OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi de França del 2001

Resultats del Gran Premi de França de Fórmula 1 de la temporada 2001, disputat al circuit de Nevers Magny-Cours l'1 de juliol del 2001.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 72 | 1h 33' 36. 3 | 2 | 10 |
| 2 | 5 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 72 | + 10.399 s | 1 | 6 |
| 3 | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 72 | + 16.381 s | 8 | 4 |
| 4 | 4 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 72 | + 17.106 s | 3 | 3 |
| 5 | 12 | Jarno Trulli | Jordan - Honda | 72 | + 1' 08.285 min. | 5 | 2 |
| 6 | 16 | Nick Heidfeld | Sauber - Petronas | 71 | + 1 Volta | 9 | 1 |
| 7 | 17 | Kimi Räikkönen | Sauber - Petronas | 71 | + 1 Volta | 13 | |
| 8 | 11 | Heinz-Harald Frentzen | Jordan - Honda | 71 | + 1 Volta | 7 | |
| 9 | 9 | Olivier Panis | BAR - Honda | 71 | + 1 Volta | 11 | |
| 10 | 23 | Luciano Burti | Prost - Acer | 71 | + 1 Volta | 15 | |
| 11 | 7 | Giancarlo Fisichella | Benetton - Renault | 71 | + 1 Volta | 16 | |
| 12 | 22 | Jean Alesi | Prost - Acer | 70 | + 2 Voltes | 19 | |
| 13 | 14 | Jos Verstappen | Arrows - Asiatech | 70 | + 2 Voltes | 18 | |
| 14 | 19 | Pedro de la Rosa | Jaguar - Cosworth | 70 | + 2 Voltes | 14 | |
| 15 | 20 | Tarso Marques | Minardi - European | 69 | + 3 Voltes | 22 | |
| 16 | 8 | Jenson Button | Benetton - Renault | 68 | Pressió del combustible | 17 | |
| 17 | 21 | Fernando Alonso | Minardi - European | 65 | Motor | 21 | |
| Ret | 18 | Eddie Irvine | Jaguar - Cosworth | 54 | Motor | 12 | |
| Ret | 6 | Juan Pablo Montoya | Williams - BMW | 52 | Motor | 6 | |
| Ret | 15 | Enrique Bernoldi | Arrows - Asiatech | 17 | Motor | 20 | |
| Ret | 10 | Jacques Villeneuve | BAR - Honda | 5 | Motor | 10 | |
| NVS | 3 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | - | Caixa canvi | 4 | |

## Altres

* Pole: Ralf Schumacher 1' 12. 989
* Volta ràpida: David Coulthard 1' 16. 088 (a la volta 53)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-28. [Consulta: 17 abril 2010].
# Gran Premi de Mònaco del 1976

Resultats del Gran Premi de Mònaco de Fórmula 1 de la temporada 1976, disputat al circuit urbà de Montecarlo el 30 de maig del 1976.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retir. | Pos. de sort. | Punts |
| 1 | 1 | Niki Lauda | Ferrari | 78 | 1h 59' 51. 4 | 1 | 9 |
| 2 | 3 | Jody Scheckter | Tyrrell - Ford | 78 | + 11.13 s | 5 | 6 |
| 3 | 4 | Patrick Depailler | Tyrrell - Ford | 78 | + 1' 04.84 min. | 4 | 4 |
| 4 | 34 | Hans Joachim Stuck | March - Ford | 77 | + 1 Volta | 6 | 3 |
| 5 | 12 | Jochen Mass | McLaren - Ford | 77 | + 1 Volta | 11 | 2 |
| 6 | 30 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 77 | + 1 Volta | 7 | 1 |
| 7 | 16 | Tom Pryce | Shadow - Ford | 77 | + 1 Volta | 15 | |
| 8 | 17 | Jean-Pierre Jarier | Shadow - Ford | 76 | + 2 Voltes | 10 | |
| 9 | 8 | Carlos Pace | Brabham - Alfa Romeo | 76 | + 2 Voltes | 17 | |
| 10 | 28 | John Watson | Penske - Ford | 76 | + 2 Voltes | 18 | |
| 11 | 21 | Michel Leclère | Wolf - Williams - Ford | 76 | + 2 Voltes | 8 | |
| 12 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 75 | Accident | 12 | |
| 13 | 22 | Chris Amon | Ensign - Ford | 74 | + 4 Voltes | 2 | |
| 14 | 2 | Clay Regazzoni | Ferrari | 73 | Accident | 16 | |
| Ret | 6 | Gunnar Nilsson | Lotus - Ford | 39 | Motor | 3 | |
| Ret | 10 | Ronnie Peterson | March - Ford | 26 | Accident | 14 | |
| Ret | 11 | James Hunt | McLaren - Ford | 24 | Motor | 9 | |
| Ret | 9 | Vittorio Brambilla | March - Ford | 9 | Suspensions | 19 | |
| Ret | 19 | Alan Jones | Surtees - Ford | 1 | Col·lisió | 20 | |
| Ret | 7 | Carlos Reutemann | Brabham - Alfa Romeo | 0 | Accident | 21 | |
| NVQ | 20 | Jacky Ickx | Wolf - Williams - Ford | | | | |
| NVQ | 38 | Henri Pescarolo | Surtees - Ford | | | | |
| NVQ | 37 | Larry Perkins | Boro - Ford | | | | |
| NVQ | 24 | Harald Ertl | Hesketh - Ford | | | | |
| NVQ | 35 | Arturo Merzario | March - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Niki Lauda 1' 29. 650
* Volta ràpida: Clay Regazzoni 1' 30. 280 (a la volta 60)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-10. [Consulta: 6 abril 2010].
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1953

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1953, disputat al circuit de Silverstone el 18 de juliol del 1953.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 5 | Alberto Ascari | Ferrari | 90 | 2h 50' 00. 0 | 1 | 8.5 |
| 2 | 23 | Juan Manuel Fangio | Maserati | 90 | + 1,00 min. | 4 | 6 |
| 3 | 6 | Nino Farina | Ferrari | 88 | + 2 Voltes | 5 | 4 |
| 4 | 24 | José Froilán González | Maserati | 88 | + 2 Voltes | 2 | 3.5 |
| 5 | 8 | Mike Hawthorn | Ferrari | 87 | + 3 Voltes | 3 | 2 |
| 6 | 25 | Felice Bonetto | Maserati | 82 | + 8 Voltes | 16 | |
| 7 | 10 | Prince Bira | Connaught - Lea-Francis | 82 | + 8 Voltes | 19 | |
| 8 | 16 | Ken Wharton | Cooper - Bristol | 80 | + 10 Voltes | 11 | |
| 9 | 20 | Peter Whitehead | Cooper - Alta | 79 | + 11 Voltes | 14 | |
| 10 | 9 | Louis Rosier | Ferrari | 78 | + 12 Voltes | 24 | |
| Ret | 18 | Jimmy Stewart | Cooper - Bristol | 79 | Virolla | 15 | |
| Ret | 14 | Tony Rolt | Connaught - Lea-Francis | 70 | Palier | 10 | |
| Ret | 7 | Luigi Villoresi | Ferrari | 65 | Eixos | 6 | |
| Ret | 26 | Onofre Marimon | Maserati | 65 | Motor | 7 | |
| Ret | 19 | Alan Brown | Cooper - Bristol | 56 | Sobreescalfament | 21 | |
| Ret | 2 | Peter Collins | HWM - Alta | 56 | Virolla | 23 | |
| Ret | 4 | Jack Fairman | HWM - Alta | 54 | Embragatge | 27 | |
| Ret | 12 | Roy Salvadori | Connaught - Lea-Francis | 50 | Rodes | 28 | |
| Ret | 31 | Toulo de Graffenried | Maserati | 34 | Embragatge | 26 | |
| Ret | 1 | Lance Macklin | HWM - Alta | 31 | Embragatge | 12 | |
| Ret | 30 | Jean Behra | Gordini | 30 | Bomba del combustible | 22 | |
| Ret | 15 | Ian Stewart | Connaught - Lea-Francis | 24 | Encesa | 20 | |
| Ret | 29 | Maurice Trintignant | Gordini | 14 | Eix | 8 | |
| Ret | 3 | Duncan Hamilton | HWM - Alta | 14 | Embragatge | 17 | |
| Ret | 28 | Harry Schell | Gordini | 5 | Part elèctrica | 9 | |
| Ret | 11 | Kenneth McAlpine | Connaught - Lea-Francis | 0 | Retirada | 13 | |
| Ret | 22 | Tony Crook | Cooper - Bristol | 0 | Prob. amb el combustible | 25 | |

## Altres

* Pole: Alberto Ascari 1' 48. 0
* Volta ràpida: Alberto Ascari i José Froilán González 1' 50. 0. Els dos van fer el mateix temps i per això van compartir el punt que es donava per la volta ràpida.

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2015-01-18. [Consulta: 24 maig 2010].
# Los Bitchos

Los Bitchos és un grup de música instrumental format a Londres el 2017 per Serra Petale (guitarra), Agustina Ruiz (teclat guitarra), Josefine Jonsson (baix) i Nic Crawshaw (bateria). Fa principalment música instrumental a l'estil de la cúmbia dels anys 1970 i 1980. Rolling Stone considera el seu estil com «un safari de surf-disco psicodèlic per a rodamons» i la banda descriu la seva música com «cúmbia psicodèlica instrumental assolellada».
El grup va presentar el seu primer àlbum d'estudi, Let the Festivities Begin!, a principis del 2022, amb les cançons «Good to Go!», «Las Panteras» i «Pista (Fresh Start)» que s'havien publicat com a senzills abans.

## Discografia

* Let the Festivities Begin! (2022)
* Talkie talkie (2024)

## Referències

* ↑ Latecki, Kristel. «Los Bitchos: la banda de uruguayas que hacen bailar cumbia a los ingleses» (en castellà), 13-02-2019. [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ «Los Bitchos: ‘Being instrumental puts us on an even playing field’» (en anglès). [Consulta: 13 juny 2022].
* 1 2 Dolan, Jon. «Los Bitchos Already Conquered the Globe. You Just Haven't Heard of Them Yet» (en anglès americà). Rolling Stone, 07-02-2022. [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ «Bask in the dazzle of Los Bitchos' cumbia-tinged gem "Pista (Great Start)"». The Line of Best Fit. [Consulta: 9 març 2022].
* ↑ Mylrea, Hannah. «What's Your Band Called, Mate? Get to know Los Bitchos». NME, 25-08-2019. [Consulta: 26 abril 2022].
* ↑ «Let the Festivities Begin! - Los Bitchos | Songs, Reviews, Credits | AllMusic».
* ↑ González, Fran. «Cualquiera puede darle su propio significado a nuestras canciones y eso es fantástico» (en castellà), 14-03-2022. [Consulta: 13 juny 2022].
* ↑ Salas, Víctor. «Los Bitchos - Talkie Talkie» (en castellà). Science of Noise, 25-10-2024. [Consulta: 19 febrer 2025].
# Club Tennis Barcino

El Club Tennis Barcino és un club esportiu de Barcelona situat al barri del Putxet-Farró, a la plaça de Narcisa Freixas, 2-3. És un dels més antics i amb més tradició de Barcelona. Té uns 3.000 socis i els seus jugadors estan presents en moltes competicions, tant nacionals com internacionals. Es va fundar l'any 1928. El nom prové del nom llatí de Barcelona, Bàrcino.

## Història

El Club es va crear l'any 1928, i fins al 1953 va ser la seva primera època: l'etapa dels inicis, de la fundació i construcció de les instal·lacions. Els veterans anomenen aquesta etapa amb el nom del Carrer d'Alfons XII.
Va ser al segon any de vida del Club que va començar a jugar-s'hi el tennis, ja que les pistes estaven abandonades i sense cuidar. Però a partir d'aquell moment els socis van col·laborar i fins i tot ells mateixos compraven les pilotes per poder jugar. L'any 1936, quan ja havia esclatat la guerra civil, el club va passar per moments difícils, principalment pel descens dels ingressos de les quotes dels socis. Llorens Avelló va participar en la junta directiva durant aquella època i va arribar un moment que es trobava sol a la junta, i ell sol va haver de fer front a la possible desaparició del Club. Així que ell va ser qui va ajudar a mantenir-lo en els pitjors moments.
La segona etapa, que va des del 1953 al 1978, va ser la de màxim creixement per l'entitat, on es va desenvolupar com a poliesportiva. Això, junt amb els primers grans èxits esportius van començar a fer gran el Club. Des d'aquest any fins al 2003 va ser l'època de l'adaptació als nous temps, on hi ha hagut una modernització de les instal·lacions i una ampliació dels èxits esportius. A més, es va celebrar el 75è aniversari de l'entitat. Durant aquests últims temps fins ara el Club s'ha mantingut i segueix sense canviar.

## Activitats

A les instal·lacions del Club Tennis Barcino es practiquen esports diversos: des de tennis, hoquei, pàdel i natació fins a fitness. A més d'aquests esports principals l'espai permet també la pràctica de futbol sala, tennis taula, esquaix i frontó, entre d'altres.

## Instal·lacions

Les instal·lacions del club són molt àmplies i permeten gaudir d'un entorn agradable, envoltat d'espais verds i jardins que donen la sensació d'estar fora de la ciutat. Al club hi ha vestidors, sauna, bany de vapor, jacuzzi i servei de fisioteràpia, cafeteria, restaurant, perruqueries i botiga.

## Referències

* ↑ «EL CT Barcino, club esportiu solidari amb el Tercer Món». MansUnides.org, 25-07-2013. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 5 febrer 2014].
* ↑ «Estudi d'Arquitectura Toni Gironès - Barcino». ToniGirones.com. [Consulta: 5 febrer 2014].
* ↑ «Pujol rep avui a una delegació del Club Tennis Barcino amb motiu del seu 75è aniversari». Vilaweb.cat, 15-05-2003. [Consulta: 5 febrer 2014].

## Enllaços externs

* Club Tennis Barcino - Lloc web oficial
# José García Tella

José García Tella (Madrid, 8 de maig de 1906 - Draveil, 20 d'octubre de 1983) va ser un pintor i militant anarquista espanyol.

## Biografia

José García Tella va néixer a Madrid el 8 de maig del 1906. Militant de la CNT, va treballar a l'empresa Eastman Kodak fins al cop d'estat del 18 de juliol de 1936 i la posterior Guerra Civil espanyola, quan va dedicar-se per complet al treball cinematogràfic. Es va allistar com a voluntari al bàndol republicà, amb el qual va combatre al front de Madrid i va realitzar diversos curtmetratges. Va escriure a les trinxeres la seva primera obra Tormenta representada al Teatro de la Zarzuela de Madrid l'any 1937. El 1938 es va incorporar al front d'Aragó com a miliciano de la cultura per a facilitar l'ensenyament bàsic a la tropa en combat.
Arran de la derrota republicana es va exiliar a França i va estar durant vuit mesos internat al camp del Barcarès. Després de no poques dificultats, va aconseguir treball en una fàbrica a Le Havre fins que durant la Segona Guerra Mundial va ser deportat al camp de concentració de Mißler. El 1942 va aconseguir fugir cap a París on va exercir diversos oficis d'amagat. En acabar la guerra el 1945 va fundar al costat de Manuel Lara la revista d'art Galería, que va ser perseguida per la censura. El 1948 va començar a pintar. El seu primer llenç va ser El Sant Sopar, on els apòstols devoren el cos de Crist amb una fe glotona.

## Referències

* 1 2 Lorente, Jesús Pedro «La revista de José García Tella y su círculo de exiliados españoles en Francia.». , 2020. ISSN: 1988-5180 [Consulta: 30 juliol 2022].
* 1 2 3 «Tella, José García» (en castellà). [Consulta: 18 agost 2022].
# Aina Sastre

Aina Sastre (Cerdanyola del Vallès, 1982) és una escriptora catalana. És llicenciada en Comunicació Audiovisual per la Universitat de Barcelona i s'ha format en diferents àmbits de l'educació.
Ha dut a terme videoclips i curtmetratges amb joves i nens de diferents edats. Entre d'altres projectes, va escriure i dirigir la pel·lícula infantil Els nens de Can Cots.
Aina Sastre ha guanyat la catorzena edició del premi Barcanova 2015 de literatura juvenil amb Quan arriba el moment, una novel·la que té un rerefons de fantasia i parla sobre els problemes del món dels adolescents. L'obra, que combina la fantasia amb la realitat, narra la història de la Lili, una jove que descobreix en els seus orígens una història de bruixes.
L'any 2018 ha participat com a autora d'un relat en el recull Contacontes per adults, iniciativa de la Comissió de Festes de Sant Martí de Cerdanyola. L'any 2019 ha tornat a participar en la iniciativa com a autora del pròleg.

## Referències

* 1 2 «Aina Sastre guanya el premi Barcanova de literatura juvenil». Cerdanyola.info.
* ↑ «Aina Sastre estrena una pel·lícula amb els nens del Clupi». Cerdanyola.info.
* ↑ Cerdanyola al dia. Núm 1751.https://issuu.com/cerdanyola_al_dia/docs/1751_web
# Josefina Solsona i Querol

Josefina Solsona i Querol (Barcelona, 12 de setembre de 1907 - Barcelona, 22 de novembre de 1960) va ser una escriptora catalana que va utilitzar també el pseudònim de Cecilia Beltran.
Era filla dels targarins Felip Solsona i Bastús i Teresa Querol i Querol, establerts a Barcelona, on Josefina Solsona estudià Periodisme. Participà de l'eclosió cultural i narrativa que es visqué en les decàdes dels anys vint i trenta i esdevingué autora de novel·la sentimental, infantil i juvenil, i col·laboradora en premsa escrita.

## Col·laboracions en premsa

Va iniciar-se amb col·laboracions en publicacions com Las Noticias (1921-27), on va escriure articles i narracions en castellà, en la revista mexicana Abside, en la Crònica Targarina —on l'any 1928 publicà un dels seus primers contes, Marcel—, a la secció infantil de la publicació En Patufet de Barcelona (1931 – 1938), ja en català, i també per al setmanari Atalaya. El maig de 1928 aparegué el primer número de l'Arxiu de les tradicions populars, que iniciava la recerca i divulgació del folklore català, i Solsona hi participà amb l'aportació d'una cançó de la tradició oral.

## Obra literària

El 1933 va publicar dues novel·les romàntiques: L'hora d'en Lluís i L'encís blau a la "Biblioteca Gentil". Després, durant la postguerra i am la prohibició de la llengua, va publicar narracions, peces teatrals i contes infantils en castellà, com Alberto (1943) i Eulalia (1950, amb il·lustracions d'Antoni Batllori i Jofré) o La dulce Julieta (1944).
Va escriure també novel·les per a joves que inclouen Los alegres cacharreros (1943), Los caballeros de Santa Clara (1944), Las vacaciones de Agustín (1944) i Cuando Agustin se Ilamo Pedro Claver (1946), totes amb il·lustracions de Joan G. Junceda. Els anys cinquanta va col·laborar també en la revista infantil en català Els infants, que evitava la prohibició del català, amb una suposada edició a Andorra.
Solsona també va escriure diverses obres teatrals com El misteri de ca l'encantat (1950), que va ser representada al teatre Romea de Barcelona, i Maritza (1952), que no es va arribar a estrenar. Va deixar dues obres teatrals inèdites: A mitja llum i El cisne de Lohengrin.
Va traduir l'obra de l'autor antifeixista italià Augusto de Angelis al castellà, en concret les novel·les Il misterio di Cinecittà i Un alfiler en el corazón.

## Referències

* ↑ «Josefina Solsona i Querol | enciclopedia.cat». [Consulta: 13 juliol 2022].
* 1 2 3 4 5 Creus Verni, Jordi «Biografies de dones targarines del segle XX». Urtx: revista cultural de l'Urgell [en línia], Núm. 32, 2018, pàg 95-102.
* 1 2 «Josefina Solsona» (en castellà). datos.bne.es. Biblioteca Nacional de España. [Consulta: novembre 2021].
* ↑ «LA DULCE JULIETA, por Josefina Solsona». La Vanguardia, 29-04-1944, pàg. 9.
* ↑ «Josefina Solsona Querol». Tebeosfera. [Consulta: novembre 2021].
* ↑ «El misteri de Ca l'Encantat». Teatre Romea. Archivo digital histórico de espectáculos del Teatro Romea. [Consulta: 28 novembre 2021].
# Herbjørg Wassmo

Herbjørg Wassmo (Vesterålen, 6 de desembre de 1942) és una escriptora noruega. Va néixer a Vesterålen i va treballar com a professora al nord de Noruega fins que va començar la seva carrera com a escriptora.
El seu primer treball publicat va ser un recull de poemes, Vingeslag («Batre d'ales»). El seu gran èxit va arribar amb la seva primera novel·la, Huset med den blinde glassveranda (La casa de la veranda cega) el 1981. La seva novel·la de 1989, Dinas bok («El llibre de Dina»), es va convertir en una pel·lícula titulada Jeg er Dina («Jo sóc la Dina»)', estrenada el 2002 i protagonitzada per Maria Bonnevie i Gérard Depardieu.

## Bibliografia

* Vingeslag (poesia, 1976)
* Flotid (poesia, 1977)
* Huset med den blinde glassveranda (novel·la, 1981; publicada en català com La casa de la veranda cega [2020])
* Det stumme rommet (novel·la, 1983)
* Juni-vinter (teatre, 1983)
* Veien å gå (assaig, 1984)
* Mellomlanding (teatre, 1985)
* Hudløs himmel (novel·la, 1986)
* Dinas bok (novel·la, 1989)
* Lite grønt bilde i stor blå ramme (poesia, 1991)
* Lykkens sønn (novel·la, 1992)
* Reiser - fire fortellinger (1995)
* Hemmelig torsdag i treet (infantil, 1996)
* Karnas arv (novel·la, 1997)
* Det sjuende møte (novel·la, 2000)
* Flukten fra Frank (novel·la, 2003)
* Et glass melk takk (novel·la, 2006)

## Referències

* 1 2 «Herbjørg Wassmo». A: Store norske leksikon (en norwegian) [Consulta: 9 abril 2010].
* ↑ «Títols – Nits Blanques». [Consulta: 7 octubre 2020].
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1964

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1964, disputat al circuit de Brands Hatch l'11 de juliol del 1964.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Jim Clark | Lotus - Climax | 80 | 2h 15' 07. 0 | 1 | 9 |
| 2 | 3 | Graham Hill | BRM | 80 | + 2.8 s | 2 | 6 |
| 3 | 7 | John Surtees | Ferrari | 80 | + 1' 20.6 min. | 5 | 4 |
| 4 | 5 | Jack Brabham | Brabham - Climax | 79 | + 1 Volta | 4 | 3 |
| 5 | 8 | Lorenzo Bandini | Ferrari | 78 | + 2 Voltes | 8 | 2 |
| 6 | 10 | Phil Hill | Cooper - Climax | 78 | + 2 Voltes | 15 | 1 |
| 7 | 19 | Bob Anderson | Brabham - Climax | 78 | + 2 Voltes | 7 | |
| 8 | 4 | Richie Ginther | BRM | 77 | + 3 Voltes | 14 | |
| 9 | 2 | Mike Spence | Lotus - Climax | 77 | + 3 Voltes | 13 | |
| 10 | 11 | Innes Ireland | BRP - BRM | 77 | + 3 Voltes | 10 | |
| 11 | 20 | Jo Siffert | Brabham - BRM | 76 | + 4 Voltes | 16 | |
| 12 | 18 | Giancarlo Baghetti | BRM | 76 | + 4 Voltes | 21 | |
| 13 | 6 | Dan Gurney | Brabham - Climax | 75 | + 5 Voltes | 3 | |
| 14 | 22 | John Taylor | Cooper - Climax | 56 | + 24 Voltes | 20 | |
| Ret | 16 | Jo Bonnier | Brabham - BRM | 45 | Frens | 9 | |
| Ret | 24 | Peter Revson | Lotus - BRM | 43 | Diferencial | 22 | |
| Ret | 17 | Tony Maggs | BRM | 38 | Caixa canvi | 17 | |
| Ret | 23 | Ian Raby | Brabham - BRM | 37 | Accident | 23 | |
| Ret | 12 | Trevor Taylor | Lotus - BRM | 23 | Desconegut | 18 | |
| Ret | 14 | Mike Hailwood | Lotus - BRM | 17 | Conductes d'oli | 12 | |
| Ret | 15 | Chris Amon | Lotus - BRM | 9 | Embragatge | 11 | |
| Ret | 9 | Bruce McLaren | Cooper - Climax | 7 | Caixa canvi | 6 | |
| Ret | 26 | Frank Gardner | Brabham - Ford | 0 | Accident | 19 | |
| NVQ | 25 | Maurice Trintignant | BRM | | | | |

## Altres

* Pole: Jim Clark 1' 38. 1
* Volta ràpida: Jim Clark 1' 38. 8 (a la volta 73)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2008-01-25. [Consulta: 17 juny 2010].
# BNNVARA

Omroepvereniging BNNVARA és una emissora pública dels Països Baixos. BNNVARA es va crear l'1 de gener de 2014 a partir d'una fusió parcial de les emissores de BNN i VARA. BNNVARA també actuarà com a associació de radiodifusió l'1 de setembre de 2018, després de la fusió formal de les emissores VARA i BNN. Té la seu a l'antic edifici de VARA situat al Media Park de Hilversum.

## Origen

A principis de 2011, VARA i BNN van anunciar que es fusionarien. El 6 de novembre de 2011, els directius del VARA van acordar la fusió després que el consell de membres de BNN ja ho hagués fet una setmana abans. BNN i VARA van anunciar el 8 de febrer de 2012 que la decisió de fusió era definitiva. La fusió es va completar el gener de 2016. A partir del 24 d'agost de 2017, les emissions de ràdio i televisió es transmetrien sota el logotip conjunt de BNNVARA. Marc Adriani seria el director general. Anteriorment era director general de BNN. Després de la fusió, Frans Klein va actuar com a director de mitjans, ocupant el mateix càrrec a VARA.
A partir de l'1 de novembre de 2018 Karin van Gilst (anteriorment, entre d'altres, directora comercial del Stedelijk Museum Amsterdam) i Gert-Jan Hox (anteriorment a Talpa Global i Rene Stokvis Producties) foren els nous directors de BNNVARA. Karin van Gilst va anunciar la seva renúncia el desembre de 2019.

## Fusió

BNN i VARA es van fusionar íntegrament l'1 de setembre de 2018, però inicialment les activitats de retransmissió només es van transferir a la Omroepvereniging BNN-VARA. Aquesta associació fou una denominada emissora de cooperació (art. 2.24a, Mediawet 2008). L'Omroepvereniging VARA i l'Omroepvereniging BNN van continuar existint després de l'1 de gener de 2014 i les dues marques també van ser mantingudes per BNN-VARA. A partir del 24 d'agost de 2017, les dues emissores van passar a ser conegudes com a BNNVARA. La fusió de les dues associacions de radiodifusió va tenir lloc l'1 de setembre de 2018.

## Formació

BNNVARA té el seu propi programa de formació, la BNNVARA Academy. Va ser creada per BNN el 2008 abans de la fusió. El curs s'anomena BNN University. Alguns presentadors coneguts que hi han completat el curs de formació són:
* Geraldine Kemper
* Frank van der Lende
* Filemon Wesselink
* Tim Hofman
* Emma Wortelboer

## Referències

* ↑ «Algemene toelichting jaarverslag 2018 (BNNVARA)» (en neerlandès). BNNVARA, 17-12-2019.
* ↑ "Die fusie, hoe zit dat?" op de website van BNN. Geraadpleegd op 8 januari 2013.
* ↑ «Algemeen directeur Karin van Gilst stopt bij BNNVARA». NRC, 17-12-2019.
* ↑ Rob Goossens, BNN en Vara verleden tijd Arxivat 2018-09-05 a Wayback Machine., telegraaf.nl, 4 setembre 2018