OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Polinomi mònic

En àlgebra, un polinomi mònic és un polinomi de variable única en què el coeficient principal és igual a 1. Per tant, un polinomi mònic en la indeterminada $x$ té la forma: $x^{n}+c_{n-1}x^{n-1}+...+c_{2}x^{2}+c_{1}x+c_{0}$
Per exemple, el polinomi $x^{3}+5x-4$ és mònic perquè el coeficient del terme x$^3$ és 1, però d'altres com $-x^{2}+3x$ o bé $5xy+x+y+1$ no ho són.
# Joan Vergés i Calduch

Joan Vergés i Calduch (Barcelona, 21 de març de 1928 - Barcelona, 24 de febrer de 2014) va ser un poeta català en llengua catalana.
Llicenciat en Medicina el 1956, s'especialitza en psiquiatria i exerceix també com a metge homeòpata. També des de jove segueix la seva vocació poètica i participa en antologies universitàries. Guanya el Premi Poesia Inèdita de Cantonigròs amb Cançons i altres poemes, que s'editaran en el seu primer poemari, Soledat de paisatges, editat per Joaquim Horta el 1959. Amb el poemari El gos, editat el 1965 per Edicions Ariel, guanya el Premi Joan Salvat-Papasseit. El 1968 Joan Vergés guanya el Premi Carles Riba de poesia amb La vida nova, editat el 1970 per Edicions Proa. El 1986 Vergés guanya el premi Ribas i Carreras dels Premis Recull de Blanes amb el seu llibre Com un bosc silenciós, on hi ha alguns dels seus poemes musicats per Lluís Folch per a cantants de formació clássica (Alicia Ferrar, Ziva Aró, Julia Arnó). El 1994 publica el poemari Ara és trist, editat per Mirall de Glaç.
Diversos músics i cantautors lligats a la Nova Cançó s'interessen per la musicalitat dels seus poemes. El guitarrista i cantant Toti Soler inclou al seu disc Liebeslied sis poemes de Vergés. Poc després Joan Manuel Serrat musica amb arranjaments d'Antoni Ros-Marbà el poema "El vell" al seu disc Per al meu amic. Maria del Mar Bonet canta i grava el poema "Comiat a un amor adolescent" el 1993, i el grup eivissenc Uc musica el poema "Provem altra vegada", al seu disc Una ala sobre el mar. Ovidi Montllor versiona "Petita i blanca", musicat abans per Toti Soler, al seu disc Bon vent i barca nova. Potser el més difós és el poema "Em dius que el nostre amor", musicat i gravat per Toti Soler, posteriorment versionat per Maria del Mar Bonet, i també per Quimi Portet al seu disc Hoquei sobre pedres (1997). Marc Parrot enregistra Em dius que el nostre amor (Joan Vergés -Toti Soler) al seu disc 50 anys de la Nova Cançó (2009), i també Ester Formosa i Adolfo Osta enregistren el mateix tema al seu disc La vida, anar tirant (2013).

## Referències

* ↑ Mor el poeta Joan Vergés als 85 anys Ara.cat
* ↑ «Joan Vergés i Calduch». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «"Soledat de paisatges" de Joan Vergés». Serra d'Or, 1, 10-1959, p. 29. Arxivat de l'original el 2015-02-21 [Consulta: 31 maig 2015].

## Enllaços externs

* Documental Canal 33. Joan Vergés. Part 1.
* Documental Canal 33. Joan Vergés. Part 2.
* Joan Vergés, Poeta d'honor del 9è Festival de Poesia de Sant Cugat del Vallès - 2009 - video
# Montoku Tennō

Montoku Tennō (文徳天皇) (827 – 858) fou el cinquanta-cinqué emperador del Japó que apareix en la llista tradicional d'emperadors. Regnà entre 850 i 858 i el succeí el seu fill Seiwa Tennô. 文徳天皇 Abans de l'ascens de Montaku al tron del Crisantem, el seu nom personal (imina) era Michiyasu (道康) També fou conegut com a Tamura-no-mikado o Tamura-tei.
Era el fill major de Ninmyô Tennô. Sa mare fou l'emperadriu Dowager Fujiwara no Junshi, filla del ministre de l'esquerra Fujiwara no Fuyutsugu.
Montoku tingué sis consorts imperials i vint-i-nou fills.
| Predecessor: Ninmyô Tennô | Emperador del Japó 850 - 858 | Successor: Seiwa Tennô |

## Referències

* ↑ Imperial Household Agency (Kunaichō): 文徳天皇 (55).
* ↑ Ponsonby-Fane, Richard. (1959). The Imperial House of Japan, pp. 64–65.
* ↑ Brown, Delmer et al. (1979). Gukanshō, pp. 264–265; Varley, H. Paul. (1980). Jinnō Shōtōki, p. 165; Titsingh, Isaac. (1834). Annales des empereurs du japon, p. 112. a Google Books
* ↑ Brown, pàg. 264. Abans de Jomei Tennō, els noms personals dels emperadors eren molt llargs, i la gent no els usava normalment; se'n feren més curts després del regnat de Jomei.
* ↑ Titsingh, p. 112; Brown p. 285.
* 1 2 Varley, p. 165.
* ↑ Ponsonby-Fane, p. 8.
* ↑ Brown, p. 285.
# Rambler

Un rambler és la persona que es dedica a la compra i venda d'animals de peu rodó: cavalls, mules i rucs. Es tracta d'un ofici desaparegut en la seva forma clàssica, si bé encara hi ha ramblers vivents que el practicaren tota la vida. Tradicionalment era un ofici ambulant. Els ramblers anaven a les fires, procurant comprar a bon preu on hi havia excés d'oferta i vendre més car quan la demanda ho permetia. També se'ls coneixia com a firandants.

## Etimologia

Segons el Diccionari etimològic i complementari de la llengua catalana, de Joan Coromines, "rambler" deriva de "rambla". El Diccionari català-valencià-balear, d'Alcover-Moll, la paraula vindria de l'occità. Una teoria no documentada apunta a la deformació de "ramaler" a partir de "ramal" (corda que serveix per a menar un equí, lligada a un cabestre o unes morralles).

## Influència social

Per la seva manera de viure (viatjant contínuament, transportant mercaderies valuoses i, a vegades, molts diners al comptat) els ramblers eren persones d'una certa consideració i, gairebé sempre, amb una gran experiència. Hi ha moltes anècdotes històriques amb un rambler de protagonista. I alguna narració de la vida quotidiana.

## Un rei disfressat d'escuder d'un rambler

El rei Pere el Gran va anar al desafiament de Bordeus disfressat d'escuder i acompanyat, entre d'altres, per un veritable rambler, Domingo de la Figuera, de Saragossa.

## Vestimenta tradicional

En algunes fires, trobades o celebracions (Espinelves, Tres Tombs, ...) hi ha persones abillades a la manera tradicional dels ramblers. No hi pot faltar la faixa ni la típica brusa negra o blau fosc. Un rambler com cal anava sempre amb el bastó de l'ofici, un bastó de quinquillaina o tintillaina.

## Fires

La fira de Salàs de Pallars era una de les tres grans fires de bestiar de peu rodó que se celebraven a Catalunya; les altres eren les d'Organyà i Verdú. Totes tres han acusat fortament els canvis dels temps, i si la fira es continua celebrant és més per a mantenir una tradició, amb més voluntat que utilitat real de la fira.

## Referències

* ↑ Josep Insa i Montava. La vida tradicional a les muntanyes de Prades. Cossetània Edicions, 2003, p. 28–. ISBN 9788496035638 [Consulta: 19 febrer 2011].
* ↑ Joan de Déu Prats. Llegendes de Barcelona. L'Abadia de Montserrat, 2007, p. 113–. ISBN 9788484158875 [Consulta: 19 febrer 2011].
* ↑ Relat d'un rambler. Pàgina 15.(català)
* ↑ Vídeo del Tribunal de les Aigües de València, amb membres vestint la brusa negra, com els ramblers.(català)
* ↑ Artur Bladé i Desumvila. Cicle de la Terra Natal III. L'edat d'or. Cossetània Edicions, p. 149–. ISBN 9788497914000 [Consulta: 19 febrer 2011].
* ↑ Garcia-Arbós, Salvador. «El crepuscle del bestiar de treball». El Punt p. 32, 21-12-2009. Arxivat de l'original el 7 setembre 2011. [Consulta: 20 agost 2022].
* ↑ Fira de Verdú.(català)
* ↑ Llibre sobre la fira de Salàs.(català)
# Dassault Mirage III

El Mirage III és un caça supersònic dissenyat per la companyia francesa Dassault Aviation a mitjans de la dècada de 1950 i construït tant a França com a altres països sota llicència. Va ser un model de molt d'èxit amb vendes a forces aèries d'arreu del món, amb una producció que s'allargà més d'una dècada. Avui en dia encara es troba en servei actiu en les forces aèries d'alguns països. Es pot visitar al Museu de l'Aire i de l'Espai.

## Operadors

    Abu Dhabi (retirat)
* Argentina
* Austràlia (retirat el 1988, 50 venuts al Pakistan)
* Bèlgica (retirat)
* Brasil 20/8 MirageIIIE/D (retirat el 2005)
* Xile (retirar el 2006)
* Colòmbia (retirat el 2010)
* Egipte
* França (retirat)
* Gabon
* Israel (retirat)
* Líban (venuts al Pakistan l'any 2000)
* Libya (venuts al Pakistan l'any 2004)
* Pakistan
* Perú (retirat el 2007)
* South Africa (retirat el 2008)
* Espanya (retirat l'any 1991, venuts a Pakistan el 1992)
* Suïssa (retirat)
* Venezuela (retirat el 2007)
    Zaire

## Especificacions tècniques per al Mirage IIIE

Dades de Encyclopedia of World Military Aircraft
Característiques generals
* Tripulació: 1
* Longitud: 15,03 m
* Envergadura: 8,22 m
* Alçada: 4,50 m
* Superfície de l'ala 34,85 m²
* Pes buit: 7.050 kg
* Pes carregat: 9.600 kg
* Pes màxim d'enlairament: 13.700 kg
* Motor: 1× turboreactor SNECMA Atar 09C
** Impuls normal: 41,97 kN
** Impuls amb postcremador: 60,80 kN
Rendiment
* Velocitat màxima: Mach 2,2 (2.350 km/h, 1.268 nusos) at 12.000 m
* Radi de combat: 1.200 km
* Abast en trasllat: 4.000 km
* Sostre de servei: 17.000 m
* Ràtio d'ascens: 83 m/s+
Armament
* Metralladores: 2 canons automàtics de calibre 30 mm DEFA 552 amb 125 cartutxos cadascun
* Coets: 2 dipòsits externs/llançador de coets Matra JL-100, que combinen un dipòsit de 250 L amb 19 coets SNEB de calibre 68 mm
* Míssils: 2 míssils aire-aire AIM-9 Sidewinder o Matra R550 Magic i un míssil Matra R530,
* Bombes: un màxim de 4.000 kg en 5 suports externs, incloent bombes tradicionals, contenidors amb càmeres de reconeixement, entre d'altres.
* Mirage III C
* Mirage III E

## Referències

* ↑ Donald and Lake 1996, p. 125.

## Bibliografia

* Donald, David and Jon Lake, eds. Encyclopedia of World Military Aircraft. Westport, Connecticut, USA: AIRtime Publishing, 1996. ISBN 1-880588-24-2
* Pérez, San Emeterio Carlos. Mirage: Espejismo de la técnica y de la política. Madrid: Armas 30. Editorial San Martin, 1978. ISBN 84-7140-158-4

## Enllaços externs

* AIR VECTORS: el Dassault Mirage III/5/50 Series de Greg Goebel
* Mirage III/5/50 a la FAS.org
* Mirage Argentina, detalls i imatges dels Mirage III aregntins Arxivat 2008-05-05 a Wayback Machine.
# Andreu Juanola i Galceran

Andreu Juanola i Galceran (Girona, 19 d'abril de 1989) és un locutor i humorista català. És conegut per ser el presentador del programa de ràdio independent dedicat al Futbol Club Barcelona amb to humorístic La Sotana, essent aquest el pòdcast que compta amb més mecenes de l'Estat espanyol a la plataforma Patreon i un dels primers a nivell europeu en llengua no anglesa segons Graphtreon.
El 2020, La Sotana va realitzar la primera retransmissió en català per Twitch d'un partit entre el FC Barcelona i el Reial Madrid Club de Futbol. Actualment també és presentador juntament amb Andrea Gumes del pòdcast gastronòmic La cullerada de Time Out Barcelona. Va ser col·laborador del programa de ràdio El suplement de Catalunya Ràdio fent una secció amb la periodista Alba Riera i actualment col·labora al El món a RAC1.

## Referències

* ↑ Sabala, Mateu. «A La Sotana, no ens callem res». Insights, 07-04-2022. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ «Andreu Juanola revela els secrets de "La sotana"». iCat, 09-04-2021. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ Pérez Colomé, Jordi. «"Un poco más y vivimos de esto": el proyecto con más mecenas de España es un ‘podcast’ del Barça en catalán» (en castellà). El País, 26-10-2021. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ Garrigós, Jordi. «Viure de fer podcasts ja no és una utopia». Ara, 19-04-2021. [Consulta: 29 maig 2022].
* ↑ Gómez, María José. «¡Ya puedes escuchar 'La cullerada', el podcast gastronómico de Time Out Barcelona!» (en espanyol europeu). [Consulta: 10 març 2023].
* ↑ «El suplement - Andreu Juanola: "Soc el cunyat de Catalunya"». Catalunya Ràdio. [Consulta: 10 març 2023].
# Cristòfol Báthory

Cristòfol Báthory (en hongarès Báthory Kristóf, en romanès Cristofor Báthory) fou un voivoda (príncep)) del Principat de Transsilvània entre els anys 1576 i 1581. Membre de la influent família hongaresa de Transsilvània dels Bathory, va néixer l'any 1530 era el segon fill del també Voivoda Itsván Bathory.
Va ser un dels col·laboradors més importants del seu germà gran, Esteve Bathory, que fou Voivoda de Transsilvània entre els anys 1571 i 1576, fins que aquest va renunciar al tron transsilvà en ser elegit pel Sejm polonès com a Rei del Regne de Polònia i Lituània.
Amb la marxa del seu germà a Polònia, Cristòfol fou nomenat Voivoda de Transsilvània, seguint la política d'aliança amb els otomans.
Es va casar amb Elisabeth Bocskay, amb qui va tenir dos fills, Segimon Bathory, que fou el seu successor al tron de Transsilvània i Grisledis Bathory, que es va casar amb el canceller polonès Jan Zamoyski.
# Gran Diccionari de la Llengua Catalana

El Gran Diccionari de la Llengua Catalana (GDLC) és un repertori lexicogràfic que conté, entre d'altres, la part lexical de la Gran Enciclopèdia Catalana. La primera edició és del 1998.
Com a precedent d'un diccionari d'aquest abast, el 1932 es van iniciar converses entre Francesc de Borja Moll i Pompeu Fabra per tal de convertir el Diccionari català-valencià-balear en el gran diccionari de la llengua catalana de l'Institut d'Estudis Catalans (IEC). Tanmateix, aquest intent no va prosperar.
El projecte per a fer el GDLC va néixer l'any 1995, després de l'aparició de la tercera edició (1993) del Diccionari de la llengua catalana (monolingüe) de la mateixa editorial. El març de 1998 es va publicar el Gran Diccionari de la llengua catalana, editat per l'editorial Gran Enciclopèdia Catalana i va ser actualitzat d'acord amb les últimes modificacions ortogràfiques de l'Institut d'Estudis Catalans.
El Gran Diccionari de la Llengua Catalana és un repertori de lèxic general i especialitzat i conté informació lexicològica i gramatical. Distingeix sistemàticament, dins la sinonímia, les paraules considerades d'àmbit d'ús restringit (les classificades com a dialectals) dels mots d'ús general o estàndard. És una obra que va més enllà de l'estricta sanció normativitzadora de l'Institut d'Estudis Catalans i que té l'acreditació d'aquesta institució.

## Contingut

* 88.500 entrades (inclou les 67.500 entrades del diccionari de l'Institut d'Estudis Catalans)
* 22.000 subentrades (locucions, frases fetes, etc.)
* 172.000 definicions
* Inclou:
** la història dels mots
** llistes de vocabulari agrupat temàticament
** quadres d'informació gramatical
** la partició sil·làbica dels mots que ofereixen alguna dificultat
** homòfons
** prefixos i sufixos, diferenciats de la resta d'entrades
** neologismes
** els estrangerismes més freqüents amb la seva pronúncia
** ampli repertori de terminologia
** exemples d'ús
** models de conjugació verbal
** plurals irregulars.

## Notes

* ↑ Les dues primeres edicions del Diccionari de la llengua catalana eren del 1982 i del 1983

## Referències

* ↑ Albert Balcells i Enric Pujol i Santiago Izquierdo, Història de l'Institut d'Estudis Catalans, Barcelona, Institut d'Estudis Catalans, 2002, ISBN 8472836568, 9788472836563
* ↑ «Sobre el Diccionari.cat - Antecedents». Enciclopèdia Catalana, SAU. [Consulta: 13 gener 2015].

## Enllaços externs

* Gran Diccionari de la Llengua Catalana
# Roberto Peragón Lacalle

Roberto Peragón Lacalle (Madrid, 7 de febrer de 1978) fou un futbolista professional madrileny que ocupava la posició de davanter. El seu darrer equip fou el Puerta Bonita, de la Segona Divisió B. Ha jugat tres temporades a Primera Divisió, totes elles en el Rayo Vallecano: 1996-97, 2001-02 i 2002-03.

## Referències

* ↑ «Peragón» (en castellà). Base de Dades Històrica de Futbol. [Consulta: 26 novembre 2023].
# Eugen Bejinariu

Eugen Bejinariu (Suceava, província de Suceava, Romania, 1959) polític romanès, Primer Ministre de Romania (21 de desembre - 28 de desembre de 2004), membre del Partit Socialdemòcrata de Romania (PSD).
Va ser Coordinador del Secretariat General del Govern Romanès durant el govern d'Adrian Năstase.
El 21 de desembre de 2004 va ser nomenat Primer ministre de Romania provisional en substitució d'Adrian Năstase, fins que s'arribés a un acord per formar govern, finalment deixà el càrrec el 28 de desembre de 2004 precedint a Călin Popescu-Tăriceanu.
# Gregorio García Segura

Gregorio García Segura (Cartagena, 13 de febrer de 1929 - Madrid, 5 de desembre de 2003) va ser un compositor espanyol.

## Biografia

Va cursar la carrera de composició, iniciant els seus estudis en el Conservatori de Cartagena, continuant a Madrid. Va considerar ser pianista però es va acabar decantant per la composició de cançons, cinema, teatre i revista musical.
Amb el seu germà Alfredo García Segura creen nombroses peces signades com a Hermanos García Segura. Des de finals dels anys 1950, ha posat música a gairebé dues-centes pel·lícules espanyoles.
En teatre va treballar assíduament amb la popular Lina Morgan i és autor, entre d'altres, del conegut tema Gracias por venir i li va posar música a revistes tan populars en el seu moment com Pura, metalúrgica (1975), Vaya par de gemelas (1980), Hay que decir sí al amor (1983), El último tranvía (1987) o Celeste no es un color (1991).
Els germans García Segura amb la seva cançó "El Telegrama", interpretada per la cantant xilena Monna Bell, van guanyar el primer premi en la primera edició del Festival Internacional de la Cançó de Benidorm en 1959.

## Filmografia parcial

* Canción de arrabal (1961)
* El turista (1963)
* Las cosas del querer (1989)

## Referències

* ↑ Fallece a los ochenta años el compositor cartagenero Alfredo García Segura, La Opinión de Murcia, 25 de juliol de 2008
* ↑ Gregorio García Segura a mcnbiografias

## Bibliografia

* Archidona, Felipe Lázaro: Grandes compositores cartageneros: Gregorio García Segura. Patrimonio Musical

## Enllaços externs

* Biografia de Gregorio García Segura
* Gregorio García Segura a Discogs
# Irene Urdangarin y Borbón

Irene de Todos los Santos Urdangarin i Borbó (Barcelona, 5 de juny de 2005) és la quarta filla de Cristina de Borbó i de Grècia i Iñaki Urdangarin, antics ducs de Palma de Mallorca. I és la sisena neta de reis emèrits d'Espanya, Joan Carles I i de Sofia de Grècia. Té tres germans majors Joan, Pau i Miquel. Irene és desena i última en la línia de successió al tron espanyol. En ser filla d'una infanta d'Espanya, ostenta la dignitat de Gran d'Espanya.

## Biografia

Va ser nomenada Irene per la seva tieta la princesa Irene de Grècia, germana de la reina Sofia de Grècia, encara que en el llibre de Pilar Urbano, Sofia reconeix que el nom l'hi van posar perquè els agradava, més que per la seva germana i de Todos los Santos, com és per tradició a la Casa Reial Espanyola.
El 14 de juliol de 2005 va ser batejada al Palau de la Sarsuela, el cardenal Antonio María Rouco Varela va presidir la cerimònia. Els seus padrins són la princesa María del Rosario Nadal i Fuster de Puigdórfila de Bulgària i Pedro López-Quesada i Fernández-Urrutia.
Abans de traslladar-se a Washington D.C l'any 2009, va viure a Barcelona amb els seus pares i germans i va ser inscrita a l'Escola Carles Riba. Al setembre de 2012, els ducs de Palma tornen a viure a Espanya.
Des del seu naixement, Irene Urdangarin i Borbó com a filla d'una infanta d'Espanya té tractament de La seva Excel·lència i la dignitat de Gran d'Espanya, igual que els seus germans i que els seus cosins Felip Joan Froilán de Marichalar i Borbó i Victòria Federica de Marichalar i Borbó.
Va rebre la seva primera comunió el 2 de maig de 2015 a la petita església de Hermance, banyada pel llac Lemán, a Ginebra, Suïssa. Va usar el mateix vestit de comunió que la seva mare i la seva tia Elena de Borbó com és tradició.

## Títols

* 5 de juny de 2005 - present: La seva Excel·lència Donya Irene de Todos los Santos Urdangarín i Borbón, Gran d'Espanya.

## Referències

* ↑ Diario El Mundo
* ↑ Primera Comunión de Irene Urdangarin
* ↑ Vanitatis
* ↑ Vanitatis
# Nita Strauss

Vinita Sandhya Strauss (Los Angeles, 7 de desembre de 1986) és una guitarrista estatunidenca reconeguda pel seu treball amb les agrupacions tribut The Iron Maidens i la KISS, i amb la banda Femme Fatale. Des de juny de 2014 és guitarrista líder de gira a la banda de Alice Cooper després substituir Orianthi.
Va començar a tocar la guitarra als seus tretze anys i va obtenir reconeixement tocant amb la banda tribut The Iron Maidens, on es feia dir Mega Murray (la versió femenina de Dave Murray d'Iron Maiden). Ha col·laborat amb diferents bandes com a guitarrista, sigui en presentacions en viu sigui gravacions d'estudi per a bandes com As Blood Runs Black, FB1964, Docker's Guild i Maxxxwell Carlisle. El 2013 es va unir al grup Femme Fatale i el 2014 a Alice Cooper com a guitarrista de gira. La van col·locar a la posició #1 en la llista de les 10 Dones Guitarristes que Hauries Conèixer, publicada per Guitar World. En 2017 va fundar la banda We Start Wars, una agrupació formada només per dones. Més tard va decidir debutar com a solista i al novembre de 2018 va publicar un àlbum titulat Controlled Chaos. Encara que ella afirma ser descendent del compositor austríac Johann Strauss II no hi ha evidències que ho demostrin.

## Discografia
### Com a solista

* Controlled Chaos (2018)

## Referències

* ↑ «Nita Strauss». .
* ↑ «Conoce a Nita Strauss, de tocar en una banda tributo a Iron Maiden a ser la guitarrista de Alice Cooper». Cuartel del Metal. [Consulta: 17 febrer 2021].
* ↑ «Nita Strauss». The Metal Archives, 14-06-2019. [Consulta: 8 agost 2019].
* ↑ «NITA STRAUSS's WE START WARS Band Releases First Song, 'The Animal Inside'». http://www.blabbermouth.net,+24-04-2017.+[Consulta: 8 agost 2019].
* ↑ «Nita Strauss Steps into the Spotlight with Her New Solo Album, 'Controlled Chaos'». Guitar World, 11-12-2018. [Consulta: 8 agost 2019].
* ↑ Metal-rules.com Alice Cooper on tour. Consultat el 2016.
* ↑ «WISF | Stammbaum» (en anglès). [Consulta: 21 febrer 2021].
# Cal Sabater (Blanes)

Cal Sabater o cal Sabaté és una masia situada al municipi de Blanes, a la comarca catalana de la Selva. Es tenen referències de l'edificació des dels segles XVIII-XIX. Està ubicada a 67 metres d'altitud.

## Descripció

Masia petita formada per un sol cos de planta rectangular amb la façana principal orientada al sud i un petit cos de planta baixa annexat per la façana oest. La coberta és de teula àrab de dos aiguavessos i les obertures són d'arc rebaixat de maó i d'arc de llinda de maó. Es tracta d'una construcció modesta sense elements decoratius on s'observen diferents etapes constructives en els murs que indiquen ampliacions del cos principal per la façana nord. Propera a la masia hi ha una construcció moderna (segle xx) de planta baixa i primer pis construïda en fàbrica de maó amb la coberta d'un sol aiguavés de teula semi-plana. Es tracta d'una edificació destinada a l'avicultura, avui abandonada i en mal estat de conservació.

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al «Nomenclàtor oficial de toponímia de Catalunya». Departament de Territori i Sostenibilitat, Generalitat de Catalunya, 2009. Arxivat de l'original el 01-12-2017.
* 1 2 3 «PLA D’ORDENACIÓ URBANÍSTICA - MUNICIPAL DE BLANES - CATÀLEG DE MASIES I CASES RURALS» (pdf) p. 11. Ajuntament de Blanes, 01-07-2018. [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ «Cal Sabater (Blanes)». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 29 abril 2024].
* ↑ Altituds preses del Mapa Topogràfic de Catalunya 1:10.000 de l'Institut Cartogràfic de Catalunya