OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Libipitec

El libipitec (Libypithecus markgrafi) és una espècie extinta de primat de la família dels micos del Vell Món (Cercopithecidae) que visqué al nord d'Àfrica des del Miocè superior fins al Pliocè superior, fa uns 6 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils al Uadi el Natrun (Egipte) i, possiblement, la formació d'As-Sahabi (Líbia). Es tracta de l'única espècie del gènere Libypithecus. Pertany a la subfamília dels colobins. A diferència dels seus parents moderns, estava dotat de sins maxil·lars. Fou anomenat en honor del col·leccionista de fòssils austríac Richard Markgraf.

## Referències

* 1 2 3 Werdelin i Sanders, 2010, «Cercopithecoidea» (N. G. Jablonski i S. Frost).

## Bibliografia

* Werdelin, L.; Sanders, W. J. Cenozoic Mammals of Africa (en anglès). University of California Press, 2010. ISBN 9780520257214.
# Monument de Bartolomeo Colleoni

El monument de Bartolomeo Colleoni es troba a la ciutat de Venècia (Vèneto, Itàlia), concretament al campo de Sant Giovanni e Paolo, al costat de l'església del mateix nom.
Verrocchio va realitzar aquesta gran i famosa estàtua el 1488, any de la seva mort. Alessandro Leopardi es va encarregar de la difícil feina de fondre-la en bronze i de l'execució del pedestal.

## Referències

* ↑ Decker, Heinrich. The Renaissance in Italy: Architecture • Sculpture • Frescoes (en anglès). Nova York: The Viking Press, 1969, p. 160.
* ↑ Charles, Victoria. El Renacimiento. Parkstone International, p. 179. ISBN 978-1-78042-549-8.
# Soissons

Soissons és un municipi francès, situat al departament de l'Aisne i a la regió dels Alts de França. L'any 1999 tenia 29.453 habitants.
Des de la Caiguda de l'Imperi Romà d'Occident en 476, Siagri, fill d'Egidi, mestre dels soldats de la Gàl·lia, que governava des de 471 quan l'emperador Procopi Antemi li va atorgar el títol de patrici va controlar de manera independent el Regne de Soissons, un enclavament gal·loromà situat entre el Mosa i el Loira, l'últim representant del poder gal·loromà al nord de la Gàl·lia. En 486 Clodoveu lidera l'ofensiva cap al sud i va derrotar Siagri a la batalla de Soissons. Durant el saqueig de Soissons, els soldats robaren els vasos litúrgics d'una església de la diòcesi de Reims, entre els quals un vas d'argent de gran bellesa i valor.
El 15 de juny del 923, durant la batalla de 923, morí Robert I de França, però el seu fill Hug el Gran arengà els soldats mostrant-los el cadàver del seu pare i finalment venceren Carles III de França, que esdevingué un rei sense corona i hagué de cercar refugi a casa del seu vassall Heribert II de Vermandois. Aquest el feu presoner fins a la seva mort el 929 després de sis anys de captiveri.

## Fills il·lustres

* Louis-Albert Delabarre (1809-1885), professor i músic.

## Referències

* ↑ Halsall, Paul. Medieval Sourcebook: Gregory of Tours: On Clovis (en anglès). Nova York: Fordham University, 1996.
* ↑ Guillon, Aimé. Raoul ou Rodolphe de Bourgogne devenu roi de France l'an 923 (en francès). Dupont, 1823, p.47.
# Roca Foradada

«Roca Foradada» té aquests significats:

## Llocs

* Roca Foradada (Bellver de Cerdanya). Muntanya de 1.980 metres que es troba al municipi de Bellver de Cerdanya a la comarca de la Baixa Cerdanya
* Roca Foradada (el Bruc). Muntanya de 886,6 metres que es troba al municipi del Bruc al parc natural de la muntanya de Montserrat
* Roca Foradada (Benifallet). Muntanya de 200 metres que es troba al municipi de Benifallet a la comarca del Baix Ebre
* Roca Foradada del Passador. Muntanya de 163 metres que es troba al municipi de Tivenys a la comarca del Baix Ebre
* Roca Foradada (la Pobla de Segur). Cim de 1.054,3 metres d'altitud situat en el terme municipal de la Pobla de Segur, al Pallars Jussà
* Roca Foradada (Prades). Muntanya que es troba terme municipal de Prades, al Baix Camp
* Roca Foradada (Torrelles de Foix). Muntanya de 590 metres que es troba al municipi de Torrelles de Foix a la comarca de l'Alt Penedès

## Arqueologia

Una roca foradada és un monument megalític
* Roca Foradada. Monument megalític.
* Roca Foradada de Can Planes a La Roca del Vallès
* Roca Foradada de Can Nadal a Vilanova del Vallès
* Roca Foradada de Can Gol a Vilanova del Vallès

## Geomorfologia

* Roca Foradada (Bruguers, Gavà). Formació rocosa de gres, o tafone, modelada per la erosió eòlica

## Vegeu també

* Foradada (desambiguació)
# Zenó de Sidó

Zenó de Sidó (grec antic: Ζήνων ο Σιδώνιος) (Sidó, c. 150 aC - Atenes, c. 70 aC) fou un filòsof grec epicuri del segle i aC nadiu de la ciutat de Sidó (actualment Saida, al Líban).
Fou contemporani de Ciceró, qui va ser alumne seu a Atenes l'any 79 aC. Hom l'anomena a vegades Corifeu dels epicuris. Parlava d'altres filòsofs en termes poc respectuosos i, per exemple, anomenava a Sòcrates el bufó àtic. Fou deixeble d'Apol·lodor. Diògenes Laerci el descriu com un preclar i intel·ligent pensador i expositor de les seves idees, i Ciceró compateix aquestes consideracions.
Sembla que va ser un autor prolífic, però no s'ha conservat cap de les seves obres. Procle es refereix a ell en tant que crític d'Euclides. Va ser el cap de l'escola epicúrea durant el primer quart del segle I aC.
El que coneixem de la seva obra procedeix de la vil·la dels papirs d'Herculà, car el seu propietari, Luci Calpurni Pisó, havia tingut de servent a Filodem de Gàdara, deixeble de Zenó, i alguns dels papirs trobats d'aquest autor fan referència al seu mestre. Malauradament, aquests papirs només versen sobre teoria del coneixement i sobre matemàtiques. En aquests papirs es pot comprovar que les crítiques a Euclides estan força ben fonamentades i s'allunyen del radicalisme d'altres filòsofs epicuris.

## Referències

* ↑ Vlastos, 1995, p. 315.
* ↑ Muljadi, 2011, p. 69.
* ↑ Dotandi, 2023, p. 163-165.
* ↑ Dorandi, 2023, p. 161.
* ↑ Bénatouil, 2010, p. 158.

## Bibliografia

* Heath, Thomas Little. A History of Greek Mathematics (en anglès). Nova York: Dover Publications, 1981. ISBN 0-486-24073-8.
* Bénatouil, Thomas. «Les critiques épicuriennes de la géométrie». A: Construction. Festschrift for Gerhard Heinzmann (en anglès). Londres: College Publications, 2010. ISBN 978-1-84890-016-5.
* Dorandi, Tiziano. «Philodemus' Allegiance to Zeno of Sidon: from Athens to the Bay of Naples». A: Michael Erler, Jan Erik Heßler, Petrucci Federico M. (eds.). Authority and Authoritative Texts in the Epicurean Tradition. Schwabe Verlag, 2023, p. 161-182. ISBN 978-3-7965-4854-3.
* Muljadi, Paul (ed.). Epicureanism: The complete guide (en anglès), 2011. Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* Netz, Reviel. «Were there Epicurean Mathematicians?». A: Oxford Studies in Ancient Philosophy, 2015, p. 283-320. ISBN 978-0-19-874960-8.
* Vlastos, Gregory. «Zenon of Sidon as a Critic of Euclide». A: Studies in Greek Philosophy (en anglès). Princeton University Press, 1995. ISBN 0-691-01938-X.
* White, Michel J. «What to Say to a Geometer» (en anglès). Greek, Roman and Byzantine Studies, Vol. 30, Num. 2, 1989, pàg. 297-311. ISSN: 0017-3916.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «Zenó de Sidó» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland.
* von Fritz, Kurt. «Zeno of Sidon». Complete Dictionary of Scientific Biography. [Consulta: 21 juliol 2013].
# René Bittinger

René Bittinger (Villé, Baix Rin, 9 d'octubre de 1954) és un ciclista francès, ja retirat, que fou professional entre 1977 i 1985. El 1976, com a ciclista amateur, va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Montreal, on va prendre part en la cursa en ruta del programa de ciclisme. El seu principal èxit esportiu va ser una victòria d'etapa al Tour de França de 1979 amb final a Banhèras de Luishon.

## Palmarès

* 1976
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Àustria
* 1977
** 1r al Gran Premi de Brissago
* 1978
** Vencedor d'una etapa al Tour de Còrsega
* 1979
** 1r al Critèrium Ambert
** Vencedor d'una etapa al Tour de França
** Vencedor d'una etapa al Tour d'Indre i Loira
* 1980
** 1r al Tour del Llemosí
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Luxemburg
* 1982
** 1r al Gran Premi d'Antibes
** 1r a la Niça-Alassio
** Vencedor d'una etapa al Critèrium del Dauphiné Libéré
* 1983
** 1r al Premi de Montauroux
** Vencedor d'una etapa al Critèrium Internacional

### Resultats al Tour de França

* 1978. 19è de la classificació general
* 1979. 26è de la classificació general. Vencedor d'una etapa
* 1982. 44è de la classificació general
* 1985. 77è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1985. 83è de la classificació general

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1981. 38è de la classificació general

## Referències

* ↑ «BITTINGER René». [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ «Olympedia – René Bittinger». [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ Cazeneuve, Thierry; Chany, Pierre. La fabuleuse histoire du Tour de France (en francès). La Martiniere, 2011-07-01. ISBN 978-2-7324-4792-6.

## Enllaços externs

* Fitxa de René Bittinger a sitiodeciclismo.net
# Short music for short people

Short music for short people és un àlbum recopilatori que reuneix 101 cançons de grups punk rock, hardcore punk i ska punk publicat l'any 1999 pel segell discogràfic Fat Wreck Chords, en el qual cadascuna de les bandes presenta una cançó d'aproximadament 30 segons de durada.
La majoria de les cançons van ser fetes expressament per a aquest disc, amb algunes excepcions, a petició del baixista i cantant de NOFX, Fat Mike. Aquest disc va aconseguir arribar al lloc número 191 del Billboard 200.
Nota: Un CD només pot tenir 99 pistes, és per això que les últimes 3 cançons es troben unides.

## Referències

* ↑ «Various Artists - Short Music For Short People (album review )». Sputnikmusic. [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ Sacher, Andrew. «We reviewed all 101 songs on ‘Short Music For Short People’» (en anglès americà). [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ «Various Artists: Fat Wreck Chords Presents Short Music For Short People» (en anglès), 01-06-1999. [Consulta: 12 febrer 2025].
* ↑ Cabison, Rosalie. «Billboard 200» (en anglès americà), 02-01-2013. [Consulta: 12 febrer 2025].
# Svetlana Babànina

Svetlana Babànina (rus: Светла́на Ви́кторовна Баба́нина) (Tambov, 4 de febrer de 1943) és una nedadora uzbeka, ja retirada, especialista en braça, que va competir sota bandera soviètica durant la dècada de 1960.
El 1964 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Estiu de Tòquio, on va disputar dues proves del programa de natació. En ambdues, els 200 metres braça i els 4x100 metres estils, formant equip amb Tatyana Savelyeva, Tatyana Devyatova i Natalya Ustinova, guanyà la medalla de bronze. Quatre anys més tard, als Jocs de Ciutat de Mèxic, tornà a disputar dues proves del programa de natació. En aquesta ocasió fou sisena en els 200 metres braça i setena en els 100 metres braça.
En el seu palmarès també destaca una medalla d'or i una de bronze a la Universiades de 1965. A nivell nacional va guanyar cinc campionats: dos en els 400 metres estils (1962 i 1963), un en els 4x100 metres lliures (1963), 100 metres i 200 metres braça (1964). El 1964 i 1965 va establir dos rècords mundials dels 100 metres braça.

## Referències

* 1 2 3 Svetlana Babànina a Sports Reference (arxivat)
* ↑ «БАБАНИНА Светлана Викторовна | Российские спортсмены и специалисты | Спортивная Россия» (en rus). [Consulta: 16 maig 2021].
# 2princesesbarbudes

2princesesbarbudes és un grup català de pop minimalista fet amb instruments de joguina com pianets, xilòfons, melòdiques, ukuleles, acordionets i timbals, encapçalat pels músics Marc Marcé i Helena Casas.

## Història

L'any 2008, 2princesesbarbudes va participar al disc Musiquetes per a la Bressola amb una versió de la cançó «La pastoreta». Més endavant, el 2012 va presentar el disc Cançons i rimetes, una revisió minimalista i pop de cançons recollides per Joan Amades al llibre Folklore de Catalunya. Cançoner, l'espectacle del qual es va estrenar a La Mostra d'Igualada del mateix any.
A la Fira Mediterrània de Manresa del 2014, el grup va presentar el disc i l'espectacle Enciclopèdia baixeta de la nit, una sèrie de composicions al voltant de la nit. Aquest treball va ser traduït i adaptat al basc amb el nom Gaueko entziklopeida koxkorra, amb la col·laboració de la bertsolari Maialen Lujanbio a la cançó «Ondo lo egin», i es va estrenar a la fira del llibre i el disc Durangoko Azoka el 2014. El 2015 es va publicar Sempre de vacances, un aplec d'onze cançons en format documental ornitològic sobre com fan el niu, què mengen, la criança, els viatges, el vestuari, el cant i els somnis de les orenetes.
El 2019, 2princesesbarbudes va presentar el disc La bona vida al Mercat de Música Viva de Vic, deu cançons que parlen de la vida i els costums dels primers humans durant el paleolític per a fer una anàlisi conjunta de la vida moderna i l'evolució humana, amb lletres divertides i ritmes variats que van del pop ie-ié als ritmes tropicals, passant per l'ska, la música gipsy i el swing. El 2023, el cinquè disc del grup, Som i serem, es serveix de l'acompanyament de petits instruments electrònics antics per a presentar deu cançons dedicades als insectes.

## Discografia

* 2011: Cançons i rimetes
* 2013: Enciclopèdia baixeta de la nit
* 2015: Sempre de vacances
* 2019: La bona vida
* 2023: Som i serem

## Referències

* ↑ «Les protagonistes de l'exposició D'ONES: Helena Casas». Enderrock.cat, 16-01-2018. [Consulta: 13 abril 2023].
* ↑ «'Cançons i rimetes', l’últim espectacle de l’any al Teatre de l’Aurora». anoiadiari.cat, 26-12-2012. [Consulta: 13 abril 2023].
* ↑ «"Gaueko entziklopedia koxkorra"» (en espanyol europeu). El Correo, 08-05-2016. [Consulta: 13 abril 2023].
* ↑ «2princesesbarbudes presentaran «Sempre de vacances» al Casino». Nació Digital, 14-12-2015. [Consulta: 13 abril 2023].
* ↑ Llompart, Marina. «2princesesbarbudes». El Culturista. [Consulta: 13 abril 2023].
* ↑ «Kids XS - 2princesesbarbudes: "A vegades ens trobem en terra de ningú entre el públic infantil i l'adult"». CCMA, 16-09-2023. [Consulta: 13 setembre 2024].
* ↑ Vilarnau, Joaquim. «Del paleolític fins ara ens hem anat complicant la vida». Enderrock.cat, 04-03-2020. [Consulta: 13 abril 2023].
# 29a Mostra Internacional de Cinema de Venècia

La 29a Mostra Internacional de Cinema de Venècia va tenir lloc del 25 d'agost al 7 de setembre de 1968. Els fets del Maig francès van tenir greus repercussions en aquest festival. Cinc dies abans de la celebració del festival, eld directors de l'associació de directors italians ANAC van retirar les seves pel·lícules de la competició per motius culturals i polítics. El Partit Comunista Italià i el Partit Socialista Italià d'Unitat Proletària estaven a favor del boicot. Alguns directors, però, van abandonar aquesta decisió i Roberto Rossellini, Liliana Cavani, Bernardo Bertolucci i Nelo Risi decidiren projectar llurs pel·lícules. Inicialment Pier Paolo Pasolini va refusar participar en el festival, però finalment va entrar en competició.
El dia de la inauguració la policia havia ocupat el Palazzo del Cinema del Lido. La cerimònia d'inauguració es va celebrar amb el festival de manera autogestionada, amb el director del festival, Chiarini, com a president. L'endemà la policia va intervenir i es van cancel·lar les reunions. Finalment, la competició va començar la tarda del 27 d'agost, mentre que fora de Palazzo es feien manifestacions contra "l'exhibició feixista i burgesa".

## Jurat

* Guido Piovene (Itàlia) (president)
* Jacques Doniol-Valcroze (França)
* Akira Iwasaki (Japó)
* Roger Manvell (GB)
* István Nemeskürty (Hongria)
* Vicente Antonio Pineda (Espanya)
* Edgar Reitz (Alemanya)

## Pel·lícules en competició

| Títol original | Director(s) | País de producció |
| Le Socrate | Robert Lapoujade | França |
| Nostra Signora dei Turchi | Carmelo Bene | Itàlia |
| Die Artisten in der Zirkuskuppel: Ratlos | Alexander Kluge | Alemanya |
| Faces | John Cassavetes | Estats Units |
| Teorema | Pier Paolo Pasolini | Itàlia |

## Premis

* Lleó d'Or:
** Die Artisten in der Zirkuskuppel: Ratlos (Alexander Kluge)
* Premi Especial del Jurat:
** Nostra Signora dei Turchi (Carmelo Bene)
** Le Socrate (Robert Lapoujade)
* Copa Volpi:
** Millor Actor - John Marley - (Faces)
** Millor Actriu - Laura Betti - (Teorema)
** Menció honorífica - Kierion (Dimos Theos)
* Premi Pasinetti
** Millor pel·lícula- Faces (John Cassavetes)

## Referències

* ↑ «The 1960′s». Arxivat de l'original el 24 de setembre 2020. [Consulta: 7 octubre 2013].
* 1 2 «Mostra del cinema di Venecia, anni '60» (en italian). Giorgio dell'Arti. Arxivat de l'original el 2018-04-01. [Consulta: 31 març 2018].
* ↑ «Juries for the 1960′s». Arxivat de l'original el 2 de setembre 2012. [Consulta: 7 octubre 2013].

## Vegeu també

* 18è Festival Internacional de Cinema de Berlín
* 21è Festival Internacional de Cinema de Canes
* Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1968

## Enllaços externs

* 29a Mostra Internacional de Cinema de Venècia - Lloc web oficial
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1968 a IMDb
* Premis del Festival de Cinema de Venècia 1968 a Filmaffinity
# Georg Holtzendorff

Graf Georg Holtzendorff (també escrit Holzendorff) fou un pintor de Saxònia, especialista en pintura de paisatges, figurines i putti que es va exiliar a Anglaterra a causa de la Guerra francoprussiana.

## Obres

Holtzendorff va treballar per la Royal Crown Derby, una empresa de porcellana, i dibuixà esbossos que representaven el paisatge de Derbyshire que posteriorment foren aplicats sobre aquest material. El seu treball principal fou la decoració del Gladstone Dessert Service, presentat pel Working Men's Club and Institute Union de Derby al Primer Ministre del Regne Unit, William Ewart Gladstone, el 1883. Una aquarel·la de Holtzendorff (circa 1882), amb una vista de Becket Street, a Derby, amb el Derby Museum and Art Gallery al fons, és l'únic estudi sobre paper que queda relacionat amb el Gladstone Service.

## Referències

* ↑ Margaret Sargeant. «Royal Crown Derby» (en anglès) p. 2.
* ↑ Edmund Burke. «The Annual register of world events» (en anglès) p. 52. Longmans, 1884.
* ↑ «Becket Street, Derby» (en anglès). artfund.org. Arxivat de l'original el 2011-07-25. [Consulta: 19 maig 2011].
# George Abram Miller

George Abram Miller (comtat de Lehigh, 31 de juliol de 1863 - Urbana, 10 de febrer de 1951) va ser un matemàtic nord-americà.

## Vida i obra

Miller va estudiar al Muhlenberg College (Pennsilvània) de 1884 a 1887, mentre feia de professor per ajudar-se aconòmicament en els seus estudis. Després va ser professor del Eureka College (Illinois) mentre estudiava per obtenir el doctorat que li va ser concedit per la universitat Cumberland (Tennessee) el 1892.
De 1893 a 1895 va ser professor de la universitat de Michigan on va conèixer Frank Nelson Cole qui el va introduir en la teoria de grups i el va influir notablement. De 1895 a 1897 va ampliar estudis a Europa, assistint a classes de Sophus Lie a Leipzig i de Camille Jordan a París. En retornar al seu país va ser successivament professor ajudant a Cornell (1897-1901), professor associat a Stanford (1901-1906) i, finalment, professor titular a la universitat d'Illinois a Urbana-Champaign fins al 1931, any en el qual es va jubilar i va passar a professor emèrit.
La obra més important de Miller va ser en teoria de grups, en els darrers anys del segle xix es va dedicar a establir els grups transitius i intransitius d'ordre vuit fins a disset., el 1896 es va interessar pels grups abstractes publicant un article amb una llista de tots els grups abstractes d'ordre inferior a 48. Miller va ser molt prolífic: a part de quatre llibres, va escriure més de 800 articles científics sobre teoria de grups i història de les matemàtiques.

## Referències

* ↑ Brahana, 1951, p. 447.
* ↑ Brahana, 1957, p. 260.
* ↑ Orenstein, 2015, p. 178.
* ↑ Brahana, 1957, p. 262.
* ↑ Brahana, 1957, p. 263.
* ↑ Mallette, 2012, p. 3-4.

## Bibliografia

* Brahana, H.R. «George Abram Miller» (en anglès). The American Mathematical Monthly, Vol. 58, Num. 7, 1951, pàg. 447-449. DOI: 10.1080/00029890.1951.11999714. ISSN: 0002-9890.
* Brahana, H.R. «George Abram Miller 1863-1951» (en anglès). Biographical Memoir of the National Academy of Sciences, Vol. 30, 1957, pàg. 257-312. ISSN: 0077-2933.
* Mallette, Leo A. «Dissertation Leadership Knowledge Transfer Using Sparsely Connected Networks with Bidirectional Edges: Case Study of Chester Hayden McCall Jr., His Dissertation Advisors, and His Students» (en anglès). Journal of Case Studies in Education, Vol. 4, 2012, pàg. 1-21. ISSN: 2327-7084.
* Orenstein, David. «History and Philosophy of Mathematics at the 1924 International Mathematical Congress in Toronto». A: Maria Zack, Elaine Landry (eds.). Research in History and Philosophy of Mathematics (en anglès). Springer, 2015. ISBN 978-3-319-22257-8.

## Enllaços externs

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. «George Abram Miller» (en anglès). MacTutor History of Mathematics archive. School of Mathematics and Statistics, University of St Andrews, Scotland. (anglès)
* Eissele, Carolyn. «Miller, George Abram». Complete Dictionary of Scientific Biography, 2008. [Consulta: 4 desembre 2018]. (anglès)
* «George Abram Miller, 1921 MAA President». Mathematical Association of America. Arxivat de l'original el 4 d’octubre 2018. [Consulta: 4 desembre 2018]. (anglès)
# Coua front-rogenc

El coua front-rogenc (Coua reynaudii) és una espècie d'ocell de la família dels cucúlids (Cuculidae) que habita la selva humida de Madagascar. Va ser descrit per Jacques Pucheran (1817-1895) el 1845.

## Descripció

Adult, fa uns 38-40 cm de llarg, incloses les plomes de control. La caputxa i la zona del front és de color marró vermellós, que li dona nom. La resta del plomatge és de color verd fosc a oliva a la part superior, les plomes de control brillen de color blau fosc. El costat ventral és gris. L'anell orbital és blau amb una vora negra. No hi ha dimorfisme sexual.

## Distribució

Té una distribució molt gran i, per tant, es pot classificar en la categoria risc mínim a la Llista Vermella de la UICN. La població disminueix, però el 2018 la UICN no veia cap risc d'extinció.

## Referències

* ↑ «coua front-rogenc». Neoloteca. TERMCAT, 2018. [Consulta: 28 gener 2024].
* ↑ Pucheran, Jacques «Description de quelques espèces nouvelles d'oiseaux de Madagascar». Revue zoologique. Société cuvierienne [París], 1845, 1845, pàg. 49-52.
* ↑ Erritzøe, Johannes; et alii. Cuckoos of the world (en anglès). Londres: Christopher Helm, 2012, p. 219. ISBN 978-0-7136-6034-0.
* ↑ BirdLife International «Red-fronted Coua Coua reynaudii» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 06-08-2018. DOI: 10.2305/iucn.uk.2018-2.rlts.t22684160a130093879.en.
# Agullat

«Agullat» té aquests significats:
* Agullat o Belone belone, espècie de peix beloniforme de la família Belonidae
* Agullat o Etmopterus, gènere de taurons esqualiformes de la família dels dalàtids
* Agullat o Squalus acanthias, espècie de tauró esqualiforme de la família dels esquàlids, petit, de color cendrós, amb una forta pua a l'aleta dorsal
* Agullat o Squalus blainville, espècie de tauró esqualiforme de la família dels esquàlids que arriba a les llotges de peix dels Països Catalans
# 1512

El 1512 (MDXII) fou un any de traspàs començat en dijous que pertany a l'edat moderna.

## Esdeveniments

* Ferran II conquesta el Regne de Navarra, possessió del Regne de França, i l'incorpora a la corona de Castella (fins al 1515).
* S'acaba de pintar la Volta de la Capella Sixtina
* Celebració de les Corts de Montsó (1512)
* Inici del Concili del Laterà V
* Ticià pinta l'Al·legoria de les tres edats de la vida
* Batalla de Ravenna (1512)
* Inici del regnat de Selim I a l'Imperi Otomà

## Naixements

* 5 de març, Rupelmonde, Comtat de Flandes: Gerardus Mercator, cartògraf flamenc (m. 1594).
* 25 de juliol, Toledo, Diego Covarrubias y Leiva, bisbe i polític castellà.

## Necrològiques

* Francesc Vicent, autor d'un tractat d'escacs
* Amerigo Vespucci, navegant

## Referències

* ↑ Théophile Lavallée, Histoire de l'Empire Ottoman, Garnier frères, 1855
* ↑ «Garadus Mercator» (en anglès). Encyclopaedia Britannica, 01-03-2020. [Consulta: març 2020].