OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marquesat de Castellbell

El Marquesat de Castellbell és un títol nobiliari concedit el 1702 per Felip V a Josep d'Amat i de Planella, senyor de Castellbell. Fou aquesta una de les primers distincions nobiliàries que Felip V atorgà a ciutadans catalans fidels a la seva causa i per aquest motiu, el primer marquès de Castellbell, Josep d'Amat, s'hagué de refugiar a Vacarisses quan esclatà l'aixecament a favor de l'arxiduc Carles. El 1924 Alfons XIII li uní al títol el rang de Grandesa d'Espanya. Encara al segle XX eren possessions dels marquesos de Castellbell el castell de Castellbell, el Palau Maldà a Barcelona i el Palau Falguera a Sant Feliu de Llobregat, entre d'altres.

## Titulars

* Josep d'Amat i de Planella (1670 - 1715): 1r marquès de Castellbell (reial decret de 27 de març 1702).
* Josep d'Amat i de Junyent (?-1730): 2n marquès de Castellbell, 3r marquès de Castellmeià
* Gaietà d'Amat i de Rocabertí (?-1792): 3r marquès de Castellbell, 4t marquès de Castellmeià
* Manuel Gaietà d'Amat i de Peguera (1777-1846): 4t marquès de Castellbell, 5t Marquès de Castellmeià es va casar amb la seva cosina Escolàstica d'Amat i d'Amat, amb la que engendra el seu successor Gaietà Maria d'Amat i d'Amat. Morí l'any 1846.
* Gaietà Maria d'Amat i d'Amat (1803-1868): 5è marquès de Castellbell, 6è marquès de Castellmeià, 4t baró de Maldà i Maldanell i 9è baró de Granera.
* Joaquim de Càrcer i d'Amat (1836-1923): 6è marquès de Castellbell, 7è de Castellmeià, 10è baró de Granera, a més de baró de Pau i de Talamanca
* Maria Dolors de Càrcer i de Ros (1867-1939): 7a marquesa de Castellbell, Gran d'Espanya, 6a baronessa de Maldà i Maldanell, 11a baronessa de Granera
* Salvador de Vilallonga i de Càrcer (1891-1974): 8è marquès de Castellbell, Gran d'Espanya (reial carta de successió BOE 23 de gener de 1953), marquès de Castellmeià, baró de Segur, 7è baró de Maldà i Maldanell i 12è de Granera
* José Luis de Vilallonga y Cabeza de Vaca (1920-2007): 9è marquès de Castellbell, Gran d'Espanya (reial carta de successió BOE 5 de gener de 1979)
* John Alfonso de Vilallonga y Scott-Ellis (1946 - ?): 10è marquès de Castellbell, Gran d'Espanya (reial carta de successió BOE 14 d'octubre de 2008)

## Bibliografia

* Armand de Fluvià. «Castell de Castellbell». A: Pere Català i Roca (dir.). Els castells catalans: volum I. 20a ed.. Barcelona: Rafael Dalmau, 1990. ISBN 84-232-0290-9.

## Enllaços externs

* Repertori de títols nobiliaris de Catalunya Arxivat 2009-04-23 a Wayback Machine.
* Solferinii. Descent of 1st Duke of Solferino (1684) (Informació genealògica dels Vilallonga) Arxivat 2007-10-16 a Wayback Machine. (anglès)
* El marquès de Castellbell benefactor de Sant Pau Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Marvel Science Stories

Marvel Science Stories va ser una revista pulp estatunidenca editada per Robert O. Erisman. Inicialment va ser publicada per Postal Publications, i en la segona fase va ser publicada per Western Publishing, totes dues empreses propietats d'Abraham i Martin Goodman. El primer número es va publicar l'agost de 1938, i destacava per incloure històries amb més contingut sexual que el que era habitual pel gènere, incloent diverses històries de Henry Kuttner, sota el seu nom propi i també signades sota pseudònims. La reacció era generalment negatiu, amb un lector que refereix a Kuttner història "La Trampa de Temps" mentre "escombraries". Va ser la primera de diverses revistes que van incloure Marvel al títol, igual que ho faria Marvel Mystery Comics.
La revista va ser cancel·lada l'abril de 1941, tot i que després del boom de la ciència-ficció de la dècada de 1950 els editors van rellançar el projecte. El primer número de la segona etapa es va vendre el novembre de 1950, i el projecte es va allargar fins al maig de 1952. Més enllà de Kuttner, alguns dels col·laboradors durant la primera etapa van ser Arthur J. Burks i Jack Williamson; i durant la segona etapa va incloure textos d'Arthur C. Clarke, Isaac Asimov, Jack Vance, i L. Sprague de Camp, entre d'altres. En opinió d'historiador de Ciència-ficció Joseph Marchesani, la qualitat de la segona etapa de la revista fou superior de la primera, però incapaç de competir amb la qualitat de les revistes de la mateixa temàtica que van aparèixer en la mateixa època.

## Referències

* ↑ Edwards & Nicholls (1992), pp. 1066–1068.
* ↑ Asimov, Isaac. Nightfall, and other stories. Doubleday, 1969, p. 307.
* ↑ Knoles, William. Girls for the Slime God (en anglès). Ames, IA: Obscura Press, 1997. ISBN 0-9659569-0-3.

## Bibliografia

* Ashley, Mike. «Skyworlds». A: Science Fiction, Fantasy, and Weird Fiction Magazines. Westport CT: Greenwood Press, 1985, p. 577–579. ISBN 0-313-21221-X.
* Ashley, Mike. The Time Machines:The Story of the Science-Fiction Pulp Magazines from the beginning to 1950. Liverpool: Liverpool University Press, 2000. ISBN 0-85323-865-0.
* Ashley, Mike. Transformations. Liverpool: Liverpool University Press, 2005. ISBN 0-85323-779-4.
* Bell, Blake; Vassallo, Michael J. The Secret History of Marvel Comics: Jack Kirby and the Moonlighting Artists at Martin Goodman's Empire. Fantagraphics Books, 2013. ISBN 978-1-60699-552-5.
* Edwards, Malcolm; Nicholls, Peter. «SF Magazines». A: Encyclopedia of Science Fiction. New York: St. Martin's Press, Inc., 1992. ISBN 0-312-09618-6.
* Marchesani, Joseph. «Marvel Science Stories». A: Science Fiction, Fantasy, and Weird Fiction Magazines. Westport CT: Greenwood Press, 1985, p. 398–401. ISBN 0-313-21221-X.
# Merceria

Una merceria és una botiga de barri on es poden adquirir productes diversos relacionats amb la costura, el punt i la llenceria. Aquests són articles de costura: fils (de cotó, de tergal, de fer ganxet, de fer mitja, ...), agulles (manuals, de màquina, de macramé, ...), botons (de nacre, de llautó, de bata de col·legi, ...), cremalleres, sedalines, cabdells, madeixes, carrets, gafets, didals, etc.; Complements per a la costura: tambors per a feines, capses per a la costura, etc.; recanvis tèxtils: genollera, colzera, etc.; o gèneres de punt i roba interior, com: mitges, mitjons, samarretes, calces, calçotets, mocadors, pijames, entre d'altres. Les merceries de Barcelona eren petits negocis familiars, minoristes, molt cenyits al barri, que distribuïen entre la població els estris i materials per a la confecció i reparació de vestits, especialment apreciat en època de postguerra, en què les possibilitats de comprar roba nova per part de la població eren escasses.

## Curiositats

La cançó "Tots els botons" de Beth, que apareix al disc "Segueix-me el fil" (2010) se situa en una merceria; s'hi va anomenant els diferents elements que s'hi poden trobar.
Alguns mercers notables:
* James Cook, explorador i cartògraf anglès del segle xviii, que va aprendre la professió durant la seva joventut
* Daniel Defoe, escriptor de Robinson Crusoe
* Joseph Merrick, "l'home elefant", que va treballar d'ajudant de mercer abans d'actuar en un freak show
* Paavo Nurmi, corredor de llarga distància finlandès
* Charles Taze Russell, fundador del Bible Student Movement que, pòstumament, esdevindrien els Testimonis de Jehovà
* Harry S. Truman, President dels Estats Units (1945-1953)

## Enllaços externs

* Vocabulari de la merceria català-castellà, Termcat
# Miguel Albaladejo

Miguel Albaladejo (Pilar de la Foradada, 20 d'agost de 1966) és un director de cinema valencià.
Va estudiar de Ciències de la Imatge a la Universitat Complutense de Madrid (1984-1990). Va ser assistent de producció en films com El sueño del mono loco (Fernando Trueba, 1989) i Las cartas de Alou (Montxo Armendáriz, 1990), i el 1993 ajudant de direcció a Todos a la cárcel, de Luis García Berlanga.
La seua passió pel cinema li ve de la seua infància i adolescència, ja que la seua família tenia un cinema i el seu germà gran era el programador. Això va fer que Albaladejo ocupés la seua joventut veient pel·lícules de Buñuel, Bernardo Bertolucci, Stanley Kubrick, Pier Paolo Pasolini, Woody Allen, François Truffaut i Fassbinder, entre altres grans noms dels anys 70.
Va començar professionalment com a director el 1994 realitzant els curtmetratges La vida siempre es corta i Sangre ciega (1994), on apareixia Alicia Borrachero. Al seu primer llargmetratge, La primera noche de mi vida, va treballar amb Leonor Watling, Antonia San Juan i Adriana Ozores. Amb aquest film va aconseguir un Premi Goya al millor director novell. Al Festival de Cinema de Màlaga va guanyar la Bisnaga d'Or corresponent al premi de l'audiència de millor pel·lícula. En la seua segona obra, Ataque verbal, de 1999, van intervenir actors com Sergi López i Antonio Resines, entre d'altres. El 1999 va estrenar la seua següent pel·lícula, que es va basar en el llibre d'Elvira Lindo Manolito Gafotas. En els seus treballs posteriors, han intervingut actors com Lolita Flores.
El seu darrer treball, Nacidas para sufrir, és una comèdia costumista amb influències de l'humor negre de Ferreri, Forqué i Berlanga. En la pel·lícula apareixen Petra Martínez i Adriana Ozores.

## Filmografia

* La primera noche de mi vida (1998)
* Manolito Gafotas (1999, basada en el personatge d'Elvira Lindo)
* Ataque verbal (1999)
* Rencor (2001)
* El cielo abierto (2001)
* Cachorro (2004)
* Volando voy (2006)
* Nacidas para sufrir (2010)

## Referències

* ↑ Publico.es 10/2/2010
# Mourn

Mourn és una banda de rock formada al Maresme el 2013 per Carla Pérez, Jazz Rodríguez, Antonio Postius i Leia Rodríguez, considerats un dels grups amb més projecció internacional de Catalunya i de l'Estat espanyol. Amb un so que té influències de PJ Harvey, Ramones, Nirvana, Elliott Smith, Sleater-Kinney, Patti Smith, entre d'altres. el grup ha tocat per Espanya, França i el Regne Unit, Itàlia, Països Baixos, Islàndia, Eslovàquia, Japó, els Estats Units i al Pitchfork Music Festival.

## Història

El grup es va formar quan les dues guitarristes i cantants Carla Pérez Vas i Jazz Rodríguez, nascudes el 1996, es van conèixer a l'institut el 2012, més concretament a l'IES Alexandre Satorras de Mataró. Van començar fent un grup de versions d'altres artistes i posteriorment es va unir al grup Antonio Postius (bateria) i Leia Rodríguez (baix). Leia i Jazz són germanes i filles de Ramon Rodríguez, líder de The New Raemon. El grup va fer el seu primer concert l'octubre del 2013.
El gener de 2014 van enregistrar el seu primer àlbum amb el bateria Antonio Postius i amb la baixista Leia Rodríguez, germana petita de Jazz. L'àlbum, autoeditat per Sones Records i enregistrat en un parell de dies a Barcelona amb un pressupost de 400 euros. Va ser produït per Lluís Cots, bateria de Madee. L'àlbum va tenir molt bona acollida per la crítica i a la xarxa i es va difondre a nivell internacional, fins al punt que l'octubre del mateix any la banda va signar un contracte amb la discogràfica estatunidenca Captured Tracks.
Alhora, l'influent portal de música Pitchfork Media va qualificar les cançons "Otitis" i "Silver Gold" com les millors cançons d'una banda debutant. Progressivament la banda va publicar tres senzills per difondre el disc: Otitis, Silver Gold and Your Brain is Made of Candy.

## Discografia
### Mourn

L'àlbum homònim de debut té 10 cançons:
HA, HA, HE.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Comarroca, eldiario.es. «Mourn: tenían menos de 20 años y no estaban locas» (en castellà). [Consulta: 11 juliol 2015].
* ↑ Junyent, Maria «El cartell definitiu del BAM». Time Out Barcelona, 01-09-2015.
* ↑ «Mourn (es)». Web. Primavera Sound. [Consulta: 10 setembre 2015].
* ↑ «Mourn». web. Pop Matters. [Consulta: 10 setembre 2015].
* ↑ «Barcelona teens make a dark, bracing alt-rock debut Read more: http://www.rollingstone.com/music/albumreviews/mourn-mourn-20150217#ixzz3lJNl14Ey Follow us: @rollingstone on Twitter». Rolling Stone, 26-02-2015 [Consulta: 10 setembre 2015].
* ↑ Vidal, Guillem «Mourn: de l'‘insti' al món». El Punt Avui, 08-02-2015 [Consulta: 10 setembre 2015].
* ↑ «Mourn».
* ↑ «Mourn».
* ↑ «Otitis Best New Track». Arxivat de l'original el 2015-07-09. [Consulta: 8 juliol 2015].
* ↑ «Silver Gold Best New Track». Arxivat de l'original el 2015-07-09. [Consulta: 8 juliol 2015].

## Enllaços externs

* Soundcloud
* Mourn: A Catalonian band with a cause
# Musee des Beaux-Arts de Tournai

El Museu des Beaux-Arts de Tournai, a Bèlgica, és un museu d'art. El museu es va crear a principis del segle 20, quan Henri Van Cutsem, un col·leccionista d'art belga, va oferir la seva col·lecció a la ciutat de Tournai l'any 1905. La col·lecció conté importants obres d'important del segle xix, sobretot de pintors francesos com Manet, Monet, Seurat entre d'altres.
L'arquitecte belga d'Art Nouveau Victor Horta va iniciar el disseny d'un nou edifici que contindria la donació Van Cutsem i altres exposicions que ja eren a la ciutat de Tournai, però la Primera Guerra Mundial va començar i la construcció va ser retardada. Horta va abandonar els seus primers dissenys realitzats en un estil típic d'Art Nouveau. L'edifici finalment obrí les portes l'any 1928.

## Referències

* ↑ «Informació del Museu». Arxivat de l'original el 2011-02-03. [Consulta: 6 octubre 2015].
# Museu del Bicentenari

El Museu del Bicentenari és un museu albergat a la Torre Llatinoamericana que mostra diferents aspectes polítics, socials i culturals de Mèxic. Dins del museu s'exhibeixen objectes de l'època de la Independència i Revolució Mexicana, tals com a documents, mapes, fotografies i objectes quotidians. Està ubicat en el pis 36 de la Torre Llatinoamericana. El museu compta amb peces relacionades amb la Gguerra d'Independència i capítols dedicats a Miguel Hidalgo y Costilla, Ignacio Allende i José María Morelos. En el Museu del Bicentenario (Torre Llatinoamericana) compta amb objectes al·lusius a la Decenni Tràgic, tals com a fotografies, botons, medalles, accessoris d'ús quotidià, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Museo del Bicentenario de la Torre Latinoamericana» (en castellà). [Consulta: 10 juny 2016].
* ↑ Rodríguez, Ana Mónica «Crean el Museo del Bicentenario; ocupa el piso 36 de la Torre Latinoamericana». , 01-12-2010.
# Francesc de Borja (cardenal)

    No el confongueu amb sant Francesc de Borja.
Francesc de Borja (1441 - 4 de novembre, 1511) fou un cardenal valencià, i el setè dels deu cardenal nepots creats per Alexandre VI.
Francesc va nàixer el 1441 a Xàtiva i fou canonge al capítol de la catedral de València. Després de l'elecció de Roderic de Borja com a Papa Alexandre VI pel conclave papal de 1492, Francesc va anar a Roma, convertint-se en el protonotari apostòlic, i, a continuació, en el tresorer general el 20 de setembre de 1493. Fou elegit bisbe de Teano el 19 d'agost de 1495 i va mantenir el càrrec fins al 5 de juny de 1508 quan va renunciar a favor del seu nebot del mateix nom. No hi ha evidència que fóra mai consagrat com a bisbe. Alexandre VI elevà Francesc a sacerdot cardenal el 28 de setembre 1500 in pectore i publicà el seu cardenalat el 2 d'octubre agregant el títol de Santa Cecilia el 5 d'octubre.
Més tard va acumular diversos beneficis: en primer lloc com abat comendatari dels monestirs de San Vincenzo, Volturno, i de San Stefano di Sermo, després la diòcesi de Terracina el 19 d'agost de 1495, i després el seu metropolitana de Cosenza el 6 de novembre de 1499
Va ser nomenat legat papal de Campània el 1501, i va sortir de Roma el 22 de juny per tal de reconquerir Rocca di Papa i altres estats dels Colonna per al papat. En 1502, va acompanyar Lucrècia Borja a Ferrara amb motiu del seu matrimoni amb Alfons d'Este, i es va convertir en tutor del fill menor d'Alexandre VI, Joan Borja.
Des de gener de 1503 fins al 1504, Borja ostentà el títol de Camarlenc, i durant aquest temps, el 10 de març, va tractar de recuperar alguns deutes del Col·legi de Cardenals. Va participar en els conclaves del setembre de 1503 i d'octubre del mateix any, abans d'obtindre el títol de Ss. Nereo ed Achillea l'11 d'agost de 1506.
Juntament amb altres cardenals, Borja va conspirar contra el Papa Juli II, i des de Ferrara, va fer pública la seua oposició al pontífex. La seva signatura també està estampada en el document del 16 de març de 1511 que va tractar de portar el Papa a un concili a Pisa; Borja delegà la seua autoritat in absentia a cinc dels cardenals que van assistir al concili. Com a resultat, Borja va ser privat del seu cardenalat i excomunicat per Juli II el 24 d'octubre de 1511. Els altres canciliants, els cardenals Federico di Sanseverino, Bernardino López de Carvajal, Guillaume Briçonnet, René de Prie i Amanieu d'Albret (un altre cardenal-nepot d'Alexandre VI), també van ser excomunicats, però a diferència de Borja van viure prou com per ser perdonats i recuperar els seus títols cardenalicis el 1513 pel Papa Lleó X. Abans de la seua mort, Borja va ser protoprete breuement, des de gener de 1511 fins a la seua mort el 4 de novembre de 1511, ocorreguda a Reggio Emilia (on està soterrat) abans d'haver tingut l'oportunitat d'assabertar-se'n de la seva excomunió.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Miranda, Salvador. 1998. "Consistory of September 28, 1500 (IX)".
# Natxo Romero Frias

Natxo Romero Frias (Barcelona, 18 de gener de 1958 - 9 de setembre de 2010) fou un intèrpret de saxòfon català. Durant els anys següents va formar part de grups com Dr. Calypso i Skatalà entre d'altres. Va començar els seus estudis musicals formals relativament tard durant la dècada de 1990 i posteriorment va passar a fer classes a músics joves, ensenyant els darrers anys al Taller de Músics. Va destacar en l'entorn de la música jamaicana a Catalunya. Darrerament tocava el saxo baríton amb The Fenicians i Root Diamoons. Natxo Romero Frias va morir sobtadament d'un accident vascular cerebral a Barcelona, l'any en què Skatalà feia una gira per celebrar els 25 anys d'història.

## Referències

* 1 2 3 «Mor Natxo Romero, saxofonista d'Skatalà i The Fenicians». Enderrock, 10-09-2010.
* ↑ «Adéu a Natxo Romero». Barcelona Jazz Festival, 10-09-2010.
* ↑ «Ska d'aniversari». Avui, 13-11-2010.
# Nico Cota

Nico Cota, nom artístic de Nicolás Cota (Buenos Aires, 30 de novembre de 1972) és un músic compositor i multiinstrumentista de rock i jazz a l'Argentina.

## Biografia

Nicolás Cota va néixer a Buenos Aires el 30 de novembre de 1972, i va començar a desentelar-se com a músic professional des de 1991, integrant la banda de Luis Salines. Amb posterioritat va integrar les bandes de Luis Alberto Spinetta (participant en el concert i el disc Estrelicia MTV Unplugged, en diversos projectes i l'històric recital de Las Bandas Eternas), Fito Páez (a Circo beat, Euforia i Enemigos íntimos), Illya Kuryaki and the Valderramas (a Horno para calentar los mares, Chaco i Versus) Ratones Paranoicos, Divididos, Liliana Herrero, Armando Manzanero, Javier Malosetti, Guillermo Vadalá, Mono Fontana i Andrés Calamaro, entre d'altres.
En 1992 va començar la seva carrera de DJ, desenvolupant un estil funk, hip hop, soul i disc en l'escena ballable de Buenos Aires.
Com a compositor va crear les bandes de so de diverses pel·lícules, com La antena (2007), Encarnación (2007), El nido vacío (2008), Amorosa Soledad (2008), Dos hermanos (2010), En fuera de juego (Espanya, 2011) i La suerte en tus manos (2012). El 2016 fou nominada al Gaudí a la millor música original pel seu treball a Truman.
Com a músic solista va editar els àlbums The Solo (2002) i Escucha el ritmo (2012).
Com a productor va treballar amb Illya Kuryaki and the Valderramas (a Horno para calentar los mares, Chaco i Versus), Loli Molina, Nico Ibarburu, Julieta Rada, Viuda e Hijas de Roque Enroll, etc.

## Discografia solista

* The Solo (2002)
* Escucha el ritmo (2012)

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Nico Cota». Club Matienzo. Arxivat de l'original el 2020-12-02. [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ Truman al web de l'Acadèmia del Cinema

## Enllaços externs

* «Nico Cota». Club Matienzo. Arxivat de l'original el 2020-12-02. [Consulta: 22 agost 2020].
* «Nico Cota». Rock.ar.
# Nonà

El nonà és un alcà, hidrocarbur saturat o parafina de cadena lineal la fórmula química és CH₃-(CH₂)₇-CH₃. La seva radical substituent rep el nom de nonil, CH3 (CH2) 7CH2-, i el seu equivalent estructural en forma d'anell és el ciclononà (C$_9$H$_{18}$). A diferència d'altres alcans, el prefix que apareix en el seu nom i que indica el nombre d'àtoms de carboni procedeix del llatí, no del grec.

## Estructura de la molècula

És un compost covalent, no ramificat, format per un esquelet d'àtoms de carboni envoltat per àtoms d'hidrogen. La cadena té forma de ziga-zaga, amb angles aproximats de 108º.

## Propietats

És un líquid poc volàtil que crema amb facilitat. La seva densitat en estat líquid és menor que la de l'aigua, sent molt poc soluble en ella. Es dissol bé en dissolvents orgànics, com alcohol, acetona, tetraclorur de carboni entre d'altres.

## Enllaços externs

* MSDS at Oxford University Arxivat 2004-12-08 a Wayback Machine. (anglès)
* List of isomers of nonane (anglès)
# Nora (Capadòcia)

Nora (en grec antic τὰ Νῶρα) era una fortalesa inexpugnable situada a Capadòcia, a la regió de Tianitis, prop de Castabala. Era a la frontera amb Licaònia als peus de les muntanyes del Taure. Segons Estrabó l'hauria fundat Cir II el Gran.
Sota els romans es deia Neroassus (Νηροασσός). Amb els otomans va rebre el nom de Kodja o Hassan-Dagh. El general Èumenes de Cardia es va tancar a la fortalesa a l'hivern del 320 aC on s'hi va haver d'estar quasi un any assetjat per forces d'Antígon el Borni, segons diuen Diodor de Sicília, Plutarc i Estrabó, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Estrabó. Geografia, XII
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.Smith, William (ed.). «». Dictionary of Greek and Roman Geography (1854). [Consulta: 30 abril 2021].
Viccionari
# Atzavara Club

Atzavara Club és una associació cultural i sala de concerts de Sant Feliu de Guíxols nascuda al 1994 enfocada a la música hardcore punk, rock'n'roll i a la cultura "fes-ho tu mateix", el que es coneix com a “do it yourself”. És considerada com un referent de la música underground a Catalunya i arreu de l'estat espanyol. Al llarg de més de 25 anys d'activitat, han programat un gran nombre de concerts de grups internacionals, com At The Drive In, Converge, The Locust, Drive Like Jehu o Starmarket entre d'altres.
Una de les ramificacions de l'Atzavara Club va ser el festival Sant Feliu Hardcore Fest, que anys més tard va passar a dir-se Sant Feliu Fest.

## Referències

* ↑ «L'Atzavara, el petit secret de la Costa Brava». Diari Público, 12-09-2019.
* ↑ «L'Atzavara obre la seu nova a Sant Feliu de Guíxols». Diari El Punt Avui, 08-04-2012.
* ↑ «El Sant Feliu Fest celebra els 25 anys d'Atzavara, entitat clau de l'escena "underground"». Reportatge a TV Costa Brava, 13-09-2019.
* ↑ «Sant Feliu Fest celebra 20 anys amb sis dies de concerts». Diari El Punt Avui, 12-08-2014.