OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# María Calcaño

María Calcaño (Maracaibo, 12 de desembre de 1906 - 1956) va ser una poeta veneçolana.

## Biografia

Als 14 anys va ser lliurada en matrimoni pels seus pares. D'aquest primer matrimoni, amb Juan Roncajolo, va tenir sis fills. Posteriorment es va casar amb l'escriptor Héctor Araujo Ortega i criar a un nebot d'aquest.
La vida de província i els costums de la seva època no van impedir que conreés l'escriptura poètica. El reconeixement li va arribar tard i la seva obra va ser coneguda al seu país per la feina de Cósimo Mandrillo a la dècada del 1980, quan va publicar una antologia sobre la seva obra. La temàtica de la seva obra poètica està marcada per l'erotisme. L'eros es manifesta en els seus poemes de manera senzilla i directa, marcat pel desig. Els seus poemes eren subversius per a la seva època a l'enfrontar-se a la moral de l'època. És considerat la primera poeta veneçolana que va assumir la modernitat a través de la llibertat i el gaudir de l'expressió.
No va pertànyer a cap grup literari, però va coincidir amb els integrants de el grup Seremos, entre els quals va conèixer al seu segon marit.
El seu primer poemari titulat Alas fatales va ser mal vist per la societat de l'època, també titllat d'immoral. Vint anys després publicaria el seu segon llibre amb el nom Canciones que oyeron mis últimas muñecas (1956, el mateix any de la seva mort).
Algunes antologies que recopilen tota la seva obra són María Calcaño. Antología Poética (1984); María Calcaño. Obras completas, publicat per la Societat Dramàtica de Maracaibo el 1996; María Calcaño. Obras completas, per Arcevo Històric de l'Estat Zulia el 1997; i Obra poética completa María Calcaño, per Monte Ávila Editores el 2008.
Els seus poemes han estat inclòs en diverses antologies de poesia veneçolana, com: Donde la boca que te busca (Antología femenina), Cuerpos desnudos, hechos ardientes. Poesía erótica venezolana (Néstor Leal, 1996), Antología de la poesía venezolana (Rafael Arráiz Lucca, 1997), Del dulce mal. Poesía Amorosa de Venezuela (Harry Almela, 2008), El perro y la rana (2011), entre d'altres.
Va editar els llibres Alas fatales (1935), Canciones que oyeron mis últimas muñecas (1956), i Entre la luna y los hombres (1960), el qual es publica de manera pòstuma. Dues de les seves obres inèdites, La hermética maravillada i Poesía, es troben recollides per Monte Ávila Editores en l'antologia titulada Obra poética completa. Aquesta última pertany a la col·lecció Altazor i va ser publicada el 2008.

## Publicacions

* Alas fatales (1935).
* Canciones que oyeron mis últimas muñecas (1956).
* Entre la luna y los hombres (1961), pòstum.

## Referències

* ↑ Hernández, Luis Guillermo; Parra, Jesús Ángel. Diccionario General del Zulia (en castellà). Maracaibo: Banco Occidental de Descuento, 1999. ISBN 980-07-6215-9.
* ↑ Gonzalez, Julio. «Caracas: La Obra potica completa de Mara Calcao y el libro Amor y terror de las palabra» (en castellà). Abre brecha. Arxivat de l'original el 2023-07-21. [Consulta: 10 agost 2020].
# Narcís Vinyoles

Narcís Vinyoles (entre 1442 i 1447 - 1517) fou un poeta, advocat i polític de València.
Va ser nomenat dues vegades per a ostentar el càrrec de justícia civil, el jutge suprem de les causes civils, i el 1495, el rei Ferran II el va recomanar per a justícia criminal. Després d'enviudar es va casar en 1490 i 1493 amb Brianda de Santàngel, neboda del banquer Luis de Santángel que va finançar el viatge de Cristòfor Colom. Va estar molt vinculat a la comunitat jueva conversa i amb la petita noblesa valencianes.
Vinyoles parlava amb fluïdesa el català, el castellà, el llatí i l'italià, fins i tot componia poemes en italià. Tot i que era catalanoparlant nadiu, va lloar el castellà net, elegant i graciós».
És un dels autors de Scachs d'amor o Escacs d'amor, un poema basat en una partida d'escacs on ell (com a Venus) va agafar les peces negres (verdes al poema) i va perdre amb Francesc de Castellví (com a Mart, jugant de vermell o blanc), mentre que Bernat Fenollar (com a Mercuri) comenta i estableix les normes. És el primer joc documentat jugat amb les regles modernes dels escacs, almenys pel que fa als moviments de la dama i de l'alfil.

## Referències

* ↑ Ricardo Calvo, Valencia Spain: The Cradle of European Chess, Presentation to the CCI (Chess Collectors International) May, 1998, Viena, Àustria.
* ↑ AAVV. Estudios sobre el cancionero general (Valencia, 1511) (en castellà). Universitat de València, 2012-07. ISBN 978-84-370-8943-0.
* ↑ Govert Westerveld, The Poem Scachs d'amor (1475): First Text of Modern Chess, pp. 88–90, Lulu.com, 2015 | ISBN 978-1326374914
* ↑ Francesco di Castellvi vs Narciso Vinyoles, València, 1475, Chessgames.com.
* ↑ «Scachs d'Amor». www.scachsdamor.org. [Consulta: 20 juliol 2015].
* ↑ «Valencia and the origin of modern chess». Chess Vibes, 13-09-2009. Arxivat de l'original el 2009-09-26. [Consulta: 31 octubre 2021].
# Papenkreek

El Papenkreek és un curs d'aigua fronterer que desguassa el Meulekreek i el pòlder Papenpolder entre Middelburg i Eede (Sluis), entre les fites número 352 i 354 de la frontera belgo-neerlandesa, pactada el 1843. Desemboca al Lapscheurse Gat al poble de Lapscheure.
El 1583 els geuzen van trencar estratègicament els dics durant la guerra dels Vuitanta Anys per dificultar el pas als mercenaris espanyols. En pocs anys la marea i sobretot les marors ciclòniques va erosionar priels força amples que van tenir un paper important per separar les línies espanyoles i republicanes durant el reste de la guerra i després durant la Guerra de Successió Espanyola (1701-1715).
La pacificació que va portar el govern austríac als Països Baixos austríacs va permetre de crear pòlders nous com el Papenpolder, per als quals era indispensable pactar amb el país veí. A poc a poc el priel es va reduir i avui només és en queda un rierol estret que tot i això continua tenint un paper clau en la xarxa de desguàs. Després la independència de la Bèlgica el 1830, els neerlandesos per mesura de retorsió van bloquejar la resclosa Blauwe Sluis. Això va crear problemes majors fins que es va excavar el Leopoldkanaal que permet un desguàs directe al mar del nord sense passar per territori «enemic».
Per falta de manteniment, la sedimentació i la vegetació van reduir molt la superfície aquàtica. Des de l'inici del segle XXI s'ha començat un projecte de renaturalització al marc del programa Interreg de la Unió Europea. Es cerca un equilibri entre les necessitats de l'agricultura, la natura i el turisme sostenible. Es projecta utilitzar els fangs de dragatge per crear nous terps per a ús recreatiu o residencial.

## Referències

* ↑ «Article cent-trente-sixième; Article cent-trente-septième». A: Convention de limites entre la Belgique et les Pays-Bas, conclue a Maestricht le 8 Aout 1843 (en francès). Brussel·les: Imprimerie du moniteur belge, 1844, p. 166-168.
* ↑ Ruimtelijke visie voor landbouw, natuur en bos: regio Veldgebied Brugge-Meetjesland (Pdf) (en neerlandès). Brussel·les: Govern de Flandes, 29 de juny de 2007, p. 46 [Consulta: 6 juny 2018]. Arxivat 2018-06-12 a Wayback Machine.
* ↑ «Schone Kreken III-Fase2». A: Samenwerken creeërt kansen (en neerlandès). Euregio Scheldemond, p. 46.
* ↑ Bolkestein, Mensink «Studie naar vliedbergen van baggerspecie». Waterbodem, 18-05-2005. Arxivat de l'original el 2018-06-12 [Consulta: 6 juny 2018].
# Penal de Punta Carretas

El Penal de Punta Carretas, també anomenat Penitenciaria de Punta Carretas o Presó de Punta Carretas, va ser un centre de reclusió d'Uruguai inaugurat el 1915 i clausurat el 1986. En la dècada del 1930 es va produir una important fuga de presos anarquistes mentre que a la dècada del 1970 es va produir una massiva fugida de membres del Moviment d'Alliberament Nacional-Tupamaros. A partir de 1991, les seves instal·lacions van ser reciclades i convertides en un centre comercial que va obrir les portes el 1994.

## Història

Inaugurat el 1915, la presó constava de 400 cel·les destinades a allotjar presos comuns i presos polítics.
El 18 de març de 1931 es va produir una famosa fugida del penal, que va ser coneguda posteriorment com «La fuga de la carbonería» ja que un grup d'anarquistes integrat per Miguel Arcngel Roscigna i Gino Gatti van excavar un túnel des d'un comerç de venda de llenya i carbó que havien establert a prop de la presó. Des d'allà van excavar un túnel fins als banys de la presó perquè s'escapessin els presos anarquistes reclosos pel famós assalt a la casa de canvi Messina.
El 6 de setembre de 1971, a la matinada es van escapolir un centenar de tupamaros, tres membres de l'Organització Popular Revolucionària-33 Orientals (OPR 33), tres militants de les Forces Armades Revolucionàries Orientals (FAR) i cinc presos comuns, els quals des de l'11 d'agost havien col·laborat amb l'excavació que va permetre la fugida. L'operació que va permetre aquesta fugida va ser coneguda com «El abuso», a causa de la quantitat de reclusos que va involucrar. En aquell moment, Punta Carretas era la presó de màxima seguretat de l'Uruguai i aquesta fugida, a més de no tenir precedents a nivell mundial per la quantitat de evadits, va tenir importants conseqüències polítiques.
Un cop finalitzada la dictadura militar de l'Uruguai (1973-1985), es va produir un motí cap a finals de 1986 que va precipitar la clausura de la presó. Després de diversos anys en què es va discutir la finalitat amb què s'emprarien les sis illes que ocupava la presó, va ser venuda a un consorci immobiliari italià que va acabar convertint-la en el Punta Carretas Shopping Center, el qual va obrir les portes el 1994.

## Referències

* ↑ Antiguo, Montevideo «Penal de Punta Carretas». [Consulta: 6 agost 2018]. Arxivat 2018-08-06 a Wayback Machine.
* 1 2 3 «Hoy se cumplen 40 años de la fuga masiva de Tupamaros de la cárcel de Punta Carretas». [Consulta: 6 agost 2018].
* ↑ «La espectacular fuga de ‘Pepe’ Mujica y 100 tupamaros de la cárcel con el ingeniero que planificó el túnel» (en castellà), 15-02-2020. [Consulta: 3 juny 2021].
# Quercus myrtifolia

Quercus myrtifolia és una espècie de roure de la família de les fagàcies. Està a dins de la secció dels roures vermells del gènere Quercus.

## Morfologia

És un petit arbre o arbust gran perennifoli que pot assolir als 12 m d'altura. Té un creixement lent i té una corona rematada anada i àmplia difusió. Pot ser tan ampli com d'alçada. Sovint el tronc és tort amb un diàmetre de 20,3 cm. L'escorça és de color gris fosc a marró, generalment llis, i lleugerament solcada a prop de la base. Les branques tenen un color vermell fosc a marronós, 1-2.5 (-3) mm diàmetre, persistentment pubescents, poques vegades gairebé glabres. Les gemmes terminals de color vermellós a marró violaci, ovoides, 2-5,5 mm, glabres o amb plomall de pèls vermellosos a l'àpex. Les fulles són glabres pubescents, de vegades escassament, el pecíol d'1-5 mm. Limbe és el·líptic a estret o àmpliament obovat, de tant en tant en forma d'espàtula, 15-50 (-70) × 10-25 (-35) mm, la base cuneïforme a arrodonides, marges sencers, una mica de revolut, amb 1-4 arestes, àpex obtús o arrodonit, superfícies glabres per sota excepte pels flocs axil·lars de toments, ocasionalment coberts d'incrustacions grogues, superfície plana i glabres per sobre. La floració es produeix a la primavera i les flors són verdes. La pol·linització es produeix per l'acció del vent. Les glans són biennals, marronoses i són comestibles. La tassa de la gla és en forma de platet, 4-7 mm d'alt x 8,5-14,5 mm d'ample, cobrint 1/4-1/3 de la gla, superfície externa puberulentes, mitjana superfície interior plenament martinenc, balança s'inclina fortament aplanats aguda; gla àmpliament ovoide a globós, 9,5-14 × 13,8 mm, glabrescent, diàmetre de la cicatriu 5-8 mm.

## Ecologia

Creix en pinedes i matollars xeròfils, als estats del sud-est dels Estats Units (Alabama, Florida, Geòrgia, Mississipi i Carolina del Sud).
Quercus myrtifolia proporciona aliments i una protecció significativa per a la fauna. Planta hoste larval per a l'arna Erynnis horatius, per les papallones Calycopis cecrops i Parrhasius m-album; possible hoste larval per a les papallones Erynnis juvenalis i Satyrium favonius. Les glans són utilitzats pels esquirols i per l'amenaçada garsa blava de bardissa de Florida.
La floració d'aquesta espècie de roure s'avança una o dues setmanes abans que de Quercus inopina.

## Referències

* 1 2 «Quercus myrtifolia in Flora of North America @ efloras.org» (en anglès). Flora of North America. [Consulta: 15 gener 2021].
* ↑ A.F. Johnson i W.G. Abrahamson 1982

## Enllaços externs

* The Institute of Regional Conservation
# Raquel Huertas Soler

Raquel Huertas Soler (Almeria, 18 de juliol de 1982, és una jugadora d'hoquei herba i d'hoquei sala andalusa, que ha jugat de davantera al Club Deportiu Terrassa. Ha estat moltes vegades internacional amb la selecció espanyola d'hoquei herba i sala. Ha representat la selecció espanyola als Jocs Olímpics de Pequín de 2008.
Després de jugar uns quants anys amb el CD Terrassa i assolir diversos títols, l'any 2012 fitxà pel Grupo Sierra Sur Hockey Alcalá. A partir de la temporada 2013-2014 va passar a jugar fora de la lliga espanyola, a Itàlia, amb el club HCF Villafranca; el club Sant Petersburg, de la lliga russa; el club Douai HC, de la lliga francesa, i l'HCU Catania, el curs 2015-2016. Abans de tornar de nou al club sicilià, va jugar tres temporades a l'HF Lorenzoni, a la localitat piemontesa de Bra.
Raquel Huertas és també àrbitra d'hoquei.

## Enllaços externs

* Fitxa a mijerydeporte.org (castellà)
* Esportistes olímpics de Terrassa

## Referències

* 1 2 3 «Raquel Huertas Soler» (en castellà). Fundacion Andalucia Olimpica. [Consulta: 31 maig 2022].
* ↑ Estapé, Sergi. «La gran gesta del CD Terrassa». Diari de Terrassa, 22-06-2018. [Consulta: 31 maig 2022].
* ↑ «CD Terrassa (femenino) | Real Federación Española de Hockey» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-09-10. [Consulta: 31 maig 2022].
# Oedipodium

Oedipodium és un gènere de molses l'únic de la família Oedipodiaceae. Conté una sola espècie Oedipodium griffithianum. Aquesta espècie està distribuïda en els climes més freds d'Euràsia, com també des d'Alaska, Washington, British Columbia, Yukon, Groenlàndia, Terranova, Tierra del Fuego i les Malvines.
Anteriorment aquest tàxon va ser inclòs dins els Funariales o els Splachnales. Tanmateix, es va veure per les característiques del seu protonemata i la seva propagació asexual, junt amb l'evidència molecular, que estava més a prop dels Tetraphidaceae.

## Referències

* 1 2 Goffinet, Bernard; Buck, William R. «Systematics of the Bryophyta (Mosses): From molecules to a revised classification». Monographs in Systematic Botany. Missouri Botanical Garden Press, 98, 2004, pàg. 205–239.
* ↑ Schimper, Wilhelm Philippe. Synopsis Muscorum Europaea. XCVIII. 2a edició, 1876, p. 354.
* 1 2 Schwägrichen, Christian Friedrich. Species Muscorum frondosorum. Supplementum 2 (1,1), 1823, p. 15.
* ↑ Tropicos, Oedipodium griffithianum
* 1 2 Crum, Howard A. «Oedipodiaceae». A: Flora of North America. 27, 2002, p. 116–117. ISBN 978-0-19-531823-4.
# Petar Popović

Petar Popović (Belgrad, 28 de juliol de 1979) és una exjugador de bàsquet serbi que jugava a la posició de pivot.

## Biografia

Va jugar amb Spartak Subotica i Crvena zvezda abans de traslladar-se a l'Hemofarm. Amb ells va jugar les quatre temporades següents, i va guanyar la Lliga Adriàtica el 2005. L'agost de 2005 va fitxar per la central italiana Benetton Treviso. Amb ells va guanyar la Lliga italiana. Per a la temporada 2006-07 va tornar al Crvena zvezda.
El setembre del 2007 va tenir un judici amb el Joventut Badalona. Primer va signar un contracte d'un mes, però després va tornar a signar per a la resta de la temporada. Amb ells va guanyar la Copa ULEB i la Copa del Rei d'Espanya.
El setembre de 2008, va signar un contracte a curt termini amb Estudiantes, per substituir el lesionat Martin Rančík. Més tard va dimitir per la resta de la temporada. El juliol de 2009, va tornar a signar amb ells per una temporada més. El juliol de 2010, va signar un contracte d'un any amb l'equip rus Spartak de Sant Petersburg. Amb ells va guanyar la Copa de Bàsquet de Rússia. El setembre de 2011, va tornar per tercera vegada a Crvena zvezda, signant un contracte d'un any. Per a la temporada 2012-13 va signar amb Artland Dragons de la Bundesliga alemanya de bàsquet.
El juny de 2013, va signar un contracte d'un any amb Aliağa Petkim de la Lliga Turca de bàsquet. Els va deixar el gener de 2014. El març de 2014, va fitxar amb Metalac Valjevo per a la resta de la temporada.

###### Carrera a la selecció nacional

Popović va jugar a Sèrbia i Montenegro al Torneig Olímpic de Bàsquet de 2004 a Atenes.

## Referències

* ↑ «acb.com» (en castellà). [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Petar Popovic in Benetton». , 09-08-2005 [Consulta: 24 febrer 2014].
* ↑ «Petar Popović na probi u Huventudu» (en serbi). , 28-09-2007 [Consulta: 24 febrer 2014].
* ↑ «Petar Popović u Estudijantesu» (en serbi). , 08-09-2009 [Consulta: 24 febrer 2014].
* ↑ «Petar Popović ostaje u Estudijantesu». , 26-07-2009 [Consulta: 24 febrer 2014].
* ↑ «Petar Popović prešao u Spartak (SP)» (en serbi). , 11-07-2010 [Consulta: 24 febrer 2014].
* ↑ «Petar Popović ponovo u crveno-belom» (en serbi). , 16-09-2011 [Consulta: 24 febrer 2014].
* ↑ «ARTLAND signs former champ Popovic». , 21-08-2012 [Consulta: 24 febrer 2014].
* ↑ «Aliaga Petkim brings in Petar Popovic». , 21-06-2013.
* ↑ «Neprijatan rastanak Popovića i Alijage» (en serbi). , 25-01-2014.
* ↑ «Petar Popovic signs with Metalac Valjevo». , 21-03-2014 [Consulta: 28 març 2014].
# Adina Masjid

Adina Masjid és una mesquita en ruïnes de la ciutat de Pandua, al districte de Malda a Bengala occidental. Es considera que és la tomba de Jalal-ad-Din (1431) fill del rei hindú Ghanesh, convertit a l'islam. Està propera a la Qutb Xahid Màsjid i la dargah de Nur Qutb Alam. A les parets exteriors hi ha nínxols i estàtues d'elaboració delicada i pilars als quatre cantons. La tomba és octogonal amb arcs a cada costat; es conserven els tres mausoleus, del rei, la reina i un fill (Matsuo Ara). Fou construïda entre 1364 i 1374.

## Referències

* ↑ «Adina Mosque - West Bengal Tourism, Experience Bengal, Dept. of Tourism, Govt. of W. B.». Arxivat de l'original el 2021-01-25. [Consulta: 9 gener 2021].
# Jason Dupasquier

Jason Dupasquier (Bulle, 7 de setembre de 2001 - Florència, 30 de maig de 2021) fou un pilot de motociclisme suís participant en el campionat del món de Moto3. Era fill de Philippe Dupasquier, pilot de motocròs i supermoto.
Jason Dupasquier va començar a competir el 2010 amb 65 cc i va debutar a Moto3 el 2019 amb l'equip PrüstelGP, pilotant una KTM. Tot i que sense antecedents, els seus companys reconeixen a Jason Dupasquier com un conductor per sobre de la mitjana, que havia obtingut una gran progressió en els darrers temps.
Durant la classificació per al Gran Premi d'Itàlia de motociclisme del 2021, el 29 de maig del 2021, Jason Dupasquier va caure i va ser atropellat per almenys una altra moto. Afectat tant al tòrax com al coll, va ser evacuat amb helicòpter a l'hospital de Florència, on va morir l'endemà a causa de les ferides patides.

## Referències

* ↑ Tronchoni, Nadia «Muere Jason Dupasquier, piloto de Moto3 de 19 años, tras el accidente sufrido en el GP de Italia. El joven suizo fallece en un hospital de Florencia por las heridas recibidas en una caída múltiple este sábado, cuando luchaba por la ‘pole’». El País, 30-05-2021 [Consulta: 31 maig 2021].
* ↑ Schiffmann, Patrick. «Jason Dupasquier 2020 in der Moto3». 17-09-2019. [Consulta: 31 maig 2021].
* ↑ «Jason Dupasquier 2001-2021». IXS. [Consulta: 31 maig 2021].
* ↑ Martín, Jaime «Muere Jason Dupasquier. El suizo no pudo superar las heridas por su accidente en Mugello y falleció en Florencia». Marca, 30-05-2021 [Consulta: 31 maig 2021].
# Hans Dekkers (1928-1984)

Hans Dekkers (Eindhoven, 16 de juny de 1928 - 30 d'agost de 1984) va ser un ciclista neerlandès que fou professional entre 1951 i 1955. En el seu palmarès destaca una victòria d'etapa al Tour de França de 1952 i dos campionats nacionals en ruta dels Països Baixos.

## Palmarès

* 1949
** 1r al Circuit de Kempen
* 1950
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Limburg
* 1951
** Campió dels Països Baixos en ruta
** 1r a la Ronde van Noord-Holland
* 1952
** Campió dels Països Baixos en ruta
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa a la Volta als Països Baixos
* 1953
** 1r al Scheldeprijs

### Resultats al Tour de França

* 1951. No surt (15a etapa)
* 1952. 60è de la classificació general. Vencedor d'una etapa

## Referències

* ↑ «DEKKERS Hans 1». [Consulta: 8 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Hans DEKKERS» (en italià). [Consulta: 8 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Palmarès de Hans Dekkers a siteducyclisme.net
# Mesquita dels Companys

La mesquita dels Companys (àrab: مَسْجِد ٱلصَّحَابَة, masjid aṣ-Ṣaḥāba) és una mesquita de la ciutat de Massaua, a Eritrea. És de la primeria del segle vii i sembla que és la més antiga mesquita d'Àfrica, la primera que s'hi construí.

## Història

Tradicionalment es considera que la mesquita fou fundada per un grup de companys (sahaba) del profeta Mahoma que van emigrar a Abissínia per fugir de la persecució a què els no musulmans de la Meca, al Hijaz, a l'actual Aràbia Saudita, els sotmetien. En aquest sentit, podria haver estat construïda entre el 620 i el 630, o fins i tot abans, cap al 614. La mesquita de Qubà, que és la primera que va construir Mahoma, en el que ara és Medina, data si fa no fa de la mateixa època.
L'estructura actual és de construcció molt posterior, ja que alguns elements, com el mihrab i el minaret, aparegueren més tard en l'arquitectura islàmica.

## Referències

* ↑ Hopkins, Daniel J. Merriam-Webster's Geographical Dictionary (en anglès), 2001, p. 479. ISBN 0-8777-9546-0.
* 1 2 Reid, Richard J. «The Islamic Frontier in Eastern Africa». A: A History of Modern Africa: 1800 to the Present (en anglès). John Wiley and Sons, 2012-01-12, p. 106. ISBN 978-0-4706-5898-7.
* 1 2 «As-Sahaba Mosque» (en anglès). Madain Project. [Consulta: 2 abril 2019].
* ↑ Michigan Consortium for Medieval and Early Modern Studies. Goss, V. P.. The Meeting of Two Worlds: Cultural Exchange Between East and West During the Period of the Crusades (en anglès). 21. Medieval Institute Publications, Western Michigan University, 1986, p. 208. ISBN 0918720583.
* ↑ Dyrness, W. A. Senses of Devotion: Interfaith Aesthetics in Buddhist and Muslim Communities (en anglés). 7. Wipf and Stock Publishers, 2013-05-29, p. 25. ISBN 978-1620321362.
* ↑ Macca, A. A; Aryanti, T. «The Domes: El Wakil's Traditionalist Architecture of Quba Mosque» (en anglès). 1st Annual Applied Science and Engineering Conference (AASEC). The International Conference on Sport Science, Health, and Physical Education (ICSSHPE) [Bandung, Indonèsia], 16–18 novembre 2016. DOI: 10.1088/1757-899X/180/1/012092.