OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# El llaç sagrat

El llaç sagrat (anglès: Made for Each Other) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Cromwell i estrenada l'any 1939. Ha estat doblada al català.

## Argument

Les dificultats i tribulacions d'una jove parella de casats, que interpreten Carole Lombard i James Stewart. Ell és un advocat tímid, pobre i mal pagat que no pot aconseguir que el seu cap li concedeixi un ascens ni que la seva mare deixi d'interferir en les seves vides.

## Comentaris

La pel·lícula comença com una típica comèdia, però va agafant més cos a mesura que els problemes augmenten i que els personatges es plantegen seriosament la millora de la seva situació financera.

## Repartiment

* Carole Lombard: Jane Mason
* James Stewart: John Horace Mason
* Charles Coburn: Jutge Joseph M. Doolittle
* Lucile Watson: Mrs. Harriet Mason
* Eddie Quillian: Conway
* Alma Kruger: Germana Madeline
* Ward Bond: Jim Hatton
* Louise Beavers: Lily

## Referències

* ↑ «El llaç sagrat». Goita què fan, ara!. [Consulta: 2 gener 2023].
* ↑ «Made for Each Other». The New York Times.
# Titan

«Titan» té aquests significats:
* Titan (coet)
* Titan (Bucarest)barri del Sector 3 de Bucarest (Romania)
* Titan (superordinador)
* Titan A.E., pel·lícula d'animació del 2000, codirigida per Don Bluth i Gary Goldman, i produïda per Fox Animation Studios i 20th Century Fox
* Titan Bonifica-Benotto, equip italià de ciclisme en ruta
* Titan Desert, cursa de ciclisme de muntanya desenvolupada al Sàhara
* Titan Mare Explorer, projecte d'exploració espacial que consistiria en una sonda que seria llançada cap al sistema de Saturn
* Titan Saturn System Mission, proposta de missió de la NASA/ESA per a l'exploració de Saturn i les seves llunes Tità i Encèlad,
* Cinema Titan, sala de cinema al municipi de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat), inaugurada el 1926
* D80 titan, avió no tripulat fabricat per Elecnor-Deimos des del 2018
* Nissan Titan, vehicle de tipus full size pick up fabricat per al mercat de Nord-amèrica per Nissan des del 2004
# Carne

Carne és una pel·lícula de migmetratge francesa del 1991 escrita i dirigita per l'argentí Gaspar Noé i protagonitzada per Philippe Nahon. Malgrat la seva cruesa i polèmica trama, la pel·lícula va ser molt ben rebuda pel públic i guardonada al Festival de Canes amb el premi de la setmana de la crítica i premi de la joventut.

## Argument

Carne conta la història d'un carnisser qui queda encarregat de vetllar per la seva filla Cynthia, una jove amb autisme. Un dia, li ve la seva primera menstruació, surt al carrer fins a un cavall mecànic on es troba amb un paleta; i el seu pare creu que aquest l'ha violat així que decideix prendre venjança i el fereix apunyalant-lo en la gola. El carnisser, dedicat a netejar cavalls i separar vísceres, va a presó i la seva filla a un internat. En sortir, el carnisser busca refer la seva vida però es troba amb el rebuig de la societat. Al final de la pel·lícula, sembla deformar-se encara més la relació pare-filla i l'amor i obsessió del pare es veuen encaminats cap al gust carnal que Noè fa intuir a l'espectador durant els 40 minuts del film.

## Repartiment

* Lucile Hadžihalilović
* Blandine Lenoir
* Philippe Nahon
* Frankie Pain
* Hélène Testud.

## Estil

La càmera és generalment immòbil durant tota la pel·lícula, però aquesta tendència es contrasta a vegades amb moviments bruscos i ràpids. Els moviments bruscos estan sempre acompanyats per un efecte de so alt, normalment una bala explosiva. La pel·lícula es talla amb freqüència a títols que mostren una varietat de missatges. Els títols solen indicar el pas del temps i l'espai. A l'inici de la pel·lícula apareix un títol que adverteix als espectadors de la cruesa de les imatges.

## Producció

Carne va ser produït pels Cinémas de la Zone, companyia productora a la qual pertanyen Gaspar Noé i Lucile Hadžihalilović.

## Premis

* Premi de la crítica - 44è Festival Internacional de Cinema de Canes
* Premi SACD (1991)
* Rencontres franc-américaines d'Avignon
* Millor actor masculí (Philippe Nahon) - Festival del Curtmetratge de Clermont-Ferrand
* Premi Georges Sadoul
* Premi Très Spécial

## Referències

* ↑ Viaje al fin de la noche, Página/12
* ↑ Las películas más controvertidas de la historia del Festival de Cannes, Vogue, 16 de maig de 2023
* ↑ Gaspar Noé… a examen, cinemaldito.com, 13 d'octubre de 2018
* ↑ «30e Selecion de la Semaine de la Critique - 1991». archives.semainedelacritique.com. [Consulta: 9 juny 2017].
# Nando Gazzolo

Ferdinando "Nando" Gazzolo (Savona, 16 d'octubre de 1928 – Nepi, 16 de novembre de 2015) fou actor i actor de veu italià.

## Biografia

Era fill del també actor i actor de veu Lauro Gazzolo i de la locutora de ràdio de l'EIAR Aida Ottaviani Piccolo. Gazzolo va debutar de ben jove a la ràdio, i el 1948, als vint anys, va començar la seva carrera com a actor entrant en la companyia teatral dirigida per Antonio Gandusio. Va assolir el seu primer reconeixement personal en 1951, en l'adaptació d' Antony and Cleopatra dirigida per Renzo Ricci. Més tard va treballar en escena amb Vittorio Gassman i Luigi Squarzina, entre d'altres, abans de centrar-se en l'actuació de veu i en el doblatge. Gazzolo també va participar en pel·lícules i va protagonitzar diverses sèries de televisió amb molt d'èxit. Com a actor de veu, Gazzolo va ser la veu de doblatge habitual de Peter Cushing, David Niven i Richard Widmark. Altres actors que va doblar ocasionalment van ser Rex Harrison, Michael Caine, Frank Sinatra, Yul Brynner, Marlon Brando, Robert Duvall, Donald Sutherland, Laurence Olivier, Clint Eastwood, Louis Jourdan, Henry Fonda i també va ser la veu del narrador en la versió en italià de Beauty and the Beast.

### Vida personal

Gazzolo era casat amb tres fills. Un dels quals, Matteo també és actor. També té un mig germà, Virginio del segon matrimoni del seu pare.

## Mort

Gazzolo va morir el 16 de novembre de 2015 a Nepi, als 87 anys.

## Filmografia
### Cinema

* Costantino il Grande, de Lionello De Felice (1960)
* Jeff Gordon, il diabolico detective, de Raoul André (1963)
* Totò e Cleopatra, de Fernando Cerchio (1963)
* I pirati della Malesia, d'Umberto Lenzi (1964)
* La rivolta dei sette, d'Alberto De Martino (1964)
* La Cittadella (1964), sèrie de televisió
* Un fiume di dollari, de Carlo Lizzani (1966)
* Upperseven, l'uomo da uccidere, d'Alberto De Martino (1966)
* Django spara per primo, d'Alberto De Martino (1967)
* Un caso di coscienza, de Giovanni Grimaldi (1970)
* Angeli al sud, de Massimo Scaglione (1991)
* Magnificat (1993)
* La rentrée, de Franco Angeli (2000)
* Mari del sud, de Marcello Cesena (2001)
* Valeria medico legale (2001), televisió
* Le ragioni del cuore (2002)
* Il sottile fascino del peccato, de Franco Salvia (2010)

### Animació

* Narrador a Beauty and the Beast

## Referències

* ↑ «Nando Gazzolo's dubbing contributions». Antoniogenna.net. [Consulta: 26 setembre 2018].
* 1 2 3 4 Roberto Chiti; Roberto Poppi; Enrico Lancia Dizionario del cinema italiano: Gli artisti: Vol. 3, Gli attori dal 1930 ai giorni nostri. Gremese Editore, 2003. ISBN 8884402131.
* 1 2 «Gazzolo, Nando». Treccani [Consulta: 22 febrer 2015].
* ↑ Intervista a NANDO GAZZOLO (2011) | enciclopediadeldoppiaggio.it
* ↑ «Addio a Nando Gazzolo, grande voce del teatro e della tv». La Repubblica [Consulta: 16 novembre 2015].

## Enllaços externs

* Nando Gazzolo a l'Enciclopèdia d'Anime News Network (anglès)
# Saponina

Saponina és el nom genèric de glucòsids vegetals capaces d'alterar la permeabilitat de les membranes cel·lulars, la qual cosa fa que la majoria siguin tòxiques, per l'efecte detergent. Són químicament relacionades amb els esterols, i generalment incolores i amorfes.
Es troben en la regalèssia, la sabonera o el romaní, entre d'altres. N'hi ha de dos tipus:
* Triterpèniques: solen ser principis actius amb efecte expectorant.
* Esteroidals: amb una forta acció hormonal (diürètics…).
S'utilitzen en la lluita bioquímica contra el cargol poma tacat que infecta els arrossars i contra altres espècies invasores del gènere Pomacea, per la seva ràpida biodegradabilitat.

## Referències

* ↑ «Saponina». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Acn «Troben més postes i un quart exemplar de cargol poma a l'arrossar de Palau-sator». Diari de Girona, 21-08-2015.
* ↑ caiola, Nuno. «Efectes de la saponina sobre el medi». Institut de Recerca i Tecnologia Agroalimentàries (IRTA), s.d..
* ↑ «Agricultura preveu un pla de xoc amb saponina en el moment de la sembra per frenar el caragol maçana». Nacio.digital, 05-02-2013.
* ↑ «Protocol a seguir per part dels aplicadors de saponines utilitzades per combatre la plaga del cargol poma». Generalitat de Catalunya, 30-07-2015.
# Sebastià Vidal Barceló «Sostre»

Sebastià Vidal Barceló «Sostre» (Cas Concos des Cavaller, Felanitx, 1888 - 1966). Glosador.
Com la majoria de glosadors, era un home del poble, d'escassa formació i autodidacta. Feia de pagès. Les seves primeres cançons les va fer als desset o devuit anys i l'afecció al glosar va sortir de la necessitat de dir coses belles a l'enamorada. Les seves primeres cançons són sempre dedicades i a manera de poesies. La primera plagueta de gloses publicada per en «Sostre» és El profit del mal obrar. Un fill abandonat dels seus pares, la història d'en Joan "Vaqueret" que era un dels seus millors amics. Publicada a l'entorn de 1908 conté 60 estrofes de sis versos octosíl·labs. El 1912 Sebastià Vidal es va casar amb Catalina Gomila i varen tenir cinc fills. El 1919 emigrà a l'Havana amb la intenció de fer-hi fortuna. Tanmateix, un any i mig després tornà a Mallorca amb els diners justs per pagar el passatge. A la tornada afirmà que "L'Havana és aquí":
| « | L'Havana és una riquesa, país de molts de doblers. No les troben pes carrers, les guanyen es jornalers treballant hores d'excés o prenent alguna empresa; però aquell que té peresa, pateix tanta de pobresa com a Mallorca, o més. | » |
| — Sebastià Vidal "Sostre" |||
En la seva producció com a glosador utilitzà una certa diversitat de formes estròfiques. Destaquen els glosats llargs, motivats per festivitats religioses. També publicà la plagueta "Un mandrungo de totas herbas", editat sense data. Participà en combats de gloses amb Jaume Calafat, Bartomeu Crespí, Llorenç Capellà i Joana Cartera entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Vidal Barceló, Sebastià "Sostre"». A: Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 18. Palma: Promomallorca, p. 127. ISBN 84-8661702-2.
# Rossinyol selvàtic dorsigrís

El rossinyol selvàtic dorsigrís (Stiphrornis xanthogaster; Syn:Stiphrornis erythrothorax xanthogaster) és un ocell de la família dels muscicàpids (Muscicapidae). Es troba a l'Àfrica central, des del sud-est del Camerun i nord-est del Gabon arribant fins a Uganda. Habita boscos pantanosos amb un dens sotabosc i boscos de secà. El seu estat de conservació és considerat de risc mínim.
Segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (Desembre 2019), aquest tàxon tindria la categoria d'espècie. Tanmateix, altres obres taxonòmiques, el consideren una subespècie del rossinyol selvàtic (Stiphrornis erythrothorax).

## Taxonomia

Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 12.1, 2022) el gènere Stiphrornis seria monotípic i estaria format per una única espècie, el rossinyol selvàtic (Stiphrornis erythrothorax) amb vuit subespècies:
Tanmateix, segons el Handook of the Birds of the World i la quarta versió de la BirdLife International Checklist of the birds of the world (desembre 2019), tres de les vuit subespècies del rossinyol selvàtic haurien de segmentar-se en una espècie diferent: Stiphrornis xanthogaster, passant a formar part d'aquest nou tàxon:
| COI | HBW & BLI | Distribució |
| S. e. xanthogaster | S. x. xanthogaster | Des del sud-est del Camerun i nord-est del Gabon arribant a Uganda. |
| S. e. sanghensis | S. x. sanghensis | sud-oest de la República Centreafricana. |
| S. e. rudderi | S. x. rudderi | Centre-nord de la República Democràtica del Congo. |

## Referències

* ↑ Fundació Barcelona Zoo; Institut Català d’Ornitologia; TERMCAT, Centre de Terminologia. «rossinyol selvàtic dorsigrís». Diccionari dels ocells del món. TERMCAT. [Consulta: 19 gener 2021].
* 1 2 del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 701. ISBN 978-84-16728-37-4.
* ↑ BirdLife International. «Yellow-breasted Forest-robin. Stiphrornis xanthogaster» (en anglès). Llista Vermella d'Espècies Amenaçades de la UICN. Unió Internacional per a la Conservació de la Natura, 2018. [Consulta: 19 gener 2021].
* 1 2 «Chats, Old World flycatchers». IOC World Bird List Version 12.1. International Ornithologists' Union, 01-01-2022. [Consulta: 16 gener 2022].
* ↑ Gill, F & D Donsker (Eds). 2017. IOC World Bird List (v 7.1). doi:10.14344/IOC.ML.7.1.
* ↑ del Hoyo, Josep. All the birds of the world (en anglès). Barcelona: Lynx editions, 2020, p. 701. ISBN 978-84-16728-37-4.
# Roca de les Tres Cassoletes

La Roca de les Tres Cassoletes es troba al Parc de la Serralada Litoral, concretament a Cabrera de Mar (el Maresme).

## Descripció

Un dels elements d'interès geològic del Parc són les piques, olletes o cassoletes: es tracta de cavitats de forma més o menys còncava que es troben a la part plana de les superfícies granítiques. Les produeix l'aigua, que es queda allà retinguda i en forma un petit bassal. Aquestes cubetes (generalment circulars) són poc fondes i de fons pla. Les mides oscil·len entre els 20-100 cm de diàmetre i n'hi ha que tenen un petit canal format per l'aigua en vessar quan la cubeta s'emplena.
Les podem trobar en molts llocs, per exemple al Turó de Céllecs (a la zona d'escalada), a la Pedra de les Orenetes, a la Pedra de les Creus i sobre moltes altres boles granítiques. A banda de l'atractiu estètic que tenen, són elements importants per a la fauna, ja que serveien d'abeuradors.
En el cas concret de la Roca de les Tres Cassoletes, és un xic atípica, ja que presenta tres cassoletes en cascada i la més baixa és d'una fondària molt superior a l'habitual: es tracta d'una roca de forma troncocònica (de 3 x 3 x 2 m), amb tres cassoletes en cascada (30, 60 i 110 cm de diàmetre) i altres de secundàries més petites.
Val la pena investigar uns metres a la rodona d'aquesta roca (tafanejant pel mig de la vegetació) perquè hi trobarem altres roques amb cassoleta i ens adonarem de la gran varietat de plantes que hi ha en pocs metres quadrats.

## Accés

És ubicada a Cabrera de Mar: cal sortir de Cabrils pel carrer de Til·lers. En acabar l'asfalt apareix una bifurcació que seguirem per la dreta, la qual duu a la Creu del Bei. Passada aquesta bifurcació, a 90 m agafem un camí a l'esquerra, costerut i pedregós. La roca és a 360 m, a tocar del camí i a l'esquerra. Coordenades: x=448258 y=4598927 z=372.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Triquell i Salomé, Adrià, 2012. Parc de la Serralada Litoral (Història i Itineraris). Editorial Piolet, Barcelona. ISBN 9788415075615. Pàgs. 166-167.

## Enllaços externs

* Llibre-Guia de la Serralada Litoral - Història i itineraris Arxivat 2015-11-17 a Wayback Machine. (català)
# A Country Hero

A Country Hero és un curtmetratge mut de dos bobines escrit, dirigit i protagonitzat per Roscoe Arbuckle, juntament amb Buster Keaton. Va ser la primera pel·lícula que va filmar Arbuckle a la Costa Oest, després de deixar Nova York havent filmat "Coney Island". Es va estrenar el 15 de desembre de 1917 i es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Fatty és el ferrer d’un poble rural imaginari anomenat “Jazzville”. Ell i Cy Klone, el propietari del garatge, són rivals per l'afecte de la mestra d'escola. Un noi de la ciutat fa que els dos rivals s'aliïn quan aquest intenta aconseguir la noia. El noi s'enduu la noia a la ciutat i els dos el segueixen per tal de rescatar la noia del noi sense escrúpols.

## Repartiment

* Roscoe Arbuckle (el ferrer)
* Buster Keaton (l’artista de vodevil)
* Al St. John (noi de ciutat)
* Alice Lake (mestra d’escola)
* Joe Keaton (Cy Klone)
* Scott Pembroke (Stanley Pembroke)
* Natalie Talmadge (extra)

## Referències

* 1 2 Neibaur, James L. Arbuckle and Keaton: Their 14 Film Collaborations (en anglès). McFarland, 2015-02-18, p. 70. ISBN 978-1-4766-0999-7.
* ↑ Knopf, Robert. The Theater and Cinema of Buster Keaton (en anglès). Princeton University Press, 1999-08-22, p. 180. ISBN 978-0-691-00442-6.
* ↑ «A Country Hero» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 23 abril 2022].
* ↑ Massa, Steve. Rediscovering Roscoe: The Films of “Fatty” Arbuckle (en anglès). BearManor Media.
en:Norwegian Elkhound
en:Mutiny on the Bountyand en:IP address
# Conca occidental de la mar Mediterrània

La conca occidental de la mar Mediterrània o Mediterrània occidental és un concepte geogràfic amb implicacions històriques i geopolítiques. Es refereix a la meitat oest de la mar Mediterrània, així com a la meitat oest de la conca de la Mediterrània. El punt de divisió amb el Mediterrani oriental són els estrets que separen el sud d'Europa a l'altura de la península Itàlica, les illes de Sicília i Malta del nord d'Àfrica a l'altura de Tunísia. Pertanyen a aquesta regió les altres illes i arxipèlags de la Mediterrània occidental, les majors Còrsega i Sardenya, i un gran nombre d'illes menors —Tabarca, Elba—, arxipèlags majors —les Balears— i menors —Illots Columbrets, Illes Eòlies—, i àmplies zones continentals del sud-oest d'Europa (la península ibèrica —el vessant mediterrani d'Espanya, tot i que per a determinades qüestions se sol incloure també Portugal, tot i no tenir costa mediterrània, per les seves característiques climàtiques, físiques i històriques, com li passa també a la major part d'Espanya, de vessant atlàntic—, el sud de França i d'Itàlia) i el nord-oest d'Àfrica (el Marroc, Algèria —especialment la seva porció costanera— i Tunísia). Els mars en què se sol subdividir (amb criteris molt variats) inclouen, entre altres denominacions, el mar d'Alborán, el golf de València, el mar Baleàric, el golf del Lleó, el mar Lígur, el mar de Sardenya i la mar Tirrena. Altres accidents geogràfics destacats són el Mar Menor, la albufera de València, el delta de l'Ebre, l'aiguamoll de la Camarga, el golf de Gènova, el golf de Nàpols, etc. Davant l'escassetat de rius permanents a la costa africana occidental (Medjerda, Muluya), destaquen els de la costa europea (ibèrica —-Segura, Túria, Xúquer, Ebre, Llobregat, Ter—, francesa —Aude, Roine— i italiana —Arno, Tíber). El clima mediterrani (temperat-càlid, amb sequera de diversos mesos a l'estiu) caracteritza a tota la regió, tot i que en àmplies zones del sud-est peninsular ibèric i del nord d'Àfrica s'arriba al clima subdesèrtic o fins i tot al clima àrid, donat que a l'interior d'Àfrica hi ha el desert del Sàhara, un dels més secs del món.

## Bibliografia

* Vere Gordon Childe Los orígenes de la civilización
* Fernand Braudel El Mediterráneo y el Mundo Mediterráneo en la época de Felipe II
* Henri Pirenne Mahoma y Carlomagno
* Arturo Pérez-Reverte Corsarios de Levante

### Notes
## Enllaços externs

* Mediterráneo occidental en Artehistoria
* Atlas Histórico del Mediterráneo
# Dallol (volcà)

Dallol és un cràter volcànic d'explosió (o maar) situat a la Depressió de Danakil, al nord-est de la serralada Erta Ale a Etiòpia. va ser format per la intrusió de magma basàltic en dipòsits de sal del Miocè i la subsequent activitat hidrotèrmica. L'any 1926 hi va tenir lloc una erupció freàtica que va formar el volcà Dallol altres cràters subaeris d'erupció salats són els més baixos coneguts al món i es troben a 45 m per sota del nivell del mar. L'activitat volcànic més recent va ser la de l'octubre de l'any 2004.
Nombroses fonts d'aigua calenta hi descarreguen salmorra i líquids àcids. També hi ha petits geisers temporals que formen conus de sals.
El terme Dallol va ser encunyat pels Afars i significa dissolució o desintegració per a descriure un paisatge fet de basses àcides (pH menor d'1) òxid de ferro, sofre i planes salades. Aquesta zona se sembla a les fonts del Yellowstone Park.

## Galeria

* Desert de Danakil vist des del Dallol.
* Formacions de sal i sofre a Dallol.

## Referències

* ↑ «Dallol salt springs and geysers». Wondermondo.
* ↑ Nobile, A; Pagli, C; Keir, D; Wright, TJ; Ayele, A; Ruch, J; Acocella, A «Dike-fault interaction during the 2004 Dallol intrusion at the northern edge of the Erta Ale Ridge (Afar, Ethiopia)». Geophysical Research Letters, 39, 19, 10-2012. DOI: 10.1029/2012GL053152.
* «Dallol», Global Volcanism Program, Smithsonian Institution.
* On the Volcanoes of the World episode The Horn of Africa (2008; Science Channel)

## Enllaços externs

* Photos from Dallol taken during an expedition to the Danakil in Feb. 2008
* Dallol in Feb. 2015
# Abillament informal

La roba informal o abillament informal és un codi de vestimenta occidental comú al món empresarial. També anomenada roba de negocis o roba de vestir, es defineix per un vestit de negocis per a homes i un vestit de còctel o vestit pantaló per a dones. En l'escala de la formalitat, es considera menys formal que la roba semi-formal però més formal que la roba casual. Es convida als homes a vestir-se amb vestit i corbata, i a les dones amb un vestit sobri (evitant els vestits amb tirants estrets i escots massa pronunciats).
A la pràctica, des de la dècada del 2010, la vestimenta s'ha relaxat, almenys per als homes, per exemple: portar corbata és opcional, i és permès portar un polo o texans.

## Història

El vestit masculí va tenir el seu origen com a roba informal o d'oci a Gran Bretanya al segle XIX. Buscant una alternativa casual a les levites gruixudes i fins als genolls que llavors es consideraven un vestit de negoci adequat, els homes van començar a portar abrics més lleugers tallats just a sota del seient quan no es dedicaven als negocis.
Després de la Primera Guerra Mundial, el vestit masculí es va establir com a roba diària informal. Els barrets, com ara els fedora o els barrets de copa, es portaven de vegades amb roba informal.
El vestit de negocis es va convertir en la roba de treball estàndard per a tots els homes que no es dedicaven al treball físic. L'armilla es portava regularment amb el vestit fins a la Segona Guerra Mundial, però avui en dia es veu rarament, a causa de la calefacció central de les oficines i la despesa de construcció. Fins almenys a principis dels anys 60, era habitual portar barret.

## Referències

* ↑ «Optimot. Consultes lingüístiques». Llengua catalana. [Consulta: 17 novembre 2024].
* ↑ Charlotte Deprez. Tenue de soirée, cocktail, smart casual… Comment s'habille-t-on pour quel dress code ? Marie Claire Belgique, 21 juin 2019. Llegir en línia
* ↑ Audrey Tison. La "tenue de ville" avec ou sans cravate pour les députés ? La question à nouveau discutée à l'Assemblée. France info, 9 novembre 2022. Llegir en línia
* ↑ La «tenue de ville» a un sens plus large en mode. Le Journal de Montréal, 13 novembre 2019. Llegir en línia
* ↑ À quoi devrait ressembler la tenue de ville en 2019 ? Radio Canada, 13 février 2019. Lire en ligne

## Enllaços externs

* Tenue vestimentaire