OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Josefa Andrés Barea

Josefa Andrés Barea (Burjassot, 1958) és una política socialista valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la V, VI i VII legislatures i diputada al Parlament Europeu

## Biografia

Diplomada en infermeria, ha treballat com a subinspectora de sanitat. S'afilià a la UGT el 1982 i al PSPV-PSOE el 1983, ha ocupat diversos càrrecs dins el partit, i actualment és secretària de política institucional de l'executiva comarcal del PSPV-PSOE de l'Horta Nord.
Ha estat escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1999, 2003 i 2007. Ha estat secretària de la Comissió de Sanitat i Consum de les Corts Valencianes (1999-2003).
Va deixar l'escó a les Corts Valencianes per a ser diputada al Parlament Europeu el 2009 integrant-se al grup de l'Aliança Progressista de Socialistes i Demòcrates. Ha format part, entre d'altres, del Comitè de Pesca i del d'Indústria i Energia del Parlament Europeu.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.32. ISBN 9788495484802.
* ↑ Biografia al web dels socialistes al Parlament Europeu
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-07-22. [Consulta: 20 juliol 2015].
* ↑ Fitxa del Parlament Europeu
# Josep Masllovet i Sanmiquel

Josep Masllovet i Sanmiquel (Sabadell, 15 d'agost de 1879 - 21 de març de 1946) fou un músic i compositor català.
Va estudiar a l'Escola Municipal de Música de Sabadell, amb Miquel Ferrer i el 1896 va anar entrar a l'Escola Municipal de Música de Barcelona, amb Antoni Nicolau i Carles Gumersind Vidiella, entre d'altres, amb qui estudià harmonia, composició, orgue, contrapunt, fuga i piano. El 1901 va cercar fortuna a Madrid i el 1903 a les Filipines, on va exercir de professor de piano i composició i de director d'orquestra, i hi va fundar l'Orfeó Català de Manila.

## Obres

El fons documental de Josep Masllovet, amb prop d'un centenar de composicions originals, es custodia a l'Arxiu Històric de Sabadell.
* Gavota, per a piano
* Quejas de un árabe, per a piano
* Crepuscle, veu i piano
* Oració, veu i piano
* Dolça Catalunya sardana
* El pla de l'amor, sardana
* L'aparegut, per a orquestra
* Ave verum, música relatada
* Himno a San Francisco Javier, música relatada
* Diverses misses
* Marcela (1900), música lírica
* El chico de la portera (1900), música lírica
* La tuna de Alcalà (1903), música lírica
* Anís del Taup, pasdoble dedicat a Josep Germà

## Referències

* 1 2 Nomenclàtor. «Plaça de Josep Masllovet». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 21 març 2014].
* ↑ «Josep Masllovet i Sanmiquel». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Aviñoa, Xosé. Història de la música catalana, valenciana i balear. Barcelona: Edicions 62, 2003, p. 62. ISBN 84-297-5329-X.
# Joseph Aloys von Froelich

Josef Alois von Frölich o Josephus Aloysius Froelich; i erròniament Johann Aloys von Froelich (Oberdorf im Allgäu, 1766 − Ellwangen 1841) va ser un metge, zoòleg i botànic alemany.
No s'ha de confondre amb el seu fill Franz Anton Gottfried Frölich (1805–1878), que s'especialitzà en Lepidoptera.
La seva abreviatura com a botànic és: Froel.

## Biografia

Va estudiar a les universitats de Ingolstadt, Erlangen i Viena Es doctorà en medicina el 1796 a Erlangen, amb la dissertació inusual per aquesta facultat, "De Gentiana Dissertatio" (sobre la genciana).
Estudià, entre d'altres, els gèneres de plantes Crepis i Hieracium. També els briòfits. Confeccionà un important herbari. Com a zoòlegs es considera pioner de l'helmintologia (estudi dels cucs) amb la descripció de la classe Linguatulidae

## Algunes obres

* De Gentiana libel germanes specierum cognitarum description cum observationibus. Accedit tabula aeneaErlangen: Walther, 1796 [títol també:DeGentiana, Erlangen: Kunstmann,De Gentiana Dissertatio; inauguralis Dissertatio de Gentiana], Erlangen, Med Diss ., gener 1796
* Les descripcions d'alguns nous cucs intestinals, a: El Naturalista, 24, p. 101-162, Halle, 1789
* Observacionesen alguns escarabats rars de la col·lecció d'insectes del Sr Hofra. a Erlangen i el Prof Rodolf, a: El Naturalista, 26, p. 68-165, Hall, 1792.

## Referències

* H. Wolf: Josef Aloys Frölich (1766-1841) und die Flora von Ostwürttemberg, in: Restaurierung und Katalogisierung des Herbariums Leiner in Konstanz (Berichte der Botanischen Arbeitsgemeinschaft Südwestdeutschland, Beiheft 1), S. 81-148, Karlsruhe, 2004. ISSN 1617-5506
* W. Lippert: Josef Aloys Frölich und die Flora des Allgäus, in: Restaurierung und Katalogisierung des Herbariums Leiner in Konstanz (Berichte der Botanischen Arbeitsgemeinschaft Südwestdeutschland, Beiheft 1), S. 149-159, Karlsruhe, 2004. ISSN 1617-5506
* Karl Otto Müller: Alois Frölich: Arzt und Naturforscher 1766 - 1841, in: Schwäbische Lebensbilder, Bd. 1, S. 203-207, Stuttgart: Kohlhammer, 1940
* Neue Deutsche Biographie, Bd. 4, S. 360 und Bd. 5, S. 77
* German page Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. well illustrated

## Enllaços externs

* http://www.ipni.org/ipni/plantsearch?find_family=&find_genus=&find_species=&find_infrafamily=&find_infragenus=&find_infraspecies=&find_authorAbbrev=Froel.&find_includePublicationAuthors=on&find_includePublicationAuthors=off&find_includeBasionymAuthors=on&find_includeBasionymAuthors=off&find_publicationTitle=&find_isAPNIRecord=on&find_isGCIRecord=on&find_isIKRecord=on&find_rankToReturn=all&output_format=normal&find_sortByFamily=on&find_sortByFamily=off&query_type=by_query&back_page=plantsearch Einträge im International Plant Name Index für Alois Frölich]
* German language page Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine. Well illustrated.
# Bretxa de gènere

La bretxa de gènere o escletxa de gènere és una construcció analítica i empírica que sorgeix de la diferència entre les categories d'una variable en relació amb les taxes masculines i femenines. Destaca les desigualtats existents entre homes i dones en qualsevol àmbit, en relació amb el nivell de participació, accés a oportunitats, drets, poder i influència, remuneració i beneficis, control i ús dels recursos, que els permeten garantir el seu benestar i desenvolupament humà. Les bretxes de gènere s'expressen en totes les àrees de l'acompliment, com l'econòmic, social, laboral, cultural, sanitari, etc. Es funden en la jerarquització de les diferències entre homes i dones i s'expressen de diferent manera segons l'àrea de què es tracti.

## Història

Va ser la feminista estatunidenca Eleanor Smeal qui va utilitzar per primera vegada el concepte "bretxa de gènere" en 1980 aplicat en la política, a l'efecte d'explicar les diferències en el vot d'homes i dones en la política dels Estats Units,i assenyalant que la bretxa de gènere seria decisiva en l'elecció del nou president del país. En 1984, Eleanor Smeal va escriure un llibre sobre la bretxa de gènere: Why and How Women Will Elect the Next President (Harper & Row).

## Les bretxes de gènere en la producció científica

La deliberada exclusió i limitació de la participació de les dones en la producció del coneixement científic i tecnològic i el poc reconeixement dels seus assoliments i descobriments evidencien les bretxes de gènere existents en aquests camps. L'escassetat i invisibilizació de les dones en la ciència i tecnologia contribueixen a la desigualtat d'accés a la formació i recerca en carreres científiques, conseqüentment contribuint a efectes com el sostre de cristall o l'efecte Matilda, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Unidad de Igualdad de Género - Instituto Andaluz de la Mujer - Consejería para la Igualdad y el Bienestar Social». [Consulta: 21 març 2015].
* ↑ «Manual para Facilitadores de auditoría de género». [Consulta: 21 març 2015].
* ↑ «The Feminist Factor Analysis». [Consulta: 27 agost 2018]. Arxivat 2018-08-28 a Wayback Machine. «Còpia arxivada». Arxivat de l'original el 2018-08-28. [Consulta: 28 gener 2022].
* ↑ «Ms. Magazine | The Gender Gap Then and Now». www.msmagazine.com. Arxivat de l'original el 28 d'agost de 2018. [Consulta: 27 agost 2018].
* ↑ Smeal, Eleanor. «Gender Gap Decisive in Marriage Equality Victories» (en anglès americà). Huffington Post, 09-11-2012. [Consulta: 27 agost 2018].
* ↑ «Eleanor Smeal talks about women and politics». [Consulta: 27 agost 2018].
* ↑ «Las brechas de género en la producción científica Iberoamericana». www.oei.es. [Consulta: 22 octubre 2020].
# Cadena Dial

Cadena DIAL és una emissora de ràdio espanyola propietat del Grup PRISA, que emet exclusivament música en castellà i, a Catalunya, també en català. Cadena Dial va començar les seves emissions el 3 de setembre de 1990. Es pot sintonitzar a través de la ràdio FM, TDT, internet i aplicació per a dispositius mòbils. És la segona emissora musical més escoltada d'Espanya per darrere de Los 40 Principales.

## Història

Cadena DIAL va començar a finals dels anys 80 com a Radio Corazón, una ràdio local madrilenya que barrejava petits espais de bellesa, psicologia, consells, trucs de cuina i notícies amb música en castellà. Dirigida per Lola Barranco, i amb Ana Arce com a cap de programes, van portar aquest format a altres emissores de ràdio locals amb locutores com Yolanda López, María Quirós, Montserrat Domínguez i Esther García, entre d'altres. A Barcelona, Radio Corazón emetia en monofònic i va dedicar les seves emissions a la música espanyola (folklore i pop) amb programes com El Tocadiscos Flamenco, presentat i dirigit per Ricardo Romero sènior.
Les radionovel·les, la radiofórmula, El despertador (presentat i dirigit per David Montes), A mi manera (presentat i dirigit per Javier Artigas) van protagonitzar durant uns anys les ones de l'emissora. Algunes de les veus d'aquella època van ser, també, Pedro Parreño (entrevistes i radiofórmula), Pedro Blázquez (programa de música especialitzada) i Pedro Bernal, entre d'altres. La direcció de les emissions va estar a càrrec de Montserrat Pérez Lancho. L'any 1992 va canviar el format a ser simplement radiofórmula musical sense miniespais informatius ni consells.
Durant l'estiu de 1992 va tenir dos milions i mig d'oients segons l'EGM i programes mítics com a Pop Dial o Sonora Dial, un de pop en castellà i l'altre de salsa i son, o el de la nit, A solas contigo.
Lola Barranco va ser nomenada directora de planificació de Telecinco i va abandonar la direcció de Cadena Dial. El 1993 va arribar Francisco Herrera per dirigir-la i va canviar completament els programes i els locutors. També va obrir més emissores que passarien a formar part de la cadena. Van canviar l'emissora a una selecció limitada de música en castellà.

## Premis DIAL

Des de 1996 aquesta emissora entrega els premis DIAL als artistes i grups en llengua espanyola que més èxit han tingut. Fins a 2006 aquests premis es lliuraven a Madrid, però a partir de 2007 la seu dels premis és la ciutat de Santa Cruz de Tenerife (illes Canàries), on se celebren cada any al modern Auditori de Tenerife. La gala reuneix diversos cantants llatins, entre ells Malú, Laura Pausini, Chayanne, Amaral, Amaia Montero, Beatriz Luengo, Camila, Estopa, Ana Torroja, Luis Fonsi, Manolo García, Melocos, Melendi, L'Orella de Van Gogh, Pitingo, Rosario i Sergio Dalma.

## Referències

* ↑ «EGM: Cadena 100 gana 200.000 oyentes y roza el segundo lugar de las musicales de Cadena Dial» (en castellà). El Español, 27-11-2019. [Consulta: 7 juny 2020].

## Enllaços externs

* Cadena Dial - Lloc web oficial
# Cas Filesa

El cas Filesa va ser un cas de corrupció consistent en la creació d'una trama d'empreses (Filesa, Malesa i Time-Export) l'objectiu de la qual era el finançament il·legal del Partit Socialista Obrer Espanyol, per fer front a les despeses originades per les campanyes electorals de l'any 1989, fets tots ells establerts com provats per la Judicatura.
Aquest finançament il·legal consistia a inflar contractes públics per rebre la comissió corresponent. Molts dels càrrecs van ser retirats perquè en el moment dels suposats fets delictius no existia el delicte tipificat com a "finançament irregular" dels partits polítics.

## Recerca

Va ser realitzada per Marino Barbero, magistrat del Tribunal Suprem. El 5 de maig de 1995, el jutge instructor del “cas Filesa” va dictar acte de conclusió del sumari contra 39 persones, imputades pels presumptes delictes de falsedat ideològica en document mercantil, fiscal, malversació de fons públics, apropiació indeguda, falsedat en document públic, delicte monetari, tràfic d'influències i associació il·lícita. De la recerca es va desglossar posteriorment el Cas AVE.

## Judici

Va començar en 1997, amb el nombre d'acusats rebaixat a 12 (Josep Maria Sala i Grisó, Carlos Navarro i Gómez, Luis Oliveró Capellades, Alberto Flores València, Aida Álvarez Álvarez, Miguel Guillermo Molledo Martí, Luis Sánchez Marcos, Francisco Javier Iglesias Díaz, Julio Calleja González Camino, Juan Antonio Molina Vives, Eugenio García Mansilla i Diego Ramos Ramos) pels delictes de falsedat en document mercantil, associació il·lícita, fiscal i apropiació indeguda, entre d'altres.
La sentència es va dictar el 28 d'octubre de 1997, després que l'instructor inicial rebutgés el cas per deixar-lo en mans d'Enrique Bacigalupo. Josep Maria Sala, condemnat a tres anys de presó, va complir només dos de sentència, en suspendre-la el Tribunal Constitucional.

## Imports defraudats

Amb Filesa va quedar acreditat el finançament irregular del PSOE amb més d'1.200 milions de pessetes (7,21 milions d'euros de 1990) obtingudes de forma il·legal, equivalents a 14,85 milions d'euros al desembre de 2012.

## Condemnats

Durant la instrucció del cas Filesa, el magistrat Marino Barber va arribar a imputar 50 persones. D'elles, només 12 van seure al banc dels acusats per decisió del Suprem. Va quedar fora un dels polítics, l'exresponsable de finances del PSOE Guillermo Galeote. Al final va haver-hi vuit condemnes (de presó) i tres d'elles foren per a càrrecs o excàrrecs socialistes:
* El llavors senador Josep Maria Sala i Grisó
* L'exdiputat del PSC Carlos Navarro i Gómez
* L'excoordinadora de finances del partit Aída Álvarez Álvarez, condemna de dos anys, quatre mesos i un dia.

## Referències

* ↑ Fernàndez, David «"El racó de pensar": radiografia de la corrupció, amb David Fernàndez». El racó de pensar, El matí de Catalunya Ràdio, 24-01-2018.
* 1 2 Ceberio Belaza, M. «De la corrupción de Filesa a la de Gürtel». El País, 08-04-2010.
* ↑ «Actualización de rentas». INE.
# Casa Jordán de Urriés

La Casa dels Jordán de Urriés o Llinatge dels Jordán de Urriés —Casal dels Jordà d'Urries (català)— fou una família o llinatge noble aragonesa que posseí els títols de marquesat d'Ayerbe, Velilla de Ebro, vescomtes de Roda, entre d'altres.
L'escut d'armes consisteix en un escut quarterat, dels quals el quartet primer i quart són d'or amb dos pals de gules i el segon i tercer són de gules llisos i sobre un escussó d'or amb quatre pals de gules aragoneses.

## Història

Fou una de les famílies aragoneses que participaren més activament a la història de l'Aragó, documentat des del seu primer membre, Recaredo d'Urriés, que fou acompanyat per Carlemany l'any 778.
Segons Bartolomé Leonardo de Argensola, la casa d'Urriés procedeix de la francesa dels comtes de Caudala, anteriorment sobirana de Foix. Tot i tenir diverses localitzacions finalment fixaren residència a Aierbe. El d'Airebe fou un palau emmerletat de línia gòtica que actualment conserva perfectament la seva façana principal així com el saló de cerimònies, que compta amb un riquíssim enteixinat.
Foren els fundadors del poble d'Urriés, situat al nord de Sos del Rey Católico, i de l'església major de la vila d'Oto. Foren també senyors de Biel, Alquèssar, Morillo de Galligo, Loarre, Torrelles, Tiermas, Siétamo, així com de Biniés, Borrés, Santa Eufemia, etc. En ressalten però les baronies de la Penya de Carcabiello i d'Ayerbe, aquesta darrera transformada en marquesat d'Ayerbe el 1750.

## Referències

* 1 2 3 «Casa Jordán de Urriés». Arxivat de l'original el 2019-02-28. [Consulta: 27 febrer 2019].
# Casa Masana

Casa Masana és una obra de Caldes de Montbui (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local.

## Descripció

Casa unifamiliar entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos, amb un petit jardí a la part posterior. A principis de segle XX era la típica casa d'estiueig.
L'estructura és la tradicional de murs portants amb forjats unidireccionals de bigues de fusta. La coberta és inclinada de teula àrab, quedant amagada per un ampit que fa de remat de la façana. Aquesta originàriament era simètrica respecte a un eix de simetria central. Actualment, degut a les diferents remodelacions de la distribució interior, l'alçat en planta baixa ha sofert modificacions tant en la posició com en la mida i la proporció dels forats. L'alçat té proporcions verticals, degut a l'alineació dels forats en tres franges i a la subdivisió d'aquest en tres sectors verticals, fent servir la variació de mides en obertures i balcons amb l'alçada. L'edifici queda rematat per un original coronament a manera de barana amb formes lliures i sinuoses d'inspiració modernista, format per una espècie de medallons molt utilitzats en l'època, i que podem observar en quasi totes les obres modernistes de Caldes. Cal mencionar també els ornaments i acabats de la façana que són esgrafiats i estucats, imitant algunes vegades la pedra picada; el treball de forja de les balconades i els remats decoratius de ceràmica formant una sèrie de franges compositives molt singulars i de gran bellesa plàstica.

## Història

Segons algunes fonts adoptaria el nom de Casa Masana.
No es coneix l'autor de l'obra, encara que podria ser de Manuel Raspall, el mateix arquitecte que va fer la Casa Canals i la Font del Lleó, entre d'altres. Aquesta possible autoria està fonamentada en la inclusió en l'edifici de bastants elements arquitectònics molt utilitzats en les obres d'aquest autor, i alhora amb la certesa que aquest fou arquitecte municipal de Caldes en aquella època.
La casa està situada en el passeig del Remei, construït pels volts de 1860 i empedrat entre els anys 1918 i 1919. Pren el nom de l'ermita del Remei. Les edificacions del passeig es realitzaren principalment a finals de segle xix i principis del XX, encara que posteriorment s'han realitzat moltes modificacions, fonamentalment a l'interior de les cases. L'arquitectura és força homogènia, sobretot amb la tipologia bastant similar de cases unifamiliars d'estiueig entre mitgeres, ja que es varen construir totes en un determinat període bastant curt.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Casa Masana». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 desembre 2016].
# Castellot (Aragó)

Castellot (en castellà i oficialment Castellote, en aragonès Castellot) és un municipi aragonès, situat a la comarca del Maestrat aragonès a la província de Terol, que té una extensió de 233,19 km².

## Població

Té, segons el cens de l'INE (2009), 824 habitants, que viuen de l'agricultura, la ramaderia, les mines i el turisme. És cap de partit judicial i abans ho havia estat de la comanda hospitalera de la Castellania d'Amposta del mateix nom.

## Entorn

Està situat en un enclavament pintoresc, en un turó coronat per un castell templer enrunat durant les Guerres carlines i restaurat el 2011 (Castell de Castellot). La carretera entra en el poble travessant un túnel que forada la impressionant paret rocosa del castell. A l'entrada del túnel es troba el paratge Llovedor amb l'Ermita del Llovedor. El dit castell, fou una de les últimes fortaleses templeres en caure, per ordre del rei en Jaume II, concretament el 2 de novembre de 1308.

## Estructura urbana

Destaca el conjunt urbà de carrers estrets i costeruts, amb un eixample al voltant de la carretera. L'església de San Miguel, l'Ermita de la Virgen del Agua, l'Ermita de San Macario, l'Ajuntament amb portals i algunes cases amb blasons són els monuments més importants.

## Nuclis de població

En el gran terme municipal es troben nombroses entitats de població que han tingut rellevància al passat. Les que resten poblades són Abenfigo, Las Planas de Castellote, Los Alagones, Las Cuevas de Cañart, Ladruñan i els seus barris de El Crespol i La Algecira, Dos Torres de Mercader i Luco de Bordón. Despoblats o pràcticament despoblats hi ha els nuclis i els masos de El Alconzal, El Huergo, El Mas de Blasco, El Mas de Ricol, Torremocha (Terol), Perojil, el Mas de Soler, el Mas de Lej, El Higueral, El Latonar entre d'altres. Alguns van ser inundats per les aigües de l'Embassament de Santolea com el mateix poble de Santolea que fou abandonat i derruït després de construir-lo.

## Referències

* ↑ Gran Enciclopèdia Catalana, GEC «Castellot». Enciclopedia.cat [Consulta: 22 juny 2014].
* ↑ Institut Cartogràfic Valencià. «Serie CV300: Mapa comarcal de la Comunitat Valenciana. Escala 1:300.000». Generalitat Valenciana, 05-04-2016. [Consulta: 16 febrer 2021].

## Enllaços externs

* Castellot - Lloc web oficial
* Dades bàsiques
* Fòrum de Castellot
# Catarsi Magazín

Catarsi Magazín és una revista escrita en català de pensament crític i debat polític que combina el format de revista digital i de dos números en paper a l'any. La iniciativa va veure la llum de la mà de l'editorial Tigre de Paper i l'impulsaren un grup de persones provinents del món polític, cultural i acadèmic de l'esquerra radical. El primer número aparegué la primavera de 2019.
El primer congrés «Catarsi. Pensant l'emancipació avui» donà el tret de sortida al projecte. Tingué lloc del 13 al 15 de desembre de 2018 a l'Espai Bota del recinte Fabra i Coats de Barcelona amb ponents com: Néstor Kohan, Núria Gibert, Mari Luz Esteban, Isabel Vallet, Javier Couso, Carles Riera, Houria Bouteldja i Clara Ramas, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «L'editorial manresana Tigre de Paper treu una revista de pensament crític». Regió7, 19-11-2018. [Consulta: 12 desembre 2019].
* ↑ «Neix 'Catarsi Magazín', una nova revista per fomentar el pensament crític». La Vanguardia, 19-11-2018. [Consulta: 12 desembre 2019].
* ↑ «Nueva revista Catarsi inicia su andadura con congreso de pensamiento crítico», 13-12-2018. [Consulta: 12 desembre 2019].
# Barret de paper d'alumini

Un barret de paper d'alumini és un casc compost d'un o diversos fulls de paper d'alumini o d'un material semblant, utilitzat amb el pretès objectiu de protegir el cervell de la influència d'un camp magnètic, d'un detector de pensaments o d'un suposat control mental.
En la cultura popular, és un estereotip utilitzat per satiritzar la paranoia, el deliri de persecució i les teories de conspiració. Es troba per exemple en pel·lícules com Signs o Futurama. El concepte apareix per primera vegada en una notícia de ciència-ficció de Julian Huxley titulada The Tissue-Cultura King publicada l'any 1927. El protagonista hi descobreix que unes «gorres de paper metàl·lic» («caps of metal foil») poden ser utilitzades per a bloquejar els efectes de la telepatia.

## Notes

* ↑ Huxley, Julian. The Tissue-Culture King (en anglès), 1927.