OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Hàssan (nom)

Hàssan o al-Hàssan és un nom masculí àrab (àrab: حسن, Ḥasan o الحسن, al-Ḥasan) que literalment significa ‘bonic’, ‘bo’, ‘graciós', ‘excel·lent’. Si bé Hàssan o, amb l'article, al-Hàssan, són les transcripcions normatives en català del nom en àrab clàssic, també se'ls pot trobar transcrits Hasan, al-Hasan, Hassen, Hasson, Hassin, Hassine, Hacen, Hasen, Hasin, Hassa, Hassann, Hasa, Hasso, Cassin, Chassan, Chasan, Khassan, Khasan, Cassan, Casan, Hasaan... Pel fet de ser el nom d'un dels nets del profeta Muhàmmad i fill d'Alí ibn Abi-Tàlib i Fàtima az-Zahrà, al-Hàssan ibn Alí, és un nom molt comú entre els musulmans, arabòfons i no arabòfons, que l'han adaptat a les característiques fòniques i gràfiques de la seva llengua: en albanès i turc: Hasan; en català medieval: Ahacen, Hacen; en diverses llengües africanes, segons la transcripció francesa: Lassana, Alassane, Lacène.
Vegeu aquí personatges i llocs que duen aquest nom.

## Vegeu també

* Hàssan (cognom)

## Notes

* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. "حسن". ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. "حسن" (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Campionat de Badalona d'esquí

El Campionat de Badalona d'esquí va ser una competició organitzada per la secció d'Esports de Muntanya de l'Agrupació Excursionista de Badalona. Es van celebrar tres edicions a començaments de la dècada dels anys 30 del segle xx, just abans de l'esclat de la Guerra Civil espanyola.
El campionat d'esquí es celebrava a les pistes de La Molina i estava adreçada a qualsevol habitant de la ciutat de Badalona o bé pertanyessin a alguna associació de la ciutat. La competició estava dividida en dues categories: una individual i una per equips, en la qual només es comptabilitzaven les tres millors marques dels participants de cada club. Nombroses empreses locals i regionals com Deulofeu, Proa, Perfumeria Parera, Ferreteria La Badalonesa, entre d'altres, es van sumar al projecte aportant diversos premis per als campions.
La primera edició es va celebrar el 4 de març de 1934 a La Molina, i hi van participar vint esquiadors representant a les entitats AE Badalona (organitzadors), Palestra, CC Badaloní i FJC. El primer campió va ser en Marcel Giró, de l'AE Badalona, sent Palestra l'equip campió.
La segona edició, la del 1935, es va celebrar el 24 de març, també a La Molina, i va comptar amb el suport de l'Ajuntament de Badalona. Per aquesta edició el departament de Foment i Cultura de l'Ajuntament va concedir una Copa i sis medalles a la Secció per a l'esdeveniment. El campió va ser en Francesc Domingo, i la senyora Rosa Lleal va ser la campiona de la categoria femenina, sent la primera vegada que aquesta es duia a terme.
La tercera edició es va celebrar a les mateixes pistes el 15 de març de 1936, resultant campió en Modest Giró, de l'equip Palestra. L'equip campió va ser l'equip de l'Agrupació Excursionista de Badalona.
L'any 1937 ja no es va celebrar degut a la imminència de la Guerra Civil espanyola.

## Referències

* ↑ «Campionat de Badalona d'esquí». El Eco de Badalona, 25-02-1934 [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Cursa d'Esquí». Joventut, 03-03-1934 [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Agrupació Excursionista de Badalona». Joventut, 10-03-1934 [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Esquí». El Eco de Badalona, 16-03-1935 [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Ajuntament. Resolucions administratives». El Eco de Badalona, 23-03-1935 [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Badalona esportiva». El Eco de Badalona, 30-03-1935 [Consulta: 16 abril 2023].
* ↑ «Esquí». Joventut, 28-03-1936 [Consulta: 16 abril 2023].
# David Micó Martínez

David Micó Martínez (l'Olleria, 12 de maig de 1977) és un ex-pilot de motociclisme valencià que competí internacionalment durant la temporada de 1999 i la de 2000 en categoria 125cc.

## Trajectòria

Micó participà en el Campionat d'Europa de 125cc a finals de la dècada de 1990, acabant-hi el 26è el 1996, 13è el 1997, 29è el 1998 i 43è el 2000.
La temporada de 1999 debutà en el Campionat del Món de la mateixa categoria amb Aprilia, després d'haver aconseguit un passi de "comodí" (wild card) per a participar en el Gran Premi de la Comunitat Valenciana. En aquella cursa acabà el novè, essent 28è en la classificació final de la temporada. L'any 2000 disputà dos Grans Premis més, però sense aconseguir-hi punts.

## Resultats al Mundial de motociclisme

| Any | Categoria | Moto | Curses | Victòries | Podi | Pole | Fast lap | Punts | Posició |
| 1999 | 125cc | Aprilia | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 7 | 28è |
| 2000 | 125cc | Aprilia | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| Total | | | 3 | 0 | 0 | 0 | 0 | 7 | |

## Referències

* 1 2 «David Mico» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 7 d’octubre 2012. [Consulta: 2 juny 2011].

## Enllaços externs

* Vídeo sobre David Micó (castellà)
# Canòdrom Loreto

El Canòdrom Loreto va ser un recinte esportiu de Barcelona, al Districte de les Corts, dedicat a les curses de llebrers, que va funcionar entre 1955 i 1962.

## Història

La instal·lació es va inaugurar el 16 d'abril de 1955 en l'illa que configuraven la Travessera de les Corts, l'Avinguda de Sarrià i els carrers Loreto i Burdeus, impulsat per la societat Agrupación Galguera de Loreto. Va acollir entre d'altres, dues edicions del Campionat d'Espanya de llebrers en pista (1957 i 1959) i dos campionats d'Europa de llebrers, celebrats els anys 1957 i 1959.
Tot i el protagonisme assolit, a finals de 1960 ja era públic que el canòdrom hauria de desaparèixer en breu per urbanitzar la zona, fruit del creixement de la ciutat. L'entitat gestora del Canòdrom va gestionar la construcció d'un nou espai devora el Reial Club de Polo (el futur Canòdrom Avenida) per succeir a Loreto, que va celebrar les darreres carreres el 7 de gener de 1962.

## Referències

* ↑ «Canódromo Loreto (...) Hoy reunión inaugural» (en castellà). Mundo Deportivo, 16-04-1955.
* ↑ «Celebración de la fiesta patronal del Canódromo Loreto» (en castellà). La Vanguardia, 07-12-1960.
* ↑ «Las actividades de la Agrupación Galguera de Loreto» (en castellà). Mundo Deportivo, 11-01-1963.

## Enllaços externs

* Canòdrom Loreto (1955-1962)
* Les instal·lacions esportives de la Diagonal (...) el Canòdrom Loreto
# Chica Sobresalto

Chica Sobresalto és un projecte musical de la cantant Maialen Gurbindo López (Atarrabia, Navarra, 13 de maig de 1994). Té tres àlbums publicats: Sobresalto, Sinapsis i Oráculo, el primer dels quals va ser autoproduït i els següents publicats per El Dromedario Records el 2017, 2021 i 2023 respectivament.
La banda es va fer famosa, ja que Maialen va participar en l'onzena edició d'Operación Triunfo el 2020, on va quedar en sisena posició. Chica Sobresalto és l'alter ego de Maialen Gurbindo, nom que sorgeix del pensament que "la vida no és un sospir, és un sobresalt", a través del qual apareix representada com una heroïna que fa les coses que a Maialen li fa pudor fer.
Maialen va estudiar música en l'Orfeón Pamplonés Juvenil i a l'escola de música pública Hilarion Eslava. També va cantar amb 3indarrok Elektrotxaranga, amb Biluzik i en un cor gòspel.
El 12 de novembre de 2024 es va anunciar Chica Sobresalto com una de les 16 participants del Benidorm Fest 2025. La cançó es titulava «Mala feminista» i era composta per ella mateixa. El tema es va publicar a totes les plataformes el 18 de desembre de 2024.
En 2024, Maialen publica el seu primer llibre El arte de ser mediocre. En aquest parla de totes les Maialen que viuen dins d'ella: «L'art de ser mediocre és la destresa d'acceptar totes les teves rareses. No és voler-te amb tot. És voler-te malgrat tot»
El dia 5 de juny de 2023 va estrenar-se a Podimo el pòdcast Triunfitas amb traumitas. És un pòcast d'entrevistes dirigit per Samantha Gilabert i Maialen Gurbindo, pel qual han passat entre d'altres, antics companys d'Operación Triunfo, concursants d'altres edicions del programa i fins a Tinet Rubira que és el director de Gestmusic Endemol i un de productors del concurs.

## Referències

* ↑ Irurzun, Patxi. «Maialen Gurbindo: "Me inventé a Chica Sobresalto para hacer todo lo que a Maialen le daba vergüenza"» (en castellà). Deia, 15-12-2021. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ Echeverría, Santi. «Chica Sobresalto: “Todo en la música está hoy más fusionado, más mezclado”» (en castellà). diariodenavarra.es, 19-11-2021. [Consulta: 5 gener 2025].
* ↑ «Chica Sobresalto participará en el Benidorm Fest 2025» (en español). rtve, 12-11-2024.
* ↑ Gurbindo López, Maialen. El arte de ser mediocre. Vergara, 2024. ISBN 9788419248909.
* ↑ Pascal, Ines. «El primer programa de 'Triunfitas con traumitas' descubre secretos de OT hasta ahora ocultos» (en español). Diario de Navarra, 08-06-2023.
* ↑ Fernández Segura, Lidia. «Tinet Rubira revela que el jurado de 'Operación Triunfo' decide los "posibles nominados" antes de la gala» (en español). 20 minutos, 21-11-2023.
# Chiquiyanes

Els Chiquiyanes(o chiquillanes) foren un poble indígena nòmada de Xile que habitava a la zona central de l'actual territori de la república en la zona de la serralada dels Andes, entre els Andes i Chillán i fins a la província argentina de Mendoza. Solien repartir-se en petites comunitats d'uns cent individus, subsistien de la recol·lecció d'aliments.
En un primer moment els varen confondre amb els pehuenches que eren una població molt semblant als Chiquiyanes, però aquest no eren nòmades i tot i que habitaven a la serralada dels Andes els pehuenches també vivien al sud-oest d'Argentina.
De cultura similar a la dels tehueltxes i altres pobles de les Pampes, la seva subsistència es basava en la casera d'animals com els guanacs, nyandús i pumes, entre d'altres. Acostumaven a practicar el infanticidi femení, i queien a l'estiu sobre les rucas (cabanes) maputxes per robar dones i aliments.

## Referències

* 1 2 3 Rodríguez, Daniela. «Chiquillanes: características, organización política y social» (en castellà). Lifeder, 08-06-2019. [Consulta: 20 juny 2021].
# Luis Díez-Alegría Gutiérrez

Luis Díez-Alegria Gutiérrez (Llanes, 1 d'octubre de 1909 - Algesires, 8 de setembre de 2001) va ser un militar espanyol. Era germà del també militar Manuel Díez-Alegría Gutiérrez i del sacerdot Jesuïta José María Díez-Alegría Gutiérrez.

## Biografia

Va néixer al barri de Buelna, pertanyent a la Parròquia de Pendueles, municipi de Llanes. Va estudiar el batxillerats al Reial Institut Jovellanos de Gijón.
Ingressa a l'Acadèmia d'Enginyers d'Hoyo de Manzanares el 1925, en la qual ascendeix a Tinent el 1930. El 1936 participa en la marxa que va fer el regiment de transmissions per unir-se a les tropes del general Franco, ascendint a Capità durant la guerra civil. El 1941 ascendeix a Comandant per mèrits de guerra, i és destinat al Servei de Ferrocarrils i després al Servei de Fortificacions de la Zona Sud. S'allista com a voluntari a la Divisió Blava, on serveix durant 20 mesos.
Al seu retorn a Espanya, va tenir diverses destinacions, sent, entre d'altres, professor de l'Escola d'Aplicació d'Enginyers, i cap del Servei de Ferrocarrils. El 1955 és ascendit a Coronel, i el 1961 a General de Brigada. Va ser nomenat cap d'enginyers de la VI Regió Militar a Burgos, on va ascendir a General de Divisió, passant a ser Governador militar d'Astúries. Després, en ascendir a tinent general, sent el més jove d'Espanya a aconseguir aquest grau, se'l va nomenar Capità General de la VII Regió Militar. Entre març de 1969 i gener de 1972 ocupa el càrrec de Director General de la Guàrdia Civil. A continuació és nomenat Cap de la Casa Militar del llavors Cap de l'Estat, Francisco Franco, fins a 1975.
A l'octubre de 1976 substitueix en el Consell del Regne i en el Consell de Regència al General Ángel Salas Larrazábal. Fou senador per Designació Reial entre el 15 de juny de 1977 i el 2 de gener de 1979, any en el qual passa a la reserva. Fou vicepresident quart de la Comissió Especial d'Autonomies i va defensar la 'singularitat política' de Navarra, contrari a la seva integració en el País Basc. Es va abstenir en la votació de la Constitució Espanyola de 1978. No es va presentar a les eleccions generals espanyoles de 1979 i abandonà la política,

## Referències

* ↑ Fallece el teniente general y senador real de las Cortes Luis Díez-Alegría, La Voz de Galicia, 10 d'agost de 2001
* ↑ Tercer general asturiano para la historia, La Nueva Asturias, 28 d'octubre de 2009
* ↑ El teniente general don Luis Díez-Alegría, consejero del Reino, Ya, 1 d'octubre de 1976
* ↑ DÍEZ-ALEGRÍA GUTIÉRREZ, LUIS, Al web del Senat
* ↑ Luis Díez-Alegría, teniente general y ex senador real, El País, 11 d'agost de 2001
# Gilberto Freyre

Gilberto Freyre (Recife, 15 de març de 1900 - Recife, 18 de juliol de 1987) fou un sociòleg, antropòleg i escriptor brasiler, autor de «Casa-Grande & Senzala», assaig sobre la formació de la societat brasilera.

## Referències

* ↑ «Biblioteca Virtual Gilberto Freyre». Arxivat de l'original el 2007-11-24. [Consulta: 17 maig 2018].
* ↑ «Gilberto Freyre digital». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 17 maig 2018].
# Mariano Sánchez de Palacios

Mariano Sánchez de Palacios (Madrid, 1906-Madrid, 1990) va ser un escriptor, crític artístic i periodista espanyol.

## Biografia

Nascut a Madrid el 1906, va pertànyer a l'Instituto de Estudios Madrileños, entre altres societats. va ser pare de l'intel·lectual Alberto Sánchez Álvarez-Insúa. Va ser autor, entre d'altres, de Los dibujantes en España, una obra amb pròleg de José Francés y Sánchez Heredero publicada el 1935, durant la Segona República, un estudi del dibuix a Espanya durant els anys precedents, o Zurbarán: estudio biográfico y crítico, un estudi del pintor del Segle d'Or Francisco de Zurbarán publicat el 1964. Va morir a la seva ciutat natal el 22 de juliol de 1990.

## Referències

* ↑ Sorel, 1985, p. 77.
* ↑ Labrador Ben, 2011, p. 777.
* ↑ Summers de Aguinaga, 2009, p. 40.
* ↑ Sánchez de Palacios, Mariano. Zurbarán: estudio biográfico y crítico. Madrid: Offo, 1964.
* ↑ «Mariano Sánchez de Palacios». ABC [Madrid], 25-07-1990, pàg. 96.

## Bibliografia

* Labrador Ben, Julia María «La generosa sabiduría de Alberto». Arbor. CSIC, 757, 2012, pàg. 849-851. ISSN: 0210-1963.
* Sorel, Andrés (dir.) «Galería de escritores». República de las Letras. Asociación Colegial de Escritores de España, 14, 1985, pàg. 75-76. ISSN: 1133-2158.
* Summers de Aguinaga, Begoña. La obra de Serny: desde la edad de plata del dibujo hasta 1995. Madrid: CSIC, 2009. ISBN 978-84-9744-079-0.
# Memòria i oblit d'una guerra

Memòria i oblit d'una guerra és un programa de televisió de TV Mallorca produït per Cinergia sobre la Guerra Civil espanyola a Mallorca. Consisteix en tres temporades de 13 capítols de 30 minuts de durada cadascun. Compta amb la participació d'historiadors i investigadors com Josep Massot i Muntaner i Llorenç Capellà i Miquel Duran entre d'altres, i amb col·laboracions de prestigi com la de l'hispanista Paul Preston. El 2008 obtingué el Premi Miquel dels Sants Oliver dels Premis 31 de desembre de l'Obra Cultural Balear.

## Capítols

* La guerra i la postguerra a Mallorca
* Palma, el trencament de la pau
* Pollença, la República resisteix
* Portocristo, vint dies de Guerra
* Algaida, la memòria és un foc colgat
* Inca, on és el meu padrí?
* Porreres, la mort darrera de l'oratori
* Manacor, el centre de la tempesta
* Calvià, els arbres de la memòria
* Mallorca, una gran presó
* Felanitx, història de dos batles
* Bunyola i Sóller, el tren de la memòria
* Creuer Baleares. Memòria en pedra
* Can Sales, presó de dones
* Alaró, una república de sabaters
* Cabrera, trets al paradís
* Montuïri, les escoles del progrés
* Esporles, la caça de l'home
* Cementeris sota la lluna
* Llucmajor, el desig d'una nova vida
* Capdepera, brins de memòria
* Els soldats de Franco
* Vilafranca, una història amagada
* El preu de la guerra
* Els mestres de la República
* Campos, penediment i perdó
* Campos, penediment i perdó
* Sa Pobla, el cost de la fidelitat
* Artà i Son Servera, ferides de guerra
* Eivissa, ombres a l'illa de la llum (I)
* Eivissa, ombres a l'illa de la llum (II)
* Formentera, la sal i la fam
* Menorca, el vent de la guerra (I)
* Menorca, el vent de la guerra (II)
* L'exili, l'adéu a les idees
* Buchenwald, la vergonya de Weimar
* Mauthausen, l'infern dels republicans
* Memòria viva

## Referències

* ↑ «Memòria i oblit d'una guerra» (en castellà). Web corporativa. Cinergia. Arxivat de l'original el 2015-12-31. [Consulta: 11 abril 2012].
* ↑ «Presentats els premiats amb els Premis 31 de Desembre». Web corporativa. Obra Cultural Balear, 17-12-2008. [Consulta: 11 abril 2012].
* ↑ «‘Memòria i oblit d'una guerra’: presentació a Pollença del documental de TV Mallorca». culturapollensa.com. Arxivat de l'original el 2009-06-01. [Consulta: 11 abril 2012].
* ↑ «Temps de memòria. Número 12». Associació per a la Recuperació de la Memòria Històrica de Mallorca, 01-01-2010. [Consulta: 11 abril 2012].

## Vegeu també

* La Guerra Civil a Mallorca, Poble a Poble

## Enllaços externs

* Capítols del programa a IB3 a la carta.
# Petaurista siangensis

Petaurista siangensis és una espècie de mamífer rosegador de la família dels esciúrids. És endèmic de l'Índia del Nord-est, on viu a altituds d'aproximadament 1.500 msnm. L'holotip era un espècimen mort. El seu nom específic, siangensis, significa ‘del Siang’ en llatí. Com que fou descoberta fa poc, encara no s'ha avaluat l'estat de conservació d'aquesta espècie.

## Referències

* ↑ Choudhury, A. U. 2013. «Description of a new species of giant flying squirrel of the genus Petaurista Link, 1795 from Siang Basin, Arunachal Pradesh in North East India». The Newsletter & Journal of the Rhino Foundation for Nat. in NE India, 9: 30-38, plaques.
Espècies vivents d'esciúrids :
Regne: Animalia · Embrancament: Chordata · Classe: Mammalia · Ordre: Rodentia · Subordre: Sciuromorpha :
Callosciurinae :
Ratufinae :
Sciurillinae :
Sciurinae :
Xerinae :
Categoria :
# Ciclorecreovía

La Ciclorecreovía és un projecte que té lloc a Xile des de l'any 2006 i que, l'any 2011, opera a les comunes de Las Condes-La Reina i en el Parc Metropolità de la Regió Metropolitana de Santiago. A més va operar durant l'estiu a la comuna de San Pedro de la Paz, a la Regió del Bío-Bío. El nombre d'usuaris totals en aquests 2 circuits és de 14.000 persones.
El projecte CicloRecreoVía consisteix en un circuit de carrers habitualment utilitzats pel trànsit motoritzat i que algunes hores del cap de setmana es tanquen, només podent-hi entrar persones caminant, pedalejant, trotant o en patins. El projecte funciona tots els diumenges (i dissabtes, depenent del circuit), de 9 a 12 hores UTC-3. El que ha aconseguit aquest projecte és que milers de persones cada cap de setmana puguin realitzar activitats esportives i recreatives de manera segura, còmoda i gratuïta. Aquesta iniciativa és el símil del que a Colòmbia és designat com a Ciclovía. El finançament d'aquesta iniciativa està basat en la col·laboració per part d'empreses privades, que es materialitza en la ruta a través de barreres, parades informatives, entre d'altres.
L'objectiu a mitjà termini és sumar avingudes al circuit ja existent. L'anhel que guia la tasca dels organitzadors és que es pugui desenvolupar un gran circuit metropolità, un circuit segur de vies lliures que travessi la ciutat de nord a sud i d'orient a ponent.

## Vegeu també

* Ciclisme urbà

## Referències

* ↑ www.ciclorecreovia.cl Arxivat 2016-11-03 a Wayback Machine. ¿Qué es la CicloRecreovía? - Consultat el 23 de juny 2012 (castellà)
* ↑ www.cicloviasrecreativas.org Arxivat 2012-07-06 a Wayback Machine. Ciclovías Recreativas de las Americas - Consultat el 23 de juny 2012 (castellà)
# Corner

El corner, arbre de roca, bec de gall, cornera, corunyer, mallenquera, perelloner o pomerola (Amelanchier ovalis), és un arbust que es troba en tot el centre i sud d'Europa i que és típic de la vegetació mediterrània de la muntanya mitjana. Pertany a la família de les rosàcies. Als Països Catalans es presenten les varietats botàniques ovalis i balearica.
Addicionalment pot rebre els noms de borrinyoler, borrinyolera, cireretes de pastor, galluvera, perereta, pomera, pomera borda i pomereta borda. També s'han recollit les variants lingüístiques ballomera, bellumera, carroner, cormiera, corniell, cornier, corniera, corniguer, cornulier, cornyer, cornyera, corronyer, corrunyé, curna, cúrnia, curnieres, cúrnies, curniol, curroner, curronyer, currunyer, curunyer, gallomera, gallubera, gallumera, gayumera, gayuvera, guilloma, guillomera, guillumes, llamanguera, mallanguera, mallerenguera, palosanto, villomera i villumes.

## Descripció

És un arbust caducifoli de branquillons joves tomentosos de fins a 4 metres d'alçada amb diverses tiges. Té fulles de 2 a 6 cm, llargament peciolades, ovals i serrades. Floreix d'abril a maig amb flors en raïms corimbiformes de pètals blancs molt allargats, i fructifica a l'estiu formant un fruit bru negrós de forma de pom, de 5 a 10 mm.

## Hàbitat

Boscs caducifolis poc densos, boixedes, etc., sobretot en terrenys rocosos calcaris i a vegades en els silicis. Als Països Catalans, es troba entre els 600 (excepcionalment als 100 m) i els 1.700 m d'altitud.

## Propietats

La medicina tradicional atribueix a la infusió de l'escorça amb hidrogencarbonat de sodi propietats com a hipotensor, diürètic, colerètic, astringent i antiinflamatori. A les fulles, se'ls atribueixen propietats hipotensores i antipirètiques. La saba, s'utilitza com a diürètica i antireumàtica.

## Referències

* ↑ «Amelanchier ovalis» a EOL. Data consulta: 05 de febrer de 2014.
* 1 2 «Amelanchier ovalis». Noms de plantes. Corpus de fitonímia catalana. TERMCAT, Centre de Terminologia. [Consulta: 8 abril 2022].
* ↑ Bolòs i Vigo Flora dels Països Catalans
* ↑ Pascual, Ramon. Guia dels arbustos dels Països Catalans. Pòrtic, p. 65. ISBN 84-7306-407-0.

## Enllaços externs

* Ibiblio (anglès)
* Zur Giftigkeit der Art (alemany)
* Eintrag bei Plants for the Future. (anglès)
Viccionari
# Cessapalombo

Cessapalombo és un comune (muniytdrf
# Ciutadania canadenca

Un resident permanent al Canadà és una persona que resideix a Canadà de forma legal, però que no és ciutadà de ple dret, sinó que se li ha concedit permís per viure i treballar a Canadà sense cap límit de temps per a la seva estada. Un resident permanent ha de viure al Canadà per dos anys de cada cinc o arriscar-se a perdre aquesta condició.
Un resident permanent té molts dels mateixos drets i responsabilitats que un ciutadà canadenc, entre d'altres, el dret al treball de qualsevol empresa, així com per al govern federal o provincial (amb restricció dels drets d'accés a determinades professions regulades). Les diferències principals són:
* Poder votar.
* Poder ser escollit per un càrrec públic.
* Poder obtenir un passaport canadenc.
* Poder ingressar a l'exèrcit.
Els residents permanents també tenen risc de deportació per delictes greus comesos durant la seva estada al Canadà. Els residents permanents poden sol·licitar la ciutadania canadenca després de tres anys a Canadà, tanmateix, això no és obligatori.

## Referències

* ↑ http://www.cic.gc.ca/english/citizenship/become-eligibility.asp