Mancha en pie (dibuixos de Felipe Santamans), València, 1981
* Mis tres llagas (pròleg d'Antonio Martínez Revert, dibuixos de Felipe Santamans), València,1983, 2a ed. 1984
* Tavernes en mi voz (pròleg de José Monleón, dibuixos de Felipe Santamans), València, 1991
* Desde mi ardiente soledad (pròleg de José Monleón), València, 1994
* Moral de Calatrava en mi verso (pròleg de José Monleón, dibuixos de Felipe Santamans), València, 1998
* Epigramas (pròleg de José Monleón), València, 1999
* Poemas escogidos (1974-2001) (pròleg de José Monleón), València, 2001

## Referències

* 1 2 3 Fernández Moreno, Tomás. «Manuel Cuevas García (poeta)». A: Personajes ilustres relevantes y destacados de Moral de Calatrava, 2020, p. 293-297 [Consulta: 17 maig 2024].
* ↑ «Fills predilectes i adoptius». Ajuntament de Tavernes de la Valldigna. [Consulta: 17 maig 2024].
* ↑ Camacho Rojo, José María. «La poesía de Manuel Cuevas García: un legado de angustiosa concordia». El Moral de Calatrava, 2022. [Consulta: 17 maig 2024].