OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Marie Cornélie Falcon

Marie Cornélie Falcon (francès: Cornélie Falcon) (París, 28 de gener de 1814 - París, 25 de febrer de 1897) fou una cantant d'òpera francesa del segle xix. Tenia un registre molt particular de soprano dramàtica amb foscos greus de mezzosoprano i aguts curts. Aquesta particularitat va originar que cantants amb aquestes característiques fossin anomenades des d'aleshores "sopranos Falcon".
Gran actriu, de presència imponent i estranya veu, va captivar les audiències parisenques. Es va consagrar en el paper d'Alice de Robert le diable, de Meyerbeer, el 1832, durant una representació a la qual van assistir María Malibrán, Rossini, Berlioz, Cherubini, Alfred de Musset, Théophile Gautier i altres celebritats a l'Opera de París.
La seva carrera va durar amb prou feines sis anys, perquè se suposa que va abusar del seu instrument més enllà de les seves capacitats malmetent-se'l prematurament.
Va crear els rols de Rachel a La Juive, de Halevy, i la Valentine, de Les Huguenots, de Giacomo Meyerbeer. El 1837 va crear la Stradella, de Niedermeyer, en la segona representació la seva veu s'havia extingit per sempre.

## La tipologia Falcon

Com que el seu rang natural era el d'una soprano dramàtica, la Falcon era capaç d'arribar sense esforç als aguts, a més a més de tenir mitjans i greus ferms. Aquesta manera de cantar va crear estil i Richard Wagner va escriure tres papers per a la tesitura d'una mezzosoprano amb les habilitats de la Falcon, és a dir, amb condicions de soprano. Aquests papers són els d'Ortrud (la dona de Friedich von Telramund, comte de Brabant), de Lohengrin, la deessa Venus (de Tannhäuser) i Kundry (dona sensual al servei de Klingsor, l'enemic dels cavallers del Grial), de Parsifal.
Cèlebres dives exponents d'aquesta tipologia de cantants són les mezzosopranos alemanyes Christa Ludwig i Waltraud Meier, les estatunidenques Grace Bumbry o Shirley Verrett o Edyth Walker, o la cantant lituana Violeta Urmana. Properes a la categoria Falcon es troben la soprano francesa Régine Crespin i la soprano nord-americana Jessye Norman, com també sopranos dramàtiques que amb el temps van anar reforçant els greus i escurçant els seus aguts.

## Referències

* ↑ «Cornélie Falcon (1814-1897)» (en anglès). Find A Grave. [Consulta: 5 gener 2022].
* ↑ Henahan, Donal «MUSIC VIEW; WHAT ARE THE USES OF OPERATIC ARGOT?» (en anglès). The New York Times, 24-04-1983. ISSN: 0362-4331.
* ↑ «La soprano Falcon» (en castellà). Radio Musical Nacional, 22-04-2020. [Consulta: 5 gener 2022].
* 1 2 Cabourg, Jean. «Cornélie Falcon» (en francès). Opéra Magazine. Arxivat de l'original el 2022-01-07. [Consulta: 5 gener 2022].
* ↑ «A French Prima Donna dead; Marie Cornelie Falcon Breathes Her Last in Paris.» (en anglès). The New York Times, 26-02-1897, pàg. 7. ISSN: 0362-4331.

## Bibliografia

* Warrack, John and West, Ewan (1992), The Oxford Dictionary of Opera.
* Angels and Monsters, extracte
# Azealia Banks

Azealia Amanda Banks (Estats Units, 1991) és una rapera, cantant i compositora estatunidenca. Criada al barri de Harlem de la ciutat de Nova York, va començar a publicar música a través de Myspace el 2008 abans de signar amb XL Recordings als 18 anys. Posteriorment va signar amb Interscope i Polydor Records, abans de separar-se el 2013. Banks es va convertir en una artista independent i va començar el seu propi segell discogràfic independent, Chaos & Glory Recordings. Més tard va signar amb Parlophone i Warner Records abans de deixar el seu segell el 2023.
La cançó de Banks "212" ha estat catalogada com una de les millors cançons del 2011 i una de les cançons definitòries de la dècada per publicacions musicals, com Rolling Stone i Billboard. Des de llavors, ha publicat dos mixtapes (Fantasea el 2012 i Slay-Z el 2016), un àlbum d'estudi (Broke with Expensive Taste el 2014) i dues obres de teatre ampliades (1991 el 2012 i Icy Colors Change el 2018). El 2017, Banks va debutar al cinema al drama musical Love Beats Rhymes, interpretant el personatge principal. Les obres de Banks han obtingut el reconeixement de la crítica, basant-se en diversos sons com el house, el rap, el pop, la música electrònica i l'avantguarda. Al llarg de la seva carrera, la presència de Banks a les xarxes socials i les opinions obertes, especialment sobre la política i la raça dels EUA, així com les disputes amb altres artistes, han generat diverses controvèrsies. Complex va assenyalar el 2014 que "obté més atenció pels seus actes públics que no pas per la seva música".

## Referències

* ↑ Khomami, Nadia. «Azealia Banks axed from UK festival after racist rant at Zayn Malik». The Guardian, 11-05-2016. [Consulta: 22 agost 2020].
* ↑ Dart, Chris. «Azealia Banks – 1991». Exclaim!, 13-06-2012. [Consulta: 3 gener 2016].
* ↑ Lymangrover, Jason. «Azealia Banks». All Music, 13-06-2012. [Consulta: 3 gener 2016].
* ↑ Diep, Eric; Ortiz, Edwin. «A History of Azealia Banks' Twitter Beefs». Complex, 19-06-2014. Arxivat de l'original el de març 22, 2022. [Consulta: de març 14, 2024].
* ↑ Oppenheim, Maya «A brief history of Azealia Banks public feuds». The Independent, 12-05-2016.
# Parthenocissus tricuspidata

Parthenocissus tricuspidata és una espècie de planta dins la família de la vinya (vitàcies). És planta nativa d'Àsia oriental, Japó, Corea i nord de la Xina. Malgrat que no està emparentada amb l'heura, en anglès rep els noms de Boston-ivy (heura de Boston), Grape ivy i Japanese ivy.
És una liana caducifòlia que fa fins a 20 m de llargada. Les fulles són enteres, palmades i de vegades tan lobulades de forma que sembla que tigui folíols. Les flors són poc vistoses verdoses i agrupades, el fruit és un baia de color blau fosc de 5-10 mm de diàmetre.
El seu epítet específic, tricuspidata, significa que les fulles tenen tres puntes.

## Cultiu i usos

És una planta ornamental molt usada, com també ho és Parthenocissus quinquefolia. Com que les parets on creix queden a l'ombra, a l'estiu redueix els costos de refredar amb l'aire condicionat.
Aquesta planta secreta carbonat de calci, que li serveix d'adhesiu als seus suports, per exemple a les parets però generalment sense espatllar-les.
Cobreix les parets de l'edifici Wrigley Field de Boston, Massachusetts, d'on prové un dels seus noms en anglès.
Les cultivars inclouen Veitchii.

## Referències

* ↑ «BSBI List 2007» (xls). Botanical Society of Britain and Ireland. Arxivat de l'original el 2015-01-25. [Consulta: 17 octubre 2014].
* ↑ Harrison, Lorraine. RHS Latin for gardeners. United Kingdom: Mitchell Beazley, 2012, p. 224. ISBN 9781845337315.
* ↑ Plantilla:Cite article
* ↑ BBC Plant finder: Boston Ivy
* Cobrint un edifici de la Universitat de Chicago
* A la e Universitat de Cambridge.
* Disc enganxosos de Parthenocissus tricuspidata
* Wrigley Field.
* A Calamata
# Feira do Bonito de Burela

La Feira do Bonito (Fira del Bonítol en gallec) és una festa gastronòmica que se celebra al port de Burela, a la província de Lugo, el primer dissabte d'agost. Va començar a celebrar-se el 1985 i està declarada festa d'interès turístic de Galícia.
L'organitza des dels seus orígens l'Associació Cultural Ledicia i en ella col·laboren diferents organismes com la Confraria de Pescadors San Xoán Bautista o ABSA. Per promocionar el bonítol del nord, es reparteix aquest peix entre els assistents cuinat segons diferents especialitats: a la graella, cuit o en empanada, entre d'altres.

## Referències

* ↑ La Feira do Bonito, a la càmera gallega
# Lewis Hine

Lewis Wickes Hine (Oshkosh, Wisconsin, 26 de setembre de 1874 – Hastings-on-Hudson, Estat de Nova York, 3 de novembre de 1940) va ser un sociòleg i fotògraf estatunidenc. Hine utilitzà la seva càmera com una eina per a la reforma social. Les seves fotografies esdevingueren instrumentals per canviar les lleis del treball infantil als Estats Units.

## Biografia

Hine nasqué a Oshkosh, Wisconsin, el 1874. Arran de la mort per un accident del seu pare, Lewis començà a treballar i a estalviar diners per a la seva educació escolar. Estudià sociologia a les Universitat de Chicago, Universitat de Colúmbia i a la New York University. Va esdevenir professor d'ètica a la ciutat de Nova York i encoratjà els seus alumnes perquè usessin la fotografia com un medi educatiu.
Amb els alumnes es desplaçà a Ellis Island al Port de Nova York entre 1904 i 1909, per a fer-hi fotografies documentals.
Sovint se l'ha considerat l'autor de la fotografia icònica Dinar dalt d'un gratacels, feta el 1932 durant les obres de construcció del RCA Building de Nova York, tot i que sembla que va ser finalment el fotògraf Charles C. Ebbets qui la va realitzar.

## Galeria

* Equip de beisbol compost per treballadors infantils Indiana, agost de 1908.
* Noia adolescent al Carolina Cotton Mill, 1908, Princeton University Art Museum
* "Addie Card, 12 anys Cotton Mill. Vt.", 1910.
* Empire State Building, 1932.

## Referències

* 1 2 Troncale, Anthony T. «About Lewis Wickes Hine». New York Public Library. Arxivat de l'original el 2007-03-08. [Consulta: 22 maig 2007].
* ↑ Smith-Shank, Deborah L. «Lewis Hine and His Photo Stories: Visual Culture and Social Reform». Art Education, 56, 2, 3-2003, pàg. 33–37. ISSN: 0004-3125. OCLC: 96917501.
* ↑ «‘Almuerzo en lo alto de un rascacielos', misterio y polémica de una foto histórica» (en castellà). cartierbressonnoesunreloj.com, 09-11-2017. [Consulta: 1r febrer 2022].
* ↑ «Addie Card: Search For An Amemic Little Spinner, Chapter One». Morningsonmaplestreet.com. Arxivat de l'original el 1 de setembre 2009. [Consulta: 15 octubre 2009].

## Enllaços externs

* Library of Congress NCLC Prints & Photographs
* NCLCC Selected Bibliography
* Dozens of high-resolution Hine photos with the original captions
* YouTube Video: "United States Child Labor, 1908-1920: As Seen Through the Lens of Sociologist and Photographer Lewis W. Hine" a YouTube
# Ralph Nelson

Ralph Nelson (Queens, 12 d'agost de 1916 - Santa Monica, 21 de desembre de 1987) va ser un director de cinema estatunidenc.
Ha rodat molt per a la televisió, realitzant nombrosos episodis de sèries TV. En cinema, s'interessa pel problema del racisme (Tic tic tick et la violence explose, The Wilby Conspiracy ) i dels indis (Duel at Diablo, Soldat blau).

## Biografia

D'ascendència noruega, Ralph Nelson va estar actiu tant en la televisió com en la pantalla gran: el pare de Ted Nelson (un dels pares de l'hipertext), va fer el servei militar en el Segona Guerra Mundial, coneixent en el front el guionista Rod Serling, amb qui va tenir una amistat i la cooperació de llarga durada.
A més de Ted, va tenir altres 3 fills (Ralph, Peter i Meredith), amb l'actriu Celeste Holm.
La seva obra més coneguda és el dur western Soldat blau , en el qual aboca les atrocitats vistes en la guerra: la pel·lícula ha contribuït en gran manera al canvi de visió del gènere western en els anys setanta

## Filmografia

Filmografia:
* 1950: The Stage Door (sèrie TV)
* 1956: This Happy Breed (TV)
* 1957: Cinderella (TV)
* 1957: Blood Money (TV)
* 1962: Requiem for a Heavyweight
* 1963: Els lliris dels prats (Lilies of the Field)
* 1963: Soldier in the Rain
* 1964: Fate Is the Hunter
* 1964: Father Goose
* 1965: The Man Who Bought Paradise (TV)
* 1965: Once a Thief
* 1966: Duel at Diablo
* 1968: Counterpoint
* 1968: Charly
* 1970: Tick... Tick... Tick et la violence explose
* 1970: Soldat blau (Soldier Blue)
* 1971: Flight of the Doves
* 1972: The Wrath of God
* 1975: La conspiració Wilby (The Wilby Conspiracy)
* 1976: Embryo
* 1978: Because He's My Friend (TV)
* 1978: A Hero Ain't Nothin' but a Sandwich
* 1978: Lady of the House (TV)
* 1979: You Can't Go Home Again (TV)
* 1979: Christmas Lilies of the Field (TV)

## Referències

* ↑ «Biografia de Ralph Nelson». The New York Times.
* ↑ «Ralph Nelson, premis». The New York Times.
* ↑ «Filmografia de Ralph Nelson». The New York Times.
# Lifting de corazón

Lifting de corazón és una pel·lícula argentina dramàtica dirigida per Eliseo Subiela, estrenada el 2 de març de 2006.

## Sinopsi

Antonio Ruiz és un prestigiós cirurgià plàstic, amb bona planta i amant de la vida saludable, que viu a Sevilla amb la seva dona, Cristina, i els seus dos fills. Un dia és convidat a un congrés a Buenos Aires. Allí, sense proposar-s'ho, manté una aventura amorosa amb la seva assistenta Delia, cosa que trastoca la seva vida, que no tornarà a ser la mateixa.

## Repartiment

* Pep Munné com Antonio Ruiz
* María Barranco com Cristina
* Arturo Bonín com Ezequiel
* Moro Anghileri com Delia
* Rosario Prado com Elisa
* Alfredo Casero com Taxista
* Silvia Rey com Laura
* Adrián Iaies com Julia
* Félix López Rufo com Ramiro
* Jean Pierre Noher
* Pascual Condito com Taxista
* Martín Aldasoro com Bailarín de tango

## Recepció

Fou nominada a la Bisnaga d'Or al Festival de Màlaga de 2006 i participà en la XII Mostra de Cinema Llatinoamericà de Lleida.

## Referències

* ↑ Manrupe, Raúl; Portela, María Alejandra. Un diccionario de films argentinos III 2003-2009. Buenos Aires: Editorial Corregidor, 2010, p. 233. ISBN 950-05-1913-7.
* ↑ Gerardo Herrero y Eliseo Subiela llevan al Festival de Málaga dos historias de segundas oportunidades, El Mundo, 19 de març de 2006
* ↑ Silvia Marsó preside el jurado de la sección oficial de Lleida, donde concursan 14 films, Noti Cine, 20 de març de 2006

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Matalascañas

Matalascañas és una platja i urbanització costanera d'Almonte (Huelva). Pertany al terme municipal d'Almonte, al sud-oest de la comunitat autònoma d'Andalusia. Està completament encerclada pel Parc Nacional de Doñana i pel Parc Natural de Doñana.

## Atractiu turístic

El seu monument més destacable és la Torre de la Higuera, una torre construïda cap al segle xvi com a defensa militar. La platja de Matalascañas, amb una longitud de 4,5 km, és de sorra blanca de gra fi. Varia en densitat d'ocupació entre les zones de Torre la Higuera i El Coto (a tocar del Parc Nacional de Doñana). Hi ha instal·lacions hoteleres i zones d'oci, amb platges semi-verges de més de 60 km, de les més llargues de la Costa de la Luz.

## Problemàtica ambiental

La seva població té una gran variació entre estiu i hivern, en tant que és principalment una zona d'estiueig. Fa anys aquest fet creava certs problemes ambientals a Doñana, degut a la sobre-explotació d'aqüífers i al gran trànsit que suporta la carretera d'Almonte, i que motivava sovint l'atropellament d'exemplars de linx ibèric. Aquest darrer fet s'ha limitat en els últims anys mercès a la construcció de tanques al parc, i de passos elevats per a la fauna.

## Esdeveniments

El 1995 s'hi celebrà el LX Campionat d'Espanya d'escacs, en format de torneig obert, que guanyà el català Miquel Illescas, per davant del basc José Luís Fernández.

## Referències

* ↑ Historial oficial dels Campionats d'Espanya d'escacs Arxivat 2010-06-13 a Wayback Machine. al lloc web de la FEDA (castellà)

## Enllaços externs

* Fotos de Matalascañas
# Lisht

Lisht o Al-Lisht és una ciutat d'Egipte, a la riba occidental del Nil, en línia amb la regió de l'oasi del Faium, entre Dashur i Maidum, i molt poc al sud d'Al-Aiyat. La ciutat egípcia, fundada amb la dinastia XII, es va dir Itytawi i en queden algunes ruïnes. Les principals restes són properes, i es tracta de dues piràmides en ruïnes: la piràmide d'Amenemhet I, i la piràmide de Senusret I. A la ciutat hi va existir un cementiri de la dinastia XII.
Amenemhet I va fundar la dinastia XII i va traslladar la seva capital de Tebes cap al nord, a un lloc desconegut però que se suposa que fou a la regió de l'oasi del Faium. La nova ciutat es va dir Itytawi (‘El conqueridor de les dues terres). El seu fill Senusret el va succeir i, ja abans, va governar amb el pare. Ambdós van ser enterrats a la necròpolis, prop de Lisht.

## Referències

* ↑ Willoughby, Jennifer «El-Lisht» (en anglès). The Encyclopedia of Ancient History, 2012. DOI: 10.1002/9781444338386.wbeah15146.
* ↑ Wilkinson, Toby. The Rise and Fall of Ancient Egypt (en anglès), 2010, p. 163.
# Alícia de Battenberg

Alícia de Battenberg, princesa de Grècia (Castell de Windsor, 25 de febrer de 1885 - Londres, 5 de desembre de 1969). Princesa de Battenberg, primogènita del príncep Lluís de Battenberg i de la princesa Victòria de Hessen-Darmstadt, primera besneta de la reina Victòria I d'Anglaterra i neboda del tsar Nicolau II de Rússia.
Alícia, malgrat ésser una simple princesa de Battenberg amb el grau d'altesa sereníssima, posseïa unes magnífiques connexions amb la majoria de les cases reials europees.
L'any 1903 es casà amb el príncep Andreu de Grècia, fill del rei Jordi I de Grècia i de la gran duquessa Olga de Rússia. La parella s'establí a Atenes i tingueren quatre filles i un fill:
Els fets ocorreguts a la segona meitat de la dècada de 1910 afectaren profundament l'estabilitat emocional de la jove princesa grega: l'exili de la família reial i el fet d'haver de viure de la caritat de la seva cunyada en una casa de París; la revolució russa on moriren les seves ties la tsarina Alexandra de Hessen-Darmstadt i la gran duquessa Elisabet de Hessen-Darmstadt, a part del seu oncle el tsar i els seus cosins; i la Primera Guerra Mundial.
A finals de la dècada de 1920 entrà a un sanatori alemany de Kreuzlingen (1929) d'on escassos tres anys després s'escaparia (1932). A partir d'aquest moment, la princesa Alícia visqué un intens procés religiós i místic en què arribarà a crear un orde monacal d'assistència als més pobres.
Amb el retorn de la monarquia a Grècia (1935) s'establí a un apartament de la seva propietat al centre d'Atenes ja pràcticament separada del seu marit que residia a la Costa Blava. Juntament amb la seva cunyada, la gran duquessa Helena de Rússia foren els dos únics membres de la família reial grega que no partiren a l'exili arran de l'ocupació alemanya del país. A partir d'aquest moment la princesa participa activament en les tasques de la Creu Roja grega, donant suport als jueus de Salònica i arribant a salvar una família jueva d'Atenes els Cohen amagant-la a casa seva, fet que feu que l'any 1993 el Govern d'Israel la reconegués com a "Honrada entre les nacions" per la seva ajuda al poble jueu.
Al llarg del regnat del rei Pau I de Grècia residí a Atenes i en el moment en què la monarquia grega caigué l'any 1967 s'establí al Palau de Buckingham amb el seu fill el príncep Felip de Grècia, on morí l'any 1969 a l'edat de vuitanta-quatre anys.

## Referències

* ↑ Alícia de Battenberg - Yad va-Xem - official site (anglès)
# Ningbo Open

El Torneig de Ningbo, conegut oficialment com a Ningbo Open, és un torneig de tennis professional que es disputa anualment sobre pista dura a Ningbo, Zhejiang, Xina. Actualment pertany als WTA 250 del circuit WTA femení.
El torneig de va crear l'any 2010 dins el circuit ITF en la categoria de 100K. L'any següent també va entrar al circuit Challenger masculí amb el nom de Ningbo Challenger. Entre els anys 2013 i 2014 va augmentar de categoria entrant als WTA 125K, però després va desaparèixer del circuit femení. En el cas de categoria masculina, va celebrar-se fins a l'any 2019, a causa de la pandèmia de COVID-19, i també va desaparèixer del circuit. No va ser fins a l'any 2023 que el torneig va tornar al circuit femení però ara ja dins la categoria WTA 250.

## Palmarès
### Individual femení

| Any | Campiona | Finalista | Resultat |
| WTA 500 ||||
| 2024 | Dària Kassàtkina | Mirra Andreeva | 6−0, 4−6, 6−4 |
| WTA 250 ||||
| 2023 | Ons Jabeur | Diana Shnaider | 6−2, 6−1 |
| WTA 125 ||||
| 2022 − 2015 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 2014 | Magda Linette | Wang Qiang | 3−6, 7−5, 6−1 |
| 2013 | Bojana Jovanovski | Zhang Shuai | 6−7(7), 6−4, 6−1 |
| Circuit ITF ||||
| 2012 | Hsieh Su-wei | Zhang Shuai | 6−2, 6−2 |
| 2011 | Anastasiya Yakimova | Erika Sema | 7−6(3), 6−3 |
| 2010 | Alberta Brianti | Magdaléna Rybáriková | 6−4, 6−4 |

### Dobles femenins

| Any | Campiona | Finalista | Resultat |
| WTA 500 ||||
| 2024 | Demi Schuurs Yuan Yue | Nicole Melichar-Martinez Ellen Perez | 6−3, 6−3 |
| WTA 250 ||||
| 2023 | Laura Siegemund Vera Zvonariova | Guo Hanyu Jiang Xinyu | 4−6, 6−3, [10−5] |
| WTA 125 ||||
| 2022 − 2015 | No disputat | No disputat | No disputat |
| 2014 | Arina Rodiónova Olga Savchuk | Han Xinyun Zhang Kailin | 4−6, 7−6(2), [10−6] |
| 2013 | Chan Yung-jan Zhang Shuai | Irina Buryachok Oksana Kalashnikova | 6−2, 6−1 |
| Circuit ITF ||||
| 2012 | Shuko Aoyama Chang Kai-chen | Tetiana Luzhanska Zheng Saisai | 6−2, 7−5 |
| 2011 | Tetiana Luzhanska Zheng Saisai | Chan Chin-wei Han Xinyun | 6−4, 5−7, [10−4] |
| 2010 | Chan Chin-wei Chen Yi | Jill Craybas Olga Savchuk | 6−3, 3−6, [10−8] |

## Referències

* ↑ «WTA Tour makes historic debut in Ningbo with star-studded lineup» (en anglès). China Daily, 27-07-2023. [Consulta: 19 setembre 2023].

## Enllaços externs

* Perfil del torneig a la WTA (anglès)
Ningbo :
2010
2011
2012
2013
2014
2023
2024 :
# Syd Barrett

Roger Keith Barrett (Cambridge, Anglaterra, 6 de gener de 1946 - † Cambridge, Anglaterra, 7 de juliol de 2006), conegut com a Syd Barrett, va ser un dels fundadors del grup de rock psicodèlic Pink Floyd.
Va ser el líder com a cantant, guitarrista i compositor de la banda en el seu primer i reeixit album The Piper at the Gates of Dawn (1967). A mesura que la fama de Pink Floyd creixia, el seu abús de drogues psicoactives (especialment LSD) va afectar-lo cada vegada més. Va arribar a incapacitar-lo per a actuar en concerts o assumir qualsevol responsabilitat com a membre del grup.
Només dos anys després de la fundació de Pink Floyd, Syd va deixar la banda i va intentar una breu carrera en solitari que va fructificar en dos àlbums, després dels quals es va retirar i es va recloure des de llavors a la casa dels seus pares. Pink Floyd va sobreviure a la seva pèrdua, però la malaltia mental de Syd va tenir un profund efecte en les lletres que van escriure els nous líders del grup: Roger Waters, i el substitut amb la guitarra de Syd, David Gilmour, com es pot veure en els seus més grans èxits (The Dark Side of the Moon, Wish you were here i The Wall) amb temes moltes vegades inspirats en la desintegració del seu excompany.

## Discografia en solitari

* The Madcap Laughs 1970
* Magnesium Proverbs 1966-1970
* Barrett 1970
* Syd Barrett: The Peel Sessions 1988
* Opel 1988
* Crazy Diamond: The Complete Syd Barrett 1993
* The Best of Syd Barrett - Wouldn't You Miss Me? 2001
# Els Ametllers

Els Ametllers és un disseminat que forma part del municipi del Masnou (Maresme).

## Referències

* ↑ «Els Ametllers». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.