OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Giro City

Giro City és una pel·lícula dramàtica de televisió britànica de 1982 escrita i dirigida per Karl Francis. És protagonitzada per Glenda Jackson, Jon Finch i Kenneth Colley. La pel·lícula es va estrenar als Estats Units amb el títol And Nothing But the Truth el 1984.

## Argument

Un equip de periodistes s'enfronta a la censura quan persegueixen una història.

## Repartiment

* Glenda Jackson - Sophie
* Jon Finch - O'Mally
* Kenneth Colley - Martin
* James Donnelly - James
* Karen Archer - Brigitte
* Graham Berry - TV10 Cameraman
* Chris Renty - TV10 Soundman
* David Quilter - TV10 Lawyer
* Peter Halliday - Government Minister
* Simon Coady - Awards Compere
* Emrys James - Tommy Williams
* Simon Jones - Henderson
* Michael Lees - GNH Chairman
* Bruce Alexander - GNH Lawyer
* David Beames - Joe
* Sharon Morgan - Social Worker

## Producció

El pressupost era de 441.000 £.

## Referències

* ↑ Giro City (1982)
* ↑ «Back to the Future: The Fall and Rise of the British Film Industry in the 1980s - An Information Briefing». British Film Institute, 2005. Arxivat de l'original el 2015-09-12. [Consulta: 8 agost 2023].

## Enllaços externs

* Giro City al British Film Institute
* Giro City a Vimeo
# Gran Premi d'Itàlia del 2000

Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 2000 disputat al circuit de Monza el 10 de setembre del 2000.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 3 | Michael Schumacher | Ferrari | 53 | 1h 27' 31. 638 | 1 | 10 |
| 2 | 1 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 53 | + 3.810 s | 3 | 6 |
| 3 | 9 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 53 | + 52.432 s | 7 | 4 |
| 4 | 19 | Jos Verstappen | Arrows - Supertec | 53 | + 59.938 s | 11 | 3 |
| 5 | 12 | Alexander Wurz | Benetton - Playlife | 53 | + 1' 07.426 min. | 13 | 2 |
| 6 | 23 | Ricardo Zonta | BAR - Honda | 53 | + 1' 09.293 min. | 17 | 1 |
| 7 | 17 | Mika Salo | Sauber - Petronas | 52 | + 1 Volta | 15 | |
| 8 | 16 | Pedro Diniz | Sauber - Petronas | 52 | + 1 Volta | 16 | |
| 9 | 20 | Marc Gené | Minardi - Fondmetal | 52 | + 1 Volta | 21 | |
| 10 | 21 | Gaston Mazzacane | Minardi - Fondmetal | 52 | + 1 Volta | 22 | |
| 11 | 11 | Giancarlo Fisichella | Benetton - Playlife | 52 | + 1 Volta | 9 | |
| 12 | 14 | Jean Alesi | Prost - Peugeot | 51 | + 2 Voltes | 19 | |
| Ret | 15 | Nick Heidfeld | Prost - Peugeot | 15 | Virolla | 20 | |
| Ret | 22 | Jacques Villeneuve | BAR - Honda | 14 | Part elèctrica | 4 | |
| Ret | 10 | Jenson Button | Williams - BMW | 10 | Virolla | 12 | |
| Ret | 8 | Johnny Herbert | Jaguar - Cosworth | 1 | Virolla | 18 | |
| Ret | 4 | Rubens Barrichello | Ferrari | 0 | Col·lisió | 2 | |
| Ret | 2 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 0 | Col·lisió | 5 | |
| Ret | 6 | Jarno Trulli | Jordan - Mugen - Honda | 0 | Col·lisió | 6 | |
| Ret | 5 | Heinz-Harald Frentzen | Jordan - Mugen - Honda | 0 | Col·lisió | 8 | |
| Ret | 18 | Pedro de la Rosa | Arrows - Supertec | 0 | Col·lisió | 10 | |
| Ret | 7 | Eddie Irvine | Jaguar - Cosworth | 0 | Virolla | 14 | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 23. 770
* Volta ràpida: Mika Häkkinen 1' 25. 595 (a la volta 50)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2007-07-05. [Consulta: 12 abril 2010].
# Miquel (cantant)

Miquel Nafría, conegut artísticament amb el monòmin miquel (Igualada, 1996), és un cantautor i productor musical català. És un artista independent que autoprodueix la seva música que, principalment, és una barreja d'acústic, sons orquestrals, electrònics i experimental.
Va debutar a finals del 2021 amb un disc titulat ç (llegit com a ce trencada), la temàtica del qual gira sobre el procés del dol, de l’amor i la mort.
El 2022 va llançar el seu segon àlbum, l·l (llegit com a ela geminada), que explora estils diferents en cada una de les cançons. El disc compta amb col·laboracions d'altres artistes com Socunbohemio, Pep Saula (Sexenni) i Jan Aygua.

## Referències

* ↑ «miquel: «Mai és tard per verbalitzar el que sents»». Enderrock, 09-12-2021. [Consulta: 20 gener 2023].
* ↑ «La història d'en Miquel Nafría a Random, el podcast LGTBI d'ELS40». ELS40, 14-12-2021. [Consulta: 20 gener 2023].
* ↑ «miquel: «Faig una classificació taxonòmica dels diferents finals de les històries d'amor»». Enderrock, 11-11-2022. [Consulta: 20 gener 2023].
* 1 2 «Spotify — miquel». Informació. Spotify. [Consulta: 20 gener 2023].
# Resolució 2140 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides

La Resolució 2140 del Consell de Seguretat de les Nacions Unides, fou adoptada per unanimitat el 26 de febrer de 2014. El Consell va imposar sancions financeres i una prohibició de viatge contra persones i organitzacions que obstaculitzen el procés de transició política al Iemen.

## Observacions

La situació política, de seguretat, econòmica i humanitària al Iemen continuava sent problemàtica. Encara es produïen atacs terroristes contra la població, la infraestructura de petroli, gas i energia i el govern; pretenia, entre altres coses, interrompre el procés polític que estava en marxa després de la sortida del dictador Ali Abdallah al-Salih.

## Actes

El Consell va acordar que s'havia de dura a terme i plenament la transició política acordada a la Conferència Nacional de Diàleg, i recolzava la elaboració, entre d'altres;
    a. Una nova constitució,
    b. Una nova llei electoral,
    c. Un referèndum sobre la nova constitució,
    d. Una reforma de l'estat per fer del Iemen un estat federal,
    e. Eleccions generals.
El govern del Iemen també va planificar crear una comissió per investigar les denúncies de violacions dels drets humans durant les protestes del 2011. A més, aviat s'introduirien lleis per a la justícia i la reconciliació nacional.

## Altres mesures

Tots els Estats membres havien de congelar tots els fons i béns de determinades persones i entitats al seu territori durant un any i imposar una prohibició de viatge. Es va crear un comitè integrat pels membres del Consell de Seguretat, que supervisaria aquestes sancions i enumeraria les persones i entitats contra les quals s'imposarien. Les condicions per a aquestes últimes obstaculitzen el procés polític, impedint l'aplicació de les decisions de la Conferència de Diàleg Nacional i la violència.
El setembre de 2012, els donants havien compromès 4.600 milions d'euros a una conferència de donants a Riad per estabilitzar el Iemen, proporcionant ajuda d'emergència i donant suport a la transició política. Es va demanar a la comunitat internacional que continués proporcionant ajuts d'emergència i que també financés el Pla de resposta estratègica per al Iemen. També va reconèixer les dificultats dels refugiats que volien retornar i van donar suport als esforços per ajudar-los.
Es va demanar a totes les parts implicades que respectessin el dret internacional humanitari. Es va denunciar el creixent nombre d'atacs d'Al Qaeda a la Península Aràbiga.
Finalment, el Consell va demanar al Secretari General que continués donant suport al Iemen, que continués coordinant l'ajuda internacional i que seguís informant sobre el progrés de la implementació d'allò que es va acordar en la Conferència de Diàleg Nacional.

## Referències

* ↑ Nacions Unides. «SC adopts resolution 2140, welcoming Yemen's peaceful transition towards new constitution, general elections», 26-02-2014.
* ↑ Banc Mundial. «Donors Support Yemen's Transition with US$6.4 Billion», 04-09-2012.

## Vegeu també

* Llista de resolucions del Consell de Seguretat de les Nacions Unides 2101 a la 2200 (2013 - 2015)

## Enllaços externs

* PDF Text de la Resolució a UN.org
# Guillem VIII de Hessen-Kassel

Guillem VIII de Hessen-Kassel (en alemany, Wilhelm VIII von Hessen-Kassel) va néixer a Kassel el 10 de març de 1682 i va morir a Rinteln l'1 de febrer de 1760. Era el setè fill del landgravi Carles I de Hessen-Kassel (1654-1730) i d'Amàlia Kettler de Curlàndia (1653-1711).
Quan va morir el seu pare, el 1730, el seu germà gran Frederic governava com a rei de Suècia. De manera que li encomanà les tasques de govern de Hessen-Kassel, on com a regent. I a la mort de Frederic (1751), sense hereus legítims, Guillem assumí oficialment el títol de landgravi.
Va participar al costat de Prússia i d'Anglaterra en la Guerra dels Set Anys (1756-1763), amb conseqüències devastadores per a Hessen-Kassel. El país, escenari de nombroses batalles, va ser ocupat en diverses ocasions per les tropes franceses provocant enormes pèrdues i destrucció.
El 1749 el seu fill i hereu, el príncep Frederic, es va convertir al catolicisme. Fet que obligà Guillem a prendre mesures dràstiques en contra del catolicisme i dels seus seguidors, els quals podien veure limitats els seus drets civils. Així s'assegurà que el calvinisme es mantingués com la religió oficial del país, fins i tot quan el seu fill heretés el landgraviat.
El 1753 va iniciar la construcció del palau de Wilhelmstahl. Fou també el fundador de la galeria pictòrica de Kassel, en la qual hi havia obres de Rembrandt i de Rubens, entre d'altres.

## Matrimoni i fills

El 1717 es va casar amb Dorotea de Saxònia-Zeitz (1691-1743), filla del duc Maurici Guillem (1664-1718) i de la princesa Maria Amàlia de Brandenburg-Schwedt (1670-1737). El matrimoni va tenir tres fills:
* Carles (1718-1719)
* Frederic (1720-1785), hereu i landgravi de Hessen-Kassel, casat amb la princesa de la Gran Bretanya Maria de Hannover (1723-1772).
* Amàlia (1721-1744)

## Bibliografia

* Reinhard Dietrich: Die Landesverfassung in dem Hanauischen = Hanauer Geschichtsblätter 34. Hanau 1996. ISBN 3-9801933-6-5
* Bernhard Schnackenburg: Landgraf Wilhelm VIII. von Hessen-Kassel, Gründer der Kasselerer Gemäldegalerie. In: Heide Wunder (Hg.): Kassel im 18. Jahrhundert. Kassel 2000. S. 71-87.
* Wolf von Both/Hans Vogt (Hg.): Landgraf Wilhelm VIII. von Hessen-Kassel. Ein Fürst der Rokokozeit = Veröffentlichungen der Historischen Kommission für Hessen und Waldeck, Bd. 27,1/ Schriften zur Hessischen Kulturgeschichte, Bd. 1. München 1964
* Franz Carl Theodor Piderit: Geschichte der Haupt- und Residenzstadt Kassel S. 304 ff.

## Enllaços externs

* http://www.kassel-ist-klasse.de/nc/artikel/set/49fc749c-93fd-01a6-5aa4-46656d9b622d/%5BEnllaç+no+actiu%5D
* http://www.museum-kassel.de/index_navi.php?parent=1137 Arxivat 2015-09-22 a Wayback Machine.
* http://genealogics.org/getperson.php?personID=I00008893&tree=LEO
# Neri di Bicci

Neri di Bicci (1419 - 1491) fou un pintor italià del Renaixement, molt prolífic sobretot en obres de temes religiosos, que va estar actiu principalment a Florència.
El seu pare va ser Bicci di Lorenzo (1373-1452). El seu avi, Lorenzo di Bicci (c. 1350-1427), va ser també pintor a Florència, un deixeble de Spinello Aretino. Una de les seves obres més conegudes és la de San Giovanni Gualberto entronitzat, amb deu sants per a l'església de Santa Trinita de Florència.
Els seus treballs de 1453-1475 inclouen les quantitats cobrades per les seves obres, i que encara es guarden a la biblioteca de la Galeria dels Uffizi.
Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es conserven tres obres seves, provinents de la col·lecció privada de Francesc Cambó:
* Predel·la amb sant Llorenç, sant Miquel i el drac, la Dormitio Virginis i el Martiri de santa Caterina
* Mare de Déu amb el nen Jesús en el tron
* Estendard processional amb el nen Jesús adorat per la Mare de Déu, sant Joan Baptista i àngels

## Referències

* ↑ «Neri di Bicci (1419-1493)». Collections. National Gallery of Canada. [Consulta: 16 abril 2017].

## Bibliografia

* DDAA. La col·lecció Cambó del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Publicacions del Mnac, 2000. ISBN 84-8043-020-6.
# Ca marí

«Ca marí» té aquests significats:
* Ca marí o Galeorhinus galeus, espècie de tauró de la família dels triàquids, de mida mitjana i de carn apreciada
* Ca marí o Carcharhinus longimanus, espècie de tauró de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes, pelàgic, que viu als mars tropicals i temperats càlids
* Ca marí o Carcharhinus plumbeus, espècie de tauró de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes
* Ca marí o Carcharodon carcharias, espècie de tauró de la família dels làmnids que viu a les aigües càlides i temperades de gairebé tots els oceans
* Ca marí o Prionace glauca, espècie de tauró de la família dels carcarínids de cos estilitzat i allargat, amb un musell llarg i cònic
# Michael Löwy

Michael Löwy (São Paulo, 6 de maig de 1938) és un sociòleg brasiler, un dels principals investigadors sobre el marxisme llatinoamericà a escala mundial.

## Biografia

Va néixer en el si d'una família de jueus austríacs, que van arribar al Brasil a mitjans dels anys 30. Marxa a París l'any 1961, gràcies a una beca d'estudis per fer el doctorat, i s'afilia al Partit Socialista Unificat. Els seus estudis el porten a viure a Tel-Aviv i Manchester, abans de retornar a la capital francesa el 1969.
on és director d'investigacions en el Centre Nacional de la Recerca Científica (CNRS), ha escrit nombrosos llibres, entre els quals destaquen La Pensée de «Che» Guevara (1970); Les marxistes et la question nationale, 1848-1914: études et textes (1974), amb Claudine Weill i Georges Haupt; Rédemption et utopie : Le judaisme libertaire en Europe centrale (1988), i La Guerre des Dieux. Religion et politique en Amérique latine (1998). Michael Löwy va redactar el 2001, amb Joel Kovel, el «Manifeste écosocialiste», origen del «Manifeste écosocialiste international». Ja ha estat traduït a més de vint idiomes.

## Referències

* ↑ Thomas, Frédéric. «LÖWY Michael, dit Michel Löwy, Carlos Rossi. Écrit parfois Lowy Michael ou LOEWY Michael» (en francès). Le Maitron. Arxivat de l'original el 2024-06-03. [Consulta: 18 febrer 2025].
* ↑ «Michael Löwy: "El marxismo del futuro dependerá de su capacidad para integrar el aporte de los movimientos sociales, enriqueciéndose y radicalizándose"» (en espanyol europeu). lahaine.org, 28-01-2006. [Consulta: 18 febrer 2025].
* ↑ Jinkings, Ivana; Peschanski, João Alexandre. As utopias de Michael Löwy: Reflexões sobre um marxista insubordinado (en portuguès brasiler). Boitempo Editorial, 2015-10-23. ISBN 978-85-7559-272-4.
* ↑ Traverso, Enzo «Michael Löwy, Robert Sayre, Révolte et mélancolie. Le romantisme à contre-courant de la modernité, Paris, Payot, 1992». L'Homme et la société, 107, 1, 1993, pàg. 210–212.
* ↑ Roso, Darren. «Le marxisme de Michael Löwy, entre critique de la modernité et projet écosocialiste» (en francès). Contretemps, 22-03-2018. [Consulta: 18 febrer 2025].
# Mario Roberto Santucho

Mario Roberto Santucho (Santiago del Estero, 12 d'agost de 1936 — ¿Villa Martelli, 19 de juliol de 1976?) va ser un líder guerriller, fundador i cap del PRT/ERP, la guerrilla marxista més important de l'Argentina de la dècada de 1970.
Santucho va iniciar la seva trajectòria com a dirigent d'organitzacions revolucionàries amb la creació en la dècada de 1960 de l'organització indigenista Frente Revolucionario Indoamericano Popular.
En la dècada de 1960, també, va fundar el PRT amb Enrique Gorriarán Merlo entre d'altres. El PRT, tot i que als seus orígens va ser una organització trotskista, el 1968 es va decidir durant un congrés que seguiria una línia guevarista. El 1970 es va decidir la creació del seu braç armat, l'ERP, que va participar en nombrosos operatius, però que va acabar pràcticament delmat per l’Operativo Independencia del govern de María Estela Martínez de Perón i per operatius fallits on van morir gran quantitat de guerrillers, com l'Ataque a Monte Chingolo.
El 1976, ja en plena dictadura (l'autoanomenat Procés de Reorganització Nacional governava l'Argentina des del cop d'Estat del 24 de març d'eixe any) Santucho va ser descobert per un grupo de tareas i, després d'un enfrontament, va acabar morint amb Benito Jorge Urteaga i altres integrants de l'ERP que es trobaven amb ell (Liliana Delfino, Domingo Mena i Ana Lanzillotto, aquesta última embarassada de sis mesos). Tots es troben desapareguts. Amb Santucho, onze integrants de la seva família es troben assassinats o desapareguts (molts d'ells simples estudiants de filosofia, sociologia, etc.).
Posteriorment a la seva mort, se sap que el seu cos va ser exhibit com un trofeu de guerra al Museo de la Subversión que funcionava a Campo de Mayo, dirigit per Antonio Domingo Bussi.

## Referències

* ↑ Actualment es considera desaparegut, perquè el seu cos mai no va ser trobat (Santucho y Urteaga (castellà) article del periòdic argentí Página/12 del 13 de setembre de 2008).
* 1 2 Historia del peronismo III(1956-1983) la violencia, pàgina 175.
* ↑ Uno de los máximos cabecillas del ERP. Article al periòdic argentí La Voz del 7 de novembre de 2007 (castellà)
* 1 2 3 En busca del cuerpo de Santucho. Article al periòdic argentí Página/12 del 7 de novembre de 2007.
* ↑ “Lucharé hasta que me muera”. Article al periòdic Página/12 del 23 de març de 2008.

## Bibliografia

* Gambini, Hugo. Historia del peronismo III(1956-1983) la violencia (en castellà). Stockcero, Inc, 2008. ISBN 1934768197.
# Petter Karsten

Petter Adolf Karsten (Merimasku, 16 de febrer de 1834 – 22 de març de 1917) va ser un micòleg finlandès.
Karsten nasqué a Merimasku prop de Turku, estudià a la Universitat de Helsinki, i es va traslladar a Tammela, on passà gran part de la seva vida i hi va ensenyar botànica.
Va donar nom a uns 200 nous gèneres i unes 2.000 espècies de fongs. La revista internacional de micologia Karstenia, rep el seu nom.

## Referències

* Harri Harmaja. «P. A. Karsten». Arxivat de l'original el 10 de maig 2006. [Consulta: 13 juliol 2006].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Parc Nacional de Kerinci Seblat

El Parc Nacional de Kerinci Seblat és el més gran dels parcs nacionals d'Indonèsia. Junt amb els parcs nacionals de Bukit Barisan Selatan i Gunung Leuser, Kerinci Seblat forma el Patrimoni de la selva tropical de Sumatra, inscrit a la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO, des del 2004.
Cobreix una superfície d'1,4 milions d'hectàrees encavalcant les províncies de Bengkulu, Jambi, Sumatra Occidental i Sumatra Meridional a l'illa de Sumatra. El parc forma part de la cadena dels Bukit Barisan, que segueix el litoral occidental de l'illa, de nord-oest a sud-est. El parc inclou el Kerinci, el volcà més alt d'Indonèsia amb 3.805 m, i el punt culminant de l'illa de Sumatra. El parc és molt divers en flora i fauna. Més de 4.000 espècies de plantes creixen en l'àrea de parc, incloent-hi la flor més gran del món, la Rafflesia arnoldii, i la flor més alta, Titan Arum. Pel que fa a la fauna, inclou el tigre de Sumatra, el rinoceront de Sumatra, l'elefant de Sumatra, la pantera nebulosa de Borneo, el tapir asiàtic, l'os malai i 370 espècies d'ocells.

## Referències

* ↑ http://whc.unesco.org/en/list/1167
# Hohenzollern

«Hohenzollern» té aquests significats:
* Hohenzollern-Sigmaringen, comtat alemany pertanyent al Sacre Imperi fruit de la divisió del comtat de Hohenzollern
* Dinastia dels Hohenzollern, família noble d'Europa des de l'Edat Mitjana que han ostentat ininterrompudament
* Província de Hohenzollern o Terra de Hohenzollern, província del regne de Prússia i de l'Estat Lliure de Prússia des del 1850 fins al 1946
* Orde de la Casa de Hohenzollern, orde de cavalleria de la Casa de Hohenzollern
# Triteledòntids

Els triteledòntids (Tritheledontidae) són una família de cinodonts de mida petita-mitjana. S'assemblaven molt als mamífers, i eren cinodonts altament especialitzats, tot i que encara conservaven alguns trets anatòmics reptilians. Descendien d'un teràpsid eucinodont basal, més o menys semblant a Cynognathus. Eren principalment carnívors o insectívors, tot i que algunes espècies podrien haver desenvolupat trets omnívors. El seu esquelet demostra que tenien una relació propera amb els mamífers. Alguns científics creuen que o bé els triteledòntids o bé els seus parents més propers donaren origen als mamífers primitius.

## Referències

* ↑ Entrada «Tritheledontidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 3 febrer 2025].
# Gran Premi d'Àustria del 1970

Resultats del Gran Premi d'Àustria de Fórmula 1 de la temporada 1970, disputat al circuit de Österreichring el 16 d'agost del 1970.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 12 | Jacky Ickx | Ferrari | 60 | 1h 42' 17. 3 | 3 | 9 |
| 2 | 27 | Clay Regazzoni | Ferrari | 60 | + 0.61 s | 2 | 6 |
| 3 | 11 | Rolf Stommelen | Brabham - Ford | 60 | + 1' 27. 88 min. | 17 | 4 |
| 4 | 17 | Pedro Rodríguez | BRM | 59 | + 1 Volta | 22 | 3 |
| 5 | 16 | Jackie Oliver | BRM | 59 | + 1 Volta | 14 | 2 |
| 6 | 19 | Jean Pierre Beltoise | Matra | 59 | + 1 Volta | 7 | 1 |
| 7 | 14 | Ignazio Giunti | Ferrari | 59 | + 1 Volta | 5 | |
| 8 | 4 | Chris Amon | March - Ford | 59 | + 1 Volta | 5 | |
| 9 | 3 | Jo Siffert | March - Ford | 59 | + 1 Volta | 20 | |
| 10 | 16 | Peter Gethin | McLaren - Ford | 59 | + 1 Volta | 21 | |
| 11 | 18 | George Eaton | BRM | 58 | + 2 Voltes | 23 | |
| 12 | 22 | Andrea de Adamich | McLaren - Alfa Romeo | 57 | + 3 Voltes | 15 | |
| 13 | 10 | Jack Brabham | Brabham - Ford | 56 | + 4 Voltes | 8 | |
| 14 | 20 | Henri Pescarolo | Matra | 56 | + 4 Voltes | 13 | |
| 15 | 8 | Emerson Fittipaldi | Lotus - Ford | 55 | + 5 Voltes | 16 | |
| Ret | 21 | Denny Hulme | McLaren - Ford | 30 | Motor | 11 | |
| Ret | 15 | John Surtees | Surtees - Ford | 27 | Motor | 12 | |
| Ret | 26 | Tim Schenken | De Tomaso - Ford | 25 | Motor | 19 | |
| Ret | 6 | Jochen Rindt | Lotus - Ford | 21 | Motor | 1 | |
| Ret | 5 | Mario Andretti | March - Ford | 13 | Accident | 18 | |
| Ret | 24 | Silvio Moser | Bellasi - Ford | 13 | Radiador | 24 | |
| Ret | 1 | Jackie Stewart | March - Ford | 7 | Conducte del combustible | 4 | |
| Ret | 7 | John Miles | Lotus - Ford | 4 | Frens | 10 | |
| Ret | 2 | François Cevert | March - Ford | 0 | Motor | 9 | |

## Altres

* Pole: Jochen Rindt 1' 39. 23
* Volta ràpida: Clay Regazzoni i Jacky Ickx 1' 40. 4 (a la volta 40)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2013-10-31. [Consulta: 19 març 2010].