OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lipotropina

La lipotropina (LPH) és una hormona peptídica secretada a la hipòfisi anterior i que té com a funció estimular: la lipòlisi (procés metabòlic mitjançant el qual el nostre cos transforma els lípids de l'organisme per produir àcids grassos i glicerol per cobrir les necessitats energètiques), la síntesi d'esteroides (lípids insaponificables derivats de l'esterà) i la producció de melanina (pigment de color negre en forma de grànuls que existeix en el protoplasma d'algunes cèl·lules dels vertebrats).
* Fórmula molecular: C56H98N14O21
* Pes molecular: 1303.45852 [g/mol]

## Origen

La lipotropina és un fragment molecular que juntament amb l'hormona ACTH deriva de la proopiomelanocortina. Conté la seqüència de l'hormona que estimula els melanòcits i els pèptids opiacis. Se secreta per part de les cèl·lules corticotropas.

## Variants

Bàsicament hi ha 2 tipus de lipotropina: la β lipotropina i la γ lipotropina.
* β lipotropina: hormona lipotròpica de la hipòfisi que s'encarrega de mobilitzar els lípids dels teixits adiposos. És un pèptid monocatenari d'uns 90 aminoàcids que conté la seqüència de les endorfines i metencefalina, pèptids que es fixen a receptors opiacis. A més, pot ser un precursor de la β-melanotropina o la β-endorfina.
* γ lipotropina: hormona lipotròpica que és l'extrem amino terminal de la β lipotropina. És un pèptid d'uns 56 aminoàcids en l'ésser humà.

## Referències

* ↑ «lipotropina». Cercaterm | TERMCAT. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ «LPA - lipoprotein(a) (human)» (en anglès). PubChem. National Library of Medicine. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ Klein, Bradley G. Cunningham. Fisiología Veterinaria (en castellà). Elsevier Health Sciences, 2020-05-15, p. 389. ISBN 978-84-9113-761-0.
* ↑ Jácome Roca, Alfredo. Fisiología endocrina (en castellà). Academia Nal. De Medicina, 2005, p. 37. ISBN 978-958-97312-9-1.
* ↑ Holt, Elizabeth H.; Peery, Harry E. Basic Medical Endocrinology (en anglès). Elsevier, 2003-03-14, p. 61. ISBN 978-0-08-048836-3.
# Pau Pontons i Blasco

Pau Pontons i Blasco (València, 1630 - València, 1691) va ser un pintor barroc valencià, deixeble de Pedro de Orrente.
De mare murciana potser emparentada amb Orrente, Pontons es mostra en la seva obra conservada, de to estrictament naturalista, proper també als models de Jeroni Jacint Espinosa, encara que amb una tècnica de pinzellada més solta com correspon a les dates més avançades.

## Obra conservada

* Pintures de l'altar major de l'arxiprestal de Santa Maria de Morella, amb la representació, històricament incorrecta, de Jaume I assistint a la primera missa després de la conquesta de Morella
* Moisès lliurant les taules de la llei a el poble israelita del Museu de Belles Arts de Múrcia.
* Imposició de l'hàbit a Sant Ramon Nonat, en el Museu de Belles Arts de València al Puig
* Diversos retrats dels reis de València de la Sala dels reis del Palau de la Generalitat Valenciana

## Obra desapareguda

* Quadres dedicats les vides de sant Pere Nolasc i sant Pere Pasqual, del claustre baix del convent de la Mercè de València
* Altres escenes mercedàries al convent del Puig

## Referències

* 1 2 «.xml Pau Pontons i Blasco». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 14 novembre 2020].

## Bibliografia

* Pérez Sánchez, Alfonso E. Pintura barroca en España (1600-1750). Madrid: Cátedra. ISBN 84-376-0994-1.
# Teodoro Frejtman

Teodoro Frejtman (Concòrdia, Entre Ríos, 10 de gener de 1948), és un enginyer, poeta i autor argentí. Nacionalitzat i radicat a Uruguai des de 1977.
Va realitzar els seus estudis primaris i secundaris a la seva ciutat natal, assistint al Col·legi Nacional Alejandro Carbó, culminant com batxiller el 1965. Va estudiar enginyeria aeronàutica a la Universitat Nacional de la Plata titulant el 1976. Està casat i és pare de dos fills. Alguns dels seus treballs han estat publicats a Uruguai, Argentina, Espanya, Veneçuela, Xile, Perú, Colòmbia, Mèxic, Itàlia, Israel i els EUA, entre d'altres. Va ser director responsable de diverses publicacions periòdiques, actuant en reiterades oportunitats com a col·laborador i columnista en pàgines d'edicions culturals de diversos països castellanoparlants. Ha estat guardonat amb al voltant de 30 premis i distincions nacionals i internacionals. El 3 de gener de 2005, per les seves aportacions a la cultura llatinoamericana, un col·legi privat de educació primària, situat a Soyapango, El Salvador, ha estat designat en el seu honor amb el nom: «Centro de Enseñanza Teodoro Rubén Frejtman» (Centre d'Ensenyament Teodor Rubén Frejtman). Va publicar els llibres "Fluencias" (Fluències), amb pròleg de professor Nelson Pilosof, il·lustracions de Mary Porto Casas, i "Milagro de martes" (Miracle de dimarts), que compta amb il·lustracions del propi Frejtman.

## Llibres

* 2006, Fluencias (ISBN 9974-7983-7-X)
* 2009, Milagro de martes (ISBN 978-9974-96-832-5)

## Premis

* 1991, Primer Premi Certamen Llatinoamericà de poesia, Ministeri d'Educació i Cultura de Uruguay.
* 1992, Prmier Premi Certamen de poesia "Montevideo, Mi Casa", Intendència de Montevideo.
* 1995, Menció d'Honor Nacional Certertamen literari Dr. Manini Ríos, Associació d'Escriptors de l'Interior ("Asociación de Escritores del Interior").

## Referències

* ↑ Los poetas. «Teodoro Frejtman» (en castellà). [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ espaciolatino. «Teodoro Rubén Frejtman Biografía» (en castellà). [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ diraio oficial. «ACUERDO N° 15-0026» (en castellà), 06-04-2005. Arxivat de l'original el 4 de juny 2016. [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ juntadeandalucia. «Milagro de martes» (en castellà). [Consulta: 10 maig 2016].
* ↑ joldan. «Teodoro Frejtman» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-05-01. [Consulta: 10 maig 2016].
# L'Avencó (Bigues)

L'Avencó és una surgència i paratge del poble de Bigues, al terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental.
Està situada a 221 m d'altitud, en el mateix curs del Tenes, al costat de llevant de la construcció central del complex de Can Noguera. En el lloc, el Tenes supera una barrera de roca natural a través d'un forat que el pas del temps ha obert en la roca, a més de deixar a l'esquerra una balma que devia obrir el curs antic, quan feia un saltant d'aigua per salvar la barrera esmentada. En el lloc on hi ha la balma, una surgència d'aigua procedent d'una cavitat: l'avencó, que dona nom al lloc.
Uns 100 metres al nord de l'Avencó hi ha la surgència d'aigua, a la mateixa llera del riu, de les Barbotes.
# Línia de Burton

La línia, rivet o signe de Burton és un signe clínic que es troba en pacients amb intoxicació de plom (saturnisme) crònica. És una línia molt prima, de color negre-blau, visible al llarg del marge de les genives, a la base de les dents.
El signe fou descrit el 1840 per Henry Burton:
| « | Les vores de les genives adossades als colls de dues o més dents de qualsevol mandíbula, estaven envoltades indistintament per una línia prima de blau plom, d'aproximadament una vintena part d'una polzada d'amplada, mentre que la substància de la geniva aparentment mantenia el seu color i condicions normals. | » |
Una línia similar, la línia del bismut, ocorre en persones que han ingerit compostos de bismut; aquest element, però, és de molt baixa toxicitat.

## Referències

* ↑ «Diccionari enciclopèdic de medicina (DEMCAT). Versió de treball | TERMCAT». [Consulta: 1r octubre 2019].
* ↑ Pearce JM «Burton's line in lead poisoning». Eur. Neurol., 57, 2, 2007, pàg. 118–9. DOI: 10.1159/000098100. PMID: 17179719 [Consulta: 21 març 2009].
* ↑ Helmich, Friederike; Lock, Guntram «Burton's Line from Chronic Lead Intoxication». New England Journal of Medicine, 379, 19, 08-11-2018, pàg. e35. DOI: 10.1056/NEJMicm1801693. ISSN: 0028-4793. PMID: 30403939.
* ↑ Burton H: "On a remarkable effect on the human gums produced by the absorption of lead". Med Chir Trans 1840;23:63-79.
# 1018
## Esdeveniments

* Incorporació de Bulgària a l'Imperi Romà d'Orient sota Basili II.
* Oliba és elegit bisbe de Vic
* Dedicació de la Catedral de Vic
* Dedicació de la Catedral de Girona

## Necrològiques

* 29 de juliol, Lieja, principat de Lieja: Balderic II, segon príncep-bisbe
* Abd-ar-Rahman IV, califa de Còrdova.

## Referències

* ↑ Crampton, R. J.. A Short History of Modern Bulgaria (en anglès). CUP Archive, 1987, p. 4. ISBN 0521273234.
# 1239
## Naixements

* 17 de juny -Londres, Regne Unit: Eduard I d'Anglaterra, rei d'Anglaterra (m. 1307).
* 17 de setembre - Japó: Kujō Yoritsugu, desè shogun.

## Defuncions

* Guillem Umbert III de Montseny, baró de Montseny i de Montpalau.

## Referències

* ↑ «Edward I | Biography, Reign, Reforms, Wars, & Facts» (en anglès). [Consulta: 16 juny 2020].
# 1270

El 1270 (MCCLXX) fou un any comú començat en dimecres del calendari julià.

## Esdeveniments

* 22 de novembre: una de les pitjors tempestes mai vistes a l'oest de Sicília destrueix la flota de Carles I d'Anjou, ancorada al port de Trapani, així com un gran nombre de soldats i provisions que encara es troben a les naus.
* Traducció del Panchatantra, conjunt de faules en sànscrit, al llatí per Joan de Càpua.

## Naixements

* Cino da Pistoia, escriptor i polític toscà

## Necrològiques

* 23 de febrer, Abadia de Longchamp: Elisabet de França i Castella, beata fundadora del monestir de les clarisses de Longchamp.

## Referències

* ↑ Norwich, 1995, p. 231.
* ↑ Edgerton, Franklin. The Panchatantra (en anglès). G. Allen and Unwin, 1965, p. 13.
* ↑ Allirot, Anne-Hélène «Isabelle de France, sœur de saint Louis: la vierge savante» (en francès). Médiévales. Langues, Textes, Histoire, 48, 01-06-2005, pàg. 55–98. ISSN: 0751-2708.

## Bibliografia

* Norwich, J. J. Byzantium: The Decline and Fall (en anglès). Viking, 1995. ISBN 0-670-82377-5.
# 1387
## Esdeveniments
### Països Catalans

* 16 de gener - Barcelona: Joan I el Caçador instaura el títol de Duc de Montblanc, en concedir aquest títol a son germà Martí.

### Món
## Naixements
### Món

* 6 de juliol, Pamplonaː Blanca I de Navarra, reina de Navarra (m. 1441).

## Necrològiques

* 5 de gener, Barcelona: Pere el Cerimoniós, comte de Barcelona i rei d'Aragó.
* Barcelona: Berenguer d'Abella, conseller i majordom de Pere el Cerimoniós (executat).

## Referències

* ↑ «Blanca I». Cosas de historia y arte, 15-07-2019. [Consulta: 14 febrer 2021].
# Roure del Bon Retir

El Roure del Bon Retir (Quercus pubescens) és un arbre que es troba a Tossa de Mar (la Selva).

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 4,40 m.
* Perímetre de la base del tronc: 6,52 m.
* Alçada: 22 m.
* Amplada de la capçada: 30,70 m.
* Altitud sobre el nivell del mar: 12 m.

## Entorn

L'expansió urbanística del municipi de Tossa ha integrat aquest vell roure al pati d'un sistema d'habitatges amb una zona enjardinada amb coronil·la i xiprer, on hi ha, com a flora silvestre, carabassina, margall, morella de paret, pensament, avellanetes, esbarzer, arítjol i rebrots de robínia i lledoner. Molt a prop hi ha l'estació depuradora d'aigües residuals (EDAR) de Tossa de Mar, amb un interessant aprofitament de les aigües residuals tractades, en forma d'estanyol, on és fàcil veure ànecs collverds, cueretes blanques i bernats pescaires.

## Aspecte general

Té bon aspecte: presenta densitat generosa de capçada i cap símptoma de feblesa. Presenta dos grans braços tallats, a uns 4 metres d'alçada, al mateix tronc principal, a causa d'un llamp que els va fer caure l'any 2006. Mostra melassa a l'anvers de les fulles, segurament a causa de l'atac d'algun àfid.

## Observacions

Constitueix una curiositat biogeogràfica, ja que és una espècie vinculada al clima atlàntic i que, en aquest cas, es troba al seu límit meridional en una zona litoral típicament mediterrània força seca. Va éser declarat arbre d'interès local l'any 1987.

## Accés

Cal dirigir-se a la mateixa finca del Bon Retir. Des de la població de Tossa de Mar agafem la carretera que porta a Llagostera (carretera GI-681), tombem cap al camí que duu a la gossera municipal i, recorreguts uns 100 metres de la pista, trobarem el roure a la nostra esquerra (als habitatges del Bon Retir, un petit complex vorejat per una tanca metàl·lica). GPS 31T 0493559 4619719.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Boada, Martí; Boada, Arnau, 2011. Arbres remarcables de Catalunya. 100 ombres colossals. Edicions Brau, Figueres. ISBN 9788496905535. Pàgs. 204-205.
* ↑ Parcs naturals Arxivat 2015-09-30 a Wayback Machine. (català)

## Enllaços externs

* A les comarques de Girona es conserven 58 arbres i una arbreda monumentals- Vilaweb (català)
* Imma Vilavella: tardor a Tossa de Mar Arxivat 2015-09-30 a Wayback Machine. (català)
# Gata (Croàcia)

Gata és un poble de Croàcia situat al comtat de Split-Dalmàcia, que pertany al municipi d'Omiš. El 2011 tenia 567 habitants.

## Referències

* ↑ «Population by Age and Sex, by Settlements, 2011 Census: Gata» (en anglès). Oficina d'Estadística de Croàcia, 2012. Arxivat de l'original el 2019-08-10. [Consulta: 3 octubre 2021].
Viccionari
# 1424
## Esdeveniments
### Països catalans

* 12 de juny - Atorga el seu darrer testament el poeta cortesà i militar, Jordi de Sant Jordi.

### Resta del món

* Anglaterra derrota França en la batalla de Vernuil.

## Naixements
### Països catalans

* Barcelona: Joan Colom Bertran, noble català, navegant i corsari.

### Resta del món

* Abu Said, líder de Pèrsia i Afganistan.

## Necrològiques

Països Catalans
* 28 de gener, Alcolea de Cinca: Isabel d'Aragó i de Fortià, infanta d'Aragó i comtessa consort del comtat d'Urgell.
* 18 de juny, Ocaña, Toledoː Jordi de Sant Jordi, cavaller i poeta cortesà nascut al Regne de València.

### Resta del món
## Referències

* ↑ «Isabel d’Aragó | enciclopedia.cat». [Consulta: 13 desembre 2022].
* ↑ Pujol, Josep. «Jordi de Sant Jordi» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 12 abril 2024].
# Sant Sebastià de Prats de Lluçanès

Sant Sebastià de Prats de Lluçanès és una església neoclàssica de Prats de Lluçanès (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Església d'una sola nau amb creuer. Al centre s'alça una torre poligonal amb 8 finestres. Està cobert a dues aigües amb teula àrab. La façana principal, als peus de l'església, té una portalada d'arc de mig punt amb pilastres adossades als costats que aguanten una motllura que ressegueix l'arc; a la clau hi figura la data de 1801. Sobre la porta hi ha un nínxol, on hi ha allotjat una imatge de Sant Sebastià. També hi trobem una rosassa, i la façana es coronada per un timpà. A la banda esquerra hi ha un petit campanar.

## Història

La primitiva capella era una edificació de la primera meitat del segle xvii, al costat del mas que rep el mateix nom. L'any 1777 el rector Antoni Vinyes construeix de nou el temple, que va quedar destruït per les guerres de començaments de segle. Les obres finalitzen a principis del segle xix i mossèn Mirambell hi diu la primera missa el dia 27 d'octubre de 1804.

## Referències

* 1 2 «Sant Sebastià de Prats de Lluçanès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 17 maig 2021].
# Les Aventures de Chatran

Les Aventures de Chatran (Koneko monogatari en versió original) és una pel·lícula d'aventures dirigida per Masanori Hata i estrenada el 1988.

## Argument

La pel·lícula s'obre en un graner amb una gata mare que ha parit gatets. Un dels gatets es nomena Milo, i té el costum de ser massa curiós i ficar-se en problemes. Troba un gos buldog anomenat Otis, i aviat es fan amics. Després tenen cura del pollet de Gloria, que pensa que Otis és la seva mare. Otis convenç el pollet que Otis no és la seva mare fent-se el dur i espantant la noia. Quan Milo està jugant amb una caixa que sura al riu, accidentalment va riu avall. Otis corre darrere de Milo. Milo comença noves aventures, escapant d'un incident darrere l'altre.
Es troba no menys que tres ossos; escapa del desolat pantà de Deadwood Swamp; roba una rata mesquera del seu cau; segueix una rastre per la via del tren fins a la casa d'un cérvol femella, que l'hostatja; dorn al niu d'un mussol; roman una estona amb una truja i els seus garrins; és assetjat per gavines; i s'escapa del tercer os, després d'una serp, per caure en un forat. Otis, per a la seva part, segueix Milo pertot arreu, normalment amb una hora de retard i una milla de distància. Finalment, cau en una trampa mentre Milo és al forat. Otis el treu amb una corda. Milo i Otis es reuneixen, i aviat troben companys: Joyce, un gat, per a Milo; i Sondra, un buldog, per a Otis. Després d'això, se separen i crien cadells i gatets. Ajuden la famílies de l'altre a sobreviure al dur hivern i troben el camí de tornada al graner.

## Banda sonora

La banda sonora original japonesa va ser composta pel Ryūichi Sakamoto i va incloure una cançó del mateix nom realitzat per Noriko Yoshinaga. La banda sonora va ser llançada com Les aventures de Chatran: Banda Sonora Original.

## Rebuda

Les aventures de Chatran va ser la pel·lícula número u al mercat japonès el 1986, guanyant 5,4 mil milions de iens ¥ en la distribució

## Acusacions de crueltat animal

Quan la pel·lícula es va estrenar, organitzacions australianes a favor dels drets dels animals van protestar per crueltat animal i van cridar a boicotejar-la. The Sunday Mail deia que l'Animal Liberation Queensland al·legava l'assassinat de més de 20 gatets durant la producció i afegia que tenia informes d'Europa que deia que altres animals havien estat ferits, com en el cas d'un productor que presumptament havia trencat la pota d'un gat per fer-lo semblar inestable als seus peus. Kent deia que la seva organització tenia un cert nombre de queixes de gent que havia vist la pel·lícula i suposava que no es podria haver fet sense crueltat.

## Referències

* ↑ «Kako haikyū shūnyū jōi sakuhin 1986-nen» (en japonés). Motion Picture Producers Association of Japan.
* ↑ Gillespie, P. «Més cinema per a nens». The Sunday Mail (Brisbane), 15-04-1990.
# Línia de scrimmage

La línia de scrimmage (en anglès scrimmage line o line of scrimmage) és una línia imaginària, paral·lela a les línies de gol, que indica on s'ha de situar la pilota per fer l'esnap i marca el límit ofensiu d'un equip de futbol americà. També marcarà per l'equip ofensiu el límit on podrà fer passades cap endavant durant la jugada, ja que més enllà d'aquest punt les passades han de ser laterals o cap enrere.
La seva ubicació la dictamina l'àrbitre, tenint en compte on ha acabat la jugada anterior.
Segons les regles de la NFL i la NCAA, la línia de scrimmage és doble, és a dir, hi ha una per cada equip, separades per una zona neutral de 28 centímetres (llargada de la pilota). L'únic jugador que pot estar parcialment dins d'aquesta zona és el que farà l'esnap.
Hi han dos infraccions principals relacionades amb la línia de scrimmage:
* el fora de joc que es produeix quan un (o més) defensor travessa la línia de scrimmage abans que es produeixi l'esnap;
* i la sortida falsa que es produeix quan el que travessa la línia és un atacant.
Totes dues infraccions estàn castigades amb 5 iardes de reculada.
La línia de scrimmage també cumpleix una altra funció: determina la formació de l'equip atacant, per què reglamentàriament han d'haver un mínim de set jugadors alineats en ella abans de fer l'esnap.

## Referències

* 1 2 «línia de scrimmage». termcat. Departament de Cultura - Generalitat de Catalunya. [Consulta: 26 juliol 2024].
* ↑ «Line of scrimmage» (en anglès). The Britannica Dictionary. Encyclopædia Britannica [Consulta: 2 agost 2024].
* ↑ «Terms Glossary» (en anglès). NFL Football Operations. National Football League. [Consulta: 2 agost 2024].
* 1 2 3 4 5 «Línea de scrimmage» (en castellà). DeFutbolAmericano, 2010. [Consulta: 26 juliol 2024].
* 1 2 3 Miquel. «Offside, Encroachment, Neutral zone infraction y False Start» (en castellà). 11InchBall, 03-10-2019. [Consulta: 26 juliol 2024].
# Juan Pardo

Juan Ignacio Pardo Suárez (Palma, Illes Balears; 11 de novembre de 1942), conegut artísticament com a Juan Pardo, és un cantautor i compositor espanyol. Tot i que va néixer a Mallorca, és gallec d'adopció.
A més del seu gran èxit en solitari, Pardo va formar part d'alguns dels més destacats grups musicals de la dècada dels 60 i va promoure i compondre temes per a altres cantants com ara Los Pecos, Rocío Jurado, Luz Casal, Camilo Sesto, Andrés do Barro, Chiquetete, Massiel o Juan Camacho entre d'altres. També és un dels cantautors amb més cançons enregistrades. El 2003, coincidint amb em llançament del seu darrer àlbum d'estudi, Lúa Chea, la discogràfica EMI va revelar que és el compositor que més drets d'autor genera a la SGAE.

## Discografia
### Àlbums

* Juan Pardo y su conjunto (1962-1963)
* Ayer, ahora es hoy (1969)
* La charanga (con Junior) (1969)
* Juan Pardo (1969)
* Soledades (1971)
* Juan & Andee (1971)
* Natural (1972)
* My Guitar (1973)
* Rareza en forma de 45 rpm (1973)
* Conversations with Myself (1974)
* Hotel Tobazo (1975)
* Calypso Joe (1976)
* Cuando te enamores (1976)
* Galicia miña nai dos dous mares (1976)
* Amor mío (1978)
* Grandes éxitos (1978)
* Juan mucho más Juan (1981)
* Bravo por la música (1982)
* Caballo De Batalla 2 Álbumes (1983)
* Un sorbito de champagne (1984)
* Pardo por la música (1985)
* Qué tienes en la cama (1986)
* Mírame de frente (1987)
* Oro compacto (1987)
* Gallo de pelea (1989)
* Uno, está solo (1990)
* Me compré unas alas (1991)
* Sinceramente Juan (1992)
* La niña y el mar (1993)
* Año nuevo [1995)
* Pardo por la música (1996)
* Simplemente lo mejor (1996)
* Alma galega (1997)
* En vivo (1997)
* Pasión por la vida (1999)
* Trigeneración (2001)
* Lúa Chea (2003)

### Senzills

* "La charanga" (1969)
* "Toros en México" (1969)
* "Meu ben dorme" (1970)
* "A Marián niña" (1971)
* "Cuando te enamores" (1971)
* "Un año más" (1971)
* "Adiós a Mariquiña" (1973)
* "Mi guitarra" (1973)
* "Conversaciones conmigo mismo" (1974)
* "Autorretrato" (1975)
* "Eso le ha pasado a todos" (1977)
* "A tus pies madame" (1977)
* "María Magdalena" (1978)
* "Amar después de amar" (1980)
* "No me hables" (1981)
* "Sin ti" (1981)
* "Hasta mañana" (1982)
* "Hay que ver" (1982)
* "Bravo por la música" (1982)
* "Ahora que no estás" (1983)
* "Caballo de batalla" (1983)
* "Cazador" (1984)
* "Ninna" (1984)
* "Por favor, un favor" (1984)
* "Ciudadanos del mundo" (1985)
* "Qué peligro tiene" (1985)
* "Dos locos" (1986)
* "No me hables" (en vivo, 1986)
* "Otra vez" (1986)
* "Mírame de frente" (1987)
* "Gallo de pelea" (1989)
* "Que yo deje de quererte" (1991)
* "Yo te olvidaré" (1992)

## Bibliografia

* Pardo, José Ramón: Historia del pop español, Rama Lama Music, Madrid, 2005. ISBN 84-934307-0-6.

## Enllaços externs

* Extracte de su biografía/discografía