OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Menhir de Vilartolí

El menhir de Vilartolí és un menhir situat a 0,5 km al nord del veïnat de Vilartolí, al terme municipal de Sant Climent Sescebes, a l'Alt Empordà. Està situat al peu de la pista que comunica Vilartolí amb Requesens i es pot trobar molt fàcilment.
És una pedra dreta de 2 m d'alçada i que està situada vora de dos altres menhirs, el menhir del Castellà i el menhir de la Murtra.
# Susanna Rowson

Susanna Haswell, més coneguda amb el seu cognom de casada, Susanna Rowson (Portsmouth, Hampshire, 1762 - Boston, EUA, 2 de març de 1824), fou una actriu de teatre, educadora, poeta i escriptora estatunidenca, anglesa de naixement, coneguda per ser l'autora de Charlotte Temple, el primer best-seller nord-americà i un dels més permanents, ja que es va mantenir com la novel·la més popular als Estats Units fins a la publicació de La cabana de l'oncle Tom, de Harriet Beecher Stowe, editada el 1852.

## Referències

* 1 2 «Susanna Rowson | American author and actress» (en anglès). Encyclopedia Britannica.
# Gai Claudi Neró (cònsol 207 aC)

Gai Claudi Neró (en llatí Caius Claudius Nero) va ser un magistrat romà que pertanyia a la Gens Clàudia, branca dels Tiberii. Portava el cognomen Neró, paraula d'origen sabí que pel que sembla volia dir 'vigorós' o 'coratjós', va ser adoptat pel fundador de la família Tiberi Claudi Neró, fill d'Appi Claudi Cec. Gai era net d'aquest Tiberi Claudi Neró. Brillant militar contra els cartaginesos exercí les més altes magistratures cònsol i censor, entre d'altres.
En el quart consolat de Quint Fabi Màxim Berrugós i el tercer de Marc Claudi Marcel (214 aC) va comandar un cos de cavalleria. Va rebre ordres d'atacar la rereguarda d'Hanníbal a la Tercera Batalla de Nola, però no va arribar a temps i el cònsol Marcel va ser derrotat pels cartaginesos. Neró el va castigar severament. Després va ser pretor segurament el 212 aC i els cònsols Quint Fulvi Flac i Appi Claudi Pulcre el van ajudar al setge de Càpua. Va ser designat propretor a Hispània l'any 211 aC a la mort de Gneu Corneli Escipió per lluitar contra Hasdrúbal Barca, i va desembarcar a Tarraco, però Hasdrúbal va eludir el seu atac. Cridat després a Itàlia, el 209 aC va ser legat sota Marcel, i va participar en la batalla de Canusium, on van derrotar Hanníbal.
L'any 207 aC va exercir com a cònsol (al costat del seu amic personal Marc Livi Salinàtor) i va anar al sud d'Itàlia contra els cartaginesos on va derrotar a Hanníbal en alguns encontres. Hanníbal es va retirar a Metapont i Neró va capturar als missatgers que li enviava el seu germà Hasdrúbal. Neró va decidir marxar contra Hasdrúbal que es volia reunir amb Hanníbal a l'Úmbria, va comunicar el seu desig al senat i el va instruir de com actuar. Junt amb el seu col·lega Marc Livi (amb el que es va reunir al Picè) es va dirigir a l'Úmbria on va lliurar la batalla del Metaure contra Hasdrúbal, en la que el general cartaginès va morir. Va ser la més gran carnisseria de tota la guerra. Neró va retornar al sud portant el cap d'Hasdrúbal que va tirar al campament d'Hanníbal, i dos captius per explicar el que havia passat. Quan es va celebrar el triomf Marc Livi va gaudir dels màxims honors (carruatge amb quatre cavalls) perquè la batalla s'havia lliurat a la seva província, però l'opinió pública sabia que el mèrit era de Neró.
Més tard va ser censor (204 aC) i el 201 aC va ser enviat com ambaixador a Ptolemeu V Epífanes d'Egipte, per comunicar la victòria final a la guerra i agrair la fidelitat egípcia.
Va morir ja al segle ii aC.

## Referències

* 1 2 3 4 «2. C. Claudius Nero». A: William Smith (ed.). A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology (en anglès). Londres: John Murray, 1870.
# Garbinet

El Garbinet és un dels barris que componen la ciutat d'Alacant a l'Alacantí, (País Valencià) i està situat a la besant de les llomes que li donen nom, extrem nord del Bon Repòs. Segons el cens de 2022, compta amb una població de 13.192 habitants (6.494 homes i 6.698 dones).
El punt mes ressaltable a la seva orografia era el Fondo de Rodenes al sud, actualment desaparegut a causa de farciments per la construcció de noves urbanitzacions i les llomes al nord.

## Referències

* ↑ «ESTADÍSTICAS POBLACIÓN DE ALICANTE» (en castellà). Ajuntament d'Alacant. Arxivat de l'original el 16 de maig 2022. [Consulta: 10 setembre 2023].
* ↑ Acadèmia Valenciana de la Llengua. Alacant (PDF). València: Publicacions de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua, 2021, p. 5 (Col·lecció: Onomàstica, sèrie: Toponímia dels Pobles Valencians, 240). ISBN 978-84-482-6630-1 [Consulta: 1r novembre 2023].
# El cònsol honorari

El cònsol honorari (títol original: The Honorary Consul, estrenada als Estats Units com a Beyond The Limit) és una pel·lícula dramàtica britànica de 1983 dirigida per John Mackenzie i protagonitzada per Michael Caine, Richard Gere, Bob Hoskins i Elpidia Carrillo. Es basa en la novel·la homònima de 1973 de Graham Greene. Està doblada al català.

## Argument

Durant la Guerra bruta, un metge mig anglès a l'Argentina es fa amic de la policia, els rebels i el cònsol honorari britànic, la dona llatina del qual sedueix. Quan el cònsol és segrestat per error pels rebels, ha d'escollir un bàndol.

## Repartiment

* Michael Caine com Charley Fortnum
* Richard Gere com Eduardo Plarr
* Bob Hoskins com Coronel Pérez
* Elpidia Carrillo com Clara Fortnum
* Joaquim de Almeida com Leon
* A Martinez com Aquino
* Geoffrey Palmer com l'ambaixador britànic
* Leonard Maguire com Dr. Humphries

## Producció

La pel·lícula va ser produïda per Norma Heyman, la primera dona britànica que va produir un llargmetratge independent en solitari.
La pel·lícula es va rodar a Veracruz, a Ciutat de Mèxic, i als Shepperton Studios de Surrey.

## Estrena i recepció

La pel·lícula va recaptar 5,998 milions de dòlars a la taquilla dels Estats Units. Va rebre crítiques diverses. El personal de Variety va escriure que "els forts talents d'ambdós costats de la càmera no han aconseguit donar vida a aquesta intricada història de traïció emocional i política i [el] resultat és una dosi constant de tedi". Vincent Canby, de The New York Times,, va escriure sobre "el títol molt sense sentit que s'ha adjuntat, com una banyera a un cotxe, a l'adaptació a la pantalla de The Honorary Consul, la novel·la de 1973 del Sr. Greene", i va elogiar alguns dels les actuacions i el rodatge de localitzacions, però va remarcar que "Amb la millor de les intencions i gens de talent, John Mackenzie, el director, i Christopher Hampton, l'escriptor, han fet una pel·lícula que en alguns aspectes es converteix en una crítica desagradable de la novel·la. El cònsol honorari és un treball molt més complicat i misteriós del que es podria sospitar d'aquesta condensació bastant literal, encara que fidel".

## Referències

* ↑ El cònsol honorari a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ «The Honorary Consul (1983)». bfi.org. Arxivat de l'original el 2009-01-14.
* ↑ «El cònsol honorari». esadir.cat. [Consulta: 14 març 2024].
* ↑ MacNab, Geoffrey «David Heyman: Man behind the magic». The Independent, 02-07-2011 [Consulta: 29 octubre 2012].
* ↑ Variety Staff. «The Honorary Consul», 01-01-1984.
* ↑ «"FILM: 'BEYOND THE LIMIT,' FROM GRAHAM GREENE». The New York Times, 30-09-1983.
# Suàbia

Suàbia (en alemany: Schwaben [ˈʃvaːbn̩] o, col·loquialment, Schwabenland) és una regió històrica i lingüística d'Alemanya que era formada per la major part de l'actual estat de Baden-Württemberg (en concret, el Württemberg històric i la província de Hohenzollern o Hohenzollerische Lande) a més de l'actual regió administrativa de Suàbia. El nom es deriva del Ducat de Suàbia, un dels Ducats arrel d'Alemanya (Stammesherzogtum).
Tàcit dona noves notícies sobre els sueus, com un dels pobles germànics que van lluitar contra l'Imperi el segle i i indica que van emigrar en dos grups: un que es va traslladar a Bohèmia i un altre a l'Elba i a l'Oder). Tàcit atribueix al seu país el nom de Suèvia (derivat després a Suàbia), vivint en territoris situats al nord i est dels que ocupaven sota Cèsar. Probablement, durant algun temps, els sueus van restar sota influència de Roma, però més tard van tornar a desenvolupar una política hostil. Claudi Ptolemeu considerava inclosos en els sueus els longobards, els semnons i els angles de la regió de Magdeburg, esqueixats dels angles del Schleswig. Quan els romans van conèixer millor Germània, el nom de sueus es va deixar d'usar per assignar a cada poble o tribu el seu propi nom.
A l'edat mitjana, es considerava que Baden, Vorarlberg, l'actual principat de Liechtenstein, l'actual Suïssa de llengua alemanya i l'Alsàcia (que actualment pertany a França) formaven part de Suàbia.
Els suabis (Schwaben, en singular Schwabe) són els nadius de Suàbia i parlants de l'alemany suabi, un dialecte de l'alamànic, que a la vegada forma part del continu dialectal de l'altgermànic superior. Segons l'Ethnologue, n'eren 0.8 milions de persones l'any 2006.

## Geografia

Com moltes altres regions culturals d'Europa, les fronteres de Suàbia no són fàcils de definir. Tot i així, normalment es defineix Suàbia dins el Cercle suabi, que equival a l'estat de Württemberg amb la província prussa de Hohenzollern), o els districtes moderns de Tubinga (excluent les regions del districte de Bodenseekreis), Stuttgart i la regió administrativa de la Bavaria sueva.

## Vegeu també

* Ducat de Suàbia

## Referències

* ↑ «Suabi». Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 15 gener 2024].
* ↑ «Suabi». [Consulta: 15 gener 2024].
# Pere Barrera (músic)

Pere Barrera va viure als voltants del segle xix. Fou un cantor i va ocupar la posició de sustentor entre el 6 d'agost del 1815 i el Nadal del mateix any a les comunitats de preveres de Sant Esteve d'Olot.
Després d'un període de vacança en el magisteri de Sant Esteve d'Olot, el que més preocupava als comunitaris era l'absència del sustentor per a la conducció del cant pla en els oficis diaris del cor. Pere Barrera fou admès pel càrrec de forma interina a les comunitats de preveres el 6 d'agost de 1815, després de l'arribada d'una missiva d'Honorat Alberich i Coromines per ocupar la vacant, amb l'explicació de la seva impossibilitat de marxar de la comunitat de Mataró on estava.
Pere Barrera, tot i no ser beneficiat, estava format “en ambdós cants” (cant pla i polifonia), posseïa una “veu forta i sonora” i “és subjecte de molt bona índole i bons costums, [...]".
La vacant del magisteri es degué prolongar fins prop de Nadal del 1815. De fet, hi ha constància de les despeses pagades a “al Honorat Alberich mestre de capella per la cantoria de nadal segons consta de [rebut] nº 107”. Tanmateix, els nous pactes que conferien el magisteri de capella de Sant Esteve a Honorat Alberich no se signaren fins al 17 d’agost de 1816.
A partir del 1829, Pere Barrera apareix com a beneficiat en diversos rebuts que signà als protectors en qualitat de llibreter.

## Referències

* 1 2 3 4 Gregori i Cifré, Josep M.; Monells, Carme «Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa». Fons de l'Església parroquial de Sant Esteve d'Olot i Fons Teodoro Echegoyen de l'Arxiu Comarcal de la Garrotxa, 2012.
# Putumayo

«Putumayo» té aquests significats:
* Departament de Putumayo, departament de Colòmbia
* Riu Putumayo, afluents del riu Amazones a l'oest o paral·lel del riu Yapura
* Província de Putumayo, província el departament de Loreto al nord-est del Perú
* Genocidi del Putumayo, anys d'abusos, esclavitud forçada, massacres i etnocidi contra les poblacions ameríndies
# Ex aequo

Ex aequo, abreujat d'ex aequo merito, és una locució llatina que significa la igualtat de mèrits entre dues persones o dos equips. S'utilitza en qualsevol mena de classificació quan dos o més participants han aconseguit el mateix resultat o premi. Gramaticalment, està formada per la preposició ex i l'ablatiu de aequus ('llis', 'pla', 'igual').

## Referències

* ↑ Gómez i Llauger, Núria; Serra i Casals, Enric. «EX AEQVO». A: 100 llatinismes més vius que mai. Valls: Cosetània Edicions, 2014, p. 74-75. ISBN 978-84-9034-229-1.
* ↑ Seva i Llinares, Antoni. «aequus». A: Diccionari Llatí-Català. Barcelona: Ed. Enciclopèdia Catalana, 1993 (2007), p. 78. ISBN 978-84-7739-631-4.
# Gary Burton

Gary Burton (Anderson, Indiana, 23 de gener de 1943 és un vibrafonista estatunidenc, considerat el millor de la història. Ha participat conjuntament en projectes amb Chick Corea i Pat Metheny entre d'altres. Amb aquests dos mes Dave Holland i Roy Hanes van fer un disc anomenat "Like Minds" que va tenir gran acceptació i èxit.

## Referències

* ↑ Henderson, Lol; Stacey, Lee. Encyclopedia of Music in the 20th Century (en anglès). Routledge, 2014, p. 95. ISBN 1135929467.
# Camille Mandrillon

Camille Mandrillon (Les Rousses (Jura), 6 de setembre del 1890 - La Tronche (Iséra), 22 de març del 1969) fou un esquiador i militar francès. En els Jocs Olímpics d'Hivern de 1924 disputats a Chamonix (França) fou l'encarregat de realitzar el jurament olímpic en la cerimònia d'obertura, i posteriorment guanyà la medalla de bronze en la prova de patrulla militar.

## Referències

* ↑ «Camille Mandrillon Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 22 d'octubre 2012. [Consulta: 4 desembre 2017].
# Noelia Rodríguez Rey

Noelia Rodríguez Rey (Ourense, 9 d'abril de 1995), més coneguda com a Noelia Rey, és una periodista de televisió gallega.

## Trajectòria

Va estudiar batxillerat a l'IES Otero Pedrayo, més endavant es va llicenciar en Periodisme a la Universitat de Santiago de Compostel·la i va estudiar un màster en Periodisme Multimèdia a Madrid.
Va fer pràctiques a La Voz de Galicia i va ser redactora de Mediaset Espanya i becària de la Corporación de Radio e Televisión de Galicia. Després, va col·laborar amb Galicia Noticias Serán, va presentar Cantas ou non, va treballar a Adiviña quen ven esta tarde i Aquí Galicia, i com a reportera, guionista i col·laboradora a Malicia Noticias, tot a Televisión de Galicia (TVG). El 2021 va participar al Land Rober Tunai Show i el 2022 al programa musical Luar.
El 31 de desembre de 2021 va ser l'encarregada, juntament amb Arturo Fernández i Teresa Portela, de donar les campanades de Cap d'Any a TVG. El juny de 2022 va començar a presentar a TVG Vaia troula!.

## Referències

* ↑ «Noelia Rey, reportera total» (en castellà), 04-04-2021. [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «El entretenimiento en tiempos de resistencia (2)» (en espanyol europeu). [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Con Fernando Tejero e Noelia Rey | CRTVG» (en gallec). [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Campanadas con Noelia Rey, uno de los rostros más populares de la Televisión de Galicia» (en castellà). [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «Os premios europeos CIRCOM elixen a presentadora do ‘Malicia noticias’, Noelia Rey, como ‘Novo talento en Pantalla’ 2022 | CRTVG» (en gallec). [Consulta: 16 juliol 2022].
* ↑ «O domingo, a partir das 23:00 na TVG volve 'Vaia troula' con novo equipo e presentado por Noelia Rey | CRTVG» (en gallec). [Consulta: 16 juliol 2022].
# Pont Vell de Castellbell i el Vilar

El pont Vell de Castellbell i el Vilar és un pont de Castellbell i el Vilar (Bages) protegit com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Té la forma dels tradicionalment anomenats "d'esquena d'ase". El parament exterior és molt homogeni i ben treballat, fet amb carreus de gres. Algunes parts, però, han estat refetes amb còdols i morter de calç.
Està estructurat en quatre arcades d'obertura desigual, l'amplada de les quals tendeix a créixer a mesura que s'acosten al centre. La més ampla té 30m i és la que sosté la clau del pont. Les arcades descansen sobre tres pilars de secció quadrangular i presenten els carcanyols cecs.
Cada pilar té adossat, aigües amunt, un tallamar rectangular i, aigües avall, un esperó també rectangular.
La caixa del pont té una amplada de 3,55m, amb dos ampits d'uns 40 cm de gruix.

## Història

Com consta a la documentació, aquest pot fou construït per Bernat de Sa Rocha, senyor de Castellbell, l'any 1452. S' ha volgut relacionar amb el pont de Castellbell i el Vilar un afer esdevingut a la ciutat de Manresa i que mai ha succeït al municipi. Durant el segle XVI el rei Ferran va concedir el privilegi de cobrar pontatge en el pont de la ciutat de Manresa, en el de Cabrianes i al Pont de Vilomara, cosa que no va passar amb el pont de Castellbell. Aquí sempre s'ha pogut travessar el pont sense haver de pagar cap mena de pontatge, com havia deixat establert en el seu testament el seu constructor Bernat Sa Rocha.
El pont no ha sofert transformacions profundes al llarg del temps i manté les característiques originàries de l'època medieval en què fou erigit. Amb tot, al segle xvii, es construí un paviment nou a la caixa; al segle xviii es refeu el primer arc, es reparà el pilar on descansava aquest arc i es construí un nou paviment. És possible que aquesta reconstrucció coincidís amb l'incendi intencionat del Castell de Castellbell, que el 1719 va provocar el seu propietari, J. Amat i Planella, per impedir que els "Miquelets" francesos se n'apoderessin. Al segle xix s'hi feren noves obres que coincidiren amb la fundació de la fàbrica Burés (1874). Entre els anys 1984-87 el pont ha estat restaurat (dip.B.).

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Pont Vell de Castellbell i el Vilar». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2015].
* ↑ «Pont Vell. Castellbell i el Vilar.» (en català). Diputació de Barcelona, 28-02-2017. [Consulta: 15 febrer 2025].
# Josh Klinghoffer

Josh Adam Klinghoffer (3 d'octubre del 1979) és un músic multiinstrumentista (bateria, guitarra, piano, baix, sintetitzador) i productor estatunidenc, que fou membre dels Red Hot Chili Peppers. També ha estat de gira i ha col·laborat amb nombrosos artistes, com The Bicycle Thief, Gnarls Barkley, Beck Hansen, Butthole Surfers, John Frusciante (amb qui ha gravat diversos àlbums), Golden Shoulders, Jon Brion, Neon Neon, PJ Harvey, Sparks, Thelonious Monster, Martyn LeNoble, The Insects, The Format, Vincent Gallo i Warpaint.

## Discografia

* The Bicycle Thief - You Come and Go Like a Pop Song (1999)
* Perry Farrell - Song Yet To Be Sung (2001)
* Tricky - Blowback (2001)
* Golden Shoulders - Let My Burden Be (2002)
* John Frusciante - Shadows Collide With People (2004)
* John Frusciante - The Will to Death (2004)
* Golden Shoulders - Friendship Is Deep (2004)
* Ataxia - Automatic Writing (2004)
* John Frusciante - Inside of Emptiness (2004)
* John Frusciante & Josh Klinghoffer - A Sphere In The Heart Of Silence (2004)
* PJ Harvey - Itunes Originals (2004)
* Thelonious Monster - California Clam Chowder (2004)
* Gemma Hayes - The Roads Don't Love You (2005)
* The Format - Dog Problems (2006)
* Bob Forrest - Modern Folk and Blues: Wednesday (2006)
* PJ Harvey - The Peel Sessions 1991 - 2004 (2006)
* Spleen - Nun Lover! (2007)
* The Diary of IC Explura - A Loveletter to the Transformer, Pt. 1 (2007)
* Charlotte Hatherley - The Deep Blue (2007)
* Golden Shoulders - Friendship Is Deep (Reissue) (2007)
* Ataxia - AW II (2007)
* Neon Neon - Stainless Style (2008)
* Gnarls Barkley - The Odd Couple (2008)
* Martina Topley-Bird - The Blue God (2008)
* Pocahaunted - Chains (2008)
* Headless Heroes - The Silence of Love (2008)
* John Frusciante - The Empyrean (2009)
* Warpaint - Exquisite Corpse (Manimal Vinyl 2009)
* Golden Shoulders - Get Reasonable (2009)
* Red Hot Chili Peppers - I'm With You (2011)
* Dot Hacker - (2011/2012)

## Enllaços externs

* The Bicycle Thief a MySpace
* Dot Hacker a MySpace
# Parc de Sant Salvador

El Parc de Sant Salvador és un parc catalogat com a monument del municipi de Santa Coloma de Farners (Selva) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El Parc és un espai d'oci, situat al sud-oest de Santa Coloma de Farners, a tocar del nucli urbà, creat per l'ús públic a finals del segle xix. S'hi accedeix des del centre de la vila pel Passeig de Sant Salvador i el passeig de la Nòria. Queda delimitat entre la riera Major i la Muntanya del Rocar amb la carretera de Farners.
Amb més d'un miler d'arbres, la majoria plàtans, el parc és un espai natural creat a l'entorn de la Font de Sant Salvador, té, però diverses fonts i espais de lleure. A l'entrada hi ha arços i til·lers, però dins el parc s'hi troben també verns, castanyers d'índies, tells, sequoies, picea, cedres, xiprers, pinastres, alzines i suros.
Ja dins al Parc, el passeig de la Font Picant uneix les dues fonts principals, la de Sant Salvador i la Picant. Al seu voltant hi conflueixen la Riera de Sant Hilari i la del Castanyet formant la riera Major, amb la Resclosa. Hi ha també un parc infantil. Destaca el Monument a la Sardana, obra de l'escultor Josep Martí Sabé, i el Monument a Sant Salvador de G. Morera, així com l'espectacular roca convertida en l'actual Font de Sant Salvador.

## Història

El nom del Parc es deu a Salvador d'Horta (1520-1567), un franciscà nascut a Santa Coloma que esdevingué Sant l'any 1938. La Font Picant està dedicada al també colomenc frare dominic Sant Dalmau (1291-1341). La Font de Sant Salvador ja era utilitzada pels habitants de Santa Coloma a mitjan segle xviii, però no va ser fins a la Revolució del Setembre de 1868 quan es va intentar crear una zona pública que s'hi convertí finalment l'any 1895. Al llarg del segle XX es va anar ampliant tot l'entorn, amb diferents ampliacions aconseguides per l'Ajuntament a través de compres o donacions fins a configurar el que avui és l'actual Parc.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Parc de Sant Salvador». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 març 2013].