OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Districte de Pejë

El districte de Pejë (en albanès: Regjioni i Pejës, en serbi: Пећки округ/Pećki okrug) és un districte de Kosovo. La seva capital és Pejë. El cens de 2002 mostra que el 90% de la població del districte era d'ètnia albanesa, i es constatava la presència d'altres grups com els serbis, els gitanos, etc. El govern de Sèrbia considera que aquest districte encara existeix de iure, encara que el mateix govern va acceptar l'administració civil de Kosovo de les Nacions Unides l'any 1999, al final de la guerra de Kosovo.

## Municipis

Els municipis que formen el districte són:
* Pejë
* Burimi
* Klina

## Referències

Nota: Tot el material oficial editat pel Govern de Sèrbia és públic per llei. La informació s'ha extret de srbija.gov.rs.
# Jaume Caçador i Claret

Jaume Caçador i Claret (Barcelona ? - Girona 1597) fou Bisbe de Girona (1583-1597) i el 76è President de la Generalitat (1590-1593)

## Biografia

Fill de Francesc Caçador i nebot de Guillem Caçador i de Jaume Caçador, va ser canonge de Vic, Tortosa i Barcelona. Fou nomenat vicari general de Barcelona pel seu oncle, el bisbe d'Alguer, que ell ajudà en la reforma, especialment, en la dels religiosos. A Girona hagué d'enfrontar-se amb el capítol catedralici, al qual s'oposà.
La seva estada al front de la Diputació va estar caracteritzat per les fortes tensions polítiques amb la corona. Seguia actiu el nou sistema de presa de decisions a través de les Juntes de Braços i les divuitenes i, en començar el trienni, es formaren fins a 28 juntes en què hi participaven fins a 562 membres dels estaments i que generarien, entre 1590 i 1592, un total de catorze noves divuitenes sobre temes com: la defensa costanera, les detencions il·legals dels oficials reials, sobre la salutació protocol·lària dels genovesos a la ciutat de Barcelona o la persecució de lladres i bandolers.
Cap a la fi de l'any 1590, les tensions s'incrementaren degut a unes detencions il·legals practicades per oficials reials. La incomprensió del Consell d'Aragó a les queixes sistemàtiques de la Diputació no eren sinó la inoperància endèmica de l'aplicació de la Constitució de l'Observança. S'ordenà al nou virrei, en Pere Lluís Galceran de Borja i de Castre-Pinós, que detingués el diputat militar, Joan Granollacs i Pons, però l'intent de detenció al carrer el 24 de maig de 1590 va ser un fracàs. La Generalitat es tancà al Palau i, de facto, es produí una paràlisi política que seria aprofitada per la monarquia per a preparar la divisió interna dels diputats. Fou la figura de Jaume Caçador qui primer es va desmarcar de les posicions més dures, en part atemorit per les notícies que arribaven de Saragossa sobre la repressió reial arran de les alteracions d'Aragó i que varen acabar amb la decapitació fulminant del justícia Joan V de Lanuza. En un clima d'incertesa, es demanà la constitució d'una divuitena per a l'expulsió del lladres de Catalunya. Hom va veure en aquesta proposta una forma encoberta de crear un exèrcit popular que s'oposés a les forces reials. Finalment, Granollacs es trobà sol al retirar-li el suport la resta de diputats i oïdors.
Granollacs acabà fugint i, temporalment, minvaren les tensions institucionals. El 22 de febrer de 1593 es comunicà la suspensió dels tres capítols de redreç aprovats a les Corts de Montsó (1585) i que configuraven el funcionament de les Juntes de Braços i les divuitenes. També s'aplicà un control sobre els insaculats per a evitar que hi optés cap partidari del revoltat Granollacs.
Després d'acabar el seu mandat al front de la Generalitat, Jaume Caçador va estar vinculat al Tribunal del Breu encarregat dels delictes comesos pels eclesiàstics, des d'on va haver de jutjat els religiosos alçats a favor de Granollacs.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Infolibre

Infolibre, estilitzat infoLibre, és un diari digital en castellà publicat per primera vegada el març de 2013. La seva redacció es localitza a Madrid. És un diari creat per periodistes procedents, entre d'altres, del diari Público, El País i Radiotelevisión Española, amb una línia editorial independent i progressista. infolibre és pioner en el mercat de mitjans digitals espanyols pel seu model de negoci en el qual una part dels continguts és de pagament i tancada per a subscriptors. Els abonats del diari reben un avanç diari de continguts cap a la mitjanit i una revista mensual en paper i en format digital, TintaLibre, dedicada a les cròniques i reportatges, el primer número de la qual va sortir a la venda el 9 de març de 2013.
infoLibre i TintaLibre estan dirigits editorialment per Jesús Maraña, exdirector de Público. El director del diari digital és el també experiodista de Público, Manuel Rico, i completen l'equip de direcció Juan Carlos Ortiz de Elguea (subdirector) i Fernando Varela (redactor en cap). Al capdavant de TintaLibre hi ha Javier Valenzuela, exdirector adjunt del diari El País, i Miguel Ángel Villena és l'editor.
El diari digital compta amb diversos socis que aporten capital, entre ells editorials, com el diari digital francès Mediapart i l'editorial Edhasa. A més de les quotes abonades pels socis, es finança a través d'una societat d'amics, a la qual pertanyen figures com Luis García Montero, Emilio Lledó, Fernando León de Aranoa, El Gran Wyoming, Almudena Grandes, Joaquín Sabina, Pedro Almodóvar o Baltasar Garzón, entre d'altres. L'estructura accionarial ha de ser tal que respecti per estatuts control únic i exclusiu pels periodistes sobre la informació i els criteris editorials. Des del seu origen, infoLibre va renunciar als anomenats «acords institucionals» mitjançant els quals les grans empreses financen la immensa majoria dels mitjans de comunicació a canvi de publicitat i/o altres acords.

## Referències

* 1 2 3 Mongolia. Papel mojado. Debate, 2013, p. 74. ISBN 978-84-9992-306-2.
* ↑ http://www.infolibre.es/suplementos/sociedad_amigos_info_libre/quienes_somos.html

## Enllaços externs

* Infolibre - Lloc web oficial (castellà)
* Pàgina web de Mediapart (francès)
# Anita Bryant

Anita Bryant (Barnsdall, 25 de març de 1940 - Edmond, 16 de desembre de 2024) va ser una cantant estatunidenca, més coneguda per la seva campanya homofòbica que per les seves cançons.

## Biografia

En 1977 va conduir una campanya Save Our Children contra una ordenança de la ciutat de Miami que volia proscriure la discriminació segons l'orientació sexual. Bryant era convençuda que l'homosexualitat era un pecat greu: només calia 'ajudar' els gais per a canviar-se. Deia, entre d'altres, que: «…aquesta gent s'amaga darrere pretexts jurídics, per a obtenir el dret d'ensenyar als nostres nens que el seu mode de vida és una alternativa vàlida. […] Conduiré una croada per a parar aquest moviment com ningú mai l'ha vista en aquest país.» Jerry Falwell va viatjar cap a Miami per a ajudar-la.
Va reeixir i l'ordenança va ser rebutjada amb 69% dels vots.
La seva acció va causar moltes protestes als Estats Units i a Europa. Es va organitzar, amb el suport d'artistes com Barbra Streisand, Bette Midler, Paul Williams i Jane Fonda un boicot del suc de taronja Florida per al qual cantava cançons publicitàries. Això li va fer perdre el contracte lucratiu i altres contractes publicitaris. Als Països Baixos es va organitzar un gran concert de suport a la causa gai. La cantatriu Zangeres zonder Naam va treure una cançó de protesta molt directa, una de les primeres en llengua neerlandesa que advocava obertament per la causa dels gais.
El 1980, Bryant va divorciar-se del seu primer espòs. Amb el segon espòs va fer dues fallides.

## Cançons

* Paper Roses
* The Wedding
* In My Little Corner Of The World
* In The Chapel, In The Moonlight
* Moon River
* My Heart Cries For You
* Till there was You

## Referències

* ↑ «Florida Gay Rights Activists Boycott Orange Juice, 1977-1980» (en anglès). Global Nonviolent Action Database. [Consulta: 10 setembre 2018].
# Ispidina

Ispidina és un gènere d'ocells de la família dels alcedínids (Alcedinidae).

## Taxonomia

El gènere va ser introduït pel naturalista alemany Johann Jakob Kaup el 1848 amb el blauet nan africà (Ispidina picta) com a espècie tipus. El gènere és el taxò germà del gènere Corythornis que conté quatre petits blauets africans.
Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* Blauet nan capvermell - (Ispidina lecontei).
* Blauet nan africà - (Ispidina picta).

## Referències

* ↑ Kaup, Johann Jakob. Die Familie der Eisvögel (Alcedidae). v2, 1848, p. 71–72 (Verhandlungen des Naturhistorischen Vereins für das Großherzogthum Hessen und Umgebung). OCLC 183221382.
* ↑ Peters, James Lee. Check-list of birds of the world. v.3. Cambridge: Harvard University Press, 1937, p. 177 [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ Andersen, Michael J.; McCullough, Jenna M.; Mauck, William M.; Smith, Brian Tilston; Moyle, Robert G. «A phylogeny of kingfishers reveals an Indomalayan origin and elevated rates of diversification on oceanic islands» (en anglès). Journal of Biogeography, 45, 2, 2-2018, pàg. 269–281. DOI: 10.1111/jbi.13139. ISSN: 0305-0270.
* ↑ Gill, Frank; Donsker, David. «Rollers, ground rollers, kingfishers – IOC World Bird List» (en anglès). IOC World Bird List v14.2, 17-08-2024. [Consulta: 12 febrer 2025].
# Javier Paniagua Fuentes

Javier Paniagua Fuentes (Ceuta, 1946) és un historiador i polític valencià, diputat al Congrés dels Diputats.

## Trajectòria acadèmica

Es doctorà en Història amb una tesi sobre l'anarquisme a Espanya. De 1971 a 1976 va ser professor ajudant a la Universitat de València i des de 1975 catedràtic d'Institut d'ensenyament mitjà. Destinat a Sueca, fou el promotor del primer homenatge tributat a Joan Fuster en batejar amb aquest nom l'Institut d'ensenyament mitjà local. Durant el mandat de Manuel Sanchis i Guarner fou nomenat cap de formació de professorat de l'Institut de Ciències de l'Educació de la Universitat de València. El 1974 va participar en el Primer Congrés d'Història del País Valencià. És professor d'Història Social i del Pensament Polític de la UNED, així com director al centre d'Alzira (1978-1986, 1993-1994 i des de 2000).

## Trajectòria política

Participà en el moviment estudiantil com a militant del Sindicat Democràtic d'Estudiants de la Universitat de València. Aleshores militava en l'Organització Comunista d'Espanya (Bandera Roja) però cap al 1976 ingressà al Partit Socialista del País Valencià i finalment el 1978 ingressa en el PSOE. Ha estat membre de l'Executiva del PSPV-PSOE i diputat per la província de València a les eleccions generals espanyoles de 1986, 1989, 1993 i 1996. Ha estat vocal de la Comissió Constitucional del Congrés dels Diputats. També ha estat director general d'Educació de la Generalitat Valenciana amb Joan Lerma el 1983-1986.

## Obres

* Las ideas económicas del anarquismo y los movimientos libertarios en España: un esquema (1999) amb Salvador Almenar Palau.
* La UNED en la encrucijada de los próximos años (1993) amb Montserrat Blanco Bahamonde
* "Trayectoria del sindicalismo español" (1991) a Historia 16
* "Las reacciones ante el bilingüismo: una perspectiva histórica" (1981) a Revista de educación
* La sociedad libertaria. Agrarismo e industrialización en el anarquismo español 1930-1939 (1982), Grijalbo
* Contribución al estudio del movimiento huelguístico del País Valenciano: 1905-1935 (1974), amb Joaquim Prats Cuevas, dins el PCHPV
* Los e-mail que nunca te envié (2001) novel·la

## Referències

* ↑ «ANARQUISTAS Y SOCIALISTAS» (en castellà). cgtmurcia.org. Arxivat de l'original el 2019-03-23. [Consulta: 23 març 2019].
* ↑ Ressenya de "Los emails que nunca te envié"

## Bibliografia

* Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.416. ISBN 9788495484802.

## Enllaços externs

* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* «Obra de Javier Paniagua Fuentes» a Dialnet.
* Ressenya de "Los emails que nunca te envié"
# Joan Samson

Joan Samson (Pennsilvània, 1937- Cambridge, 1976) fou una escriptora estatunidenca. La seva única novel·la publicada va ser El subhastador, que aparegué poc abans de morir de càncer cerebral.
El subhastador, publicada el 1976, es descriu com una història que voreja l'horror, una història sobre com una comunitat és destrossada per una sola persona. S'ha traduït al català, al castellà, a l'holandès i a l'italià. Es considera una de les novel·les de terror més venudes de la dècada de 1970, amb més d'un milió de còpies venudes.

## Obres

* Watching the New Baby (1974)
* El subhastador (The Auctioneer, 1976)

## Referències

* ↑ «Joan Samson». www.centipedepress.com. [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ (en anglès) , 01-02-1976 [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ (en anglès) , 21-10-2020 [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ «El subhastador de Joan Samson-llibre Distorsions». www.editorialmalesherbes.com. [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ «The Auctioneer (1975)» (en anglès). Valancourt Books. [Consulta: 12 octubre 2022].
* ↑ Editions, Suntup. «Announcing: The Auctioneer by Joan Samson» (en anglès americà). Suntup Editions, 17-09-2020. [Consulta: 12 octubre 2022].
# Loriotus

Loriotus és un gènere d'ocells de la família dels tràupids (Thraupidae).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per tres espècies:
* Tàngara cresta de foc (Loriotus cristatus Linnaeus, 1766)
* Tàngara d'espatlles blanques (Loriotus luctuosus d'Orbigny & Lafresnaye, 1837)
* Tàngara de coroneta groga (Loriotus rufiventer Spix, 1825)

## Referències

* ↑ «Loriotus (Loriotus sp.) - Avibase». [Consulta: 5 febrer 2025].
* ↑ «Loriotus Jarocki, 1821» (en castellà). GBIF | Global Biodiversity Information Facility. [Consulta: 5 febrer 2025].
* ↑ «Tanagers and allies – IOC World Bird List». [Consulta: 5 febrer 2025].
# Marta Romagosa

Marta Romagosa (Cornellà de Llobregat, 27 de novembre de 1967) és una periodista i escriptora catalana.
Ha treballat a Catalunya Ràdio des de l'any 1991. Ha estat editora del Catalunya Matí, del Catalunya Vespre i de l'informatiu del migdia, cap de cultura dels Serveis Informatius, realitzadora de programes com El mirall o L'opció personal, i durant anys ha format part de l'equip d'El matí de Catalunya Ràdio amb Mònica Terribas. Ha estat presentadora de les notícies cada matí a Catalunya Informació i col·laboradora a Tarda Oberta de TV3.
El 2011 va rebre el premi Ràdio Associació de Catalunya a la millor professional. El 2016 es va estrenar amb èxit en la ficció amb el volum de relats Tots els noms del desig (Rosa dels vents, 2017), on fabulava els desitjos de 22 dones diferents.

## Obra

* Tots els noms del desig. Rosa dels Vents, 2017.
* 22 homes i un desig. Rosa dels Vents, 2018.
* La Polaroid i altres relats. Rosa dels Vents, 2019.
* Tres nits fora de casa. Univers Llibres, 2021
* 28 metres. Univers Llibres, 2025

## Referències

* ↑ «Marta Romagosa, nova presentadora de l'informatiu "Catalunya al dia"». Catalunya Ràdio, 13-09-2019. Arxivat de l'original el 2019-12-23. [Consulta: 6 març 2020].
* ↑ «Marta Romagosa: “En quantes fotos d'altra gent hi surto jo?”» (en castellà), 07-10-2019. [Consulta: 6 març 2020].
# Karl Formes

Karl Johann Franz Formes, conegut també com a Charles John Formes (Mülheim am Rhein, 7 d'agost de 1815 - San Francisco, 15 de desembre de 1889), va ser un baix alemany que tingué una carrera internacional prestigiosa i llarga sobretot a Alemanya i a les ciutats de Londres i Nova York. Esdevingué molt famós i fou una de les persones més sol·licitades en el seu ofici, i així es van compondre diversos rols especialment ideats per a la seva veu de baix, particularment el de Plunkett a l'òpera Martha, que va escriure Friedrich von Flotow.

## Referències

* ↑ Minnesota Historical Society photo of Karl Formes Arxivat 2012-02-22 a Wayback Machine.
# Trabajos de Prehistoria

Trabajos de Prehistoria (TP) és una revista científica espanyola creada el 1960 especialitzada en temes de prehistòria i arqueologia.
Es tracta d'una revista adscrita al Departament de Prehistòria de l'Institut d'Història del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC) des de la seva fundació pel professor, arqueòleg i prehistoriador Martín Almagro Basch en 1960. Fins a 1968 va tenir forma de sèrie monogràfica i, entre aquesta data i 1993, d'anuari. A partir de 1994 es converteix en l'única publicació semestral de la seva especialitat editada a la península Ibèrica. La seva aparició ininterrompuda al costat del seu caràcter general i la qualitat del seu contingut, l'han situat en una posició preeminent en el panorama peninsular i competitiva en el panorama internacional. És una revista especialitzada de consulta imprescindible per a tots aquells interessats en conèixer l'estat de la qüestió sobre la prehistòria i protohistòria de la Península Ibèrica.
Dona prioritat principalment als articles de síntesi, els estudis interdisciplinaris, els treballs de teoria i metodologia, i s'interessa pels enfocaments més innovadors d'aquesta disciplina que es troba en contínua evolució. S'ocupa també de les preocupacions dels prehistoriadors lligades amb la gestió del patrimoni arqueològic. A més, conté una secció especial de ressenyes i crònica científica.
Trabajos de prehistoria és una revista amb avaluació d'experts, que es troba indexada a la Web of Science (Thomson-ISI) A&HCI, SSCI i JCR, i SCOPUS. És la primera revista espanyola de l'àrea d'Arqueologia amb un factor d'impacte JCR.

## Referències

* 1 2 3 Martínez Navarrete, M. Isabel; Montero Ruiz, Ignacio «Trabajos de Prehistoria: su trayectoria como revista de impacto internacional». Revista d'arqueologia de Ponent, 2016, pàg. 311-230. DOI: 10.21001/rap.2016.26.20. ISSN: 2385-4723 [Consulta: 15 maig 2020].
* 1 2 «Trabajos de Prehistoria». Dialnet. [Consulta: 15 maig 2020].

## Enllaços externs

* Trabajos de Prehistoria
# Jean-Baptistin Baille

Jean-Baptistin Baille, anomenat Baptistin, (Ais de Provença, França, 1841 - París, 1918) fou un físic francès.

## Vida

Baille era fill d'un hostaler i realitzà els seus estudis primaris i secundaris a Ais de Provença. Al col·legi Borbó de la ciutat (actualment liceu Mignet) conegué Émile Zola i mantengué l'amistat tota la vida, juntament amb Paul Cézanne, que foren anomenats "els inseparables". El 1861 anà a estudiar física a París a l'École Polytechnique on es retrobà amb els seus dos amics. Després de graduar-se s'hi doctorà amb una tesi sobre els indicis de la refracció del Sol. Comença una carrera d'ensenyant-investigador a l'École Polytechnique.
Es casà l'11 de juliol de 1870 amb la filla d'un fabricant d'aparells d'òptica. Fou nomenat astrònom a l'Observatoire de París i professor d'òptica i d'acústica a l'Escola de Física i Química Industrial de París el 1882. El 1885 passà a dirigir la fàbrica d'òptica del seu sogre.

## Obra

El treball d'investigació més destacat fou la determinació de la densitat mitjana de la Terra en col·laboració amb Alfred Cornu (1841-1902), antic company de promoció. En la memòria d'aquest treball, publicada el 1873 i titulada Détermination nouvelle de la constante de l'attraction et de la densité moyenne de la Terre, és la primera vegada que s'escriu i es calcula la constant de gravitació, G{\textstyle G}, de la llei de gravitació universal de Newton, anomenada f{\textstyle f}, com apareix el 1844, a la 4a edició del llibre Cours élémentaire de Physique de Nicolas Deguin, i escriuen per primer cop la fórmula d'aquesta llei així com s'empra en l'actualitat:
$F=f\cdot {\frac {m\cdot m'}{r^{2}}}$
Publicà nombrosos articles científics en periòdics i un llibre, Producció de l'Electricitat, el 1890.

## Referències

* ↑ Cornu, A.; Baille, J «Détermination nouvelle de la constante de l'attraction et de la densité moyenne de la Terre». Comptes Rendus, 15, 76, 1873, pàg. 954-958.
* ↑ Moreno, F. «Un Experimento Para Pesar El Mundo» (en castellà). Los Lagartos terribles. Apuntes, escritos y ensayos científicos, 15-07-2011. [Consulta: 23 octubre 2014].
* ↑ Baille, J. Production de l'électricité. Hachette, 1890.

## Enllaços externs

* http://www.terresdecrivains.com/emile-ZOLA-ha-Aix-en-Provence
# ¡Ay, Señor, Señor!

¡Ay, Señor, Señor! va ser una sèrie de televisió espanyola emesa per Antena 3 entre 1994 i 1996, encara que va ser reposada posteriorment en diverses ocasions. La sèrie original constava de 28 capítols. Narrava les aventures d'un sacerdot modern i de mentalitat oberta interpretat per Andrés Pajares. La sèrie va ser una important pedrera de nous actors entre els quals van destacar Javier Cámara o Neus Asensi entre d'altres.

## Repartiment

| Actor | Personatge |
| Andrés Pajares | Don Luis Lagos |
| Javier Cámara | Padre Ángel Murillo |
| Lola Lemos | Doña Angustias |
| Chonchi Alonso | Beatriz |
| Xesc Forteza | Padre Claudio |
| Adela Vicuña | Lucía |
| David Alonso | Antonio |
| Massiel | Rosa |
| Joaquim Kremel | Arturo |
| Carmen Conesa | Elisa |
| Paloma Cela | Asunción |
| Jorge Roelas | Paco |
| Manuel de Blas | Bisbe |

## Intervencions especials

* Actor
* Neus Asensi
* María Casal
* Beatriz Santana
* Jesús Bonilla
* María Isbert
* Pedro Casablanc
* Luis Barbero
* Saturnino García
* Marta Fernández Muro
* Yohana Cobo
* Lara de Miguel
* Joaquín Climent
* Ángel de Andrés López

## Episodis
### Temporada 1

* El hábito no hace al monje — 4 d'abril de 1994(5.529.000)
* El hábito no hace al monje — 11 d'abril de 1994 (5.601.000)
* Angustias — 18 d'abril de 1994 (6.757.000)
* Problema de todos — 26 d'abril de 1994 (6.685.000)
* Un minuto de gloria
* Dos por el precio de uno
* Bebé a bordo
* Cada oveja con su pareja
* Su padre!
* Dinero caído del cielo
* El licor del pater Clauvis
* Curas de urgencia
* Amores difíciles

### Temporada 2

* El regreso
* ¡Bajo el mismo techo!
* ¡Jo, qué día!
* ¡La marimorena!
* Todos a una
* La novia dijo no
* ¡Aire puro!
* ¡Vejez, divino tesoro!
* ¡Ay, Monseñor, Monseñor!
* ¡La adopción!
* Aguas Bravas
* El huracán Sara
* Cuestión de huevos
* La niña de sus ojos
* ¿Dónde está el cura?

## Premis

* 1994: Andrés Pajares nominat com a Millor Actor als TP d'Or i Javier Cámara guanyador del Premi de la Unión de Actores com a Millor Actor Secundari.
* 1995: Andrés Pajares nominat com a Millor Actor als TP d'Or
* 1998: Finalista de Millor Producció dels I Premis ATV

## Referències

* ↑ «Antena 3 cumple 25 años: recordamos 25 series que han marcado su historia (parte 1)». Fórmula TV. Noxvo Editorial [Madrid], 28-01-2015 [Consulta: 27 gener 2015].
* ↑ "Ay señor, señor', es una buena publicidad para la Iglesia católica", EL País, 3 de setembre de 1995

## Enllaços externs

* '¡Ay, Señor, Señor!', Nostalgia TV a espinof.com
* ¡Ay, Señor, Señor! a atresplayer.com
# Antoine-Vincent Arnault

Antoine-Vincent Arnault (París, 1 de gener de 1766 - Goderville, 16 de setembre de 1834) va ser un polític, poeta i dramaturg francès, pare del també dramaturg Lucien Arnault.
Arnault va néixer a París l'1 de gener de 1766. La seva primera obra, Marius à Minturne (1971), va consagrar immediatament la seva reputació. Un any després, es va publicar la seva segona tragèdia, Lucrèce. Arnault va sortir de França durant El Terror, però quan va retornar va ser arrestat per les autoritats revolucionàries. Va ser alliberat gràcies a la intervenció, entre d'altres, del també dramaturg i poeta Fabre d'Églantine.
Arnault es va convertir en amic de Napoleó Bonaparte, qui el 1797 li va donar la responsabilitat de l'organització administrativa de les Illes Jòniques, ocupades per França. El 1799, Napoleó el va fer membre de l'Institut de França, a més de donar-li un lloc al Ministeri de l'Interior. Va morir a Goderville el 16 de setembre de 1834.
Altres obres seves són Blanche et Moncassin, ou Els Vénitiens (1798) o Germanicus (1816)