OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1967

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1967, disputat al circuit de Silverstone el 15 de juliol del 1967.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 5 | Jim Clark | Lotus - Ford | 80 | 1h 59' 25. 6 | 1 | 9 |
| 2 | 2 | Denny Hulme | Brabham - Repco | 80 | + 12.8 s | 4 | 6 |
| 3 | 8 | Chris Amon | Ferrari | 80 | + 16.6 s | 6 | 4 |
| 4 | 1 | Jack Brabham | Brabham - Repco | 80 | + 21.8 s | 3 | 3 |
| 5 | 12 | Pedro Rodríguez | Cooper - Maserati | 79 | + 1 Volta | 9 | 2 |
| 6 | 7 | John Surtees | Honda | 78 | + 2 Voltes | 7 | 1 |
| 7 | 15 | Chris Irwin | BRM | 77 | + 3 Voltes | 13 | |
| 8 | 20 | David Hobbs | BRM | 77 | + 3 Voltes | 14 | |
| 9 | 14 | Alan Rees | Cooper - Maserati | 76 | + 4 Voltes | 15 | |
| 10 | 18 | Guy Ligier | Brabham - Repco | 76 | + 4 Voltes | 21 | |
| Ret | 19 | Bob Anderson | Brabham - Climax | 67 | Motor | 17 | |
| Ret | 6 | Graham Hill | Lotus - Ford | 64 | Motor | 2 | |
| Ret | 4 | Mike Spence | BRM | 44 | Encesa | 11 | |
| Ret | 9 | Dan Gurney | Eagle - Weslake | 34 | Embragatge | 5 | |
| Ret | 22 | Silvio Moser | Cooper - ATS | 29 | Pressió de l'oli | 20 | |
| Ret | 11 | Jochen Rindt | Cooper - Maserati | 26 | Motor | 8 | |
| Ret | 3 | Jackie Stewart | BRM | 20 | Transmissió | 12 | |
| Ret | 10 | Bruce McLaren | Eagle - Weslake | 14 | Motor | 10 | |
| Ret | 17 | Jo Siffert | Cooper - Maserati | 10 | Motor | 18 | |
| Ret | 23 | Jo Bonnier | Cooper - Maserati | 0 | Motor | 9 | |
| NVS | 16 | Piers Courage | BRM | 0 | No va sortir | | |

## Altres

* Pole: Jim Clark 1' 25. 3
* Volta ràpida: Denny Hulme 1' 27. 0 (a la volta 3)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-02-17. [Consulta: 12 març 2010].
# Jean Bourgain

Jean Bourgain (Oostende, 28 de febrer de 1954 - Bonheiden, 22 de desembre de 2018) va ser un matemàtic belga, membre de l'Institut d'Estudis Avançats de Princeton des de 1994. Va rebre el seu doctorat a la Universitat Lliure de Brussel·les el 1977. L'any 2000 va connectar el problema de Kakeya amb l'aritmètica combinatòria.
Ha treballat en diverses àrees de l'anàlisi matemàtica com la geometria de l'espai de Banach, l'anàlisi harmònica, la combinatòria, la teoria ergòdica i les equacions en derivades parcials. Per la seva labor se li han concedit nombrosos premis, entre els quals destaquen la Medalla Fields que li va atorgar la Unió Matemàtica Internacional el 1994, el Premi Salem 1983, el Premi Shaw 2010 i el Premi Crafoord (2012), entre d'altres. També va ser un dels editors de la prestigiosa revista Annals of Mathematics.

## Referències

* ↑ «Jean Bourgain» (en anglès). [Consulta: 3 setembre 2014].

## Enllaços externs

* Jean Bourgain al Mathematics Genealogy Project.
* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Jean Bourgain» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
# Tulum

«Tulum» té aquests significats:
* Tulum (ciutat), ciutat de la civilització maia i port de Cobá
* Tulum (municipi), dels onze municipis de l'estat mexicà de Quintana Roo
* Tulum (jaciment arqueològic), jaciment arqueològic corresponent a una antiga ciutat emmurallada maia que fou un dels principals ports de la ciutat de Cobá
# Johann André

Johann André (Offenbach am Main, 28 de març de 1741 – 18 de juny de 1799) fou un músic, compositor i editor musical alemany.
En 1774, coo patriarca d'una família hugonota, André fundà una de les primeres editorials de música independents d'una llibreria, en Offenbach am Main. Entre sus amics més propers en Offenbach estigueren Goethe, en l'època del seu compromis con Anna Elisabeth Schönemann, i està retratat en el llibre 17 de l'autobiografía de Goethe Dichtung und Wahrheit amb un fons d'Offenbach am Main, (1775).
En 1777, André fou nomenat director musical en el Teatre Alemany a Berlín, sense haver abandonat Offenbach am Main. Va compondre al voltant de 30 òperes, balades i cançons.
El seu fill, Johann Anton André (1775–1842), seguí els seus passos en la composició i teoría musical. Després d'haver-se fet càrrec del negoci de publicació musical del seu pare en 1799, Johann Anton André adquirí el llegat musical de Mozart a Constanze Mozart en Viena. Desenvolupà el negoci de l'editorial de música i introduí la litografía per a imprimir notes. Musikhaus André, i el Musikverlag Johann André, amb el seu ampli arxiu musical, existeix encara avui en el centre d'Offenbach.

## Obres

* Der Töpfer (Hanau, 1773)
* Erwin und Elmire (Frankfurt, 1775)
* Der alte Freyer (Frankfurt, 1775)
* Herzog Michael oder Die Nachtigall (Berlín, 1775)
* Der Barbier von Sevilien oder Die unnütze Vorsicht (Berlín 1776)
* Die Bezauberten oder Peter und Hannchen (Berlín, 1777)
* Der Fürst im höchsten Glanze (Berlín, 1777)
* Die Schadenfreude (Berlín, 1778)
* Der Alchymist oder Der Liebesteufel (Berlín, 1778)
* Laura Rosetti (Berlín, 1778)
* Die Grazien (Berlín, 1778)
* Azakia (Berlín, 1778)
* Claudine von Villa Bella (Berlín, 1778)
* Das tartarische Gesetz (Berlín, 1779)
* Alter schützt vor Thorheit nicht (Mannheim, 1779)
* Die Friedensfeyer oder Die unvermuthete Wiederkunft (Berlín, 1779)
* Friedrichs glorreichster Sieg (Berlín, 1779)
* Kurze Thorheit ist die beste (Berlín, 1780)
* Das wüthende Heer oder Das Mädchen im Thurme (Berlín, 1780)
* Heinrich der Erhabene aus dem Stamme der Brennen (Berlín, 1780)
* Der Zauberspiegel (Berlín, 1781)
* Belmont und Constanze oder Die Entführung aus dem Serail (Berlín, 1781)
* Mehr als Großmuth (Berlín, 1781)
* Elmine (Berlín, 1782)
* Eins wird doch helfen oder Die Werbung aus Liebe (Berlín, 1782)
* Der Liebhaber als Automat oder Die redende Maschine (Berlín, 1782)
* Der Barbier von Bagdad (Berlín, 1783)
* Der Bräutigam in der Klemme (Frankfurt, 1796)

## Enllaços externs

* «Bibliografia relacionada amb Johann André» (en alemany). Al catàleg de la Biblioteca Nacional d'Alemanya.
* Musikhaus André
* Lista de obras en Klassika, acceso el 18 de enero de 2010
* Lista de obras en Operone, acceso 18 de enero de 2010
# Vanguard

«Vanguard» té aquests significats:
* Vanguard (coet), primer vehicle de llançament dels Estats Units per situar un satèl·lit a l'òrbita
* Vanguard, marca catalana de ràdios, televisors i altres electrodomèstics
* Vanguard (Nigèria), diari publicat a Lagos, Nigèria, fundat el 1983 pel periodista Sam Amuka-Pemu amb tres amics
* Vanguard 1, satèl·lit posat en òrbita pels Estats Units
* Vanguard Unionist Progressive Party, partit polític d'Irlanda del Nord d'ideologia unionista actuant com a paraigua de grups paramilitars que va existir entre 1973 i 1978
* The Vanguard Group, gestora de fons d'inversió fundada el 1975
* Vanguard (videojoc), videojoc arcade japonès de 1981
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1977

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1977, disputat al circuit de Silverstone el 16 de juliol del 1977.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | James Hunt | McLaren - Ford | 68 | 1h 31' 46. 06 | 1 | 9 |
| 2 | 11 | Niki Lauda | Ferrari | 68 | + 18.31 s | 3 | 6 |
| 3 | 6 | Gunnar Nilsson | Lotus - Ford | 68 | + 19.57 s | 5 | 4 |
| 4 | 2 | Jochen Mass | McLaren - Ford | 68 | + 47.76 s | 11 | 3 |
| 5 | 8 | Hans Joachim Stuck | Brabham - Alfa Romeo | 68 | + 1' 11.73 min. | 7 | 2 |
| 6 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 67 | + 1 Volta | 15 | 1 |
| 7 | 17 | Alan Jones | Shadow - Ford | 67 | + 1 Volta | 12 | |
| 8 | 19 | Vittorio Brambilla | Surtees - Ford | 67 | + 1 Volta | 8 | |
| 9 | 34 | Jean-Pierre Jarier | Penske - Ford | 67 | + 1 Volta | 20 | |
| 10 | 27 | Patrick Nève | March - Ford | 66 | + 2 Voltes | 26 | |
| 11 | 40 | Gilles Villeneuve | McLaren - Ford | 66 | + 2 Voltes | 9 | |
| 12 | 18 | Vern Schuppan | Surtees - Ford | 66 | + 2 Voltes | 23 | |
| 13 | 30 | Brett Lunger | McLaren - Ford | 64 | + 4 Voltes | 19 | |
| 14 | 5 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 62 | Motor | 6 | |
| 15 | 12 | Carlos Reutemann | Ferrari | 62 | + 6 Voltes | 14 | |
| Ret | 7 | John Watson | Brabham - Alfa Romeo | 60 | Prob. amb el combustible | 2 | |
| Ret | 20 | Jody Scheckter | Wolf - Ford | 59 | Motor | 4 | |
| Ret | 28 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 42 | Accelerador | 22 | |
| Ret | 37 | Arturo Merzario | March - Ford | 28 | Transmissió | 17 | |
| Ret | 16 | Riccardo Patrese | Shadow - Ford | 20 | Pressió del combustible | 25 | |
| Ret | 4 | Patrick Depailler | Tyrrell - Ford | 16 | Frens | 18 | |
| Ret | 15 | Jean-Pierre Jabouille | Renault | 16 | Turbo | 21 | |
| Ret | 10 | Ian Scheckter | March - Ford | 6 | Accident | 24 | |
| Ret | 3 | Ronnie Peterson | Tyrrell - Ford | 3 | Motor | 16 | |
| Ret | 23 | Patrick Tambay | Ensign - Ford | 3 | Part elèctrica | 10 | |
| Ret | 24 | Rupert Keegan | Hesketh - Ford | 0 | Accident | 13 | |
| NVQ | 9 | Alex Ribeiro | March - Ford | | | | |
| NVQ | 22 | Clay Regazzoni | Ensign - Ford | | | | |
| NVQ | 38 | Brian Henton | March - Ford | | | | |
| NVQ | 36 | Emilio de Villota | McLaren - Ford | | | | |
| NVQ | 31 | David Purley | LEC - Ford | | | | |
| NVQ | 33 | Andy Sutcliffe | March - Ford | | | | |
| NVQ | 35 | Guy Edwards | BRM | | | | |
| NVQ | 44 | Tony Trimmer | Surtees - Ford | | | | |
| NVQ | 45 | Brian McGuire | McGuire - Ford | | | | |
| NVQ | 32 | Mikko Kozarowitzky | March - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: James Hunt 1' 18. 49
* Volta ràpida: James Hunt 1' 19. 600 (a la volta 48)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2008-02-03. [Consulta: 8 abril 2010].
# Joan Carles Capdevila Torné

Joan Carles Capdevila és un music català. Llicenciat en Música Moderna i Jazz a l'Escola Superior de Música de Catalunya (ESMUC), és arranjador, compositor, cantant d'estudi, integrant de grups a capella i instrumentista en diverses formacions musicals. Treballa també en publicitat i doblatge, i exerceix la docència en el camp del teatre musical.
Ha col·laborat amb diversos artistes com Moncho, Ketama, Paulina Rubio, Pee Wee Ellis, Peret i Marcos Llunas i ha realitzat enregistraments per a pel·lícules de les companyies Disney i Warner Bros. És col·laborador en programes de televisió de la Productora Gestmusic Endemol, que inclou programes com Operación Triunfo, Vivo Cantando i Buscant La Trinca, entre d'altres.
Dins del vessant clàssic participa en formacions de cant coral, òpera, arranjaments i orquestració simfònica. Ha treballat en òperes com Aïda i Requiem de G. Verdi, Cavalleria Rusticana de P. Mascagny, Turandot de Puccini i orquestracions simfòniques per a la WDR Funkhausorchester (Köln - Germany), entre d'altres. També realitza cors per a bandes sonores de pel·lícules de Touchstone Pictures (Roger Rabbit), Walt Disney Pictures (El Rei Lleó 2 i 3, El Llibre de la Selva 2 ...) i Warner Bros (El Rei i Jo).

## Referències

* ↑ «OT 2020: Capde, Lenguaje Musical y 'coach' vocal» (en castellà). RTVE, 12-01-2020. [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ Brey, Vicente. «Todos los secretos de los profesores de «Operación Triunfo 2017»» (en castellà). La Voz de Asturias, 23-10-2017. [Consulta: 8 juny 2020].
* ↑ «Entrevistem Joan Carles Capdevila, que acaba de publicar el disc "JOC sings Gershwin"». Catalunya Radio, 03-11-2019. [Consulta: 8 juny 2020].
# Francesca Giannone

Francesca Giannone (Lecce, 1982) és una escriptora italiana guanyadora del Premio Bancarella 2023.

## Biografia

Després de llicenciar-se en ciències de la comunicació, va estudiar al Centro Sperimentale di Cinematografia de Roma, després es va traslladar a Bolonya, on va comissariar la catalogació dels trenta mil volums de l'Associació Luigi Bernardi i va assistir als cursos de Bottega Finzioni
El 2023 es va publicar la seva primera novel·la, La cartera, un fenomen editorial que va vendre quatre-cents mil exemplars en un any, convertint-se en la novel·la italiana més venuda del 2023 i després també del 2024. Actualment traduïda a 40 països, entre ells el català, la novel·la, inspirada en la història de la seva besàvia Anna Allevena, li va guanyar el premi Bancarella i el premi Amo Questo Libro de la Librerie Giunti. El mateix any, Lotus Production, una empresa que forma part del Leone Film Group, va adquirir els drets cinematogràfics.
El seu segon treball, Demà, demà, es publicà el 2024. Les seves dues novel·les es troben entre els deu llibres més venuts del 2024 a Itàlia.

## Obres

* Els herois són tots joves i bonics, publicat de manera independent (27 d'agost de 2019)
* La cartera, Barcelona, Duomo Ediciones, 2024
* Demà, demà, Milà, Editrice Nord, 2024

## Notes

* ↑ «Francesca Giannone».
* 1 2 «Premio Bancarella a “La portalettere” di Francesca Giannone», 17 luglio 2023.
* 1 2 «Francesca Giannone, l’intervista alla scrittice che ha battuto perfino Roberto Vannacci», 17-01-2024.
* ↑ «Francesca Giannone: “Sono l’italiana più letta dell’anno”», 29 dicembre 2023.
* ↑ «Un film dal bestseller La Portalettere di Francesca Giannone», 1 giugno 2023.
* ↑ Redazione Il Libraio. «Ecco la classifica dei libri più venduti del 2024» (en italià), 29-12-2024.
# Vedruna

«Vedruna» té aquests significats:
* Vedruna (fita), amuntegament de pedres fet per la mà de l'home que serveix per a delimitar una superfície, assenyalar un camí o un terme
* Vedruna (Germanes Carmelites de la Caritat), congregació religiosa fundada per santa Joaquima de Vedruna el 1826 i dedicada a la cura dels malalts i a l'educació de les nenes d'extracció humil
* Joaquima de Vedruna i Vidal (Barcelona, 1783 - 1854), religiosa fundadora de la Congregació de les Germanes Carmelites de la Caritat o Vedrunes, venerada com a santa per l'Església catòlica
* Can Vedruna, masia de Sant Aniol de Finestres (la Garrotxa)
* Col·legi Vedruna (Arbúcies), escola d'Arbúcies (la Selva)
* Escola o Col·legi Vedruna de Palafrugell, centre educatiu concertat de Palafrugell (el Baix Empordà) que imparteix educació infantil i primària
* Palau Vedruna, edifici de Barcelona
* Casa Vedruna, edifici desaparegut de Barcelona
# Charly García

Carlos Alberto García, més conegut pel seu nom artístic, Charly García (n. Buenos Aires; 23 d'octubre de 1951) és un músic multiinstrumentista. És un dels més reconeguts intèrprets, compositors i productors argentins de rock. Va ser integrant de Sui Géneris, i de les bandes PorSuiGieco, La máquina de hacer pájaros, Billy Bond and the Jets i Serú Girán.

## Àlbums d'estudi com a solista

* Yendo de la cama al living (1982)
* Clics modernos (1983)
* Piano Bar (1984)
* Tango (con Pedro Aznar) (1986)
* Parte de la religión (1987)
* Cómo conseguir chicas (1989)
* Filosofía barata y zapatos de goma (1990)
* Tango 4 (con Pedro Aznar) (1991)
* Radio Pinti (con Pedro Aznar i Enrique Pinti) (1991)
* La hija de la lágrima (1994)
* Say no More (1996)
* Alta fidelidad (con Mercedes Sosa) (1997)
* El aguante (1998)
* Influencia (2002)
* Rock and Roll YO (2003)
* Kill Gil (2010)
* Random (2017)

## Filmografia

* Peperina (1982).
* Mercedes Sosa, como un pájaro libre (1983).
* Lo que vendrá (1988).
* Tato de América (1992).
* Una noche con Sabrina Love (2000).
* ¿Quién es Alejandro Chomski? (2002).
* Que sea rock, documental (2006).
* Graduados (2012).

## Referències

* ↑ http://www.allmusic.com/artist/p31056/biography
* ↑ La Máquina de Hacer Pájaros.
* ↑ Serú Girán al web Rock.com.ar.

## Bibliografia

* Favoretto, Mara. Charly en el país de las alegorías. Un viaje por las letras de Charly García. Buenos Aires: Gourmet Musical, 2013, p. 192. ISBN 978-987-29830-1-7.
# Bernabé Carrafa

Bernabé Carrafa (Madrid, ? - Madrid, 27 d'octubre de 1859) va pertànyer a una família de comerciants, editors i enregistradors de música. Carrafa fou impressor, editor i emmagatzemador de música i d'instruments.

## Biografia

Nascut a Madrid, on va residir fins al seu traspàs, Carrafa va destacar com un dels editors i comerciants de música més actius i rellevants durant la primera meitat del segle XIX. Es creu que tenia un vincle familiar amb el gravador d'estampes Juan Carrafa (1787-1869), membre de la Real Academia de San Fernando.
La seva activitat editorial entre el 1830 i 1840 inclogué la producció de nombroses col·leccions musicals, sovint en col·laboració amb altres editors com Luis Mintegui, Antonio Hermoso, Bartolomé Wirmbs o León Lodre. Aquestes publicacions, adaptades al gust de l'època, incloïen fragments d'òpera italiana d'autors com Donizetti, Rossini, Bellini, així com cançons espanyoles amb acompanyament de guitarra o piano.
Entre 1842 i 1843, Carrafa es dedicà a editar els suplements de música de La Iberia Musical, una de les revistes musicals més antigues d'Espanya. Les seves partitures sovint no incloïen una data precisa, com era habitual entre els editors de l'època, fet que dificulta la datació exacta de bona part de la seva producció. Els números de planxa només són consistents i fiables a partir dels darrers anys de la seva carrera. Es conserva un càtaleg en el fons musical de la basílica de Santa Maria d'Igualada (IgdSM). A més a més, es disposa d'un catàleg d'instruments en venda complet de 1857, on Carrafa es presenta com abastador de la Casa Reial, concessionari dels fabricants d'instruments de metall Moritz (Berlín) i agent per a la col·laboració de músic. La temporada 1850-51 va ser proveïdor del Teatro Real.
Carrafa mor el 1859, sense casar-se, i traspassa el negoci al seu pare, José Carrafa Viali, i a Catalina Gallego de Sanz i els seus fills. A causa d'aquest fet, l'empresa va passar a anomenar-se Carrafa y Sanz Hermanos, i fou vigent fins a nou anys més.

## Referències

* ↑ «Obres de Carrafa a I'IFMuC. Base de dades dels fons musicals de Catalunya.».

## Bibliografia

* GOSÁLVEZ LARA, Carlos José. «Carrafa Carvajal, Bernabé» Diccionario de la Música Española e Hispanoamericana. Madrid: SGAE, 1999 – 2002, vol. 3, p.223
# Joan Pau Pujol

Joan Pau Pujol (Mataró, Maresme, 1570 - Barcelona, 17 de maig de 1626), va ser un compositor i organista català del Renaixement i del primer Barroc. És conegut fonamentalment per la seva música sacra, però també va escriure música secular, que va gaudir d'una considerable difusió durant la primera meitat del segle xvii, com demostra la seva presència en nombrosos cançoners de l'època.
Després d'iniciar la seva carrera a Barcelona, el 1593 va ocupar el càrrec de mestre de capella a la Catedral de Tarragona i després a la Basílica del Pilar de Saragossa, on va treballar durant 17 anys. El 1600 va ser ordenat sacerdot. El 1612 va tornar a Barcelona, on va ocupar fins a la seva mort el càrrec de mestre de capella de la Catedral de Barcelona i de la Capella de música de Sant Jordi. En aquests últims anys va compondre la major part de les seves obres.
La seva música és un exemple del pas de l'stile antico a l'stile nuovo i revela una gran domini de la combinació de veus i cors i de la tècnica del contrapunt. Malgrat una forta tendència arcaïtzant, va incorporar innovacions gràcies al seu coneixement de l'escola de Venècia i dels compositors polifònics més destacats de l'època, en particular Tomás Luis de Victoria, Cristóbal de Morales, Francisco Guerrero, Giovanni Pierluigi da Palestrina i Orlando di Lasso. En el terreny de la música sacra, va escriure nombroses misses, salms i un rèquiem, entre d'altres. Entre les seves composicions profanes destaquen els villancets, així com nombrosos madrigals i altres formes vocals menors.

## Referències

* ↑ «Joan Pau Pujol». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* «Manuscrits amb obres de Joan Pau Pujol (1570-1626)». Tresors del Palau. Centre de Documentació de l'Orfeó Català.

## Enllaços externs

* «Joan Pau Pujol, a l'origen del barroc català. Joan Grimalt, Mariano Lambea, Josep M. Gregori». Edu3.cat. CCMA. Arxivat de l'original el 17 de gener 2014. [Consulta: 16 gener 2014]. [Audio Programa: Vistes al mar, CCMA:2008, 63min]
# La Crónica de Cataluña

La Crónica de Cataluña fou un diari català publicat en castellà el 1875. Entre els seus col·laboradors hi havia autors com Francesc Planas i Casals, Gabriel Lluch i Anfruns. Un dels seus directors fou Teodor Baró i Sureda. Es definia a si mateix com el periódico liberal de Barcelona, i coexistia amb el Diari de Barcelona i La Imprenta. Va ser una de les diverses alternatives del diari El Diluvio.

## Referències

* ↑ «Teodor Baró i Sureda | enciclopedia.cat». [Consulta: 1r abril 2023].
# Brian Nelson (guionista)

Brian Nelson és un guionista estatunidenc.

## Primers anys

Nelson és llicenciat a la Universitat Yale i a la UCLA. Va treballar com a instructor de teatre a la Langley High School de McLean, Virgínia a principis dels anys 80, on va ensenyar a l'actriu Gilmore Girls Lauren Graham, a la Little Miss Sunshine al guionista Michael Arndt , i l'instructor de guió de la UCLA Brian David Price.

## Carrera d'escriptor

Els nombrosos crèdits d'escriptor de Nelson inclouen episodis de la sèrie de televisió Lois & Clark: The New Adventures of Superman, Gene Roddenberry's Earth: Final Conflict, JAG i les sèries de televisió Disney Channel So Weird i In a Heartbeat així com el llargmetratge Hard Candy. També va escriure l'obra "Overlooked" i va coescriure el guió per a la pel·lícula de vampirs 30 dies de foscor, que es va estrenar a finals de 2007 i dirigida pel director de Hard Candy David Slade. Nelson va escriure el guió del thriller produït per M. Night Shyamalan Devil. Nelson va escriure els episodis 3 i 8 de la sèrie original de Netflix Altered Carbon, així com la producció executiva del programa.

## Filmografia

* Hard Candy (2005) (També coproductor)
* 30 dies de foscor (2007)
* Devil (2010)
* Rupture (2016)

## Premis

* XXXVIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya: Premi al millor guió per Hard Candy

## Notes

* ↑ «Brian Nelson». The New York Times, 2014. Arxivat de l'original el 18 December 2014. [Consulta: 1r novembre 2018].
* ↑ Dargis, Manohla «In 'Hard Candy,' an Internet Lolita Is Not as Innocent as She Looks». , 14-04-2006.
* ↑ Miska, Brad. «Addition Shooting for M. Night Shyamalan's 'Devil'». Bloody Disgusting, 21-06-2010. [Consulta: 1r novembre 2018].
* ↑ La película 'Hard Candy', principal ganadora del Festival de Sitges, El Mundo, 17 d'octubre de 2005

## Enllaços externs

* Don't Judge Devil by its Producer
# Viquillibres

Viquillibres (Wikibooks en anglès i abans anomenat Wikimedia Free Textbook Project i Wikimedia-Textbooks) és un projecte de la Fundació Wikimedia, creat el 10 de juliol del 2003.
La seva finalitat és crear una col·lecció completa de llibres de contingut lliure i de forma conjunta entre els usuaris que ho vulguin, essent així un complement a la informació que proporciona la Viquipèdia.
El projecte va ser creat per petició de Karl Wick, que volia un lloc on crear llibres de contingut lliure per evitar haver de comprar-los. Al principi eren còpies originals, però després es van crear llibres extrets d'Internet, tots sota la Llicència de documentació lliure de GNU. Viquiversitat i Viquijúnior, eren al començament subprojectes de Viquillibres, però durant l'agost de 2006, Viquiversitat es va independitzar, i ara té un domini propi. Tot i així, el segon encara està vinculat a Viquillibres.
El lloc web treballa amb tecnologia wiki, el que significa que tothom pot col·laborar en l'escriptura de qualsevol llibre, clicant a l'enllaç "edita" a la part superior existe de cada pàgina. Per tant, com a la resta dels projectes de Wikimedia, no és necessari registrar-se per contribuir, però és preferible per tal de gaudir d'avantatges i més drets d'usuari.

## Bibliografia

* Ben Crowell. «All Systems Go: The Newly Emerging Infrastructure to Support Free Books», 2005. [Consulta: 18 juny 2006].
* Michael F. Shaughnessy. «An Interview with Curtis Bonk: A Look at Wikibooks and Wikibookians». EducationNews.org, 14-07-2009. Arxivat de l'original el 2016-08-29. [Consulta: 9 febrer 2017].

## Referències

* ↑ «Wikibooks.org Whois Record». DomainTools, LLC. [Consulta: 22 gener 2013].

## Vegeu també

* Portada plurilingüe de Wikibooks