OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Antocarinis

Els antocarinis (Anthocharini) són una tribu de lepidòpters papilionoïdeus de la família dels pièrids (Pieridae), subfamília Pierinae.

## Gèneres

* Leptosia Hübner, 1818
* Eroessa Doubleday, [1847]
* Anthocharis Boisduval, Rambur, Duméril & Graslin, 1833
* Euchloe Hübner, [1819]
* Hesperocharis Felder, 1862
* Zegris Boisduval, [1836]

## Espècies de la península Ibèrica i Balears

* Anthocharis cardamines
* Anthocharis euphenoides
* Euchloe bazae
* Euchloe belemia
* Euchloe crameri
* Euchloe simplonia
* Euchloe tagis
* Zegris eupheme

## Galeria

* Anthocharis cardamines
* Anthocharis euphenoides
* Euchloe belemia
* Euchloe crameri
* Euchloe tagis
* Zegris eupheme

## Referències

* ↑ «Fauna Europaea» (en anglès). Arxivat de l'original el 13 de maig 2016. [Consulta: 10 abril 2016].
* ↑ «Funet» (en anglès). [Consulta: 10 abril 2016].
* ↑ «Biodiversidad Virtual» (en castellà). [Consulta: 10 abril 2016].
# Gran Premi de l'oest dels Estats Units del 1978

Resultats del Gran Premi de l'oest dels Estats Units de Fórmula 1 de la temporada 1978, disputat al circuit de Long Beach, el 2 d'abril del 1978.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 11 | Carlos Reutemann | Ferrari | 80 | 1h 52' 01. 301 | 1 | 9 |
| 2 | 5 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 80 | + 11.061 s | 4 | 6 |
| 3 | 4 | Patrick Depailler | Tyrrell - Ford | 80 | + 28.951 s | 12 | 4 |
| 4 | 6 | Ronnie Peterson | Lotus - Ford | 80 | + 45.603 s | 6 | 3 |
| 5 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 80 | + 1' 22.884 min. | 14 | 2 |
| 6 | 35 | Riccardo Patrese | Arrows - Ford | 79 | + 1 Volta | 9 | 1 |
| 7 | 27 | Alan Jones | Williams - Ford | 79 | + 1 Volta | 8 | |
| 8 | 14 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 79 | + 1 Volta | 15 | |
| 9 | 36 | Rolf Stommelen | Arrows - Ford | 79 | + 1 Volta | 18 | |
| 10 | 17 | Clay Regazzoni | Shadow - Ford | 79 | + 1 Volta | 20 | |
| 11 | 10 | Jean Pierre Jarier | ATS - Ford | 75 | + 5 Voltes | 19 | |
| 12 | 8 | Patrick Tambay | McLaren - Ford | 74 | Accident | 11 | |
| Ret | 20 | Jody Scheckter | Wolf - Ford | 59 | Accident | 10 | |
| Ret | 19 | Vittorio Brambilla | Surtees - Ford | 50 | Transmissió | 17 | |
| Ret | 15 | Jean Pierre Jabouille | Renault | 43 | Turbo | 13 | |
| Ret | 12 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 38 | Accident | 2 | |
| Ret | 1 | Niki Lauda | Brabham - Alfa Romeo | 27 | Encesa | 3 | |
| Ret | 3 | Didier Pironi | Tyrrell - Ford | 25 | Caixa canvi | 22 | |
| Ret | 37 | Arturo Merzario | Merzario - Ford | 17 | Caixa canvi | 21 | |
| Ret | 9 | Jochen Mass | ATS - Ford | 11 | Frens | 16 | |
| Ret | 2 | John Watson | Brabham - Alfa Romeo | 9 | Caixa canvi | 5 | |
| Ret | 7 | James Hunt | McLaren - Ford | 5 | Accident | 7 | |
| NVS | 18 | Rupert Keegan | Surtees - Ford | | Accident | | |
| NVS | 16 | Hans Joachim Stuck | Shadow - Ford | | Accident | | |
| NVQ | 30 | Brett Lunger | McLaren - Ford | | | | |
| NVQ | 23 | Lamberto Leoni | Ensign - Ford | | | | |
| NVQ | 32 | Keke Rosberg | Theodore - Ford | | | | |
| NVQ | 25 | Hector Rebaque | Lotus - Ford | | | | |
| NVQ | 39 | Danny Ongais | Shadow - Ford | | | | |
| NVQ | 24 | Derek Daly | Hesketh - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Carlos Reutemann 1' 20. 636
* Volta ràpida: Alan Jones 1' 22. 215 (a la volta 27)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-09-03. [Consulta: 9 abril 2010].
# Yolanda Sey Asare

Yolanda Sey Asare (Vic, 1991) és una actriu i cantant catalana.
Va créixer als Hostalets de Balenyà, que es troba a la comarca d'Osona i es graduà en Teatre Musical a l'Escola Superior d'Art Dramàtic Eòlia a Barcelona. Yolanda va formar un trio vocal juntament amb les seves dues germanes anomenat The Sey Sisters, que integra diferents estils de música africana. Va rebre el premi a la millor actriu de musical atorgat pels Premis de la Crítica 2019 per la seva actuació en La botiga dels horrors, una de les obres de teatre musical que hi havia participat. Les seves actuacions no es limiten només en el món del teatre, ja que ha actuat en diverses pel·lícules entre les que destaca La dona il·legal.
Ha estat copresentadora de El llenguado, un programa de Televisió de Catalunya i també ha col·laborat a Planta baixa.

## Referències

* ↑ «Jo no sóc racista, però... una mica sí». Vilaweb. [Consulta: 29 març 2021].
* 1 2 «'Falaise' i 'Europa Bull' grans guanyadors dels Premis de la Crítica 2019», 16-06-2020. [Consulta: 29 març 2021].
* 1 2 Vila, Maria Labró. «Yolanda Sey: “Estar amb persones que et coneguin de debò és molt necessari“». Ara.cat, 10-08-2020. [Consulta: 29 març 2021].
* 1 2 «Yolanda Sey». Centre de Cultura Contemporània de Barcelona. [Consulta: 29 març 2021].
* ↑ CCMA. «La denúncia social de Ramon Térmens, "La dona il·legal", amb participació de TV3, s'estrena als cinemes», 10-12-2020. [Consulta: 29 març 2021].
# Joan Parera Sansó

Joan Parera Sansó (Manacor, 5 de maig del 1865 - Sa Pobla, 20 de gener del 1927) va ser un prevere i historiador mallorquí, fill de Joan Parera i de Francesca Sansó.
Va ser vicari de sa Pobla entre 1890 i 1927, on va ser el promotor i principal redactor de la revista Sa Marjal (1909-1927), custodi de l'oratori de Crestatx que amplià i reformà, impulsor de la Caixa Rural de sa Pobla, del mont de pietat Un Sol Cor i de la congregació mariana.
Parera, d'ideologia conservadora i tradicionalista transmet una gran quantitat d'informació relativa a la vida quotidiana i els valors morals de sa Pobla de principis del segle XX que fan del seu estiu sa Marjal un document de primera magnitud per al coneixement de la vida social de la ruralia mallorquina.
Entre altres qüestions notables, a sa Marjal es publicà el primer inventari de monuments talaiòtics de l'illa de Mallorca. Col·laborà a distints periòdics i al Butlletí de la Societat Arqueològica Lul·liana.

## Obres

* Notícies històriques sobre l'antic Santuari de Crestaig (1911)
* Poblers Ilustres
* Peregrinación a Tierra Santa y Roma

## Referències

* 1 2 DGS «Mallorca: Progressistes i conservadors a començaments del segle XX». Diari Gran del Sobiranisme, 06-03-2015. Arxivat de l'original el 2016-03-08 [Consulta: 4 agost 2015].

## Bibliografia

* Sa Marjal, estudi introductori, Vol. 1, Reedició 1990, ajuntament de sa Pobla
# Angela Burdett-Coutts

Angela Georgina Burdett-Coutts, primera baronessa Burdett-Coutts (21 d'abril de 1814 – 30 de desembre de 1906), nascuda Angela Georgina Coutts Burdett, filla del baronet Sir Francis Burdett i de Sophia Coutts, filla del banquer Thomas Coutts, fou una filantropa britànica. El 1837 esdevingué una de les dones més riques d'Anglaterra en heretar la fortuna del seu avi matern (aproximadament 1,8 milions de lliures esterlines) després de la mort de la segona esposa d'aquest, l'actriu Harriot Mellon. Aconseguí l'autorització reial per ajuntar els seus dos cognoms i, quan es casà als 67 anys amb el seu secretari americà de 29, aquest esdevingué Mr. Burdett-Coutts.
Fou una gran col·leccionista d'art i molt amiga de personatges com Charles Dickens i el Duc de Wellington. Del rei Eduard VII es diu que parlava d'ella com, "després de la meva mare, la dona més excepcional de tot el regne".
Llur activitat filantròpica fou immensa i molt diversificada: rehabilitació de prostitutes, promoció de l'educació i la sanitat a les colònies, ajuda al sector pesquer irlandès, prevenció del maltractament infantil i dels animals, ajuda als refugiats de la Guerra russoturca, construcció d'esglésies i escoles parroquials, així com fonts públiques i alguns monuments, fundació d'una escola d'art a Westminster i construcció d'habitatges socials i equipaments al barri londinenc de l'East End, entre d'altres. Va finançar, entre d'altres, l'activista Florence Nightingale, creadora de la infermeria. Al llarg de la seva vida donà més de tres milions de lliures i fou premiada per la Reina Victòria amb la baronia de Burdett-Coutts, i també amb les claus de la ciutat de Londres i d'Edimburg. Fou enterrada a l'Abadia de Westminster.
No va deixar herència i la baronia s'extingí amb ella. Charles Dickens li dedicà la novel·la Martin Chuzzlewit.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Healey, Edna. «Coutts, Angela Georgina Burdett-, suo jure Baroness Burdett-Coutts (1814–1906)». Oxford Dictionary of National Biography. Oxford University Press, 01-01-2012. [Consulta: 21 abril 2014]. (anglès)
* ↑ Joseph Jackson Howard (editor), Miscellanea Genealogica et Heraldica, New Series, London, 1884, vol. IV: 130
* ↑ Russell Brown, “Judgments of Solomon: Law, Doctrine and the Cridge Controversy” in H Foster and J McLaren, eds, Essays in the History of Canadian Law, Vol. VI (Toronto: University of Toronto Press, 1995) 313.
* ↑ «St. Paul's Cathedral official website». Arxivat de l'original el 2014-10-24. [Consulta: 17 febrer 2016].
* ↑ «The Victoria or Burdett-Coutts Memorial Drinking-Fountain». The Victorian Web. [Consulta: 26 agost 2012].
* ↑ Man's Best Friend – Greyfriars Bobby at Historic UK
* ↑ www.es.ucl.ac.uk
* ↑ London Higher: The Establishment of Higher Education in London, edited by Roderick Floud, Sean Glynn, page 181
# Crisi d'absència

La crisi d'absència, també coneguda com a petit mal o absències típiques, és un tipus de convulsió generalitzada que es caracteritza per breus episodis d'alteració de l'estat de consciència o «absències» i activitat anormal a l'electroencefalograma. El primer a utilitzar el terme petit mal (del francès) per anomenar aquests episodis, va ser el psiquiatre francès Jean Étienne Dominique Esquirol.

## Epidemiologia

Les crisis d'absència es presenten en el 25% dels pacients amb epilèpsia i poden succeir soles o més freqüentment combinades amb altres tipus de crisi convulsives. Són típiques de persones joves, generalment menors de 20 anys, encara que es presenten principalment durant la infància, per la qual cosa poden confondre's amb falta d'atenció i afectar el rendiment escolar.

## Signes i símptomes

El símptoma principal i característic és la deterioració sobtada de la consciència, que sol ser breu i durar solament uns segons. Durant l'episodi, la persona interromp les seves activitats i roman estàtica i amb la mirada fixa, ocasionalment pot presentar petites gesticulacions o parpellejos. Normalment, en finalitzar la crisi, continuen amb el que estaven fent sense recordar el que va succeir. Solen ser repetitives i presentar-se en diverses ocasions en el transcurs del dia.

## Diagnòstic

La sospita és principalment clínica, la presència d'episodis sobtats d'interrupció de les activitats, la conversa o la marxa, acompanyats de mirada fixa, parpelleig i absència de moviments, entre d'altres, orienten cap a la possibilitat diagnòstica. Encara que els rastrejos amb ressonància magnètica nuclear poden resultar útils per descartar altres patologies, l'única prova diagnòstica confirmatòria és l'electroencefalograma, on apareixen espigues i complexos d'ones lentes.

## Tractament

El fàrmac de primera elecció per a les crisis d'absència aïllades és etosuximida, però es desaconsella en el cas de la presència combinada amb convulsions tònic-clòniques, ja que pot agreujar-les. En el cas de crisis combinades és més efectiu el valproato de magnesi, que té un ampli espectre d'acció.

## Referències

* 1 2 3 4 «Trastornos convulsivos». Manual Merck. MSD. Arxivat de l'original el 2012-10-27. [Consulta: 4 agost 2012].
* 1 2 3 «Ausencias típicas». Medline Plus. [Consulta: 4 agost 2012].
* ↑ Blumenfeld H. (2003) (en anglès) «From molecules to networks: cortical/subcortical interactions in the pathophysiology of idiopathic generalized epilepsy».
* ↑ Daly, D. D. «Reflections on the Concept of Petit Mal» (en anglès). Epilepsia, 9, 3, 1968, pàg. 175–8. DOI: 10.1111/j.1528-1157.1968.tb04618.x. PMID: 4975023.
* ↑ Taylor, Magali; Dawson, James S.. Lo esencial en Farmacología (en anglès). España: Elsevier, 2003, p. 109. ISBN 9788481746945 [Consulta: 4 agost 2012].
* ↑ Glauser, T. A.; Cnaan, A; Shinnar, S; Hirtz, D. G.; Dlugos, D; Masur, D (4 de marzo de 2010) (en anglès): «Ethosuximide, valproic acid, and lamotrigine in childhood absence epilepsy».
# Union sportive cognaçaise

L’Union sportive cognaçaise (o US Cognac) és un club de rugbi a 15 francès de la ciutat de Cougnat a Charente. La temporada 2006-2007 jugava al Fédérale 2. L'any 1954 va arribar a la final del Campionat de França.

## Palmarès

* Campionat de França de rugbi a 15:
** Finalista: 1954
** Semifinalista: 1953
* Challenge Yves du Manoir:
** Campió: 1965
* Campionat de França de 2a Divisió:
** Campió: 1995
* Challenge Amitié:
** Campió: 1995

## La final de l'US Cognac
### Campionat de França

| Data de la final | Vencedorr | Finalista | Resultat | Lloc de la final | Espectadors |
| 23 de maig de 1954 | FC Grenoble | US Cognac | 5-3 | Stadium Municipal, Tolosa | 34.230 |

## Jugadors emblemàtics

* André Béhotéguy
* Henri Béhotéguy
* René Biénès
* Henri Domec
* Jacques Fouroux
* Jean-Guy Gautier
* Félix Lasserre
* Gérald Merceron
* Jacques Meynard
* Laurent Seigne
* Sylvain Mirande

## Bibliografia

* Patrick Chabelard, US Cognac, 1899-1999 : cent ans au cœur de la cité, ed. Union Sportive Cognaçaise, 1999

## Enllaços externs

* Lloc oficial del club Arxivat 2007-03-11 a Wayback Machine.
# Jaume Antoni Serra

Jaume Antoni Serra (Sa Pobla, s. XVII - Palma, 1776) fou un mercedari, teòleg i escriptor religiós mallorquí.
Estudià a València, l'any 1717 fou nomenat prior del convent de Palma i el 1742 fou provincial dels mercedaris.
Escrigué, segurament entre altres obres inèdites:
* Mistica Ciudad de Dios ideada en el gran Doctor de la iglesia el glorioso padre i Patriarcha S. Agustin... Palma 1716
* Sermon panegírico del bienaventurado Raymundo Lull protector de la Universidad de Palma... Mallorca 1729.

## Referències

* Biblioteca de escritores Baleares, Joaquim Maria Bover de Rosselló, Palma 1868.
# Moviment Ciutadà

Moviment Ciutadà (en castellà i oficialment, Movimiento Ciudadano) és un partit polític mexicà fundat el 1999 sota el nom de Convergència per la Democràcia (Convergencia por la Democracia) i reanomenat el 2011.

## Ideologia política

La ideologia política que predomina a MC és la socialdemocràcia, basada en la participació ciutadana, la democràcia social, la protecció als drets humans, la igualtat de gènere i d'oportunitats al país i l'empoderament dels ciutadans per al funcionament col·lectiu.

## Història

A les eleccions presidencials de 2018 (en què es presentava amb l'aliança electoral Por México al Frente), va ser una força política menor, perquè va rebre l'1,7% dels vots emesos. L'estratègia de campanya electoral digital del partit Moviment Ciutadà es va basar, a finals de l'any 2017, a la viralització d'un videoclip anomenat "Movimiento Naranja - Yuawi", el qual ha tingut fins al juny de 2018 més de 54 milions de visites al canal de YouTube. A la LXIV legislatura del Congrés de la Unió té 28 diputats federals i 9 senadors de la república. Des de desembre de 2018 encapçala la governació de l'estat de Jalisco en la que Enrique Alfaro Ramírez governa en coalició amb el PAN a l'estat de Yucatán, i des del 4 d'octubre de 2021 Samuel García Sepúlveda es governador de Nuevo León.
Moviment Ciutadà va nomenar el 17 de novembre de 2023 a Samuel García com al seu candidat a President en les Eleccions federals de Mèxic de 2024, però va renunciar el 2 de desembre enmig d'una crisi política, i el partit va designar en el seu lloc a Jorge Álvarez Máynez.

## Líders

Des del 2011, els coordinadors han estat:
* 2011 - 2012: Luis Walton Aburto
* 2012 - 2018: Dante Delgado Rannauro
* 2018 - 2021: Clemente Castañeda Hoeflich
* 2021 - :Dante Delgado Rannauro

## Referències

* ↑ «Convergencia se transforma en Movimiento Ciudadano» (en castellà). Animal Político, 31-07-2011. [Consulta: 7 juliol 2019].
* ↑ «Movimiento Ciudadano: Declaración de Principios». Arxivat de l'original el 2 de setembre de 2008. [Consulta: 7 juliol 2019].
* ↑ «Cómputos 2018». computos2018.ine.mx. [Consulta: 7 juliol 2019].
* ↑ Giner, Hernán. «México: comunicación política y #nanananana», 24-01-2018. Arxivat de l'original el 2018-01-30. [Consulta: 17 juny 2020].
* ↑ Cámara de Diputados. «Integrantes de la LXIV legislatura», 01-09-2018. [Consulta: 7 setembre 2018].
* ↑ Senado de México. «Senadores por grupo parlamentario», 01-09-2019. [Consulta: 18 setembre 2019].
* ↑ «Jorge Álvarez Máynez Designado Precandidato Presidencial de Movimiento Ciudadano: Anuncio de Samuel García» (en castellà). Diario 21, 09-01-2024. [Consulta: 20 maig 2024].
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 1 de febrer de 2013. [Consulta: 2 febrer 2013].
# Rubiol anisat (grup de bolets)

El grup dels rubiols anisats comprèn rubiols d’espais oberts o de bosc, caracteritzats per una olor agradable i propera a la de l’anís, tot i que en algunes espècies pugui recordar més a la d’ametlles amargues. Quan erosionem la cutícula del barret o la cama, en totes les espècies del grup, la superfície vira a color groc; sempre lentament
Per la mida podem diferenciar dos grups de rubiols anisats, els grossos (de barrets de 8-10-30-50 cm ø) i els menuts (de barrets de 2-7 cm ø):
* Entre els rubiols anisats grossos:
* Agaricus arvensis, rubiol anisat
* Agaricus augustus, rubiol anisat gros
* Agaricus sylvicola, rubiol anisat de bosc
* Agaricus crocodilinus, rubiol anisat de cocodril
* Agaricus urinascens, rubiol anisat gegant
* Entre els rubiols anisats menuts:
* Agaricus lutosus, rubiol anisat d’esquames daurades
* Agaricus comtulus, rubiol anisat menut
* Agaricus porphyrizon, rubiol anisat porpra
* Agaricus semotus, rubiol anisat solitari

## Referències

* ↑ Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
# Menélaos Karamanguiolis

Menélaos Karamanguiolis (Μενέλαος Καραμαγγιώλης, Tebes, 10 de juliol de 1962) és un director i productor de cinema grec. Va estudiar Literatura Bizantina i Grega Moderna a la Universitat d'Atenes.
Ha dirigit els curts documentals Αλφειός (1985), Χαίρε Μαρία (1986), Ο Κολοσσός του Ήλιου (1987), així com el llargmetratge premiat a Grècia i a l'estranger Rom (1989), que suposa un punt d'inflexió del documental grec que ara tothom admet que és una fita en la història del documental grec., i "una obra mestra que hauria de seguir sent un clàssic de la història del cinema" (Nicole Brenez, comissària del cicle de cinema d'avantguarda de la Cinemateca Francesa) i Ελαίας Αίγλη(1987) que continuen i es projecten fins avui en festivals internacionals.
Els seus llargmetratges "Black Out" (1998) que ha estat descrit com "la primera pel·lícula grega posmoderna genuïna" i J.A.C.E. - Just Another Confused Elephant (2012) són coproduccions internacionals i han estat premiades en nombrosos festivals internacionals.
El 1994, va fundar la productora cinematogràfica Pausilypon Films την οποία και εκπροσωπεί.

## Filmografia

| Documentals 1985 Αλφειός (curtmetratge) 1985 Χαίρε Μαρία (curtmetratge) 1989 Ο κολοσσός του ήλιου 1987 Ελαίας αίγλη 1990 Rom 2011-2015 ΣΥΝΑΝΤΗΣΕΙΣ ΜΕ ΑΞΙΟΣΗΜΕΙΩΤΟΥΣ ΑΝΘΡΩΠΟΥΣ | Pel·lícules 1998 Black Out 2011 J.A.C.E. |

## Referències

* ↑ Μενέλαος Καραμαγγιώλης
* 1 2 Athanasiadou, Katerina. Critical guide to European directors, 2000, p. 45.
* ↑ «Rom (Menelaos Karamaghiolis, 1989) - La Cinémathèque française». www.cinematheque.fr. [Consulta: 10 gener 2018].
* ↑ «PAUSILYPON FILMS» (en grec). PAUSILYPON FILMS. [Consulta: 5 gener 2018].
# Li Keqiang

    En aquest nom xinès, el cognom és Li.
Li Keqiang (xinès: 李克強, pinyin: Lĭ Kèqiáng; Dingyuan, Anhui, 17 de juliol de 1955 - Xangai, 27 d'octubre de 2023) fou un polític xinès, que va exercir de Primer Ministre de la República Popular de la Xina des del 15 de març de 2013 fins a l'11 de març del 2023, i secretari del partit al Consell d'Estat de la Xina. Durant la dècada del 2010 fou a més, el segon membre més important del Comitè Permanent del Buró Polític, i, de facto, una de les persones en prendre les decisions de més rang al país.
Li va ser dirigent de la Lliga de la Joventut Comunista de la Xina, es va graduar en Lleis a la Universitat de Pequín el 1982; des del 1998 fins al 2004 va exercir com a governador de la província de Henan, i entre els anys 2004 i 2008 va ser secretari general del partit a la província de Liaoning.
Des del 2008 fins al 2013 va exercir el càrrec de vice-primer ministre de rang més elevat. Durant aquest període, com a mà dreta del primer ministre, Wen Jiabao, els temes sota l'òrbita oficial de Li incloïen desenvolupament econòmic, control de preus, finances, canvi climàtic i gestió macroeconòmica. Li era considerat un dels integrants de la "cinquena generació" de dirigents comunistes xinesos, i un reformista.

## Referències

* ↑ «Li Keqiang assumeix el govern de la Xina amb l'objectiu de fer realitat el "somni xinès"». 324.cat, 17-03-2013. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «Li Keqiang, nou primer ministre de la Xina». El Periódico de Catalunya, 15-03-2013. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ «Li Keqiang». esadir.cat. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ Abril, Guillermo. «Muere el ex primer ministro de China Li Keqiang a los 68 años» (en castellà), 27-10-2023. [Consulta: 27 octubre 2023].
* ↑ Guiheux, Gilles.. La République populaire de Chine : histoire générale de la Chine, de 1949 à nos jours. ISBN 978-2-251-44797-1.
* ↑ «China's new top Party leaders make debut». China.org.cn, 15-11-2012 [Consulta: 22 novembre 2012].
* ↑ «Pequín promet frenar la corrupció i la pol·lució». El Punt Avui, 18-03-2013. [Consulta: 20 abril 2013].
* ↑ Jiang, Simone McCarthy, Laura He, Steven. «Former Chinese Premier Li Keqiang dies: state media». CNN, 27-10-2023. [Consulta: 27 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Currículum (xinès)
* Biografia a CIDOB Arxivat 2015-04-02 a Wayback Machine. (castellà)
# Nice (Tràcia)

Nice o Nicea (en llatí Nicae o Nicaea, en grec antic Νίκη o Νίκαια) era una ciutat de Tràcia no llunyana d'Adrianòpolis.
L'emperador Valent hi va ser derrotat i mort pels gots en la batalla d'Adrianòpolis l'any 378 aC. En parlen Amià Marcel·lí, Jordi Cedrè, Hèrmies Sozomen i Teòfanes el Confessor.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Nicae». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 14 juliol 2021].