OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nariné Abgarian

Nariné Abgarian (armeni: Նարինե Յուրիի Աբգարյան) (Berd, 14 de gener de 1971) és una escriptora i bloguera. Es va traslladar a Moscou en 1994, però en 2020 va tornar a Armenia. Conserva la nacionalitat armènia, tot i que la seva llengua de treball és el rus.
La seva carrera literària s'origina amb el bloc Manynya, on publicava històries sobre la seva infància. Una editorial s’hi va fixar i li van proposar fer un llibre. El 2011, Abgaryan va ser nominada al Big Book i guardonada amb el Premi Literari Yasnaya Polyana, Rússia, el 2016. És l'autora, entre d'altres, de Manynya, I del cel van caure tres pomes i Simon. El 2020, The Guardian la va considerar una de les autores més brillants d'Europa.
La primera obra seva publicada al català és I del cel van caure tres pomes, amb traducció de Marta Nin, el 2021.

## Publicacions

* 2010 - Manynya (Манюня), Novel·la
* 2011 - Манюня пишет фантастичЫскЫй роман, Novel·la
* 2012 - Понаехавшая, Novel·la
* 2012 - Манюня, юбилей Ба и прочие треволнения, Novel·la
* 2012 - Семён Андреич. Летопись в каракулях. Relat curt
* 2014 - Люди, которые всегда со мной, Novel·la
* 2015 - С неба упали три яблока, Novel·la
* 2015 - Счастье Муры, Novel·la
* 2016 - Зулали, Recull de relats curts
* 2018 - Дальше жить, Recull de relats curts
* 2021 - Симон, Novel·la

## Publicacions en català

* 2021 - I del cel van caure tres pomes (С неба упали три яблока), Editorial Comanegra, traducció de Marta Nin.
* 2023 - El mar terra endins (Симон), Editorial Comanegra, traducció de Marta Nin.

## Referències

* ↑ Nin, Marta. «Nariné Abgarian: «Les persones més dignes viuen sense fer soroll»». Catorze. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ «The Guardian включила Наринэ Абгарян в шестерку самых ярких авторов Европы».
# Necrocinesi

La necrocinesi, transport o dispersió post mortem és un procés tafonòmic, dins l'etapa bioestratinòmica, que consisteix en el desplaçament per agents naturals, geològics o biològics, de restes que poden convertir-se en fòssils, des del lloc de la seua producció biogènica (mort o realització) fins a la seua acumulació final sobre el substrat, abans de l'enterrament.
La necrocinesi engloba, entre d'altres, els processos de desplaçament per gravetat, els verticals en un medi subaqüàtic per variació del contingut de gasos i fluids d'un cadàver (ascens o descens fins a la posició d'equilibri hidroestàtic), la deriva necroplanctònica o necrocinètica (per vent o corrents hidràulics) o la resedimentació per agents de transport (desplaçament lateral d'una resta prèviament acumulada).

## Alguns exemples de desplaçaments necrocinètics

* Pol·len, espores, fulles, exúvies, etc., transportades pel vent.
* Restes esquelètiques de preses de rapaces o altres carnívors transportats en el sistema digestiu del predador i excretats com a excrements o egagròpiles a quilòmetres del lloc de captura.
* Cadàvers de vertebrats terrestres arrossegats per un corrent fluvial fins a la desembocadura o més enllà, i que poden acabar al litoral o fins i tot al fons marí, molt lluny del seu ecosistema i àrea de distribució.
* Restes d'organismes nectònics que, després de la mort, cauen al fons marí.
* Petxines de cefalòpodes (ex.: Nautilus actuals o ammonits extints) que, una volta mort l'organisme, adquireixen una alta flotabilitat pels gasos de la descomposició que dura fins a mesos després, i poden ser arrossegats per vents i corrents marins a milers de quilòmetres del lloc d'origen.

## Vegeu també

* Acumulació tafonòmica

## Referències

* ↑ Fernández López, S.R. «Temas de Tafonomía» p. 167. Departamento de Paleontología, Universidad Complutense de Madrid, 2000. [Consulta: 30 abril 2011].
* ↑ Fernández-López, S. R. (1998). «Tafonomía y fosilización». En: Meléndez, B. (ed.) Tratado de Paleontología. Tomo I. Madrid: Consejo Superior de Investigaciones Científicas: 51-107, 438-441
* ↑ López Martínez, N. i Truyols Santonja, J.. Paleontología. Conceptos y métodos. 19. Editorial Síntesis, 1994. ISBN 84-7738-249-2.
* ↑ Reyment, Richard A. «A review of the post-mortem dispersal of cephalopod shells» (en anglés). Palaeontologia Electronica, 11, 3, 2008.
# Norbert Koch

Norbert "Noppie" Koch (Utrecht, 22 de març de 1932 - Nieuwegein, 7 de desembre de 2010) va ser un ciclista neerlandès, especialista en el mig fons. Va guanyar dues medalles als Campionats del món de l'especialitat. Un cop retirat va fer d'entrenador de diferents ciclistes com Piet de Wit, Leo Proost, Martin Venix o Mattheus Pronk, entre d'altres, que van aconseguir diferents títols mundials.

## Palmarès en pista

* 1959
** Campió dels Països Baixos en mig fons
* 1962
** Campió dels Països Baixos en mig fons
* 1963
** Campió dels Països Baixos en mig fons

## Palmarès en carretera

* 1954
** Vencedor d'una etapa a la Volta als Països Baixos

## Enllaços externs

* Palmarès a sitiodeciclismo.net
* Palmarès a cyclebase.nl
* Palmarès a museociclismo.it
# Normes ortogràfiques

Les Normes ortogràfiques són un conjunt de 24 regles promulgades per l'Institut d'Estudis Catalans a data del 24 de gener del 1913, amb les quals hom intentà regularitzar el sistema ortogràfic del català. Van néixer de la necessitat de modernitzar, depurar i normativitzar la llengua literària i escrita. Aquestes normes van marcar les regles del català modern, que s'equiparava així a les altres llengües europees i el feien apte per al conreu de tots els gèneres literaris i per a tots els àmbits de la comunicació: premsa, ciència, administració, educació, legislació i comerç.
Per a l'establiment d'aquestes normes ortogràfiques l'Institut constituí una comissió formada per membres de totes les seves seccions: Antoni Maria Alcover, Josep Carner i Ribalta, Frederic Clascar, Pompeu Fabra, Lluís Segalà i Estalella, Jaume Massó i Torrents, Miquel dels Sants Oliver, Antoni Rubió i Lluch, Pere Coromines i Montanya i Eugeni d'Ors. Pompeu Fabra va ser l'encarregat de preparar un qüestionari que va ser estudiat, discutit i votat pels membres de la comissió. L'Institut, amb les normes, va dotar la llengua catalana d'un instrument bàsic i imprescindible per poder emprendre els treballs de codificació següents sobre la gramàtica (1918) i el diccionari (1932).
Les normes foren adoptades tot seguit per la premsa diària, per diverses revistes i per la majoria d'escriptors. La normativització va facilitar que el català s'ensenyés a l'escola i a la universitat. Enric Prat de la Riba va fer una crida a la unitat i a la disciplina dels catalans en aquest afer i, en conseqüència, les corporacions locals van adoptar la nova ortografia. El paper del món cultural i polític va ser clau per a l'èxit de les Normes, la unitat de la llengua i, en definitiva, per a la seva recuperació.
Malgrat aquest acolliment popular i oficial, les normes foren combatudes en un principi per un nombre no pas reduït de personalitats. Entre els antinormistes cal destacar literats i estudiosos com Francesc Carreras i Candi, Jaume Collell i Bancells, Josep Franquesa i Gomis, Francesc Matheu i Fornells, Apel·les Mestres, Ramon Miquel i Planas, Ernest Moliné i Brasés, entre d'altres, que el 1915 crearen una Acadèmia de la Llengua Catalana, la qual redactà unes Regles ortogràfiques, publicades el 1916, que no prosperaren.

## Vegeu també

* Normes de Castelló

## Referències

* ↑ Camps, Magí «100 anys d'ortografia». La Vanguardia, 03-02-2013.
* ↑ «Normes ortogràfiques 1913». IEC. Institut d'Estudis Catalans, 2013. [Consulta: 25 novembre 2020].
* 1 2 3 4 5 «Publicació de les Normes ortogràfiques de l'Institut d'Estudis Catalans». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 maig 2013].
# Novorossisk

Novorossisk (en rus: Новороссийск; en adigué: Цӏэмэз') és una ciutat del sud de Rússia al krai de Krasnodar. És el port més important de Rússia a la mar Negra i el principal per importar cereals. Té el títol de ciutat heroica de la Unió Soviètica des de 1973. Té 232.079 habitants (2002).
Novorossisk forma un ókrug urbà al qual pertanyen els municipis d'Úbikh, Boríssovka, Vassílievka, Vladímirovka, Glébovskoie, Kirílovka i Iújnaia Ozeréievka.

## Història

A l'antiguitat, a la badia de Tsemess, hi havia la colònia grega de Bata, especialitzada en el comerç de cereals, Estrabó i Ptolemeu, entre d'altres, la mencionen.
L'Imperi Otomà la va tenir com a fortalesa fins que el 1829 passà a Rússia. La ciutat va rebre el nom derivat de la província de Novorossia, i el port va formar un enllaç vital en la cadena de forts de la costa del Mar negre que arribava fins a Sotxi.
El 1866 obtingué el títol de ciutat i va ser la capital del governorat de la Mar Negra, el 1896. Des del 26 d'agost de 1918 fins al 27 de març de 1920 Novorossisk va ser el principal centre de l'Exèrcit Blanc de Denikin i de la República de Novorossia de curta durada. Molts partidaris de l'Exèrcit Blanc acabaren fugint a Istanbul.
El 1942, la població va ser ocupada per l'exèrcit alemany (Wehrmacht), però una petita unitat de mariners soviètics van defensar una part de la ciutat durant 225 dies fins a ser alliberats per l'Exèrcit Roig el 16 de setembre de 1943. Amb aquesta defensa es va evitar que els alemanys fessin ús del port.
El 2003, es va decidir establir-hi una base naval per la flota del Mar Negre que està previst que s'acabi el 2012.
La llicència que té Rússia per utilitzar el port de Sebastòpol (Ucraïna), el principal de la Mar Negra, expira l'any 2017 si finalment no es renova.

## Economia

La ciutat té un port que no es glaça a l'hivern i que mou un comerç intens a la zona mediterrània, asiàtica, africana i sud-americana, especialment de petroli.
Novorossisk també té indústries d'acer, d'alimentació i d'altres tipus. És seu d'una acadèmia naval i d'un institut politècnic.

## Referències

* ↑ Michael J. Strauss. «And when the lease on Sevastopol expires?» (en anglès). International Herald Tribune, 09-01-2009. Arxivat de l'original el 2009-02-10. [Consulta: 9 gener 2009].

## Enllaços externs

* Novorossisk - Lloc web oficial
* Clima de Novorossisk Arxivat 2020-04-06 a Wayback Machine. (anglès)
* Portal informatiu de la ciutat (rus)
* Nostra Novorossisk (rus)
* Fotos de Durso, al voltant de Novorossisk Arxivat 2009-05-05 a Wayback Machine. (anglès)
# Ordes

Ordes és un municipi a la província de la Corunya a Galícia. Pertany a la comarca d'Ordes. Limita amb els municipis d'Oroso, Tordoia, Cerceda, Carral, Abegondo, Mesía i Frades. És a la conca del riu Tambre.
Evolució demogràfica :
| 1900 | 1930 | 1950 | 1981 | 2004 |
| 7.260 | 8.205 | 10.450 | 11.076 | 12.287 |
| Fonts: INE i IGE (Els criteris de registre censal variaren i les dades de l'INE i de l'IGE poden no coincidir.) |||||

## Parròquies

| Ardemil (San Pedro) Barbeiros (Santa María) Beán (Santa María) Buscás (San Paio) Leira (Santa María) Lesta (Santo André) Mercurín (San Clemente) | Ordes (Santa María) Parada (Santa Mariña) Pereira (Santaia) Poulo (San Xulián) Santa Cruz de Montaos (Santa Cruz) Vilamaior (Santiago) |

## Economia

La indústria tèxtil és una de les activitats més puixants; existeixen diverses fàbriques de tèxtil com TMX, Deus o Viriato (la de major tradició), entre d'altres, que a part de les seves pròpies col·leccions, en molts casos subministren roba a El Corte Inglés, Inditex i a diverses empreses de moda espanyoles.

## Referències

Viccionari
# Gilson César Granzotto

Gilson César Granzotto (Limeira, 1 de gener de 1965) és un exfutbolista brasiler, que ocupava la posició de davanter.
Després de debutar com a professional al São Bento, el 1990 recala en la primera divisió espanyola al fitxar pel CD Logroñés, on és titular i marca sis gols. L'any posterior fitxa pel CE Sabadell, on marca altres sis dianes, ara a la categoria d'argent. Després d'aquesta experiència a Europa, torna al Brasil, on va militar en nombrosos equips, com l'Atlético Mineiro. l'Atlético Paranaense o l'EC Bahia.
Després de retirar-se, el 2008 va esdevenir entrenador, passant per diversos equips del seu país.

## Referències

* ↑ «L'historial brasiler del CE Sabadell». Nació Digital. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ «Gilson César Granzotto» (en portuguès brasiler). O Gol. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ «Candangão: Técnico surpresa está a um passo de levar Gama ao título» (en portuguès brasiler). Futebol Interior, 26-04-2015. [Consulta: 17 juny 2023].
* ↑ «Com experiência internacional, Gilson Granzotto aguarda propostas» (en portuguès brasiler). Futebol Interior, 27-07-2017. Arxivat de l'original el 2023-06-17. [Consulta: 17 juny 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa del jugador
# Pantisocràcia

La Pantisocràcia (del grec πᾶν i ἰσοκρατία que significa "govern igual o anivellat per / per a tots" és una forma de govern teoritzada pels escriptors romàntics Samuel Taylor Coleridge i Robert Southey vers el 1794. Es tracta d'un govern utòpic, imaginat per fugir de la -segons els autors- corrupta societat europea de l'època i per fundar petites comunitats aïllades dirigides sota aquest sistema.
El mot "pantisocràcia" s'origina de les arrels gregues de pantos- i isocratia, això és tothom i poder d'iguals. S'ajusta a la significació que Coleridge i Southey volien donar a les seves comunitats. Concebien un "govern d'iguals", en el qual totes les persones tinguessin plena igualtat. Es tractava d'un projecte d'igualitarisme radical, marcat per les concepcions anarquistes primerenques de William Godwin, que donava suport a projectes de petites comunitats autogestionades a Amèrica, on es creia possible d'edificar una nova societat sense els vicis de la vella civilització occidental europea. Tot i que Coleridge i Southey planificaren la fundació d'una comunitat als Estats Units d'Amèrica, mai s'arribà a dur a terme.
La *pantisocracia) va ser un esquema utòpic ideat en 1794 per, entre d'altres, els poetes Samuel Taylor *Coleridge i Robert *Southey per a una comunitat igualitària. És un sistema de govern on tots governen per igual. Originalment tenien la intenció d'establir una comunitat d'aquest tipus als Estats Units, triant un lloc a la vora del riu *Susquehanna després de considerar altres llocs com Kentucky. [1] En 1795, *Southey tenia dubtes sobre la viabilitat d'això i va proposar traslladar el projecte a Gal·les. Els dos homes no van poder posar-se d'acord sobre la ubicació, la qual cosa va provocar el col·lapse del projecte.[2] Altres involucrats van incloure al poeta Robert *Lovell i tres de les germanes *Fricker, Sara, Edith i Mary, que es van casar amb els tres poetes, i George *Burnett (qui li va proposar matrimoni sense èxit a una altra germana *Fricker, Martha). El seu amic Thomas *Poole no formava part del pla, però va considerar mudar-se a algun lloc pròxim, escrivint:
Si pogueren realitzar [el seu pla], de fet, s'adonarien de l'edat de la raó; però per més perfectible que siga la naturalesa humana, em tem que encara no és prou perfecta per a existir durant molt de temps sota les regulacions de tal sistema, particularment quan els Executors del pla són presos d'una societat en un alt grau civilitzada i corrupta ... Crec que un L'home faria bé primer a veure el país i les seues esperances futures, abans d'eliminar les seues connexions o una gran part de la seua propietat, allí. Crec que podria viure als Estats Units, per a la meua satisfacció i crèdit, sense unir-me a aqueix pla ... encara que m'agradaria acompanyar-los i veure quins avanços fan.

## Enllaços externs

* Definició del terme pantisocràcia (anglès)
# Partit Liberal Mexicà

El Partit Liberal Mexicà (PLM) inicialment fou un partit polític que va cercar reorganitzar als simpatitzants del Partit Liberal que promulgà la Constitució de 1857, tingué com antecedent directe el Congrés Liberal de 1901 i els múltiples Clubs Liberals que es formaren en els següents 5 anys. El partit fou fundat el 1906, entre d'altres, pels germans Flores Magón, dels quals, Enrique i Ricardo radicalitzaren la seua activitat política un poc més endavant.
El grup que dins del PLM tingué major influència fou la dita Junta Organitzadora del Partit Liberal Mexicà, que a poc a poc transità del liberalisme a l'anarquisme; des d'ací es feren els primers plantejaments teòrics i es planejaren les primeres insurreccions que donaren origen a la Revolució de 1910 per a enderrocar el règim dictatorial de Porfirio Díaz. Els delegats del PLM estigueren involucrats en les vagues obreres de Cananea i Río Blanco, també planejaren revoltes coordinades amb les quals pretenien estendre la revolució a tot el país. El periòdic Regeneración fundat el 1900, també pels Flores Magón, es va convertir en el principal portaveu del PLM.

## Bibliografia

* Trejo, Rubén. Magonismo: utopía y revolución, 1910-1913. Cultura Libre, 2005. ISBN 970-9815-00-8.
* Moguel Flores, Josefina. El Magonismo en Coahuila introducción y compilación. Comité de los Festejos del Bicentenario de la Independencia y Centenario de la Revolución: Gobierno del Estado de Coahuila, 2006. ISBN 968-9077-03-1.
# Tornolo

Tornolo ( Ligurian: Tùrneru ; Parmigiano : Tornol ) és un comune (muhgngf
# Torrile

Torrile ( Parmigiano : Toril ) és un comune (munhgdf
# Varano de' Melegari

Varano de' Melegari ( Parmigiano : Varàn di Melgär ) és un comune (munihrtrgdf
# Fujitsubo (cràter)

Fujitsubo és un cràter de l'asteroide del tipus Amor (433) Eros, situat amb el sistema de coordenades planetocèntriques a -3.7 ° de latitud nord i 62.7 ° de longitud est. Fa un diàmetre de 1.7 km. El nom va ser fet oficial per la UAI l'any 2003 i fa referència a Fujitsubo, amant del Príncep Genji de la novel·la japonesa Genji Monogatari, de Murasaki Shikibu (Japó, segle XI).

## Referències

* ↑ "Fujitsubo (cràter)". Gazetteer of Planetary Nomenclature. USGS Astrogeology Research Program. (anglès)
* ↑ Encyclopaedia Britannica Inc. The New Encyclopaedia Britannica, 1974, 1993.
# Good Riddance

Good Riddance (GR) és un grup californià de hardcore melòdic format a Santa Cruz. Durant la seva carrera ha publicat nou àlbums d'estudi amb la discogràfica Fat Wreck Chords i un disc gravat en directe, Remain in Memory: The Final Show, de la seva darrera actuació abans del parèntesi.

## Components
### Membres actuals

* Russ Rankin - veu (1986-2007, 2012–present)
* Luke Pabich - guitarra (1990-2007, 2012–present)
* Chuck Platt - baix (1994-2007, 2012–present)
* Sean Sellers - bateria (1996-1999, 2006-2007, 2012-present)

### Antics membres

* Rob Land – guitarra (1986–1990)
* John Burnett – baix (1986–1991)
* Devin Quinn – baix (1991–1993)
* Tom Kennedy – baix (1993–1994)
* Rich McDermott – bateria (1986–1989, 1993–1995)
* Andrew Jackson – bateria (1990–1991)
* Jade Dylan – bateria (1991–1993)
* Dave Raun – bateria (1999–2000)
* David Wagenschutz – bateria (2000–2005)

## Discografia

* For God and Country (1995)
* A Comprehensive Guide to Moderne Rebellion (1996)
* Ballads from the Revolution (1998)
* Operation Phoenix (1999)
* Symptoms of a Leveling Spirit (2001)
* Bound by Ties of Blood and Affection (2003)
* My Republic (2006)
* Peace in Our Time (2015)
* Thoughts and Prayers (2019)

## Referències

* ↑ «Thoughts and Prayers». Fat Wreck Chords. [Consulta: 21 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Good Riddance a Bandcamp
# Joanna Rowsell

Joanna Rowsell (Sutton, Londres, 5 de desembre de 1988) és una ciclista britànica especialista en persecució. Campiona del món cinc cops, va aconseguir una medalla d'or als Jocs Olímpics de Londres, i una altra als Jocs de Rio.

## Palmarès

* 2008
** Campiona del món de persecució per equips (amb Wendy Houvenaghel i Rebecca Romero)
** Campiona d'Europa sub-23 en Persecució per equips (amb Elizabeth Armitstead i Katie Colclough)
* 2009
** Campiona del món de persecució per equips (amb Wendy Houvenaghel i Elizabeth Armitstead)
* 2011
** Campiona d'Europa en Persecució per equips (amb Danielle King i Laura Trott)
** Campiona del Regne Unit en Persecució
** Campiona del Regne Unit en Persecució per equips (amb Sarah Storey i Danielle King)
* 2012
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Londres en Persecució per equips (amb Danielle King i Laura Trott)
** Campiona del món de persecució per equips (amb Laura Trott i Danielle King)
* 2013
** Campiona d'Europa en Persecució per equips (amb Danielle King, Elinor Barker, Katie Archibald i Laura Trott)
** Campiona del Regne Unit en Persecució per equips (amb Laura Trott, Elinor Barker i Danielle King)
** Campiona del Regne Unit en contrarellotge
* 2014
** Campiona del món de persecució
** Campiona del món de persecució per equips (amb Laura Trott, Elinor Barker i Katie Archibald)
** Medalla d'or als Jocs de la Commonwealth en persecució
** Campiona del Regne Unit en Persecució per equips (amb Laura Trott, Elinor Barker i Danielle King)
* 2015
** Campiona d'Europa en Persecució per equips (amb Elinor Barker, Katie Archibald, Laura Trott i Ciara Horne)
** Campiona del Regne Unit en Persecució per equips (amb Ciara Horne, Katie Archibald i Sarah Storey)
* 2016
** Medalla d'or als Jocs Olímpics de Rio de Janeiro en persecució per equips (amb Laura Trott, Elinor Barker i Katie Archibald)

### Resultats a la Copa del Món

* 2008-2009
** 1r a la Classificació general i a la prova de Melbourne, en Persecució
** 1a a Manchester, Melbourne i Copenhaguen, en Persecució per equips
* 2009-2010
** 1a a Manchester, en Persecució per equips
* 2010-2011
** 1a a Manchester, en Persecució per equips
* 2011-2012
** 1a a Londres, en Persecució
** 1a a Londres, en Persecució per equips
* 2013-2014
** 1a a Manchester, en Persecució
** 1a a Manchester i Aguascalientes, en Persecució per equips

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a cyclebase.nl
# Cap de Roc de Sant Martí

El Cap de Roc de Sant Martí és una muntanya de 1.001,5 metres que es troba al municipi de la Conca de Dalt, a la comarca del Pallars Jussà, a l'antic límit dels termes de Claverol i Hortoneda de la Conca, tots dos actualment integrats en el de Conca de Dalt.
Està situat als Rocs de Gairat, a l'extrem nord-oest de la Serra de Pessonada. Queda al sud-est de Claverol, al nord-est de Sant Martí de Canals i al nord-oest de Pessonada. Té més a ponent el Tossal de Sant Martí i al sud-est el Tossal de Montserè. Pel seu vessant septentrional s'estén el Canarill d'Hortoneda.

## Referències

* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
# Bestiar boví

En ramaderia, el bestiar boví és el conjunt format pels bous i vaques.
Són animals remugants, o sigui amb l'estómac dividit en quatre parts, i amb banyes llises i buides.
Aquest ramat s'aprofita per a la llet, la carn, el cuir i les curses de braus amb races especialitzades per a cada cas.
Un bou és pròpiament un mascle (toro o brau) castrat i que per això té la carn més tendra i el caràcter més dòcil. Al País Valencià, però, s'anomenen els toros bous.
En el comerç s'anomena com a carn de bou tant a la del mascle com a la de la vaca quan tenen més d'un any d'edat. Vedell o vedella és l'animal mascle o femella menor d'un any i, per tant, de carn tendra. La malaltia espongiforme bovina o mal de les vaques boges no afecta els vedells, ja que només es manifesta en animals majors d'un any.

## Vegeu també

* Indústria càrnia