OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pere Lluís del Brasil

Pere Lluís del Brasil (12 de gener de 1983 - 1 de juny de 2009) va ser membre de la Casa Imperial del Brasil, fill d'Antônio del Brasil i la Princesa Cristina de Ligne, i germà de Rafael, Amélia i Maria Gabriela. Era tatara-tatara-nét de la princesa Isabel, última princesa imperial del Brasil, i del príncep consort imperial Gastó d'Orleans, comte d'Eu, i rebesnét dels emperadors Pere II i Teresa de Borbó-Dues Sicílies, i descendent de l'antiga família imperial brasilera.
Pere Lluís va morir en l'accident del vol 447 d'Air France l'1 de juny de 2009. El cos va ser recuperat a l'oceà i va ser enterrat a Vassouras, al mausoleu de la família, el 5 de juliol.

## Referències

* ↑ Eduardo Nunomura. «Perfil do príncipe Pedro de Orleans, passageiro do voo 447». O Estado de S. Paulo, 01-06-2009. Arxivat de l'original el 2014-05-27. [Consulta: 7 juliol 2009].
* ↑ «Descendente de família real brasileira estava no voo AF 447 - Air France Voo AF 447» (en portuguès brasiler). UOL Notícias, 01-06-2009. [Consulta: 13 febrer 2025].
* ↑ «Corpo de príncipe brasileiro que estava no voo 447 é enterrado no RJ» (en portuguès brasiler). G1. Grupo Globo, 06-07-2009. Arxivat de l'original el 2023-02-02. [Consulta: 13 febrer 2025].
# Lindsay Duncan

Lindsay Vere Duncan (Edimburg, Escòcia, 7 de novembre de 1950) és una actriu escocesa guanyadora d'un Tony de teatre per la seua interpretació en l'obra "Private Lives".

## Biografia

Va estudiar en la "London's Central School of Speech and Drama" i va treballar en petits papers de teatre abans de començar a actuar en produccions de televisió en els anys 1980 com On Approval (1982), Reilly, Ace of Spies (1983), Dead Head (1985), i Traffik (1989). En teatre va interpretar el paper de La Marquise de Merteuil en la producció de la Royal Shakespeare Company Els liaisons dangereuses en Stratford, Londres i Nova York.
En els anys 1990, ella va seguir apareixent en prestigioses obres a Londres i en produccions per a televisió, com una producció de 1999 sobre Oliver Twist, interpretant a Elizabeth Leeford. Duncan també va aparèixer en l'adaptació al cinema de 1999 de l'obra de Jane Austen Mansfield Park (interpretant tant la mare de l'heroïna com la seua tia, addicta a les drogues), en la sèrie de 1997 A History of Tom Jones: A Foundling, en l'adaptació de 1996 de El somni d'una nit d'estiu com Hippolyta i Titania, i en la sèrie de 1993 Year in Provence, com l'esposa de l'autor Peter Mayle.
En la dècada dels 2000 Duncan va interpretar a Servilia Caepionis en la sèrie de la HBO i la BBC Roma i a Rose Harbinson a Starter for 10. Envellida pel maquillatge, va interpretar l'esposa de Lord Longford, Elizabeth, a Longford. El 9 d'abril de 2008, s'anunciava que Duncan interpretaria a Margaret Thatcher en un telefilm de la BBC. També va aparèixer com a convidada en la sèrie Agatha Christie's Poirot.
Sobre els escenaris, va participar en el muntatge de John Gabriel Borkman (2011), d'Ibsen, al costat de Alan Rickman i Hay Fever (2012), de Noël Coward.
Interpreta a una crítica teatral en la cinta Birdman, així com a la reina Annis en la sèrie de la BBC Les aventures de Merlí.
En 2012 interpreta a la dona del ministre Callow en la sèrie de televisió britànica Black Mirror (episodi The National Anthem).

## Referències

* ↑ «Lindsay Duncan - Cartelera de cine» (en castellà). El Periódico. [Consulta: 22 setembre 2020].
* ↑ «Lindsay Duncan: When in Rome...» (en anglès). Independent, 23-10-2005. [Consulta: 22 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Lindsay Duncan: When in Rome... (anglès)
# Henriette Roland Holst

Henriette Roland Holst (neerlandès: Henriette Goverdine Anna Roland Holst van der Schalk) (Noordwijk, 24 de desembre de 1869 - Amsterdam, 21 de novembre de 1952) va ser una poetessa i comunista de consells neerlandesa. S'inicià amb una poesia de caràcter filosòfic amb influències de Spinoza, que ràpidament evolucionà cap a una temàtica de gran compromís social. Va ser membre de diversos partits polítics i va treballar en la revista De Nieuwe Tijd (‘Temps nous'), favorable al comunisme de consells.
Entre les seves obres es destaquen Sonnetten en verzen in terzinen geschreven (‘Sonets i versos escrits en tercets', 1896), De nieuwe geboort (‘El renaixement’, 1906), De vrouw in het woud (‘La dona a la selva’, 1912) o Uit de diepte (‘Des de la profunditat’, 1946). També va escriure la traducció al neerlandès de La Internacional. Addicionalment, va destacar-se com a biògrafa, entre d'altres de Rousseau (1912), Tolstoi (1930), Romain Rolland (1946) o Gandhi (1947) i com a periodista en diverses publicacions i programes de ràdio. Va ser nominada pel Premi Nobel de Literatura el 1952.

## Referències

* ↑ «Henriette Roland Holst». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Julià el Mag

Julià el Mag (grec antic: Ἰουλιανός, llatí: Julianus Theurgus) va ser un teürg que va viure en temps de l'emperador Marc Aureli, al segle ii. Era anomenat Julià el Caldeu no pels seus orígens orientals sinó pel seu coneixement en «ciències caldees»: màgia, astrologia, endevinació... Va ser també un destacat filòsof platònic.
Suides esmenta algunes de les seves obres: Δεουργικά ('teúrgica'), un llibre consagrat a la teúrgia i un altre dedicada a l'animació d'estàtues intitulat Τελεστικά ('telestika'). També tenia un manual en quatre llibres sobre els dèmons, on explicava els amulets necessaris per cada part del cos. Se'n conserven fragments sobre temes astrològics. Procle li atribueix l'autoria d'un llibre sobre oracles caldeus, que és una col·lecció d'oracles en hexàmetres que contenia idees platòniques i neopitagòriques. Porfiri, Jàmblic, Sirià d'Alexandria i també Procle, tots filòsofs neoplatònics, el van tenir en compte en els seus escrits. El contingut del llibre dels Oracles, a part de les idees filosòfiques, era molt variat. Incorporava supersticions orientals, màgia i teúrgia, metafísica i astrologia. Es conserven també alguns fragments d'aquesta obra, citats, a part de pels filòsof anomenats, per Miquel Psel·los i Damasci. Gai Papiri va escriure un llibre sobre Julià que s'ha perdut.
Hi ha autors que el fan protagonista de la «pluja miraculosa» que altres atribueixen a Harnufis: l'exèrcit de Marc Aureli s'hauria salvat de la destrucció per manca d'aigua gràcies a les seves habilitats, amb què va aconseguir fer ploure. Hèrmies Sozomen recorda un «miracle natural» de Julià el Mag, que va fer rebentar una pedra només amb la força de la seva paraula. Hi ha referències de diversos autors on se li atribueix poder per ressuscitar els morts i atraure a les serps amb fórmules sagrades. Angelo Mai pensa que aquest personatge va ser el mateix que un astròleg conegut com a Julià de Laodicea.

## Referències

* ↑ Montero, Santiago. Diccionario de adivinos, magos y astrólogos de la antigüedad. Valladolid: Trotta, 1997, p. 184-185. ISBN 8481641618.
* ↑ Smith, William (ed.). «Julianus». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 13 febrer 2025].
# Abdalodon diastematicus

Abdalodon diastematicus és una espècie extinta de cinodont basal que visqué durant el Permià superior. Es tracta de l'única espècie del gènere Abdalodon. Tan sols se n'ha descobert un exemplar, que consisteix en un crani esclafat amb el seu maxil·lar inferior. Les seves restes fòssils provenen d'un jaciment del Cap Occidental (Sud-àfrica). El nom genèric Abdalodon significa ‘dent d'Abdala’, mentre que el nom específic significa ‘proveït de diastemes’ en llatí.

## Referències

* ↑ Entrada «Abdalodon diastematicus» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ Kammerer, C. F. «A new taxon of cynodont from the Tropidostoma Assemblage Zone (upper Permian) of South Africa, and the early evolution of Cynodontia» (en anglès). Papers in Palaeontology, 2, 3, 2016, pàg. 387–397. DOI: 10.1002/spp2.1046. ISSN: 20562802.
# Cynomops kuizha

Cynomops kuizha és una espècie de ratpenat de la família dels molòssids. Viu a les planes de Colòmbia, l'Equador i el nord-oest del Perú. L'holotip tenia una llargada total de 99,61 mm, la cua de 23,22 mm, els peus de 9,95 mm, les orelles de 13,52 mm i els avantbraços de 41,25 mm. El seu nom específic, kuizha, significa ‘gos’ en awá pit. Com que fou descobert fa poc, encara no se n'ha avaluat l'estat de conservació.

## Referències

* ↑ Arenas-Viveros, D.; Sánchez-Vendizú, P.; Giraldo, A.; Salazar-Bravo, J. «A new species of Cynomops (Chiroptera: Molossidae) from the northwestern slope of the Andes» (en anglès). Mammalia, 2021. DOI: 10.1515/mammalia-2020-0068.
Espècies vivents de molòssids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Infraclasse: Eutheria · Superordre: Laurasiatheria · Ordre: Chiroptera · Superfamília: Molossoidea :
Subfamília Molossinae :
Subfamilia Tomopeatinae :
# Niuksenitia sukhonensis

Niuksenitia sukhonensis és una espècie extinta de sinàpsid biarmosuc de la família dels burnètids que visqué en allò que avui en dia és l'Europa oriental durant el Permià mitjà, fa entre 259,5 i 264,3 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'óblast de Vólogda (Rússia). Es tracta de l'única espècie del gènere Niuksenitia. És conegut a partir d'un sol espècimen mal conservat. Tant el nom genèric Niuksenitia com el nom específic sukhonensis fan referència a les unitats estratigràfiques en les quals fou trobat: el membre del Niúksenitsa i la formació del Súkhona, respectivament.

## Referències

* 1 2 3 Entrada «Niuksenitia sukhonensis» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ Zachos i Asher, 2018, «Non-Mammalian synapsids: the deep roots of the mammalian family tree» (K. D. Angielczyk i C. F. Kammerer).

## Bibliografia

* Zachos, F. E.; Asher, R. J. Mammalian Evolution, Diversity and Systematics (en anglès). De Gruyter, 2018. ISBN 978-3-11-027590-2.
# Sara Gil de la Vega

Sara Gil de la Vega (Barcelona, 25 d'octubre de 1994) és un jugadora d'handbol catalana, que juga en la posició d'extrem esquerra.
Formada en els equips inferiors del Sant Martí adrianenc i posteriorment a l'Esportiu Castelldefels. Amb l'equip del Baix Llobregat va debutar al primer equip la temporada 2012-13 i el 2014 va ser escollida millor esportista de l'any de Castelldefels. El 2015 va fitxar pel Club Balonmano Porriño gallec i a finals del 2018 va marxar al BM Bera Bera de Sant Sebastià. Amb l'equip basc ha guanyat tres campionats de lliga de forma consectuva (2019-20, 2020-21, 2021-22) i una Copa de la Reina (2018-19).
Internacional amb la selecció espanyola en categories de formació, va proclamar-se campiona del Món universitari (2016).Va debutar amb la selecció absoluta el juliol de 2017 i l'any següent va ser convocada a participar al Campionat d'Europa a França.

## Referències

* ↑ «La catalana Sara Gil de la Vega s’incorpora a la selecció estatal». lesportiudecatalunya.cat, 07-12-2018 [Consulta: 5 febrer 2021].
* ↑ «Entrevista a Sara Gil de la Vega (Esportiu Castelldefels)». handbol100x100. [Consulta: 5 febrer 2021].
* ↑ «Àlex Mussolini (Windsurf) i Sara Gil (handbol), millors esportistes de l'any». lapremsadelbaix.es, 01-05-2014 [Consulta: 5 febrer 2021].
* ↑ «El Bera Bera ficha a Sara Gil de la Vega». mundodeportivo.com, 13-12-2018 [Consulta: 5 febrer 2021].
* ↑ «Sans i Gil, campiones amb el Bera Bera.». lesportiudecatalunya.cat, 29-04-2019 [Consulta: 5 febrer 2021].
* ↑ «La extremo Sara Gil de la Vega sustituye a la lesionada Jénnifer Gutiérrez en las 'Guerreras'». marca.com, 06-12-2018 [Consulta: 5 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Pàgina de Sara Gil a eurohandball.com
# Moraea sisyrinchium

Moraea sisyrinchium és una espècie de planta de la família de les iridàcies, originària de la regió del Mediterrani fins a l'Himàlaia. Habita en prats, pastures i penyals. S'usa ocasionalment com a planta ornamental, cultivada.
És comú al sud-est de la península Ibèrica, caracteritzada per un port herbaci, bulbós, perenne; amb fulles basals, linears, flexuoses, més llargues que la tija; les flors es troben agrupades en cimes i són de color blavós, molt làbils, amb els tèpals externs presentant una taca groga o blanca, i els interns lanceolats, blaus, erectes. Els fruits es troben en càpsules.
Floreix a mitjans de la primavera i el corm s'ha utilitzat com a font d'aliment en el passat. Les flors no s'obren a menys que el dia sigui calorós i sovint no fins a la tarda, tot i que no duren molt de temps. Tot i això, cada planta produeix nombroses flors.

## Sinonímia

* Diaphane edulis Salisb.
* Evansia syrtica (Viv.) Klatt
* Gynandriris littorea Jord.
* Gynandriris maricoides (Regel) Nevski
* Gynandriris numidica Jord.
* Gynandriris sisyrinchium (L.) Parl.
* Helixyra sisyrinchium (L.) N.E.Br.
* Iris aegyptia Delile
* Iris collina Salisb.
* Iris fugax Ten.
* Iris involuta Garzia
* Iris libyca Mattei
* Iris maculata Tod. ex Lojac.
* Iris maricoides Regel
* Iris samaritanii Heldr.
* Iris sisyrinchium L.
* Iris sisyrinchium f. alba Gattef. & Weiller
* Iris sisyrinchium f. caerulea Maire & Weiller
* Iris sisyrinchium subsp. fugax (Ten.) K.Richt.
* Iris sisyrinchium var. major Cambess.
* Iris sisyrinchium var. marmarica Pamp.
* Iris sisyrinchium var. minor Cambess.
* Iris sisyrinchium var. purpurea Braun-Blanq. & Maire
* Iris sisyrinchium f. rosea Gattef. & Weiller
* Iris sisyrinchium var. syrtica (Viv.) E.A.Durand & Barratte
* Iris sisyrinchium f. violacea Gattef. & Weiller
* Iris syrtica Viv.
* Iris todaroana Cif. & Giacom. ex S.Pignatti
* Iris zelantea Parl.
* Moraea sicula Tod.
* Moraea tenoreana Sweet
* Sisyrinchium majus R.M.Redhead
* Xiphion sisyrinchium (L.) Baker

## Referències

* ↑ «Gynandriris» (en anglès). Pacific Bulb Society. [Consulta: 2 agost 2017].
* ↑ «Moraea sisyrinchium a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 2 agost 2017].

## Bibliografia

* Alcaraz Ariza, F. et al.. Flora básica de la Región de Murcia. Sociedad Cooperativa de Enseñanza "Severo Ochoa", 2002. ISBN 84-600-9378-6.
# Latrodectus lilianae

Latrodectus lilianae és una espècie d'aranya del gènere Latrodectus (vídues negres) i de la família dels terídids, nativa de la península Ibèrica. Té petites marques de color blanc i taronja a l'abdomen, prop del prosoma. Es troba principalment en garrigues i màquies de la Península Ibèrica, a diferència dels seus parents americans que resideixen prop d'assentaments humans. Es desconeix l'efecte del seu verí en humans.

## Descripció
### Femelles

Són aranyes de grans dimensions (12,5 a 16,0 mm); presenten un cos vermellós o negre d'aspecte circular, opistosoma globular, circular, entre negre mat i marró que presenta a la part frontal, una taca clara (a vegades difuminada). Presenten l'opistosoma cobert per espines fines i moderadament llargues entre les quals apareixen espines menors. Les potes són negres o negres vermelloses, més fosques que el cos.

### Mascles

Presenten una mida menor que les femelles (2,6 a 5,6 mm). El cos és fosc, amb tons vermellosos, més llarg que ample. L'abdomen és de color blanc o crema, presentant al dors dues bandes fosques que formen taques irregulars. Les potes són, proporcionalment, més llargues que les de les femelles.

### Nimfes

Abans de l'eclosió, les nimfes presenten un abdomen de color blanc intens amb un dibuix abdominal que amb prou feines s'insinua amb tons més foscs. Pocs dies després de l'eclosió, les taques s'enfosqueixen i es fan més visibles; aquestes romanen fins a les últimes mudes.

## Ecologia

Durant els mesos de juliol a setembre, les femelles fan varies postes. Aquestes postes es troben protegides per una ooteca blanc-groguenca en forma de pera d'entre 14 i 17 mm. Els ous són rodons, de color blanc groguenc i hi ha entre 380 i 445 per ooteca. Els exemplars es troben formant petites poblacions.

## Hàbitat

L'espècie habita en zones estepàries amb gran sequera i aridesa. El clima és continental àrid, amb grans oscil·lacions tèrmiques. Sovint freqüenta zones amb matollar de romaní, Ononis tridentata, Gypsophyla struthium i Helianthemum squamatum. Així com prats de Lygeum spartum, Stipa sp. i Brachypodium retusum.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Melic, Antonio «[http://sea-entomologia.org/PDF/RIA_1/R01-002-013.pdf EL GÉNERO LATRODECTUS EN LA PENÍNSULA IBÉRICA (ARANEAE: THERIDIIDAE)]». Revista Ibérica de Aracnología, 2000, pàg. 13-30.
# Xan Quinto

Xan Quinto o Xoán Quinto, sobrenom d'Antonio Rodríguez Otero, (Rianxo, 1847 - Portugal, ?) va ser un bandoler gallec. Va néixer a la parròquia d'Araño, a Rianxo, molt probablement el 1847, i va morir a Portugal. S'explica d'ell que va ser processat per diferents jutjats entre 1870 i 1880, i que la seva fama va arribar fins al sud de la península Ibèrica i, fins i tot, fins alguns llocs de Sud-amèrica. Tal com feia Robin Hood a Anglaterra o la mateixa Pepa a Loba a Galícia, Xan Quinto representa el prototip de lladre sanguinari amb els rics i generós i noble amb els pobres.
La seva fama li ha valgut també un lloc en la literatura de la mà de figures com Ramón María del Valle-Inclán, amb el seu conte en llengua castellana Juan Quinto. El jurista Valentín Paz Andrade va signar alguns dels seus articles a la premsa amb el pseudònim de Xan Quinto.

## Referències

* ↑ Souto, Suso «A historia dun bandoleiro chamado Xan Quinto». El Correo Gallego, 29-02-2016. Arxivat de l'original el 2018-08-12 [Consulta: 12 agost 2018].
* ↑ Durán, José Antonio «La leyenda de Xan Quinto, bandolero gallego». Triumfo, 543, 1973, pàg. 27.
* ↑ «"Juan Quinto", de Ramón María del Valle-Inclán», 2009. [Consulta: 12 agost 2018]. «El relat "Juan Quinto" de Valle-Inclán.»

## Bibliografia

* DURÁN, José Antonio:"La leyenda de Xan Quinto, bandolero gallego", Revista Triumfo, pp. 24–27, núm 543, any XXVII, febrer de 1973.
* LÓPEZ MORÁN, Beatriz: El bandolerismo gallego en la primera mitad del siglo XIX, Ediciós do Castro, A Coruña, 1995. ISBN 84-7492-757-9
# Joaquim Oristrell i Ventura

Joaquim Oristrell i Ventura (Barcelona, 15 de setembre de 1953) és un guionista i director de cinema català, nominat en diverses ocasions als Premis Goya, entre d'altres.

## Filmografia principal

| Any | Títol | Com | Com | Com | Notes |
| Any | Títol | Guionista | Director | Productor | Notes |
| 1986 | La noche de la ira | Sí | | | De Javier Elorrieta |
| 1989 | Esquilache | Sí | | | De Joaquín Molina i Josefina Molina |
| 1989 | Bajarse al moro | Sí | | | De Fernando Colomo |
| 1990 | Don Juan, mi querido fantasma | Sí | | | D'Antonio Mercero |
| 1992 | Salsa rosa | Sí | | | De Manuel Gómez Pereira |
| 1992 | Orquesta Club Virginia | Sí | | | De Manuel Iborra |
| 1993 | ¿Por qué lo llaman amor cuando quieren decir sexo? | Sí | | | De Manuel Gómez Pereira |
| 1993 | La Lola se va a los puertos | Sí | | | De Josefina Molina |
| 1994 | Alegre ma non troppo | Sí | | | De Fernando Colomo |
| 1994 | Todos los hombres sois iguales | Sí | | | De Manuel Gómez Pereira |
| 1994 | Mi hermano del alma | Sí | | | De Mariano Barroso |
| 1995 | Boca a boca | Sí | | Sí | De Manuel Gómez Pereira |
| 1995 | El efecto mariposa | Sí | | | De Fernando Colomo |
| 1996 | El amor perjudica seriamente la salud | Sí | | Sí | De Manuel Gómez Pereira |
| 1996 | Éxtasis | Sí | | | De Mariano Barroso |
| 1996 | África | Sí | | | D'Alfonso Ungría |
| 1996 | Pon un hombre en tu vida | Sí | | | D'Eva Lesmes |
| 1997 | ¿De qué se ríen las mujeres? | Sí | Sí | Sí | |
| 1999 | Entre las piernas | Sí | | Sí | De Manuel Gómez Pereira |
| 1999 | Novios | Sí | Sí | Sí | |
| 2001 | Sin vergüenza | Sí | Sí | | |
| 2001 | Desafinado | | Sí | | De Manuel Gómez Pereira |
| 2002 | Majoria absoluta (sèrie) | Sí | Sí | | Sèrie de televisió |
| 2003 | Els sotasignants | Sí | Sí | Sí | |
| 2004 | Cosas que hacen que la vida valga la pena | Sí | | | De Manuel Gómez Pereira |
| 2004 | Inconscients | Sí | Sí | | |
| 2004 | ¡Hay motivo! | | Sí | | Segment "Libre" |
| 2005 | Reinas | Sí | | | De Manuel Gómez Pereira |
| 2005 | Abuela de verano | Sí | Sí | Sí | Sèrie de televisió |
| 2006 | Deu ser que ningú és perfecte | | Sí | | |
| 2007 | La Via Augusta | Sí | | | Sèrie de televisió |
| 2009 | Dieta mediterrània | Sí | Sí | | |
| 2011 | La Trinca: biografia no autoritzada | | Sí | | Telefilm |
| 2012 | Volare | Sí | Sí | | Telefilm |

## Referències

* ↑ Nominacions i premis a IMDb

## Enllaços externs

* La seva fitxa al web de Boca a Boca Producciones Arxivat 2006-11-11 a Wayback Machine. (castellà)
* La seva fitxa a IMDB (anglès)
# Joe Perry

Anthony Joseph Perry, més conegut com a Joe Perry, (10 de setembre de 1950, Lawrence, Massachusetts) és un guitarrista de rock dur, conegut per pertànyer al grup Aerosmith.
Perry és fill de pares immigrants italoportuguesos. En arribar als Estats Units d'Amèrica el seu avi va canviar el cognom de Pereira a Perry. Perry i la seva germana menor Ann-Marie van créixer en el petit poble de Hopedale (Massachusetts), on el seu pare era comptador i la seva mare era mestra de gimnàstica en un col·legi. Després, ella es va retirar a Arizona quan el seu espòs va morir el 1975.
Va començar tocant en bars al costat de Tom Hamilton. Per a pagar les despeses treballava en una gelateria, dita The Anchorage, on va conèixer Steven Tyler uns anys després. En ingressar en Aerosmith, es va fer addicte a les drogues juntament amb Steven Tyler. Els altres compartien l'addicció però en menor mesura.
Més tard i després d'un procés de desintoxicació va poder deixar-les. Sent el guitarrista principal d'Aerosmith es va separar del grup per problemes amb les drogues, al que es va unir una baralla entre la seva esposa i l'esposa del baixista de la banda, Tom Hamilton. Des de l'any 1979 fins a l'any 1984, i al costat del seu company Brad Whitford, va formar un grup sota el nom de The Joe Perry Project que va tenir escassa popularitat i èxit.
A mitjans dels vuitanta es va retrobar amb els seus antics companys d'Aerosmith.
Entre els seus últims treballs en solitari Joe va publicar un àlbum titulat "Joe Perry". Gràcies a aquest treball va ser nominat a un Grammy. És considerat per bona part de la crítica com un dels millors guitarristes de Heavy Metal del món. Ha tocat amb celebritats comv: Guns N' Roses, Poison, AC/DC, Kiss, Bob Marley, Ringo Starr, Mick Jagger, Run DMC, entre d'altres.
# John Michael Bishop

John Michael Bishop (York, Pennsilvània 1936) és un immunòleg i microbiòleg estatunidenc guardonat amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia l'any 1989.

## Biografia

Va néixer el 22 de febrer de 1936 a la ciutat de York, població situada a l'estat nord-americà de Pennsilvània. Va estudiar medicina a la Universitat Harvard, on es graduà el 1962 especialitzant-se en immunologia. Inicià la seva carrera treballant a la secció de biologia cel·lular de l'Institut Nacional de Salut situat a Betsheda (Maryland), passà un any investigant a l'Institut Heinrich-Pette d'Hamburg i el 1968 fou nomenat professor i investigador de la Universitat de San Francisco, de la qual n'és el rector des de 1998.

## Recerca científica

Al costat de Harold Elliot Varmus, que conegué a San Francisco, ha desenvolupat la seva recerca científica durant la dècada del 1980, descobrint el primer oncogèn retroviral denominat V-Src. Amb les seva recerca es va poder comprendre la producció de tumors malignes a partir de canvis que es produeixen en gens normals d'una cèl·lula, que no només són produïts per virus sinó que també poden ser produïts per radiacions o substàncies químiques, entre d'altres.
L'any 1989 els dos científics foren guardonats amb el Premi Nobel de Medicina o Fisiologia pel descobriment dels orígens dels oncògens retrovirals.

## Enllaços externs

* «John Michael Bishop» (en anglès). The Nobel Prize. The Nobel Foundation.