OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marc Emili Escaure (governador)

Marc Emili Escaure (en llatí Marcus Aemilius Escaurus) va ser un magistrat romà, fill de Marc Emili Escaure (cònsol). Era fillastre del dictador Sul·la quan la seva mare Cecília Metel·la es va casar amb ell després de quedar vídua.
Va servir com a qüestor de Gneu Pompeu a la tercera guerra de Mitridates. Pompeu el va enviar a Damasc amb un exèrcit, amb el qual es va dirigir cap a Judea per arranjar les disputes entre els germans Hircà II i Aristòbul II que lluitaven pel poder. Els dos el van voler subornar i es va decidir per Aristòbul, que segurament va ser el que va pagar més (64 aC). Després d'expulsar a Hircà es va dirigir altre cop a Damasc i a l'arribada de Pompeu l'any 63 aC va ser acusat d'haver-se deixat subornar. Pompeu va revertir la decisió i va posar al tron a Hircà II però no va prendre cap mesura contra Escaure i fins i tot el va deixar encarregat del govern de Síria amb dos legions.
Emili Escaure va estar-se a Síria fins al 60 aC quan el va succeir Luci Marci Filip. En el seu govern va fer una incursió a l'Aràbia Pètria, però es va retirar a canvi d'un pagament de 300 talents del rei nabateu Aretes.
L'any 59 aC, ja de retorn a Roma va ser elegit edil curul pel 58 aC i va celebrar uns jocs extraordinàriament esplèndids, els més magnífics mai vistos fins llavors. Es van exhibir feres salvatges, com ara panteres, i es van veure per primer cop cocodrils i hipopòtams. Aquests jocs el van deixar arruïnat.
El 56 aC va ser pretor i va presidir la cort que jutjà a Publi Sesti, defensat per Ciceró. L'any 55 aC va governar Sardenya que va saquejar per recuperar-se econòmicament. Al seu retorn a Roma el 54 aC va ser candidat al consolat, però abans dels comicis va ser acusat per Publi Valeri Triari i altres de repetundae a Sardenya. Marc Cató va ser el jutge del seu cas. Escaure va ser defensat per Ciceró i Hortensi entre d'altres, i les seves referències als gran jocs organitzats el 59 aC van produir efecte i tot i ser culpable va ser absolt el 2 de setembre. No gaire després Triari el va acusar d'ambitus i altre cop absolt, però acusat de nou el 52 aC en virtut de la nova llei d'ambitus dictada per Pompeu Probablement va ser condemnat i va haver de marxar a l'exili.
Es va casar amb Múcia que havia estat casada amb Pompeu i va deixar un fill de nom Marc Emili Escaure, militar pompeià.

## Referències

* ↑ Hornblower, Simon; Spawforth, Antony; Eidinow, Esther. The Oxford Classical Dictionary (en anglès). OUP Oxford, 2012, p. 22. ISBN 0199545561.
# Dolmen del Solar d'en Gibert

El Dolmen del Solar d'en Gibert és un dolmen situat al terme municipal de Rabós, a l'Alt Empordà, damunt d'una carena, al costat de la línia divisòria amb el terme d'Espolla, que es pot identificar fàcilment a través d'una fita d'obra cònica que hi ha al costat del monument.
Per arribar-hi, s'ha d'anar fins al monestir de Sant Quirze de Colera i seguir la pista que s'enfila, direcció nord, cap al Coll de Plaja. Allà s'ha de deixar el cotxe i pujar per una pista/tallafocs a l'esquerra. Seguim aquesta pista, que puja fins dalt del turó i segueix direcció sud tot resseguint la carena. Seguim per aquesta pista fins a trobar un petit prat arrodonit. D'aquesta mena de placeta en surt una altra pista, a la dreta, que baixa direcció oest. La seguim una estona, fins a arribar a un petit collet, on ja veurem els cartells informatius del dolmen.
Es tracta d'un sepulcre de corredor amb cambra trapezoïdal. Josep Antoni de Nouvilas el va donar a conèixer per primer cop a mitjans del segle xix. Salvador Santpere i Miquel ja en va fer una descripció al segle xix però l'anomena Dolmen de la Devesa d'en Torrent, per la qual cosa va portar múltiples confusions fins que el 1979 es va establir que eren un sol dolmen. Durant els anys 1979 i 1988 fou objecte d'excavacions amb uns resultats prou bons i el 1980 i 1995 fou restaurat.
# Abu-l-Qàssim Alí ibn Hàssan

Abu-l-Qàssim Alí ibn Hàssan ibn Muhàmmad ibn Abi-Hanifa fou visir de l'atabeg de Luristan Xams-ad-Dawla Ghazi Beg Aydoqmuix.
És conegut únicament pel fet que se li va dedicar una versió simplificada, redactada per Abu-l-Xaraf Nassih ibn Dhafar ibn Sad Djorbadkandi, de la història de Sebüktigin de Gazni anomenada At-taʾrīẖ al-yamīnī, escrita per al-Utbí.

## Referències

* C. E. Bosworth, “Abu'l-Qasem Ali B. Hasan,” Encyclopædia Iranica, I/4, p. 357; una versió actualitzada es troba disponible en línia:
* 1 2 ABU’L-QĀSEM ʿALĪ B. ḤASAN Encyclopaedia Iranica
# Maria Àngels Solà i Parera

Maria Àngels Solà i Parera (Sant Sadurní d'Anoia, 1948) és una historiadora catalana. Doctora en Història Contemporània per la Universitat de Barcelona, és professora titular del Departament d'Història Contemporània de la mateixa universitat. Les seves línies de recerca són la història de la burgesia i de les classes mitjanes urbanes, la mobilitat social, la professionalització de les dones de les classes mitjanes i les dones com a productores independents.

## Referències

* 1 2 «Treball, Institucions i Gènere». Grup de Recerca d’Historia del Treball (T.I.G.). Universidad de Barcelona, 15-09-2008. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Membre – Històrial social del treball». Grup de Recerca "Treball, Institucions i Gènere" (TIG). Universitat de Barcelona. [Consulta: 16 febrer 2025].
# Fàbrica Salou-Baurier

Fàbrica Salou-Baurier és una fàbrica catalogada com a monument del municipi de les Masies de Roda (Osona) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català, la qual era el centre productiu de la colònia tèxtil de Salou.

## Descripció

Construcció formada per dues naus de planta rectangular i cobertes a tres vessants, separades per un cos intermedi. Una de les naus consta de dos pisos, amb la façana organitzada a partir d'uns eixos verticals idèntics que es van repetint al llarg de totes les façanes. Consten d'una finestra al primer pis i una altra al segons, d'obertura rectangular i recta, a sobre de les quals, i a sota teulada, hi ha un ull de bou per a ventilació de coberta. L'altra nau és lleugerament més alta, té tres pisos i les façanes estan organitzades a partir de la successió d'un eix que consta d'una finestra rectangular a cada pis, però en el pis superior l'obertura és més ampla i arriba fins a sota teulada, creant un porxo.
Aquests cossos bàsics formen part d'un conjunt arquitectònic propi de les necessitats de la fàbrica: una xemeneia cilíndrica de maó i un pont d'un sol pilar amb una passarel·la de fusta, entre d'altres.

## Història

Durant el segle xviii (1764-1789) hi va haver un gran increment d'implantació de fàbriques de teixits a Roda i Masies de Roda, però fou durant el segle xix, entre 1825-50, quan la industrialització fou un fenomen ja irreversible. La nova tecnologia tèxtil i el nou ús de l'energia hidràulica canvien el paisatge i l'economia de Roda de manera definitiva. El 1963 Salou-Baurier i el Còdol Dret, les dues indústries més importants de Roda, quedaren inundades pel pantà de Sau i ja no recuperaren mai el ritme d'activitat que havien aconseguit. Actualment les fàbriques estan abandonades. Salou-Baurier, però, està relacionat amb un conjunt d'habitatges, construïts en relació a la colònia, que no s'han abandonat, conservant l'activitat de la finca.

## Vegeu també

* Colònia Salou

## Referències

* 1 2 3 «Fàbrica Salou-Baurier». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 novembre 2012].

## Enllaços externs

* «Fàbrica Salou-Baurier». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
# Mariano Rajoy Sobredo

Mariano Rajoy Sobredo (Santiago de Compostel·la, 28 d'agost de 1921 - Madrid, 1 de novembre de 2018) va ser un jurista i magistrat espanyol.

## Biografia

Fill de Maria de les Mercedes Sobredo Brandáriz i del jurista Enrique Rajoy Enrique Rajoy Leloup, professor de Dret Civil a la Universitat de Santiago de Compostel·la i membre de la comissió redactora del Projecte d'Estatut d'Autonomia de Galícia de 1936 durant la Segona República Espanyola, es va llicenciar en Dret per la Universitat de Santiago de Compostel·la el 1943.
Després de superar les oposicions a judicatura va ser jutge de Primera Instància i Instrucció a Ordres, La Corunya, a 1948, per ser destinat posteriorment als Jutjats de Primera Instància i Instrucció de Lalín, Pontevedra (1949-1953), de Piedrahíta, Àvila (1953-1955) i de Carballiño, Orense (1955-1958). Ascendit a magistrat el 1958, va ser jutge de Primera Instància i Instrucció a Oviedo fins a 1960, per passar després a León també com a Jutge de Primera Instància i Instrucció, romanent a la capital lleonesa deu anys. Allà va coincidir, entre d'altres, amb l'advocat Juan Rodríguez García-Lozano, pare de l'expresident del Govern José Luis Rodríguez Zapatero. Mariano Rajoy Sobredo va aconseguir a León una excel·lent reputació per la manera impecable en què va instruir molts dels casos que van arribar a les seves mans.
El 20 de desembre de 1969 va ser nomenat president de l'Audiència Provincial de Pontevedra, en substitució del magistrat José Luis Bescansa i Gutiérrez de Ceballos. En aquesta va exercir la presidència de la seva secció primera, en què va compartir Sala amb els magistrats Manuel Landeiro Piñeiro, Celestino Prego García i Antonio Gutiérrez Població, sent el fiscal en cap de l'Audiència Cándido Conde-Pumpido Ferreiro. Mariano Rajoy Sobredo va exercir la presidència de l'Audiència Provincial fins a 1986, any en què el Consell General del Poder Judicial va designar al magistrat Félix Rodríguez García per substituir-lo. Rajoy Sobredo va romandre a l'Audiència Provincial de Pontevedra com a magistrat de la seva secció primera fins a la seva jubilació el 1989.

## Vida personal

Mariano Rajoy Sobredo va contreure matrimoni amb Olga Brey López, al març de 1954. Olga va morir el 17 de juliol de 1993. El matrimoni va tenir quatre fills: Mariano , Maria de les Mercedes, Luis i Enrique Rajoy Brey. El primogènit, Mariano Rajoy Brey va ser, des de 2011 fins al 2 de juny de 2018, president del Govern d'Espanya.

## Distincions honorífiques

Distintiu de cinta St Raymond of Penyafort Order Creu Distingida de 1a classe de l'Ordre de Sant Raimon de Penyafort

## Referències

* ↑ Romer León, Marcos «Quan Rajoy era Marianín». , 11-12-2019. Arxivat 2018-12-16 a Wayback Machine.
# Mitra Mitrović

Mitra Mitrović (Požega, 6 de setembre de 1912 – Belgrad 4 d'abril de 2001) va ser una política, feminista i escriptora sèrbia.
Filla d'un funcionari ferroviari, va néixer a Požega. El seu pare va morir de tifus durant la Primera Guerra Mundial i la seva mare es va quedar sola per criar cinc fills. Mitjançant una beca, Mitrović va poder estudiar a la Facultat de Filosofia de la Universitat de Belgrad, llicenciant-se en llengua i literatura serbocroata el 1934. El 1933 es va unir al Partit Comunista de Iugoslàvia. Va ser arrestada diverses vegades i, com a antifeixista, va ser empresonada després de l'ocupació alemanya de Sèrbia però va aconseguir escapar.
Va ser delegada al Consell Antifeixista per a l'Alliberament Nacional de Iugoslàvia (AVNOJ). Va ser editora del diari del Partit Comunista Borba, va ser membre fundadora del front femení antifeixista (AFŽ) i va formar part del seu comitè central. També va ajudar a fundar el diari feminista Žena danas ("La dona d'avui").
Va ser membre de l'Assemblea Nacional Sèrbia i de l'Assemblea Federal de la República Socialista Federal de Iugoslàvia.
Mitrović va ser ministra d'Educació al govern de la República Popular de Sèrbia. Més tard, va ocupar la presidència del Consell d'Educació i Cultura.
Es va casar amb Milovan Đilas el 1936; la parella es va divorciar el 1952.
Tot i que ja no estava casada amb Đilas, quan ell va caure en desgràcia, va ser retirada de tots els seus càrrecs polítics el gener de 1954.
Va publicar unes memòries: Ratno putovanje, i llibres de suport als drets de les dones: Pravo glasa žena dokaz i oruđe demokratije i Položaj žene u savremenom svetu.
Mitrović va morir a Belgrad a l'edat de 88 anys.

## Referències

* ↑ «Mitru Mitrovic: 1912–2001» (en bosni). Republika.
* 1 2 3 4 5 6 «Mitra Mitrović: Prva ministarka u istoriji Srbije» (en serbi). www.danas.rs, 23-11-2017. [Consulta: 15 gener 2021].
* 1 2 Simic, Ivan. Soviet Influences on Postwar Yugoslav Gender Policies, 2018, p. 57. ISBN 978-3319943824.
* ↑ Dwyer, Philip. War Stories: The War Memoir in History and Literature, 2016, p. 173. ISBN 978-1785333088.
* 1 2 The South Slav Journal. Volume 25, 2004, p. 92.
# Carrie (pel·lícula de 2013)

Carrie és una pel·lícula estatunidenca de 2013 dirigida per Kimberly Peirce. Amb guió de Lawrence D. Cohen i Roberto Aguirre-Sacasa, està basada en la novel·la homònima de Stephen King, i és un remake de la versió cinematogràfica que va fer Brian de Palma el 1976, amb Sissy Spacek, Piper Laurie, Amy Irving i John Travolta, entre d'altres.

## Argument

Carrie (Chloë Grace Moretz) és una noia tímida que té una mare (Julianne Moore), una dona profundament religiosa, que la maltracta. Les seves companyes d'institut es burlen d'ella, i li gasten una broma molt pesada durant el ball de graduació; però Carrie farà ús dels seus poders de telequinesi i els utilitzarà per venjar-se de tots els que l'envolten.

## Repartiment

* Chloë Grace Moretz: Carrie White
* Julianne Moore: Margaret White
* Judy Greer: Rita Desjardin
* Gabriella Wilde: Sue Snell
* Ansel Elgort: Tommy Ross
* Portia Doubleday: Chris Hargensen
* Alex Russell: Billy Nolan

## Campanya de vídeo viral

La pel·lícula es va publicitar mitjançant una campanya de vídeo, Telekinetic Coffee Shop Surprise, que va esdevenir viral a la plataforma de YouTube, arribant als 24 milions de visites en tres dies. El vídeo mostrava una dona que, arran d'una discussió, emputjanva un home contra la paret d'una cafeteria i l'elevava a l'aire mitjançant telequinesi (com la protagonista de la pel·lícula). Així, pretenia ser una broma pels clients reals, que s'espantaven davant de la situació, causant reaccions divertides.
El vídeo va ser gravat a una cafeteria neoyorkina real per l'empresa Thinkmodo, una empresa de màrqueting de "guerrilla", amb actors i dobles professionals. Tot i les crítiques de publicacions com TheBlaze Arxivat 2018-11-14 a Wayback Machine., els creadors afirmen que les reaccions mostrades no són d'actors, sinó de les persones reals a les que van sorprendre. L'èxit del vídeo va fer que fos reproduït per mitjans tant dels Estats Units com de la resta del món. Fins i tot, va ser inclosa en el ranking d'Unruly Media dels anuncis més compartits del 2013 en la vuitena posició amb 2,17 milions de shares.

## Referències

* ↑ There Will Be Blood a Out, per Shana Naomi Krochmal, 25/9/2013 (anglès)
* ↑ Carrie Arxivat 2013-12-03 a Wayback Machine. a Cinemes Canal Salat
* ↑ Carrie a Rotten Tomatoes (anglès)
* ↑ Jardí, Sílvia «Un vídeo simula que una chica tiene poderes de telequinesia y se convierte en viral». El Periódico, 10-10-2013 [Consulta: 13 novembre 2018].
* ↑ Waterhouse, David. «Unruly Unveils The Top 20 Most Shared Ads Of 2013». [Consulta: 13 novembre 2018].

## Enllaços externs

* [ Carrie - Lloc web oficial]
* Vídeo promocional de la pel·lícula Arxivat 2013-12-02 a Wayback Machine. a Nació Digital
* Carrie a The New York Times (anglès)
# Dolmen de les Closes

El Dolmen de les Closes és un dolmen a la zona coneguda dels estanys dels Torlits al terme municipal de Sant Climent Sescebes, Alt Empordà. Actualment es troba en una propietat que és del Ministeri de Defensa. El dolmen està fet de pedra granítica i està enrunat.

## Referències

* ↑ «Dolmen de Pujarnol o Dolmen de les Closes». Turisme Pla de l'Estany, 18-07-2018. [Consulta: 26 novembre 2023].
* ↑ «Les millors empreses i serveis de Banyoles i el Pla de l'Estany». L'Ham. [Consulta: 26 novembre 2023].
# Pàmpol

«Pàmpol» té aquests significats:
* Pàmpol (vinya), fulla del cep
* Peixos:
** Pàmpol o Bothus podas, peix teleosti de la família dels bòtids
** Pàmpol o Centrolophus niger, espècie de peix marí pertanyent a la família dels centrolòfids i l'única del gènere Centrolophus
** Pàmpol o Naucrates ductor, peix teleosti de la família dels caràngids
** Pàmpol o pàmpol rascàs (Polyprion americanus, Cerna sicana o Polyprion cernium), peix de l'ordre dels perciformes, semblant a l'anfós, que pot atènyer els 2 m de longitud
** Pàmpol o Stromateus fiatola, espècie de peix marí de la família dels estromatèids
# Mario Pardo Rodríguez

Mario Pardo Rodríguez (Berga, Berguedà, 16 d'abril de 1944) és un actor català.

## Biografia

Va fer estudis d'interpretació a l'Escola Oficial de Cinematografia de Madrid. La seva carrera artística es va iniciar com a afeccionat al Teatro Español Universitario mentre cursava estudis de Filosofia i Lletres a la Universitat de Salamanca, arribant a aconseguir el Premi Unamuno per la seva labor.
Va debutar al cinema en 1969 amb un paper a Del amor y otras soledades, de Basilio Martín Patino. Enquadrat en papers de repartiment, en la seva filmografia figuren, entre d'altres, títols com La decente, de José Luis Sáenz de Heredia, La cólera del viento (1971), de Mario Camus, Clara es el precio (1974), de Vicente Aranda, Manuela (1975), de Gonzalo García Pelayo, El Love Feroz o Cuando los hijos juegan al amor (1973) de José Luis García Sánchez, La fuga de Segovia (1981), de Imanol Uribe, La colmena, de Mario Camus, El hermano bastardo de Dios (1986), de Benito Rabal, ¡Biba la banda! (1987), de Ricardo Palacios, Don Juan en los infiernos (1992), de Gonzalo Suárez i Makinavaja, el último choriso (1992), de Carlos Suárez, Agujeros en el cielo de Pedro Mari Santos el 2004, La daga de Rasputín, de Jesús Bonilla en 2011, Cuando dejes de quererme en 2018.
En televisió va ser especialment celebrada la seva recreació del personatge del tímid Maximiliano Rubín a Fortunata y Jacinta (1980). Amb posterioritat ha intervingut a Los desastres de la guerra (1983), El mayorazgo de Labraz (1983), Lorca, muerte de un poeta (1987), Pedro I, el Cruel (1989), Makinavaja (1995-1997) —interpretant a Mojamé—, El secreto de la porcelana (1999) i, des de 2003, a les successives temporades de Cuéntame cómo pasó.
En 2010 apareix a la sèrie de Tele 5 Tierra de lobos, interpretant a Damián Valdés, pare del personatge de María Castro. A l'inici de l'any també va participar en la minisèrie Adolfo Suárez, el presidente, emesa en Antena 3, on interpretava al militar Manuel Gutiérrez Mellado.
Té un germà anomenat Alfredo que és pintor.

## Referències

* ↑ Mario Pardo: "El cine es creador de tendencias", La Nueva Crónica, 10 d'agost de 2015
* ↑ Qué fue de Mario Pardo, la estrella de 'Fortunata y Jacinta', amomama, 1 d'agost de 2019
* ↑ «Suárez es como un héroe trágico y alguien muy querido», El Norte de Castilla, 16 de juliol de 2009
# Dolmen de Tires Llargues

El Dolmen de Tires Llargues és un dolmen a dos quilòmetres a l'est del nucli urbà de Sant Climent Sescebes, a l'Alt Empordà, molt a prop del Dolmen de la Cabana Arqueta i del Dolmen del Prat Tancat.
# Naucrates

«Naucrates» té aquests significats:
* Gènere de peixos teleostis amb una única espècie, vegeu Naucrates ductor
* Naucrates d'Eritrea, orador grec
# Félix Castello

Félix Castello o Castelo (Madrid, 1595 - 1651) fou un pintor espanyol, fill i net d'artistes d'origen italià.
Membre d'una família d'artistes italians, fill de Fabricio Castello, que realitzà algunes pintores del monestir d'El Escorial al servei de Felip II, i net de Giovanni Battista Castello, natural de Bèrgam (Llombardia) i mort a Madrid el 1569, que estigué també al servei del mateix monarca. Format els primers anys en l'àmbit familiar, quedà orfe als 15 anys i passà a formar-se amb Vicente Carducho, amb qui estigué vinculat tota la seva vida. A més, intentà seguir i imitar l'estil del mestre amb notable èxit, tant és així que artistes com Jusepe Martínez deien que les obres de Castello es confonien amb la de Carducho. Segons Ceán Bermúdez, la bona direcció dels mestres, el geni aplicació el convertiren en un dels millors pintors del moment, distingint-se per l'exactitud de la seva traça i l'expressió que donava a les figures, però no deixà de dependre totalment de Carducho. Intentà vincular-se a la cort de Madrid diverses vegades, es presentà en dues ocasions, el 1617 i 1627, per ser pintor del rei, tanmateix sense èxit. Malgrat tot, va continuar la tradició familiar i va treballar moltes vegades al servei de la monarquia: la més destacada és La recuperació de l'illa de San Cristóbal, inicialment feta per ser exposada al Salón de Reinos del Palau del Buen Retiro, com un retrat del monarca visigot Teodoric I. Altres treballs foren retrats i decoracions per a algunes estances del Reial Alcàsser de Madrid, pintures religioses a l'Hospital de Tavera de Toledo, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 3 «Félix Castello» (en castellà). Enciclopedia del Museo del Prado. Museu del Prado.
* 1 2 Ceán Bermúdez, Juan Agustín. Diccionario histórico de los más ilustres profesores de las bellas artes en España (en castellà). Madrid: Reial Acadèmica de Belles Arts de San Fernando, 1800, p. 277.
* ↑ Cruzada, Gregorio. Catálogo provisional del Museo Nacional de Pinturas (en castellà). Madrid: Imprenta de Manuel Galiano, 1865, p. 43.
# Gangtok

Gangtok (nepalès i hindi: गंगटोक) és una ciutat de l'Índia, capital de l'estat de Sikkim i del districte d'East Sikkim. És la principal ciutat de l'estat però no és municipalitat (és una vila d'àrea notificada) sinó que és administrada directament pels departaments del govern de l'estat especialment l'Urban Development and Housing Department i el Public Health Engineering Department. És seu de la Cort Suprema de Sikkim, la més petita de l'Índia en termés de superfície i població. Es troba a les muntanyes Shivalik a la serralada de l'Himàlaia Oriental a 1.437 metres d'altura. La població són nepalis, lepches i bhúties.
La ciutat, el nom de la qual vol dir "cim de la muntanya", és esmentada per primer cop el 1716 quan s'hi va construir un monestir. Va restar un llogaret fins al 1840 quan s'hi va construir el monestir Enchey, lloc de pelegrinatge que va atreure molta gent. El 1894 el rei (chogyal) Thutob Namgyal, hi va traslladar la capital del regne. Al segle XX fou centre de comerç entre Tibet i ciutats com Calcuta i altres de l'Índia Britànica. El 1947 Sikkim va escollir restar com estat independent amb capital a Gangtok, però fou annexionat per l'Índia el 1975, enderrocada la monarquia, i va esdevenir un estat de la unió amb Gangtok com a capital. És centre de coneixement budista. La ciutat pateix corriments de terra que han provocat molts morts, el més important als darrers anys fou el de juny de 1997 que va matar 38 persones i va destruir centenars d'edificis.

## Demografia

* 1951= 2744
* 1961= 6848
* 1971= 13308
* 1981= 36747
* 1991= 25024 (reducció dels límits de la ciutat)
* 2001= 29354

## Enllaços externs

* Sikkim info Arxivat 2011-07-05 a Wayback Machine.
# Catalèpsia

La catalèpsia és un trastorn psicomotor consistent en tensió i rigiditat musculars amb incapacitat de moviments espontanis, que fa que els membres restin immòbils en la posició en què siguin col·locats.
Pot ser produïda per la malaltia de Parkinson, epilèpsia, per efectes de la cocaïna, esquizofrènia, entre d'altres. Alternativament, l'individu podria presentar signes vitals, però és incapaç de controlar les seues extremitats. Els símptomes poden ser: rigiditat corporal; el subjecte no respon a estímuls; la respiració i el pols es tornen molt lents; la pell es fa pàl·lida. En gran nombre de casos, aquest estat duu a creure que la persona que pateix un atac de catalèpsia s'ha mort. En un nombre de casos no determinat, aquest fenomen va dur a enterrar persones que encara eren en vida, però no demostraven signes vitals.
Actualment, la catalèpsia és utilitzada com una de les normes de comportament que han de predominar per al diagnòstic de l'esquizofrènia catatònica, segons l'OMS (CIE 10 - F20.2).
Els hipnotitzadors també utilitzen el terme catalèpsia per al referir-se a un estat en el qual indueixen la persona que hipnotitzen a mantenir els braços, cames o l'esquena rígida. "Arm Catalepsy" (braç catalèptic) és una tècnica utilitzada generalment com una prova prehipnòtica amb la finalitat d'assolir posteriorment un estat hipnòtic més profund.