OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Insurrecció talibana

La insurrecció talibana va començar després de la caiguda del poder del grup durant la guerra del 2001 a l'Afganistan. Les forces talibanes van lluitar contra el govern afgà, anteriorment dirigt pel president Hamid Karzai i després dirigit pel president Ashraf Ghani, i contra la Força Internacional d'Assistència i de Seguretat (ISAF), liderada pels Estats Units. L'ofensiva talibana de 2021 va resultar en el col·lapse del govern d'Ashraf Ghani.
La insurrecció es va estendre fins a cert punt a la frontera de la línia Durand fins al veí Pakistan, en particular la regió de Waziristan i Khyber Pakhtunkhwa. Els talibans van portar a terme una guerra de baixa intensitat contra les Forces de Seguretat Nacional afganeses i els seus aliats de l'OTAN, així com contra objectius civils. Sovint s'acusa als països regionals, particularment al Pakistan, l'Iran, la Xina i Rússia, de finançar i donar suport als grups insurgents.
La Xarxa aliada Haqqani, Hezb-e Islami Gulbuddin i grups més petits d'Al-Qaeda també han format part de la insurrecció.

## Referències

* ↑ «Isaf Seizes Iranian Weapons in Nimroz». [Consulta: 14 octubre 2014].
* ↑ «Is Iran Supporting the Insurgency in Afghanistan?». The Jamestown Foundation. [Consulta: 14 octubre 2014].
* ↑ «Iran still supporting Afghan insurgency-U.S.». , 23-11-2010 [Consulta: 14 octubre 2014]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 13 juny 2021].
* ↑ «Iran accused of supporting Afghan insurgents». Central Asia Online, 07-06-2010. [Consulta: 14 octubre 2014].
* ↑ «U.S. blames Pakistan agency in Kabul attack». , 22-09-2011 [Consulta: 4 març 2012].
* ↑ «U.S. links Pakistan to group it blames for Kabul attack». , 17-09-2011 [Consulta: 4 març 2012]. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 13 juny 2021].
* ↑ «Clinton Presses Pakistan to Help Fight Haqqani Insurgent Group». , 18-09-2011 [Consulta: 4 març 2012].
* ↑ «Pakistan condemns US comments about spy agency». Associated Press, 23-09-2011 [Consulta: 4 març 2012].
* ↑ Small, Andrew. «China's Man in the Taliban». Foreign Policy Argument, 23-08-2015. [Consulta: 26 juliol 2019].
* ↑ Danahar, Paul. «Taleban 'getting Chinese arms'». BBC, 03-09-2007. [Consulta: 26 juliol 2019].
* ↑ Our Man in Kabul? Arxivat 12 April 2010$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine. by Michael Crowley, tnr.com, 9 març 2010
* ↑ Morgan, Wesley. «Whatever happened to Al Qaeda in Afghanistan?».
# Intercanvi ecològicament desigual

L'intercanvi ecològicament desigual és un concepte d'economia ecològica que parteix de la noció d’intercanvi desigual. Considera les desigualtats amagades en el valor monetari dels fluxos comercials no només en termes de salaris i quantitats de mà d’obra, sinó també en relació a la degradació de materials, energia i medi ambient. Com que el treball és també una forma d’energia, l’intercanvi desigual de treball encarnat fins i tot es pot considerar un subconjunt del fenomen més ampli d’intercanvi ecològicament desigual. Hi ha una utilització desigual del medi ambient a nivell mundial a causa de la distribució desigual dels recursos i també de la càrrega ambiental. El consum i l'acumulació de capital dels països centrals es basen en la degradació i l'extracció del medi als països de la perifèria. L’anàlisi de la sostenibilitat i les solucions amb una perspectiva basada en la producció als països centrals poden de fet incrementar la insostenibilitat a nivell mundial. La configuració actual de les xarxes de producció globals que condueix a aquests patrons comercials asimètrics ha evolucionat històricament amb el colonialisme. Mentre que l’intercanvi ecològicament desigual és un concepte desenvolupat a l’àmbit acadèmic, el concepte de deute ecològic s'utilitza en un context d’activisme de justícia ambiental. Aquesta última defineix l'acumulació d'aquest intercanvi desigual a través de la història.

## Referències

* ↑ «Ecologically unequal exchange | Environmental Justice Organisations, Liabilities and Trade» (en english). [Consulta: 5 febrer 2021].
* ↑ Rice, James (en anglès) Social Forces, 85, 3, 01-03-2007, pàg. 1369–1392. DOI: 10.1353/sof.2007.0054. ISSN: 0037-7732.
* ↑ Hornborg, Alf (en anglès) Ecological Economics, 25, 1, 01-04-1998, pàg. 127–136. DOI: 10.1016/S0921-8009(97)00100-6. ISSN: 0921-8009.
* ↑ Pérez-Sánchez, L.; Velasco-Fernández, R.; Giampietro M. (en anglès) Ecological Economics, 180, 01-02-2021, pàg. 106909. DOI: 10.1016/j.ecolecon.2020.106909. ISSN: 0921-8009.
* ↑ Hornborg, Alf (en anglès) International Journal of Comparative Sociology, 20-05-2009. DOI: 10.1177/0020715209105141.
* ↑ Infante-Amate, Juan; Krausmann, Fridolin (en anglès) Ecological Economics, 156, 01-02-2019, pàg. 98–109. DOI: 10.1016/j.ecolecon.2018.09.013. ISSN: 0921-8009.
* ↑ Roberts, J. Timmons; Parks, Bradley C. (en anglès) International Journal of Comparative Sociology, 20-05-2009. DOI: 10.1177/0020715209105147.
* ↑ Hornborg, Alf; Martinez-Alier, Joan (en anglès) Journal of Political Ecology, 23, 1, 01-12-2016, pàg. 328–333. DOI: 10.2458/v23i1.20220. ISSN: 1073-0451 [Consulta: free].
* ↑ «Ecological debt» (en english). [Consulta: 5 febrer 2021].
# Editorial Acantilado

Editorial Acantilado és una editorial amb seu a Barcelona que compagina la publicació de ficció amb la d'assaig, fundada el 1999 pel llavors professor de literatura de la Universitat Pompeu Fabra Jaume Vallcorba. Des del 2014, la filòloga Sandra Ollo dirigeix les editorials Acantilado i Quaderns Crema.

## Referències

* ↑ «Jaume Vallcorba, premio Nacional a la mejor labor editorial 2002». [Consulta: 23 agost 2014].
* ↑ Méndez, Mila «Sandra Ollo, editora de Acantilado: «Se estaban perdiendo libros extraordinarios»». , 27-04-2020 [Consulta: 13 febrer 2021].
* ↑ Nopca, Jordi. «El desprestigi injust de les humanitats em preocupa». Ara, 11-12-2019. [Consulta: 1r novembre 2021].
* ↑ Nopca, Jordi. «Anagrama i Acantilado formen equip per recuperar l'obra de Georges Simenon». Ara, 28-08-2021. [Consulta: 1r novembre 2021].
# Irene Figueroa i Mimó

Irene Figueroa Mimó (Barcelona, 29 de març de 1992) és una jugadora de corfbol catalana.
Formada al Club Korfbal Castellbisbal, va debutar amb el primer equips temporada 2009-10. Va aconseguir una Lliga Nacional la temporada 2017-18 i un subcampionat el 2014-15. essent escollida millor jugadora de la temporada per la Federació Catalana de Korfbal. Internacional amb la selecció catalana en categories, sub-16, sub-19 i sub-21, amb l'absoluta ha sigut internacional en vint-i-dues ocasions des del 2011. Ha participat al Campionat del Món de 2015 i als d'Europa de 2014 i 2018.

## Palmarès

* 1 Lliga Catalana de corfbol: 2017-18

## Referències

* ↑ «Irene Figueroa i Mimó». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «El Castellbisbal, nou campió de la Lliga Nacional Top A de korfbal». El Món Terrassa, 27-05-2018. [Consulta: 22 gener 2021].
* ↑ Moliné, Vicenç. «El Korfbal Castellbisbal s'endú els premis al millor jugador, millor jugadora i millor entrenador». 772.cat, 17-06-2014. [Consulta: 22 gener 2021].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Irene Figueroa i Mimó - IKF (anglès)
# István Hatvani

István Hatvani (Rimavská Sobota, 21 de novembre de 1718 - Debrecen, 16 de novembre de 1786) fou un matemàtic i metge hongarès del segle xviii conegut per ser un dels iniciadors de l'estadística aplicada.
Els seus pares volien que fes una carrera eclesiàstica i va estudiar a diferents escoles de les actuals Eslovàquia i Hongria fins que va ingressar a la universitat protestant de Debrecen. El 1739, en declarar-se una epidèmia a Debrecen, se'n va anar a Lučenec on va exercir com a tutor. El 1741 va retornar a la Universitat de Debrecen i, després de graduar-se el 1745, va continuar els seus estudis de medicina i teologia a la Universitat de Basilea sota el mestratge de Johann i Daniel Bernoulli, becat per la ciutat de Debrecen. El 1748, un cop doctorat, viatja als Països Baixos per ampliar estudis a Utrecht i Leiden, i, rebutjant ofertes d'altres universitats alemanyes, retorna a Debrecen on començarà la seva carrera docent a la universitat protestant de la ciutat el 1749. En aquest període rebrà la malnom de Doctor Faust hongarès perquè, segons una llegenda, el dimoni es va aparèixer als estudiants amb la seva figura.
L'obra més significativa de Hatvani és Introductio ad principia philosophicae solidioris (1757) en la que presenta la ciència estadística, basant-se en l'Ars conjectandi de Jakob Bernoulli. No solament presenta els aspectes teòrics de la ciència sinó que, valent-se dels seus coneixements mèdics, intenta donar resposta a alguns dels descobriments que fa, com per exemple que la mortalitat dels nadons en el primer any de vida és a Debrecen del 34%, mentre que a altres llocs és del 19%. També va ser l'introductor de les teories físiques de Newton a Hongria, tot i que no existeixen llibres seus sobre el tema; no obstant els seus llibres filosòfics proven que era un copernicà i newtonià.

## Notes

* ↑ Szénássy, 1992, p. 323.
* ↑ Szénássy, 1992, p. 84.
* ↑ Gaál, 2018, p. 138.
* ↑ Szacsvay, 2006, p. 94.
* ↑ Szénássy, 1992, p. 85.
* ↑ Zemplén, 1972, p. 352-353.

## Bibliografia

* Gaál, Botond «Hatvani István, a polihisztor professzor» (en hongarès). Gerundium, Vol. 9, Num. 4, 2018, pàg. 133-143. DOI: 10.29116/gerundium/2018/4/8. ISSN: 2061-5132.
* Szacsvay, Éva. «Protestant devil figures in Hungary». A: Gábor Klaniczay i Éva Pócs (eds). Christian Demonology and Popular Mythology (en anglès). Central European University Press, 2006, p. 89-108. ISBN 963-7326-76-6.
* Szénássy, Barna. History of Mathematics in Hungary Until the 20th Century (en anglès). Springer, 1992. ISBN 978-0-3875-5497-6.
* Zemplén, Jolan. «The Reception of Copernicanism in Hungary». A: Jerzy Dobrzycki (ed.). The Reception of Copernicus' Heliocentric Theory (en anglès). Reidel Publishing, 1972, p. 311-356. ISBN 90-277-0311-6.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «István Hatvani» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# It Snows in Benidorm

It Snows in Benidorm (en castellà Nieva en Benidorm) és una pel·lícula de drama espanyola de 2020 escrita i dirigida per Isabel Coixet. És protagonitzada per Timothy Spall i Sarita Chudhury.
La pel·lícula es va estrenar a la Setmana Internacional de Cinema de Valladolid el 24 d'octubre de 2020. Està previst que Bteam l'estreni a Espanya el 13 de novembre de 2020.

## Sinopsi

Peter Riordan és un home solitari, maníac i metòdic que queda fascinat pels fenòmens meteorològics. Quan se li dona una jubilació anticipada al banc de Manchester, va a visitar el seu germà, que viu a Benidorm. Però arriba a la ciutat i descobreix que el seu germà se n'ha anat. Troba els còmplices i comença a buscar-lo.

## Repartiment

* Timothy Spall
* Sarita Choudhury
* Pedro Casablanc
* Carmen Machi
* Ana Torrent

## Producció

Al febrer de 2019, es va anunciar que Isabel Coixet escriuria i dirigiria la pel·lícula, amb Pedro Almodóvar i Agustín Almodóvar com a productors a través de la seva productora El Deseo. El gener de 2020, Timothy Spall, Sarita Choudhury, Pedro Casablanc, Carmen Machi i Ana Torrent es van unir al repartiment de la pel·lícula.
El rodatge va començar el gener de 2020.

## Estrena

La pel·lícula es va estrenar a la Setmana Internacional de Cinema de Valladolid el 24 d'octubre de 2020. Està previst que Bteam la estreni a Espanya el 13 de novembre de 2020.

## Taquilla

En el seu primer cap de setmana, la pel·lícula va recaptar una mica més de 115,736 € de 180 cinemes. En el seu segon va recaptar 51,471 € de 183 cinemes. En el seu tercer cap de setmana la pel·lícula va fer 27,923 € de 105 cinemes. En el seu quart cap de setmana va fer 14,914 € més de 64 cinemes. En el seu cinquè cap de setmana va aconseguir altres 4,056 € de 30 cinemes. En el seu sisè cap de setmana va recaptar altres 3,988 € de 18 cinemes. En el seu setè cap de setmana va aconseguir 3,724 € d'11 cinemes.

## Premis i nominacions

| Premis | Categoria | Nominada | Resultat |
| Premis Goya | Millor direcció | Isabel Coixet | Nominat |
| Premis Goya | Millor direcció de producció | Toni Novella | Nominat |
| Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics | Millor fotografia | Jean-Claude Larrieu | Guanyadora |

## Referències

* ↑ Clarke. «Isabel Coixet Lines Up ‘Snow in Benidorm’ with the Almodovars' El Deseo (EXCLUSIVE)», 08-02-2019. [Consulta: 29 febrer 2020].
* ↑ Rivera. «Pedro Almodóvar producing another Isabel Coixet film», 22-01-2020. [Consulta: 29 febrer 2020].
* ↑ «NOW SHOOTING: IT SNOWS IN BENIDORM», 21-01-2020. [Consulta: 29 febrer 2020].
* ↑ «Official Selection». [Consulta: 30 setembre 2020].
* ↑ «‘Nieva en Benidorm’, de Isabel Coixet, inaugurará la 65 Seminci». [Consulta: 30 setembre 2020].

## Enllaços externs

* Tràiler oficial de la pel·lícula a YouTube
* Comentari de la pel·lícula al programa "Días de Cine" a YouTube
# Itakait

Itakait va ser una princesa i reina egípcia de la XII Dinastia (c. 1800 aC). És coneguda principalment per la seva petita piràmide al costat de la de Senusret III a Dahshur. Tenia el títol de Filla del Rei del seu cos, poderosa, elegant i estimada.

## La piràmide

La seva piràmide, situada al costat nord de la piràmide del rei, amidava 16,80 m a la base i hauria tingut una alçada de també 16,80 m. Estava construïda amb maons de fang i coberda amb lloses de pedra calcària. Davant de la piràmide hi havia una petita capella decorada amb relleus. Les restes d'aquests relleus conservaven encara el nom d’Itakait. En el moment de la seva excavació la seva cambra funerària encara contenia un sarcòfag, un cofre canopi i dos vasos canopis (recipients on elks embalsamadors hi dipositaven les vísceres del difunt).

## Altres fonts

És possible que la Itakait que apareix en un fragment de papir trobat a Lahun sigui la mateixa persona. En aquest document s'hi enumeren els membres de la família d’un rei, inclosa una Itakait. No se sap amb quin rei estan relacionats aquests membres reials. Sembla que Senusret II és el candidat més probable, ja que el fragment de papir es va trobar al seu temple funerari. Això convertiria Itakait en germana de Senusret III.

## Referències

* ↑ Dieter, Oppenhaim i Stünkel, 2014, p. 104.
* 1 2 Dieter, Oppenhaim i Stünkel, 2014, p. 63-67.
* ↑ Dodson i Hilton, 2004, p. 138.

## Vegeu també

* La dona a l'Antic Egipte.

## Bibliografia

* Dieter, Arnold; Oppenhaim, Adela; Stünkel, Isabel. «Le complexe pyramidial des Sésostris III à Dahchour». A: Sésostris III, Pharon de légende (en francès). Fleur Morfoisse, Guillemette Andreu-Lanoë (editors), 2014. ISBN 9789461611574.
* Dodson, Aidan; Hilton, Dyan. The Complete Royal Families of Ancient Egypt (en anglès). Thames & Hudson, 2004. ISBN 0-500-05128-3.
# Jaume Casanovas (organista)

Jaume Casanovas (s.XVIII) fou un clergue terrassenc i organista català.
El 20 d’agost de 1738 es presentà a les oposicions per a la plaça de mestre de capella i organista de la basílica de Santa Maria d’Igualada competint pel càrrec amb Josep Camins, Antoni Montells i Josep Carles, oposicions que foren invalidades ja que hom denuncià que els opositors no havien estat tancats i s'hagueren de repetir dos dies més tard. Casanovas quedà en segon lloc empatat amb Antoni Montells.
El 1739 succeí Francesc Aulet en el magisteri de l’orgue de la basílica de Santa Maria de Castelló d’Empúries, càrrec que exercí fins al seu traspàs l’any 1794. A Castelló d’Empúries obtingué els beneficis eclesiàstics de Santa Maria (1739) i Sant Domènec i Santa Coloma (1752).

## Referències

* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria; Romeu i Solà, Anna. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 9: Fons de la basílica de Santa Maria d’Igualada de l’Arxiu Comarcal de l’Anoia. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2016.
* ↑ Gregori i Cifré, Josep Maria; Salgado Cobo, Elena. Inventaris dels fons musicals de Catalunya. Volum 7: Fons de la basílica de Santa Maria de Castelló d’Empúries. Barcelona: Universitat Autònoma de Barcelona, 2013.
# Sant Miquel de la Roca

Sant Miquel de la Roca (o Sant Miquel del Portell) és una església gòtica troglodita del municipi de Crespià, al Pla de l'Estany. Es troba al congost del Fluvià prop de la central hidroelèctrica d'Esponellà, en una cinglera. S'hi accedeix per un camí des del mateix poble de Crespià, passant per l'església esgavellada de Sant Bartomeu de Portell.

## Descripció

Es tracta d'un edifici religiós d'estil gòtic encastat en un penya-segat rocós format per roques aglomerades (rierencs) fonamentades per materials argilosos i sorrencs de tons rogencs, l'edifici es troba a la part superior del cingle, elevant-se a gran alçada per damunt del Fluvià. La construcció està formada per dues voltes apuntades recolzades, per una banda, a la mateixa roca excavada i per l'altre a un pany de paret paral·lel al penya-segat, cadascuna de les voltes delimita un àmbit separat per un pany de paret perpendicular al mur de façana i a la roca obert per un arc apuntat fet amb carreus treballats. L'accés es produeix per un petit i difícil corriol que arriba pel costat de llevant. A l'interior hi ha un pou o cisterna.

## Notícies històriques

Possiblement, el lloc o emplaçament de la construcció actual sigui un antic assentament prehistòric de gran antiguitat. L'any 1981 es va procedir el seu desbrossament, tasca que portà a terme el grup Art i Treball. En el segle xiv figura com a "capella sancti Michaelis de Rupe, in parrochia de Crespiano". El 1983 es va netejar i arreglar el camí d'accés, el mateix que devien utilitzar els monjos en aquest petit monestir construït en part dins d'una balma a 170 m per sobre del nivell del riu.
Està protegida com a bé cultural d'interès local des del 1989.

## Referències

* 1 2 «Cal Poncell-Castelltort». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r maig 2015].
* ↑ «Sant Miquel de la Roca o del Portell». Generalitat de Catalunya.
# Lupus eritematós discoide

El lupus eritematós discoide és el tipus més comú de lupus cutani crònic (LECC), una malaltia autoimmunitària de la pell de l'espectre de malalties del lupus eritematós. Es presenta amb pell de color vermell, inflamada i amb forma de moneda, amb una aparença escarpada i crostosa, sovint al cuir cabellut, a les galtes i a les orelles. Es poden produir pèrdues de pèl si les lesions es troben al cuir cabellut. Les lesions poden desenvolupar cicatrius severes i les zones centrals poden semblar de color més clar amb una vora més fosca que la pell normal. Aquestes lesions poden durar anys sense tractament.
Cal destacar que els pacients amb lupus eritematós sistèmic desenvolupen lesions de lupus discoide amb certa freqüència. No obstant això, els pacients que presenten inicialment un lupus discoide rarament desenvolupen un lupus sistèmic. El lupus discoide es pot dividir en lupus discoide localitzat, generalitzat i infantil.
Les lesions són diagnosticades per biòpsia. Els pacients són tractats per primera vegada amb protecció solar i glucocorticoides tòpics. Si això no funciona, es pot provar una medicació oral –probablement la hidroxicloroquina o una medicació relacionada–.

## Referències

* ↑ «Cutaneous Lupus Erythematosus | American Skin Association».
* ↑ Wollina, Uwe; Hansel, Gesina; Koch, André; Abdel-Naser, Mohamed Badawy «Topical pimecrolimus for skin disease other than atopic dermatitis». Expert Opinion on Pharmacotherapy, 7, 14, 2006, pàg. 1967–1975. DOI: 10.1517/14656566.7.14.1967. PMID: 17020422.
* 1 2 3 4 James, William; Berger, Timothy; Elston, Dirk (2005). Andrews' Diseases of the Skin: Clinical Dermatology. (10th ed.) Saunders. Chapter 8. ISBN 0-7216-2921-0
* 1 2 editor., Fitzpatrick, James E., 1948- editor. Morelli, Joseph G.. Dermatology secrets plus. OCLC 1010741108.
* 1 2 author., Marks, James G., Jr.. Lookingbill and Marks' principles of dermatology, 2019. ISBN 9780323430425. OCLC 1024315813.
# Leonid Bitxevin

Leonid Bitxevin (Klimovsk, 27 de desembre de 1984) és un actor de cinema i teatre rus.

## Trajectòria

Leonid Bitxevin va néixer a Klimovsk, a l'óblast de Moscou de la República Socialista Federativa Soviètica de Rússia. En la seva joventut es va dedicar a la música i tocava la guitarra en un grup. A més, des de petit tenia un cavall i practicava l'equitació. Després del novè grau de l'escola, va decidir dedicar-se a la cria de cavalls i va matricular-se a l'escola agrícola de Kolomna.
Tanmateix, el 2006 es va graduar a l'Institut Dramàtic Borís Sxukin, i just després va ser admès a la companyia del Teatre Acadèmic Estatal Vakhtàngov. És conegut sobretot pels seus papers a les pel·lícules Cargo 200 i Morphia d'Alexei Balabànov. Bitxevin és membre del Teatre Vakhtàngov des del 2006, i ha participat en obres com Cyrano de Bergerac, El perro del hortelano, Troilos i Crèssida, Amphitryon i Measure for measure.

## Referències

* ↑ «Леонид Бичевин». VokrugTV.
* ↑ «Счастливый романтик Леонид Бичевин». km.ru.
* ↑ Birchenough, Tom. «Nurse, Syringe Please» (en anglès), 05-12-2008. [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ «Леонид Бичевин / Театр им. Евгения Вахтангова. Официальный сайт.» (en rus). [Consulta: 8 febrer 2025].
# Josee, el tigre i els peixos (pel·lícula de 2020)

Josee, el tigre i els peixos (ジョゼと虎と魚たち, Joze to Tora to Sakana-tachi) és una pel·lícula d'animació japonesa d'amor, comèdia i drama estrenada l'any 2020. Es basa en el relat del mateix nom de Seiko Tanabe. La pel·lícula compta amb les veus protagonistes de Taishi Nakagawa i Kaya Kiyohara. Està dirigida per Kotaro Tamura i guionitzada per Sayaka Kuwamura. Els dissenys originals de personatges estan fets per Nao Emoto (va crear-ne un manga relacionat) i els dissenys animats per Haruko Iizuka (que va fer de cap supervisora d'animació). Bones n'és l'estudi productor.
La pel·lícula va arribar al novè lloc a la taquilla japonesa a la primera setmana d’estrena. En català es va estrenar el 10 de setembre de 2021.

## Repartiment

| Personatge | Japonès | Català |
| Tsuneo Suzukawa | Taishi Nakagawa | Masumi Mutsuda |
| Josee (Kumiko Yamamura) | Kaya Kiyohara | Clara Schwarze |
| Mai Ninomiya | Yume Miyamoto | Nerea Alfonso |
| Hayato Matsūra | Kazuyuki Okitsu | Marcel Navarro |
| Kana Kishimoto | Lynn | Àngels Ribalta |
| Chizu Yamamura | Chiemi Matsutera | Maria Luisa Solà |
| Cap Nishida | Shintarō Moriyama | Luis Gustems |
| Metge | Masaki Terasoma | Roger Pera |
| Fujita | Jin Urayama | Artur Rius |
| Professor Sasaki | Kanji Obana | Jordi Pineda |
| Encarregat d'estació | Lily | Ivan Cánovas |
| Yukichi (gat) | Kengo Kawanishi | - |

## Música

Evan Call va compondre la música de la pel·lícula. Eve va interpretar la cançó "Shinkai" i el tema final "Ao no Waltz" de la pel·lícula.

## Estrena

La pel·lícula s'havia d'estrenar inicialment a mitjan 2020, però es va retardar fins al 25 de desembre de 2020 a causa de la pandèmia de COVID-19. En català es va estrenar el 10 de setembre de 2021.

## Referències

* ↑ Egan, Loo. «2020 Pokémon Film Opens at #2, Below Demon Slayer: Kimetsu no Yaiba"'s Record Run» (en anglès). Anime News Network, 28-12-2020. [Consulta: 5 gener 2021].
* 1 2 «Josee, el tigre i els peixos». Base de dades del cinema en català. Gencat.cat. [Consulta: 30 juliol 2021].
* ↑ «Josee, The Tiger and the Fish (movie) - Anime News Network». [Consulta: 12 setembre 2021].
* ↑ «Josee, the Tiger and the Fish Short Story Inspires 2020 Anime Film by BONES» (en anglès). Anime News Network. [Consulta: 2 desembre 2019].
* ↑ «'Josee, The Tiger and the Fish' Anime Film Streams Music Video Featuring Eve's Theme Song» (en anglès). Anime News Network. [Consulta: 13 juny 2021].
* ↑ «BONES' Josee, the Tiger and the Fish Anime Film Delayed Due to COVID-19» (en anglès). Anime News Network. [Consulta: 11 juny 2020].
* ↑ «BONES' Josee, the Tiger and the Fish Anime Film Reveals Cast, Theme Song, Trailer, December 25 Premiere» (en anglès). Anime News Network. [Consulta: 12 agost 2020].

## Enllaços externs

* Josee, el tigre i els peixos (pel·lícula de 2020) a l'Enciclopèdia d'Anime News Network (anglès)
* Tràiler en català