# Asiento de Negros

El Asiento de Negros va ser un contracte de monopoli entre la Corona espanyola i diversos comerciants pel dret a proporcionar esclaus africans a les colònies d'Amèrica espanyola L'Imperi espanyol rarament es dedicava al tràfic transatlàntic d'esclaus directament des de la mateixa Àfrica, optant en canvi per contractar la importació a comerciants estrangers de nacions més destacades d'aquesta part del món; típicament portuguesos i genovesos, però més tard holandesos, francesos i britànics. L'Asiento no va afectar el Carib francès o britànic sinó l'Amèrica espanyola.

## Significat

Un asiento, en llengua castellana, és un contracte de préstec o deute a curt termini, d'un a quatre anys, signat entre la corona espanyola i un banquer o un petit grup de banquers (asentistas) contra els futurs ingressos de la corona, sovint inclosos després de la signatura dels tractats de pau. Un asiento cobreix una o una combinació de tres transaccions específiques: un préstec a curt termini sense garantia, una transferència de pagament i un contracte de canvi de moneda.
Entre principis del segle XVI i mitjans del segle xviii, els asientos van ser utilitzats pel tresorer espanyol per ajustar els desequilibris a curt termini entre els ingressos i les despeses. El sobirà es va comprometre a retornar el principal del préstec més un interès elevat (12%). Els banquers participants de Sevilla, Lisboa, República de Gènova i Amsterdam, al seu torn, van recórrer als beneficis i inversions directes obtingudes d'un gran nombre de comerciants atlàntics. A canvi d'un conjunt de pagaments programats, els comerciants i financers tenien el dret de cobrar els impostos rellevants o supervisar el comerç d'aquelles mercaderies que queien sota la prerrogativa del monarca. D'aquesta manera un conjunt de comerciants rebien el dret d'embarcar tabac, sal, sucre i cacau en una ruta comercial des de les Índies Occidentals espanyoles, algunes vegades acompanyats de llicències d'exportació de lingots des de la Península o Cadis. En particular, el asiento tindria un gran impacte per a l'economia de les colònies hispanoamericanes, perquè el tractat assegurava o garantiria ingressos fixos per a la corona i el subministrament de la regió amb determinades mercaderies, mentre que la part contractant assumia el risc del comerç. Un nou Asiento era el mitjà més segur per poder recuperar els seus diners.

## Història

El Tractat d'Alcáçovas de 1479 va dividir l'oceà Atlàntic i altres parts del globus en dues zones d'influència, espanyola i portuguesa. Els espanyols van adquirir el costat oest, rentant Amèrica del Sud i les Índies Occidentals, mentre que els portuguesos van obtenir el costat est, rentant la costa occidental d'Àfrica, i també l'oceà Índic més enllà. Els espanyols confiaven en els treballadors africans esclavitzats per donar suport al seu projecte colonial americà, però ara no tenien cap posició comercial ni territorial a l'Àfrica occidental, la principal font de treball esclau. Els espanyols confiaven en els comerciants d'esclaus portuguesos per cobrir els seus requisits. El contracte s'obtenia normalment per bancs mercantils estrangers que cooperaven amb comerciants locals o estrangers, especialitzats en el transport marítim. Diferents organitzacions i individus licitarien pel dret a ocupar l'Asiento
L'impuls original per importar africans esclaus va ser alleujar els habitants indígenes de les colònies de les demandes laborals dels colons espanyols. L'esclavitud dels amerindis havia estat aturada per la influència de dominics com Bartolomé de las Casas. Espanya donava asientos individuals als comerciants portuguesos per portar esclaus africans a Amèrica del Sud.
Després del Tractat de Münster, l'any 1648, els comerciants holandesos es van implicar en l'Asiento de Negros. El 1713, els britànics van rebre el dret a l'Asiento en el Tractat d'Utrecht, que va posar fi a la Guerra de Successió. El govern britànic va passar els seus drets a la South Sea Company. El asiento britànic va acabar amb el Tractat de Madrid de 1750 entre Gran Bretanya i Espanya després de la Guerra de l'Orella de Jenkins, coneguda adequadament pels espanyols com la Guerra del Asiento

### Antecedents a l'Amèrica Espanyola

El significat general de asiento (del verb castellà sentar, seure, que derivava del llatí sedere) en castellà és "consentiment" o "assentament, establiment". En un context comercial, significa "contracte, acord comercial". En paraules de Georges Scelle, era "un terme de dret públic espanyol que designa tot contracte fet amb finalitats d'utilitat pública... entre el govern espanyol i els particulars".
El sistema Asiento es va establir després de l'assentament espanyol al Carib quan la població indígena estava patint un col·lapse demogràfic i els espanyols necessitaven una altra font de mà d'obra. Inicialment, uns quants africans cristians nascuts a Ibèria van ser transportats al Carib. Però a mesura que el col·lapse demogràfic indígena continuava i creixien els opositors a l'explotació espanyola de la mà d'obra indígena, inclosa la de Bartolomé de las Casas, el jove rei dels Habsburg Carles I d'Espanya va permetre la importació directa d'esclaus d'Àfrica (bozales) al Carib.. El primer Asiento per vendre esclaus es va elaborar l'agost de 1518, atorgant a un favorit flamenc de Charles, Laurent de Gouvenot, el monopoli d'importar africans esclaus durant vuit anys amb un màxim de 4.000. Gouvenot va vendre ràpidament la seva llicència al tresorer de la Casa de la Contratación de Indias i tres subcontractistes, comerciants genovesos a Andalusia, per 25.000 ducats. La Casa de Contractació de Sevilla controlava tant el comerç com la immigració al Nou Món, excloent jueus, conversos, musulmans i estrangers. Els esclaus africans eren considerats mercaderies i les seves importacions estaven regulades per la corona. La corona espanyola cobrava un deure per cada " peça ", i no sobre cada esclau individual lliurat. Espanya no tenia accés directe a les fonts africanes d'esclaus ni la capacitat de transportar-los, per la qual cosa el sistema d'Asiento era una manera d'assegurar un subministrament legal d'africans al Nou Món, que aportava ingressos a la corona espanyola.
El corsari i comerciant espanyol Amaro Pargo (1678-1747) va arribar a realitzar el transport d'esclaus al Carib, si bé s'estima, en menor mesura que altres capitans i personatges de l'època dedicats a aquesta activitat. El 1710, el corsari es va veure embolicat en una denúncia per part del prevere Alonso García Ximénez, el qual l'acusava d'alliberar un esclau africà anomenat Sebastián, que era transportat fins a Veneçuela en un dels vaixells d'Amaro. El citat Alonso García atorga un poder el 18 de juliol de 1715 a Teodoro Garcés de Salazar perquè li reclamés a Caracas la seva devolució. Tot i aquest fet, el mateix Amaro Pargo va posseir també esclaus en el seu servei domèstic.

### Monopoli portuguès

Per a la corona espanyola, l'Asiento era una font de beneficis. Haring diu: "L'Asiento va continuar sent la política establerta del govern espanyol per controlar i treure profit del tràfic d'esclaus". A l'Espanya dels Habsburg, els Asientos eren un mètode bàsic per finançar les despeses de l'estat: "El préstec va prendre dues formes: el deute a llarg termini en forma de bons perpetus (juros) i els contractes de préstec a curt termini proporcionats pels banquers (Asientos). Molts Asientos van ser finalment convertits o refinançats a través de jurosAsiento"
Inicialment, com que Portugal tenia drets lliures a l'Àfrica occidental a través del seu tractat de 1494, va dominar el tràfic europeu d'esclaus dels africans. Abans de l'inici de l'Asiento oficial el 1595, quan el monarca espanyol també governava Portugal a la Unió Ibèrica (1580–1640), les autoritats fiscals espanyoles van donar Asientos individuals als comerciants, principalment de Portugal, per portar esclaus a les Amèriques. Durant la dècada de 1560 la majoria d'aquests esclaus es van obtenir a la zona de l'Alta Guinea, especialment a la regió de Sierra Leone on hi va haver moltes guerres associades a les invasions mandéAsiento
Després de l'establiment de la colònia portuguesa d'Angola el 1575, i la substitució gradual de São Tomé pel Brasil com a principal productor de sucre, els interessos angolesos van dominar el comerç, i van ser els financers i comerciants portuguesos els que van obtenir la major escala. Asiento integral que es va establir el 1595 durant el període de la Unió Ibèrica. L'Asiento es va estendre a la importació d'esclaus africans al Brasil, i els que tenien Asientos per al comerç d'esclaus brasilers sovint també comerciaven amb esclaus a l'Amèrica espanyola. L'Amèrica espanyola era un mercat important per als esclaus africans, inclosos molts dels quals superaven la quota de la llicència d'Asiento i eren venuts il·legalment. Des del període comprès entre 1595 i 1622, aproximadament la meitat de tots els esclaus importats van ser destinats a Mèxic. La majoria dels esclaus de contraban no van ser portats per comerciants autònoms.
El domini angolès del comerç es va manifestar després de 1615 quan els governadors d'Angola, començant per Bento Banha Cardoso, es van aliar amb mercenaris Imbangala per fer estralls a les potències africanes locals. Molts d'aquests governadors també tenien el contracte d'Angola així com l'Asiento, assegurant així els seus interessos. Els registres marítims de Vera Cruz i Cartagena mostren que fins al 85% dels esclaus que arribaven als ports espanyols eren d'Angola, portats per vaixells portuguesos. El 1637 la Companyia Holandesa de les Índies Occidentals va emprar comerciants portuguesos en el comerç. El primer període d'Asiento va acabar el 1640 quan Portugal es va revoltar contra Espanya, encara que fins i tot llavors els portuguesos van continuar subministrant les colònies espanyoles.

### Competència holandesa, francesa i britànica

A la dècada de 1650, després que Portugal aconseguís la seva independència d'Espanya, Espanya va negar l'assentament als portuguesos, als quals considerava rebels. Espanya va intentar entrar directament en el comerç d'esclaus, enviant vaixells a Angola per comprar esclaus. També va jugar amb la idea d'una aliança militar amb Kongo, el poderós regne africà al nord d'Angola. Però aquestes idees van ser abandonades i els espanyols van tornar als interessos portuguesos i després holandesos per subministrar esclaus. (L'expedició del capità Holmes va capturar o destruir tots els assentaments holandesos a la costa de Ghana.) Els espanyols van adjudicar grans contractes per a l'Asiento al banquer genovés Grillo a la dècada de 1660 i a la Companyia Holandesa de les Índies Occidentals el 1675 en lloc dels comerciants portuguesos als anys 1670 i 1680. No obstant això, aquest mateix període va veure un ressorgiment de la pirateria. L'any 1700, amb la mort de l'últim monarca dels Habsburg, Carles II d'Espanya, el seu testament va nomenar la Casa de Borbó en la forma de Felip V d'Espanya com a successor al tron espanyol. La família Borbó també eren reis de França i per això l'Asiento va ser concedit el 1702 a la Companyia de Guinea Francesa, per a la importació de 48.000 esclaus africans durant una dècada. Els africans van ser transportats a les colònies franceses del Carib de Martinica i Saint Domingue.
Com a part de la seva estratègia de mantenir un equilibri de poder a Europa, Gran Bretanya i els seus aliats, inclosos els holandesos i els portuguesos, van disputar l'herència borbònica del tron espanyol i van lluitar a la Guerra de Successió contra l'hegemonia borbònica. Encara que la Gran Bretanya no es va imposar, va rebre l'Asiento com a part de la pau d'Utrecht. Això va concedir a Gran Bretanya un Asiento de trenta anys per enviar un vaixell mercant al port espanyol de Portobelo, proporcionant 4800 esclaus a les colònies espanyoles. L'Asiento es va convertir en un conducte per al contraban britànic i els contrabandistes de tota mena, fet que va soscavar els intents d'Espanya de mantenir un sistema comercial proteccionista amb les seves colònies americanes. Les disputes relacionades amb això van portar a la Guerra de l'orella de Jenkins (1739). Gran Bretanya va renunciar als seus drets a l'Asiento després de la guerra, en el Tractat de Madrid de 1750, ja que Espanya estava implementant diverses reformes administratives i econòmiques. La Corona espanyola va comprar el dret de la Companyia del Mar del Sud a l'Asiento aquell any. La Corona espanyola va buscar una altra manera de subministrar esclaus africans, intentant liberalitzar el seu tràfic, intentant canviar a un sistema de lliure comerç d'esclaus per part d'espanyols i estrangers en particulars llocs colonials. Aquests eren Cuba, Santo Domingo, Puerto Rico i Caracas, tots els quals utilitzaven esclaus africans en gran nombre.

## Notes

* ↑ Similar patents in the British system were the Virginia Company, the Levant Company and the Merchant Adventurers patent of trade with the United Provinces (essentially concurrent with the modern-day Netherlands). An overview of the British system from a Marxist perspective is given by Robert Brenner, on the editorial board of the New Left Review, in "Merchants and Revolution".

## Referències

* ↑ Weindl, Andrea Journal of the History of International Law, 10, 2, 2008, pàg. 229–257. DOI: 10.1163/157180508X359846.
* ↑ The strategy of Philip II against the Cortes in the 1575 crisis and the domestic credit market freeze Carlos Álvarez-Nogal and Christophe Chamley
* ↑ The Army of Flanders and the Spanish Road, 1567–1659: The Logistics of ...by Geoffrey Parker, p. 125
* ↑ J Conklin (1998) The Theory of Sovereign Debt and Spain under Philip II
* ↑ A Nation upon the Ocean Sea: Portugal's Atlantic Diaspora and the Crisis of ... by Daviken Studnicki-Gizbert, pp. 112–113
* ↑ The Cambridge Economic History of Europe: From the Decline of the Roman empire by Sir John Harold Clapham, Eileen Edna Power, p. 372
* ↑ The Asiento de Negros and International Law by Andrea Weindl. In: Journal of the History of International Law. DOI: https://doi.org/10.1163/157180508X359846
* ↑ Carlos Álvarez Nogal (2002) THE ABILITY OF AN ABSOLUTE KING TO BORROW DURING THE SIXTEENTH AND SEVENTEENTH CENTURY. SPAIN DURING THE HABSBURG DYNASTY [sic], p. 7, 30
* ↑ Schneider, Elena, The Occupation of Havana, University of North Carolina Press, 1977, p.23
* ↑ Haring, Clarence. The Spanish Empire in America, Nova York: Oxford University Press 1947, p. 219.
* ↑ Israel, J. (2002). Diasporas within the Diaspora. Jews, Crypto-Jews and the World Maritime Empires (1510–1740).
* ↑ Weindl, Andrea Journal of the History of International Law, 10, 2, 2008, pàg. 229–257. DOI: 10.1163/157180508X359846.
* ↑ Haring, The Spanish Empire in America, p. 220.
* ↑ Postma, Johannes, The Dutch in the Atlantic Slave Trade, 1600-1815 (Cambridge University Press, 1990), p. 29.
* ↑ Grete Klingenstein, Heinrich Lutz, Gerald Stourzh, EUROPÄISIERUNG DER ERDE? Studien zur Einwirkung Europas auf die außereuropäische Welt 1980, p. 90.
* ↑ Haring, The Spanish Empire in America, p. 219.
* ↑ Blackburn, The Making of New World Slavery, p. 135.
* ↑ The Oxford Encyclopedia of Economic History, Volume 5 by Oxford University Press
* ↑ Shelly, Cara. "Asiento" in Encyclopedia of Latin American History and Culture, vol. 1, p. 218. New York: Charles Scribner's and Sons 1996, p. 218.
* ↑ «Los destellos humanistas de Amaro Pargo contra la esclavitud». Diario de Avisos, 17-12-2023 [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ Haring, The Spanish Empire in America, p. 220.
* ↑ Mauricio Drelichman and Hans-Joachim Voth, "Lending to the Borrower from Hell: Debt and Default in the Age of Phillip II, 1566-1598", p. 6.
* ↑ The Transatlantic Slave Trade: A History by James A. Rawley, Stephen D. Behrendt, p. 62-63
* ↑ Blackburn, The Making of New World Slavery, p. 181.
* ↑ Postma, Johannes, The Dutch in the Atlantic Slave Trade, 1600-1815(Cambridge University Press, 1990), p. 21.
* ↑ Shelly, "Asiento", p. 218.
* ↑ Blackburn, The Making of New World Slavery, p. 203.
* ↑ Shelly, "Asiento", p. 218
* ↑ Haring, The Spanish Empire in America, p. 333.
* ↑ Haring, The Spanish Empire in America, p. 220-21

## Bibliografia

* Barreto, Maxcarenhas. The Portuguese Columbus: Secret Agent of King John II. Springer, 1992. ISBN 1349219940.
* Blackburn, Robin. The Making of New World Slavery: From the Baroque to the Modern, 1492–1800. Verso, 1998. ISBN 1859841953.
* Braun, Harald E. Theorising the Ibero-American Atlantic. BRILL, 2013. ISBN 978-9004258068.
* Bystrom, Kerry. The Global South Atlantic. Fordham Univ Press, 2017. ISBN 978-0823277896.
* Cardoso, Gerald. Negro Slavery in the Sugar Plantations of Veracruz and Pernambuco, 1550–1680: A Comparative Study. University Press of America, 1983. ISBN 0819129267.
* de Alencastro, Luiz Felipe. The Trade in the Living: The Formation of Brazil in the South Atlantic, Sixteenth to Seventeenth Centuries. SUNY Press, 2018. ISBN 978-1438469294.
* Hart, Francis Russel. Admirals of the Caribbean, 1922.
* Ingram, Kevin. The Conversos and Moriscos in Late Medieval Spain and Beyond, Volume 3: Displaced Persons. BRILL, 2015. ISBN 978-9004306363.
* Klooster, Wim. Migration, Trade, and Slavery in an Expanding World: Essays in Honor of Pieter Emmer. BRILL, 2009. ISBN 978-9004176201.
* Newson, Linda A. From Capture to Sale: The Portuguese Slave Trade to Spanish South America in the Early Seventeenth Century. BRILL, 2007. ISBN 978-9004156791.
* Ngou-Mve, Nicolás. El Africa bantú en la colonización de México (1595-1640). Editorial CSIC - CSIC Press, 1994. ISBN 8400074203.
* Ribeiro da Silva, Filipa. Dutch and Portuguese in Western Africa: Empires, Merchants and the Atlantic System, 1580–1674. BRILL, 2011. ISBN 978-9004201514.
* Richardson, David. Networks and Trans-Cultural Exchange: Slave Trading in the South Atlantic, 1590–1867. BRILL, 2014. ISBN 978-9004280588.
* Saraiva, António José. The Marrano Factory: The Portuguese Inquisition and Its New Christians 1536–1765. BRILL, 2001. ISBN 9004120807.
* Goslinga, C. Ch.. The Dutch in the Caribbean and in the Guianas 1680–1791. Assen: Van Gorcum, 1985. ISBN 90-232-2060-9.
* David Marley (ed.), Reales asientos y licencias para la introduccion de esclavos negros a la America Espagnola (1676-1789), ISBN 0-88653-009-1 (Windsor, Canada. 1985).
* Postma, J. M.. The Dutch in the Atlantic Slave Trade, 1600–1815. Cambridge University Press, 2008. ISBN 978-0-521-36585-7.