OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Philippus Elephantis

Philippus Elephantis (o Philippi Elephantis, o Philippe Éléphant) (mitjans del segle xiv), fou un metge, alquimista, matemàtic i filòsof de Tolosa de Llenguadoc, d'origen probablement escocès.
Fou autor d'un tractat enciclopèdic, perdut en bona part, del que se n'ha conservat la secció dedicada a l'alquímia.
Seguidor de l'hermenèutica de Pietro de Bono, primer alquimista que incorporà els temes mitològics al seu discurs en la seva obra "Pretiosa margarita novella".
En la biblioteca de l'humanista català del segle xv, Pere Miquel Carbonell, hi consta una obra titulada Philosophia magistri Philippi Elephantis cum versibus Nasonis et Ovidii ac proverbis moralibus commendatione dignis.
En el manuscrit 2085 de la Biblioteca Universitaria de Salamanca, pàgs. 1r-26r, hi consta un tractat de Mathematica, de Philippus Elephantis.
Deixà també un tractat d'ètica (Ethica), de concepció aristotèlica, en el que, entre d'altres, tracta del tema de la guerra, inspirant-se en Vegeci.

## Referències

* Paul Cattin, L'œuvre encyclopédique de Philippe Eléphant : mathématique, alchimie, éthique (milieu du XIVe siècle). Tesi doctoral, inèdita. École national des Chartes 1969 (Relacionada a la web de la Universitat de Rennes)
* G. Beaujouan i Paul Cattin, Philippe Éléphant, Mathématique, alchimie, éthique; a Histoire littéraire de la France", Tome XLI. 384 p. 1981.
* Marshall Clagett. Archimedes in the Middle Ages. Vol. III. The Fate of the Medieval Archimedes, 1300 to 1565. Philadelphia. American Philosophical Society.

## Notes i referències

* ↑ Faye Getz, Medical practitioners in medieval England. Oxford Journals. Social History of Medicine, Volume 3, number 2, 1990, pàgs. 245-283. .
* ↑ José Rodríguez Guerrero. Algunos datos desconocidos sobre las relaciones entre alquímia y mitología. Revista Azogue, 5. 2002-2007. Pàg. 24, nota 46. Disponible en PDF
* ↑ José Rodríguez Guerrero, op.cit. pàg. 21
* ↑ Jordi Rubió i Balaguer, «Els clàssics a la biblioteca de Pere Miquel Carbonell, fins a l'any 1484», pàg. 213-214.
* ↑ Vegeu catàleg en línia, apartat 14/0 SSALUM2085/00
* ↑ Philippe Richardot. Y a-t-il une pensée navale dans l'occident médiéval? Disponible en línia
# Pilar Segura Badia

Pilar Segura Badia (Barcelona, 1930 - 7 de novembre de 2022) va ser una pintora i dibuixant catalana. Va formar-se a l'Escola d'Arts i d'Oficis Artístics de Barcelona (actualment anomenada Escola de la Llotja) i va ampliar els seus coneixements a França i Holanda. És membre de diverses entitats del món de l'art, com el Cercle Artístic de Sant Lluc i l'Agrupació Catalana d'Entitats Artístiques, entre d'altres. Cultiva una obra de caràcter figuratiu amb influències impressionistes i predilecció pels paisatges i els temes florals. La seva obra es troba distribuïda arreu d'Espanya i l'estranger en diverses col·leccions particulars i en un gran nombre de museus i institucions. A Catalunya es conserva obra seva en institucions com el Parlament i la Generalitat, entre d'altres, així com als museus següents: Arts Santa Mònica, Museu de l'Empordà, Museu de la Garrotxa, Museu dels Raiers, Museu del Cau Ferrat, Museu Deu i Biblioteca Museu Víctor Balaguer.

## Obres destacades

* s/d (data d'ingrés 1997) - Oliveres (oli sobre tela), conservada a la Biblioteca Museu Víctor Balaguer.
* s/d (data d'ingrés 2000) - Arbres (oli sobre tela), conservada al Museu d'Història de Girona.
* s/d (data d'ingrés 2001) - Arbres de la Garrotxa (oli sobre taula), conservada al Museu de l'Empordà.
* s/d (data d'ingrés 2001) - La tardor (oli sobre tela), conservada al Museu de l'Empordà.

## Referències

* 1 2 A.G.P.. «Segura Badía, Pilar». A: Antolín Paz, Mario; Morales y Marín, José Luis; Rincón García, Wifredo (dir.). Diccionario de pintores y escultores españoles del siglo XX. Vol. 13. Madrid: Forum Artis, 1994, p. 3979.
* ↑ «La Autora». Pilar Segura Badia, 01-03-2019. [Consulta: 30 octubre 2019].
* ↑ Parlament de Catalunya «Catàleg de béns de caràcter artístic i cultural del Parlament de Catalunya». , p. 10.
* 1 2 «Historial». Pilar Segura Badia, 01-03-2019. [Consulta: 30 octubre 2019].
* 1 2 3 4 «Museus en línia: Pilar Segura». Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 novembre 2019].
# Qəpik

El qəpik (pronunciat ɡæˈpic) és una unitat monetària de l'Azerbaidjan, equivalent a $^1$⁄$_{100}$ del manat azerbaidjanès. La redenominació del manat el 2006 va introduir monedes de 1, 3, 5, 10, 20 i 50 qəpik en circulació.
Els bitllets d'1, 3 i 5 qəpik estan fets d'acer recobert de coure. Els de 10 i 20 qəpik són d'acer recobert de llautó, i el de 50 qəpik és bimetàl·lic.
La paraula qəpik es deriva de la paraula russa kopek (копе́йка, de копьё, "llança"), que va ser una moneda russa des de l'època d'Ivan el Terrible al segle XVI, i ara és la subunitat monetària del ruble rus, la hrívnia ucraïnès, el ruble belarús i el ruble transnistri.

## Referències

* 1 2 3 «Dövriyyədə olan sikkələr» (en àzeri). Banc Central de l'Azerbaidjan. [Consulta: 6 setembre 2024].
# Apis mellifera iberiensis

Apis mellifera iberiensis és una subespècie d'himenòpter apòcrit de la família dels àpids (Apidae) nativa de la península Ibèrica. També es troba a les illes Balears i el seu haplotip es troba a les abelles de la mel de l'oest dels Estats Units on les abelles de la mel no són autòctones i hi van ser introduïdes des d'Espanya i d'altres llocs. És l'abella habitualment utilitzada pels apicultors a Espanya.
Aquesta subespècie es troba ben caracteritzada al sud i oest d'una línia que passa des de Saragossa a Barcelona.
Apis mellifera iberiensis i Apis mellifera mellifera pertanyen al llinatge postglacial M de l'abella de la mel occidental.

## Distribució

Aquesta subespècie està ben caracteritzada cap al sud i l'oest d'una línia que passa de Saragossa a Barcelona a la península Ibèrica, pertanyent al "llinatge A" d'Apis mellifera originari d'Àfrica (mal identificat antigament com a pertanyent al "llinatge M" originari de l'Àsia central), colonitzant Ibèria a través de l'estret de Gibraltar.

## Morfologia

Són abelles de color fosc, no son gaire propenses a fer eixams i tenen gran vigor; el seu comportament és una mica nerviós i agressiu. Apis mellifera iberiensis té una llargada de les ales anteriors amb una mitjana de 9,226 mm i l'amplada de 3,098 mm mentre la subespècie Apis mellifera mellifera en fa 9,381 mm i 3,0293 mm respectivament.

## Comportament

Si la colònia és molestada una o dues abelles sentinelles són enviades perquè durant, com a mínim 24 hores, ataquin qualsevol cosa que sembli una amenaça. Aquests sentinelles poden atacar els humans.

## Referències

* ↑ F. Cánovas, P. De la Rúa, J. Serrano & J. Galián «Geographical patterns of mitochondrial DNA variation in Apis mellifera iberiensis (Hymenoptera: Apidae)». Journal of Zoological Systematics and Evolutionary Research, 46, 1, 2007, pàg. 24-30. DOI: 10.1111/j.1439-0469.2007.00435.x.
* ↑ [https://www.biolib.cz/en/taxon/id714908/ BioLib: Apis mellifera iberiensis
* ↑ Diversitat de l'abella de la mel
* ↑ Caracterització genètica de les abelles
* ↑ Caracterització de les abelles de la mel d'Ibèria
* ↑ Beekeeping and the Conservation of Native Honeybees in Europe
* ↑ Tihelka, E., Cai, C., Pisani, D. «Mitochondrial genomes illuminate the evolutionary history of the Western honey bee (Apis mellifera)». Scientific Reports, 10, 1, 2020, pàg. 14515. Bibcode: 2020NatSR..1014515T. DOI: 10.1038/s41598-020-71393-0. PMC: 7471700. PMID: 32884034.
* ↑ An adventitious distal abcissa in the forewing
# Formicins

Els formicins (Formicinae) són una subfamília de formigues (família Formicidae). Són formigues sense agulló i sense el post-pecíol. Entre els gèneres més comuns es troben Camponotus, Formica, Lasius i Brachymyrmex.

## Els formicins de la Península Ibèrica

A la península Ibèrica es troben els següents gèneres:
* Camponotus
* Cataglyphis
* Formica
* Lasius
* Lepisiota
* Nylanderia (acull algunes espècies abans incloses en el gènere Paratrechina)
* Paratrechina
* Plagiolepis
* Polyergus
* Proformica
* Rossomyrmex

## Taxonomia

La subfamília Formicinae inclou les següents tribus:
* Tribu Brachymyrmecini
* Tribu Bregmatomyrmini
* Tribu Camponotini
* Tribu Formicini
* Tribu Gesomyrmecini
* Tribu Gigantiopini
* Tribu Lasiini
* Tribu Melophorini
* Tribu Myrmelachistini
* Tribu Myrmoteratini
* Tribu Oecophyllini
* Tribu Plagiolepidini
* Tribu Santschiellini
* Tribu Sicilomyrmecini

## Referències

* ↑ Ward, Philip S.; Blaimer, Bonnie B.; Fisher, Brian L. «A revised phylogenetic classification of the ant subfamily Formicinae (Hymenoptera: Formicidae), with resurrection of the genera Colobopsis and Dinomyrmex». Zootaxa, 4072, 3, 02-02-2016, pàg. 343–357. DOI: 10.11646/zootaxa.4072.3.4. ISSN: 1175-5334. PMID: 27395929.
* ↑ Klotz, John H.; Hansen, Laurel D.; Pospischil, Reiner; Rust, Michael. Urban Ants of North America and Europe: Identification, Biology, and Management (en anglès). Cornell University Press, 2008. ISBN 978-0-8014-7473-6.
* ↑ «Formicinae» (en anglès). AntWeb. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «hormigas.org - Subfamilia Formicinae» (en castellà). [Consulta: 2 novembre 2023].
* ↑ «Nylanderia - AntCat» (en anglès). [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ «BioLib - Formicinae». [Consulta: 25 octubre 2023].
# Algyroides marchi

Algyroides marchi és una espècie de sauròpsid (rèptil) escatós de la família Lacertidae, endèmica del sud-est de la península Ibèrica.

## Distribució

Espècie de sargantana amb la distribució geogràfica més restringida dels lacèrtids continentals. Es tracta d'un endemisme ibèric la distribució mundial del qual es redueix a les serres sur-orientals de la península Ibèrica que componen el Massís Prebètic: Sierra d'Alcaraz, Cazorla i Segura. L'àrea ocupa les províncies d'Albacete, Granada i Jaén.
Es distribueix generalment en els pisos bioclimàtics supra i mediterrani de la zona, per sobre dels 700 metres.

## Hàbitat

Ocupen zones d'altitud relativament elevada, en zones encaixonades i orientades preferentment al nord i tenint altes cobertures de roca (tarteres) i aigua disponible, jugant un gran paper la temperatura i humitat en tractar-se d'una espècie d'àrees rocoses i ombries.
# Thymus willdenowii

Thymus willdenowii pertany a la família de les Lamiàcies dins el gènere Thymus.

## Descripció

Thymus willdenowii és un petit arbust molt aromàtic, llenyós i molt ramificat, de fins a 30 cm de llarg, que generalment s'estén i creix pla contra les superfícies rocoses. Les seves tiges de fins a 15 cm de longitud, decumbents, pubescents, amb pèls molt prims de longitud variable. Les seves fulles fan 5,5-10 x 0,8-2,2 mm, ciliades a la base, densament piloses amb pèls més o menys patents molt prims. Les fulles madures estan peciolades, més grans i planes, lanceolades; les altres assentades, linears, revolutes, en fascicles axil·lars. Les inflorescències són allargades i les seves flors són petites, de color blanc a violeta pàl·lid, en verticil·lastres, formant caps densos, arrodonits o allargats d'entre 1,5 a 2 cm de longitud. Les seves Bràctees fan de 6,5 x 2 mm i el seu calze de 3,5-4,5 mm, amb tub de 2 mm, amb pèls llargs més o menys patents i dents superiors ciliats. Les núcules fan entre 0,5 a 0,8 mm, globoses i de color castany. Les flors floreixen entre maig a juny.

## Distribució

Thymus willdenowii creix al sud de la península Ibèrica (Gibraltar i sud de Cadis) i nord-oest d'Àfrica (Marroc i Algèria) en substrats pedregosos i fissures de roques calcàries entre els 10 i el 100 msnm.

## Propietats medicinals

Es troba dins el grup de les plantes medicinals, ja que de les seves fulles se n'extreu un extracte de cloroform el qual presenta activitat antiinflamatòria i és molt utilitzada en la medicina popular marroquina.

## Referències

* 1 2 Linares, Leslie; Harper, Arthur. «Descripció de Thymus willdenowii"» (en anglès). Gibraltar: Flora of Gibraltar. [Consulta: 18 octubre 2018].
* 1 2 3 Morales, R.; Quintanar, A.; Cabezas, F.; Pujadas, A.J.; Cirujano, S. (PDF) (en castellà) Flora Iberica. Reial Jardí Botànic de Madrid CSIC [Madrid], XII Verbenaceae - Labiatae - Callitrichaceae, 2010, pàg. 384 [Consulta: 18 octubre 2018].
* ↑ «Topical anti‐inflammatory activity of Thymus willdenowii» (PDF) (en anglès). Royal Pharmaceutical Society, 53, 12, desembre 2001, pàg. 1645-1652 [Consulta: 19 octubre 2018].
# Polla pintada

«Polla pintada» té aquests significats:
* Polla pintada americana (Porzana carolina), espècie d'ocell de la família dels ràl·lids que habita pantans
* Polla pintada australiana (Porzana fluminea), espècie d'ocell de la família dels ràl·lids que habita jonqueres d'Austràlia i Tasmània
* Polla pintada europea (Porzana porzana), espècie d'ocell de la família dels ràl·lids
# Lug

Lug o Lugh és un déu de la mitologia celta, molt present a la mitologia irlandesa i documentat també en nombroses fonts provinents de territoris de cultura celta, actual o històrica.
No és el Déu suprem, sinó un Déu «sense funció» perquè té totes les funcions. En efecte, és el Samildanacho, o, cosa que és el mateix, el múltiple artesà de la mitologia celta, no sols perquè està al capdamunt de la jerarquia, sinó també perquè és pancèltic. És una d'aquelles divinitats que, ara per ara, trobem en tots els panteons celtes. Alguns estudis indiquen que pot tractar-se d'un homòleg del Déu nòrdic Loki, pel fet d'assemblar-se els noms i fets que envolten la mort de Balder, l'equivalent a l'avi Balar de Lug.
El culte d'aquesta divinitat es troba entre els pobles celtibers de la península Ibèrica. Un santuari dedicat a aquest déu pot haver donat lloc a la ciutat de Lugo (Lucus Augustus), que vindria d'un nom cèltic Lugudunum ('santuari de Lug'). També s'ha descobert un altre santuari a Peñalba de Villastar, a Terol. Altres ciutats europees porten un nom derivat d'aquesta divinitat, com ara Lugdúnum, i diversos topònims de poblacions cèltiques a França i a Irlanda. Es coneixen també etnònims a Astúries (Luggoni) i a Galícia (Lougei), que segons els especialistes deriven del nom d'aquest déu.

## Referències

* ↑ Olmstead, Garrett S. The Gods of the Celts and the Indo-Europeans. Budapest: Archaeolingua Alapt́vány, 1994, p. 117. ISBN 9789638046079.
* 1 2 Alberro, M. Los celtas de la península ibérica. A Coruña: Toxosoutos, 2008, p. 135. ISBN 9788496673571.
* ↑ García Quintela, Marco (et al.). Mitología y mitos de la Hispania prerromana. Tres Cantos: Akal, 1999, p. 134. ISBN 9788446010159.

## Enllaços externs

* http://www.davensjournal.com/lugh Arxivat 2017-10-29 a Wayback Machine..
Temes de la mitologia celta :
Part de {{Mitologies europees}} :
Temes generals :
Mitologia irlandesa :
Mitologia escocesa :
Mitologia gal·lesa :
Mitologia bretona :
Vegeu també: Mitologia de les illes Hèbrides, {{Mitologia gal·lo-britònica}}, {{Mitologia gallega}}, {{Mitologia irlandesa (Ulster)}} i {{Llegenda del Rei Artús}} :
Viccionari
# Conosos

Els conosos (Conosa o Conosea) són un fílum d'Amoebozoa. Inclou tres grups, Variosea, Archamoebae i Mycetozoa.
La majoria de les espècies de Conosa posseeixen un o dos flagels, o són multiflagelados (per exemple, Multicilia i Pelomyxa) i fins i tot les formes que van perdre els flagels conserven encara l'organització de microtúbuls del centrosoma.
Conosa inclou les espècies Dictyostelium discoideum i Entamoeba histolytica, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Cavalier-Smith T «A revised six-kingdom system of life». Biol Rev Camb Philos Soc, 73, 3, 8-1998, pàg. 203-66. Arxivat de l'original el 2012-12-05. DOI: 10.1111/j.1469-185X.1998.tb00030.x. PMID: 9809012 [Consulta: 5 novembre 2014]. Arxivat 2012-12-05 at Archive.is
* ↑ Bapteste E, Brinkmann H, Lee JA, et al «The analysis of 100 genes supports the grouping of three highly divergent amoebae: Dictyostelium, Entamoeba, and Mastigamoeba». Proc. Natl. Acad. Sci. U.S.A., 99, 3, 2-2002, pàg. 1414–9. DOI: 10.1073/pnas.032662799. PMC: 122205. PMID: 11830664.
* ↑ Song J, Xu Q, Olsen R, et al «Comparing the Dictyostelium and Entamoeba genomes reveals an ancient split in the Conosa lineage». PLoS Comput. Biol., 1, 7, 12-2005, pàg. e71. DOI: 10.1371/journal.pcbi.0010071. PMC: 1314882. PMID: 16362072.
# Spermophorides valentiana

Spermophorides valentiana és una espècie d'aranyes araneomorfes de la família dels fòlcids (Pholcidae). Fou descrita per primera vegada l'any 1973 per Senglet.
Aquesta espècie es troba a la zona mediterrània de la península Ibèrica i a les Balears; s'ha trobat també a Cabera, a l'illa dels Conills i la de ses Rates. És una espècie que es troba bàsicament en llocs pedregosos.

## Referències

* 1 2 Senglet, A. (1973b). Note sur les Spermophora (Araneae: Pholcidae) méditerranéens. Mitteilungen der Schweizerischen Entomologischen Gesellschaft 45: 307-319.
* ↑ (anglès) World Spider Catalog: Spermophorides valentiana Senglet, 1973 en la família Pholcidae +base de dades Accés el 2 de gener de 2019.
* ↑ «ITIS standard report - Spermophorides valentiana (Senglet, 1973)». Integrated Taxonomic Information System. [Consulta: 14 març 2014].
* ↑ Alcover, J. A.; E. Ballesteros, J. J. Fornós. Història natural de l'Arxipèlag de Cabrera. Palma: Moll-CSIC, 1992, p. 337. ISBN 84-273-0703-9.
# Sul América Esporte Clube

El Sul América Esporte Clube és un club de futbol brasiler de la ciutat de Manaus a l'estat d'Amazones.

## Història

El club nasqué l'1 de maig de 1932. Es proclamà campió del Campionat amazonense els anys 1992 i 1993. Sul América competí a la Copa do Brasil el 1993, essent eliminat a la primera ronda pel Rio Branco.

## Palmarès

* Campionat amazonense:
** 1992, 1993

## Estadi

Sul América Esporte Clube juga els seus partits a l'Estadi Roberto Simonsen, normalment anomenat SESI. Té una capacitat per a 5.000 espectadors.
Fins a juliol de 2010, el club jugava els seus partits a Vivaldão. Vivaldão tenia una capacitat de 31.000 persones.

## Referències

* 1 2 Rodolfo Rodrigues. Escudos dos Times do Mundo Inteiro. Panda Books, 2009, p. 41.
* 1 2 3 Placar Guia 2011, 1350-C, 1-2011, pàg. 85.
* ↑ «CNEF - Cadastro Nacional de Estádios de Futebol» (PDF) (en portuguès). Confederação Brasileira de Futebol. Arxivat de l'original el de maig 10, 2013. [Consulta: 23 gener 2011].

## Enllaços externs

* (portuguès) Web oficial Arxivat 2011-04-16 a Wayback Machine.
# Pla de Ginolas

El Pla de Ginolas és un jaciment arqueològic al municipi de Mediona (Alt Penedès). Tot i que pràcticament està destruït a conseqüència de la remodelació del camp de conreu on es troba se sap que va ser un taller de sílex datat del paleolític superior final (11000 -7000 ane) i epipaleolític antic (indiferenciat) amb més de tres-centes restes de talla trobades. El jaciment va ser prospectat durant el 1989 per J. Gallart i les restes van sortir a la llum durant la remoció dels terrenys agrícoles. S'hi ha localitzat una indústria de sílex, amb algunes restes de quars on hi ha dos gratadors, vuit nuclis centrípets irregulars, dotze ascles i fragments d'ascla amb retocs discontinus simples. Les restes es conserven al museu municipal de Mediona.

## Enllaços externs

* https://extranet.cultura.gencat.cat/eGIPCI/public/CanviarPwd.aspx
# Manuel Pedragosa i Mostaza

Manuel Pedragosa i Mostaza (Barcelona, 27 de juliol del 1922 - Igualada, 2005) fou un compositor de sardanes establert a Vilanova del Camí des de fa anys.

## Biografia

Estudià solfeig i teoria de la música a l'Escola Municipal de Música de Barcelona amb el mestre Blanco, i feu els estudis superiors amb el mestre Paulís.
Com a compositor va ser autor de l'himne del C.F.Igualada, cançons i nadales, i especialment de sardanes (amb una setantena de sardanes normals i una cinquantena de revesses).

## Obres

* Himne del Club de Futbol Igualada (1985), amb lletra de Jaume Ferrer i Piñol

### Sardanes

* A Ràdio Joventut d'Igualada (1969), enregistrada per la cobla Barcelona en EP (IBERIA QRN 479)
* A redós de la Font Vella
* A una Maria del Tura (1979)
* Adéu al mestre
* Agermanament
* L'alegre Montserrat (1958)
* Amb tú... (1954)
* L'amic Jordi (1957)
* L'aplec de Can Macià
* L'aplec de les noces d'or (1978?)
* L'aplec del Roser
* Aquella paraula (1955)
* Els blaugranes de l'Anoia
* Bonica joventut
* El castell de les bruixes
* Colla Aires Catalans (1975)
* Eixerida (1954)
* Esperit de joventut (1977)
* Estel entre núvols (1956)
* Feliç retorn
* Grup Montserratí (1988)
* Homenatge al mestre Just
* La inconeguda (1954), coescrita amb Narcís Paulís
* Joaquima gentil (1956)
* La llàgrima d'una pubilla (1975)
* Mas Bonans, X aniversari (1966), enregistrada per la cobla Sant Jordi en el DC Sardanes de Piera (Barcelona: Àudiovisuals de Sarrià 1999 ref. 51673)
* Oreig
* Petita Berta (1957)
* Pubillatge (1974), dedicada al pubillatge igualadí, enregistrada per la Cobla Barcelona en el LP Igualada, ciutat pubilla de la sardana (Barcelona: Belter, 1974 ref. 00.210)
* Un racó de Santa Maria (1979), finalista de la sardana de l'any, enregistrada per la cobla Montgrins en el LP 9è. Sardana de l'any. Lloret (Barcelona: Olympo, 1980 ref. L-763)
* Recordant l'amic (1959), enregistrada per la cobla Jovenívola de Sabadell en el DC 50 anys d'Amunt i Crits (Barcelona: Àudiovisuals de Sarrià 1998 ref. 51620)
* Roser
* Tornant d'aplec
* Vanessa i Adrià
* Vine'm a veure (1955)
Revesses: Al millor t'enganyo (1973), La casatnyada, Embolícala, Fes tres salts i busca bé, Que t'enganyo", Rossinyols (1980), Sempre igual, Si rabies, rabieta (1969), La xafardera

## Enllaços externs

* Llista de sardanes
# Portada/efemèride març 2

Karen Carpenter
« 1 de març · 2 de març · 3 de març »
# Alexandra Masangkay Escalona

Alexandra Masangkay Escalona (Barcelona, 15 d'abril de 1992) és una actriu, cantant i ballarina catalana.

## Biografia

Nascuda a Barcelona, tot i que amb ascendència filipina, de ben petita ja es despertà en ella la passió per la música. Les artistes que més van influir en la seva personalitat van ser Mariah Carey i Alicia Keys, entre d'altres.
El 2011 va ser seleccionada per a la 8a edició del programa televisiu Operación Triunfo, on va acabar en quarta posició.
La seva carrera al món de la interpretació va començar l'any 2014 amb la sèrie Dreamland. Més endavant va participar en les sèries B&B, de boca en boca, Yo quisiera, on interpretava a Carolina, i més recentment a + de 100 mentiras.
En el cinema ha participat en les pel·lícules 1898: Los últimos de Filipinas, interpretant a Teresa, i a El hoyo en el paper de Miharu.

## Filmografia
### Cinema

| Any | Títol | Personatge | Director | Notes |
| 2016 | 1898: Los últimos de Filipinas | Teresa | Salvador Calvo | Paper principal |
| 2019 | El hoyo | Miharu | Galder Gaztelu-Urrutia | Paper principal |
| 2022 | Código Emperador | Wendy | Jorge Coira | Paper principal |

### Sèries de televisió

| Any | Títol | Personatge | Cadena | Notes |
| 2014 | Dreamland | Alexandra | Quatre | Elenc principal; 8 episodis |
| 2015 | B&b, de boca en boca | China | Telecinco | Convidada; 1 episodi |
| 2015-2016 | Yo quisiera | Carolina | Divinity | Elenc principal; 48 episodis |
| 2018-2019 | + de 100 mentiras | Irene | Flooxer | Elenc principal; 6 episodis (Temporada 1) Episodi: «Mentider, mentider» (Temporada 2) |

### Programes de televisió

| Any | Títol | Cadena | Notes |
| 2011 | Operación Triunfo | Telecinco | Concursant; 4a Finalista |

### Musicals

| Any | Títol | Personatge |
| 2017-2018 | The Hole Zero | Lucy |
| 2019-2020 | Flashdance: El Musical | Kiki |

## Referències

* ↑ Biografía y currículum de Alexandra en Pedro Hermosilla management
* ↑ «Alexandra Masangkay en Flashdance, El Musical». Arxivat de l'original el 2019-06-22. [Consulta: 23 març 2020].
* ↑ El rodaje de la serie 'Dreamland' comenzará en un mes y contará con 8 capítulos
* ↑ Alexandra Masangkay (OT 2011) pasa de dar el cante y se dedica a la actuación
* ↑ «Alexandra Masangkay: «Hubo un momento de la película en qué no fui capaz de salir de mi personaje»». Arxivat de l'original el 2019-03-06. [Consulta: 23 març 2020].
* ↑ Netflix compra 'El hoyo', un thriller distópico español que ha causado sensación en el Festival de Toronto