OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Daniel Sanahuja i Capella

Daniel Sanahuja i Capella (Sabadell, 25 de desembre de 1902 - 20 de febrer de 2004) fou un músic, compositor, musicòleg, director d'orquestra, professor de música i de cant català.

## Biografia

Va estudiar solfeig i piano amb Mn.Àngel Rodamilans a l'Escolania parroquial de la Puríssima Concepció i després entrà a l'Escola Municipal de Música, on va seguir els estudis de piano, harmonia, instrumentació i composició amb Josep Masllovet. Pere Figueres li va ensenyar a tocar el saxofon i Cassià Carles, l'oboè, i encara no havia complert els catorze anys ja tocava a la Banda Municipal. Més endavant, sota el mestratge de Lamotte de Grignon, continuà els estudis d'harmonia, composició i direcció d'orquestra.
Durant els anys vint, va formar l'Orquestrina Sanahuja, que actuava al Cinema Imperial, amenitzant les sessions de cinema mut, i anava a tocar a les festes majors i als balls de societat de pobles i ciutats de Catalunya. La formació de Sanahuja s'havia especialitzat en la música de ball i havia acompanyat famoses cantants com Raquel Meller. Com a compositor, en aquesta època ja destacava en música de ball, fox, tango, etc., però també componia sardanes i himnes per a entitats sabadellenques.
Abans de la guerra va dirigir diverses corals com La Nova Estrella, La Industrial, la de la Societat Coral Colon, la de la Societat El Ciervo i la de l'Agrupació Coral Les Delícies, entre d'altres. Va ser, a més, pianista del Cinema Cervantes, de l'Orquestra Terpsicore, de l'orquestra de jazz Pepper's Jazz Orchestra i de l'Orquestra Eureka; dirigí les companyies de sarsuela Amics de l'Art, García-Sanahuja i la del Círcol Republicà Federal; va ser professor de l'Escola Municipal de Música, professor de saxofon de la Banda Municipal; professor d'oboè de la Banda de Música de l'11a Divisió. Fundà i dirigí les Edicions Musicals Arraona, que van instrumentar i harmonitzar un gran nombre de ballets populars catalans, arranjats per a cobla (120). I és autor de les sardanes Maria de les Neus, Salou, platja d'amors, Miquela, Plorant i rient, L'encís de Montserrat.
Al final de la guerra va ser empresonat un temps per haver compost un Himne antifeixista, dedicat als milicians del front d'Aragó. Durant la llarga postguerra va ser professor de música del col·legi del Cor de Maria, del col·legi dels Escolapis i de l'Escola Municipal de Música.
El 2005 Sabadell li dedicà una plaça al barri del Centre.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Nomenclàtor. «Plaça de Daniel Sanahuja». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 3 febrer 2015].
* ↑ «Plaça de Daniel Sanahuja». Ajuntament de Sabadell. [Consulta: 20 febrer 2015].
# David Abadias i Aurín

David Abadias i Aurín (Barcelona, 31 de juliol de 1973) és bisbe auxiliar de l'Arquebisbat de Barcelona des del 14 de febrer del 2023. És doctor en Història de l'Església i medievalista.
Nascut a Barcelona, va estudiar al seminari i fou ordenat el 13 de desembre de 1998. Va ser sacerdot de Caldes de Montbui i Granollers. El 2004 va anar a Roma per estudiar Història de l'Església a la Pontifícia Universitat Gregoriana de Roma durant quatre anys. A la tornada fou nomenat rector a Matadepera i després a Mollet del Vallès i Sant Fost de Campsentelles. Des de l'1 de febrer de 2016 i fins al 2022 fou degà de la Facultat Antoni Gaudí de l'Ateneu Universitari Sant Pacià. El febrer del 2023 va ser nomenat bisbe auxiliar de Joan Josep Omella, per acompanyar en aquesta tasca Sergi Gordo i Xavier Vilanova. Ha publicat una Breu història de l’Església a l’edat mitjana (2015) i Breu història dels Concilis Ecumènics (2017), entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Rinunce e nomine» (en italià). Vaticà, 14-02-2023. [Consulta: 14 febrer 2023].
* ↑ NacióDigital. «David Abadías, nou bisbe auxiliar de Barcelona». [Consulta: 14 febrer 2023].
* 1 2 «El Dr. David Abadías i Aurín, nou degà de la Facultat Antoni Gaudí». Església Arxidiocesana de Barcelona, 01-02-2016. [Consulta: 14 febrer 2023].
* ↑ Gómez, María «Quién es David Abadías, obispo auxiliar electo de Barcelona» (en castellà). Religión Digital, 14-02-2023 [Consulta: 14 febrer 2023].
* ↑ «Omella se refuerza: David Abadías, nuevo auxiliar de Barcelona» (en espanyol europeu), 14-02-2023. [Consulta: 14 febrer 2023].
* ↑ Llisterri, Jordi. «Nou bisbe auxiliar a Barcelona: l’historiador David Abadias», 14-02-2023. [Consulta: 14 febrer 2023].
# David DeMaría

David DeMaría (David Jiménez Pinteño, Jerez de la Frontera, Cadis, 20 de gener de 1976) és un cantautor i compositor espanyol. Ha venut més d'1 milió de còpies al llarg dels vuit discs que han anat construint la seva carrera.

## Biografia

Amb només 14 anys es va iniciar com a cantant i músic en el grup Kelliam 71, en el qual va romandre 6 anys. Tocaven versions dels seus grups favorits: El Ultimo de la Fila, The Beatles, etc., fins i tot van arribar a gravar un disc que mai es va publicar. Durant aquella època va aprendre a tocar la guitarra i va adquirir taules sobre l'escenari.
Amb 19 anys es va iniciar com a solista i va treure el seu primer àlbum al mercat, David DeMaría (1997), amb temes com a "Amor multiplicado por dos", "Nuestra Historia", i "Aprendiendo a vivir".
L'any següent, després de canviar de discogràfica, es va publicar el seu segon disc, "Soñar despierto", on s'incloïa "Perdidamente enamorado" i "Sed de ti".
El 2001 apareix un nou disc de David DeMaria, titulat "El color de la destinación". Aquest treball compta amb nou temes propis dels deu que conformen l'àlbum.
Durant els últims anys, David DeMaria ha estat component també per a altres artistes, com Les Canelles, amb temes com a "Nena, pienso en ti", entre d'altres. També ha col·laborat amb diversos dels artistes d'Operación Triunfo en diverses de les cançons.
Després de dos llargs anys de treball apareix el quart disc de David Demaría, "Sin Miedo a Perder", el primer que llança amb la multinacional Warner Music i que va sortir a la venda el 24 de febrer de 2003, amb dotze cançons que van ser gravades entre juliol i agost de 2002 a Madrid i Roma.
En el 2004 apareix un nou disc de David Demaria: "Barcos de papel". Després de l'èxit aconseguit amb el seu anterior treball discogràfic "Sin Miedo a Perder", amb el qual va fregar el disc de platí (més de 90.000 còpies), ens presenta aquest treball amb dotze cançons produïdes per ell mateix al costat del seu productor habitual Pablo Pinilla, i gravat entre Madrid i Roma.
"La fuerza de la voluntad", "Grans Èxits" és primer àlbum recopilatori en la carrera de David DeMaria. Es tracta d'un CD que reuneix tots els grans èxits de David DeMaria més 2 temes inèdits: Propietaria de este mar i La fuerza de la Voluntad.

## Discografia
### Àlbums d'estudi

* 1997: David DeMaría
* 1999: Soñar Despierto
* 2001: El Color Del Destino
* 2002: Sin Miedo A Perder
* 2004: Barcos De Papel
* 2006: Caminos De Ida Y Vuelta
* 2009: Relojes De Arena
* 2011: Postdata

### Àlbums recopilatoris

* 2006: Discografia completa 1997-2005
* 2007: La fuerza de la voluntad: Grandes Éxitos

### Àlbums en DVD

* 2005:David DeMaría en concert.
* 2007: Gira Caminos de Ida y Vuelta.
* 2010: Relojes De Arena, Directe des del Palau.

## Enllaços externs

* Web Oficial Arxivat 2005-10-26 a Wayback Machine.
* Blog Arxivat 2010-03-12 a Wayback Machine.
* David DeMaría
# Rappel (vident)

Rafael Francisco Payá Pinilla, més conegut com a Rappel (Madrid, 20 d'agost de 1945), és un modista, empresari i personatge recurrent de televisió espanyol que s'autodefineix com a vident. Es caracteritza per la seva estètica extravagant, sempre vestit amb túniques de colors brillants i el pèl recollit amb una coleta o trena.

## Biografia

Estudiant d'un col·legi jesuïta i del Liceu Francès de la seva ciutat natal, va obtenir el títol de professor de francès en La Sorbona de París. A continuació, va estudiar disseny i patronatge per a obrir un taller de roba a mida, d'alta qualitat, damunt de la botiga que els seus pares tenien al carrer Ayala de Madrid. Entre els seus clients es trobava l'actriu Niní Montián, amb qui va entaular amistat. Això, unit a la fama de vident que començava a adquirir, li va permetre accedir a l'alta societat de l'època franquista. Així, va confeccionar durant anys els vestits de Maria de la Mercè de Borbó, al mateix temps que li preguntaven pel seu futur Tita Cervera, Dolores Ibárruri, Severo Ochoa, i fins i tot Francisco Franco i Carmen Polo, entre d'altres. Es va dedicar al disseny de moda durant vint anys.
Durant deu anys va ser director de relacions públiques de la sala de festes Florida Park de Madrid. A partir dels anys setanta, els seus contactes li van permetre obtenir contractes amb diverses revistes per a escriure els horòscops, aconseguir els seus propis programes de ràdio i aparèixer en nombrosos programes de televisió. Entre ells, destaquen els cinc anys que va estar en el programa Tómbola, on predeia el futur dels personatges de la premsa rosa, i les seves col·laboracions en els programes matinals de María Teresa Campos. A més, ha concursat en dos reality xous: La Granja 2 (2005) i Gran Hermano VIP 4 (2016) on va quedar tercer finalista de l'edició.
Com a convidat ha participat en el programa d'entrevistes de Telecinco Mi casa es la tuya.

## Premis

* Antena de Oro 2010

## Programes

Televisió
* ¡ Hola Raffaella ! (1992-1994) TVE.
* Tómbola (1997-2004), a RTVV.
* La Granja 2, (2005) a Antena 3.
* Gran Hermano VIP, (2016) a Telecinco.
* Supervivientes, (2017) a Telecinco.
* Mi casa es la tuya, (2017) a Telecinco.
* Ven a cenar conmigo Gourmet Edition, (2018) a Cuatro.
* Volverte a ver, (2018) a Telecinco.

## Referències

* ↑ «Rappel». [Consulta: 8 gener 2016].
* 1 2 3 «- EL MUNDO | Suplemento cronica 493 - El futuro ya no es tan negocio». [Consulta: 8 gener 2016].
* ↑ Rappel, vidente y concursante de Gran Hermano VIP Arxivat 2019-03-21 a Wayback Machine., Lecturas.com
* 1 2 «El vidente Rappel, el medium de los famosos». [Consulta: 8 gener 2016].
* ↑ «Gran Hermano VIP (GH VIP): Rappel y Rosa Benito, Primeros Concursantes Confirmados». https://plus.google.cat/u/0/+elmundo.+[Consulta: 8 gener 2016].
* ↑ Rappel a Mi casa es la tuya a telecinco.es
* ↑ Sara Carbonero, galardonada con la Antena de Oro 2010 en la categoría de Televisión, El Confidencial, 4 d'octubre de 2010

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de Rappel
# Antoni Parera Fons

Antoni Parera Fons (Manacor, 1943) és un músic, compositor i productor discogràfic mallorquí. Va estudiar al Conservatori de Palma i posteriorment al Conservatori Superior de València. Començà com a compositor als anys 60 musicant i interpretant cançons d'Antoni Mus i enregistrà alguns discos. Ha musicat poemes de Guillem d'Efak i Miquel Àngel Riera, entre altres i les seves cançons han estat interpretades per Maria del Mar Bonet, Josep Carreras i Montserrat Caballé entre d'altres. És autor de l'himne dels Jocs Paralímpics de Barcelona de 1992.
El 20 de març de 2009 estrena a l'Auditori de Barcelona, "Nocturn per a un capvespre blau", escrita el 2008. És una obra encàrrec de la Fundació Caixa Catalunya i l'OBC.

## Discografia

* 1967: T'estim i t'estimaré
* 1967: A Aranjuez pensant en tu
* 1967: M'és ben igual
* 1967: Manacor, anys d'al·lotell

## Referències

* ↑ «Antoni Parera Fons». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Web oficial Arxivat 2013-10-12 a Wayback Machine.
# Micronecta scholtzi

Micronecta scholtzi és una espècie d'hemípter heteròpter aquàtic de la família Corixidae. Fa uns 2 mm de llargada i és freqüent en basses d'aigua dolça i llacs a tot Europa. Fan sons per estridulació fregant el seu penis produint fins a 99,2 decibels.

## Referències

* ↑ WiredUK. «Bug’s Penis Makes Loudest Animal Sound». Wired Science. Wired.com, Condé Nast Digital, 02-07-2011. [Consulta: 2 juliol 2011].
* ↑ Tree of Life Web Project Arxivat 2020-01-13 a Wayback Machine.. 2005
* ↑ Sueur, Jérôme; Mackie, David; Windmill, James F. C. «So Small, So Loud: Extremely High Sound Pressure Level from a Pygmy Aquatic Insect (Corixidae, Micronectinae)» (en anglès). PLoS ONE, 6, 6, 15-06-2011.
# Preslav

Preslav fou una ciutat de Bulgària, capital del Primer Imperi Búlgar des de l'any 893 fins al 972. En aquesta època, esdevingué la ciutat més important dels Balcans i focus cultural de l'Europa oriental. Destruïda el 1388 pels turcs, actualment està en ruïnes. A uns 2 km al nord, hi ha la nova vila de Preslav (en búlgar, Преслав, també Veliki Preslav, Велики Преслав, Gran Preslav), amb uns 15.000 habitants, a la ribera del riu Titxa. Pertany a la província de Xumen i dista uns 20 km al sud de la capital.

## Història

Fundada pel kan Omurtag el 821, la vila va adquirir importància quan el rei Simeó I el Gran, el 893, decidí traslladar-hi la capital del Primer Imperi Búlgar des de Pliska. El tsar va considerar que la consolidació del cristianisme com a religió oficial del país exigia aires nous i Pliska estava molt arrelada en les tradicions paganes. Va convertir la ciutat en la més important de l'Europa oriental i hi va reunir una gran escola d'erudits, que van fer florir les arts i les lletres búlgares en una esplendor sense precedents. El 972, amb la invasió romana d'Orient, va perdre la capitalitat i va començar a declinar. El 1388, fou presa i destruïda pels turcs i els seus carreus van ser utilitzats per a edificar les mesquites de Xumen.
En l'actualitat, les seves ruïnes ocupen una gran extensió on hom pot observar les muralles, edificis públics, tallers, palaus, banys, mosaics i escultures. El monument més preuat és la seva església rodona amb la cúpula d'or, construïda el 908.

## L'escola de Preslav

Els intel·lectuals reunits per Simeó a Preslav van produir un extens treball de traducció de textos grecs tant religiosos com profans, que es va estendre a tot Europa. Van adoptar l'alfabet glagolític i van donar una gran empenta a la llengua búlgara, tant en la traducció com en la producció literària pròpia. Foren ells qui aviat van fer evolucionar l'escriptura cap a l'alfabet ciríl·lic, més pràctic, que fou adoptat posteriorment per una gran quantitat de llengües eslaves.

## Vegeu també

* Concili de Preslav.
# Primer himnari luterà

El Primer Himnari Luterà, publicat en 1524 com Etlich Cristlich Lieder / Lobgesang un Psalm (Alguns cants cristians / càntics i salms), sovint denominat Achtliederbuch (Llibre de vuit cants) va ser el primer himnari luterà.

## Història i contingut

El himnari va ser escrit per Martí Luter i Pablo Speratus. Conté vuit himnes: quatre compostos per Luter, tres per Speratus i un d'anònim, que ha estat atribuït a Justus Jonas. Els creadors van declarar la seva intenció en la portada: «Lobgesang / un Psalm / dem rainen wort Gottes gemeß / auß der heylige schrifft / durch mancherley hochgelerter gemacht / in der Kirch zu singen / wie és dann zoom tayl Berayt in Wittenberg in übung ist» (Càntics/ i salms/ d'acord amb la pura paraula de Déu/ de les Santes Escriptures/ realitzat per diverses doctes persones/ per ser cantats a l'església/ tal com ja es practica en part en Wittenberg.)
El himnari és més «eine lose buchhändlerische Zusammenfassung», una col·lecció de peces soltes que existia en manuscrits que un himnari en tota la regla. Va ser imprès cap a finals de 1523 en Núremberg per Jobst Gutknecht. La portada indica Wittenberg com a lloc d'impressió. El llibret de dotze pàgines conté vuit obres sobre cinc melodies diferents.
El petit himnari es va distribuir per tot Europa. Els adversaris de Luter es queixaven que «tot el poble canta les seves doctrines». A causa de la gran demanda, el mateix any es va publicar una segona col·lecció, Erfurt Enchiridion, que contenia 26 himnes, 18 d'ells per Luter.

## Himnes

* Nun freut euch, lieben Christen gmein (Lutero)
* Es ist das Heil uns kommen her (Speratus)
* In Gott gelaub ich, das er hat (Speratus)
* Hilf Gott, wie ist der Menschen Not (Speratus)
* Ach Gott, vom Himmel sieh darein (Lutero)
* Es spricht der Unweisen Mund wohl (Lutero)
* Aus tiefer Not schrei ich zu dir (Lutero)
* In Jesu Namen wir heben an (anónimo, arreglo para dos voces)

## Referències

* ↑ Julian, John. A dictionary of hymnology: setting forth the origin and history of Christian (en anglès). C. Scribner's Sons, 1892, p. 1073–4.
* ↑ «Early German Lutheran and Reformation Hymnals / 1524 Achtliederbuch» (en anglès). Douglas D. Anderson. [Consulta: 26 juliol 2011].
* ↑ Hahn, Gerhard: Das Evangelium als literarische Anweisung.
* ↑ Ryden, Ernest Edwin. The Story of Our Hymns (en anglés). Paisley: Alexander Gardner, 1911.

## Bibliografia

* Konrad Ameln (Hrsg.): Das Achtliederbuch, facsimile Nürnberg, 1523/24, Jahrbuch für Liturgik und Hymnologie 2, 1956 (en alemany)

## Enllaços externs

* Achtliederbuch Portal de biblioteques,arxius i museus 2011
# Propylea quatuordecimpunctata

La marieta de catorze punts (Propylea quatuordecimpunctata) és una espècie de coleòpter de la família Coccinellidae, present als camps de cítrics.

## Descripció

Xicotet escarabat de 3,5-4,5 mm de longitud, amb una gran variació en el seu patró de coloració, fins al punt que inicialment algunes formes van ser considerades espècies diferents. El color de fons varia des del crema o groguenc al taronja clar, però no rogenc. Destaquen els seus 14 punts negres, quasi rectangulars, sobre els èlitres, però és normal que alguna puga aparèixer fusionat formant grans taques, especialment en la zona d'unió dels dos èlitres, poden fins i tot fusionar-se completament fins al punt que el color de fons siga negrós i només destaquen 12 punts grocs que correspondria al color de fons. Presenta un pronot blanquinós o groc pàl·lid, amb entre 4 i 8 punts negres. Antenes i potes marró groguenques. La larva és negra amb els laterals blancs, i destaca una projecció apuntada en l'últim segment abdominal. Les femelles presenten un punt negre en la meitat del pronot, el qual manca en els mascles. Aquestes poden arribar a pondre fins a 400 ous, a causa de l'alta mortalitat de les larves. Els adults poden viure fins a dos anys.

## Hàbitat i ecologia

Es troba per tot Europa, viu des de zones subalpines a cotes baixes, i quasi en qualsevol hàbitat, amb preferència per les praderies i els límits dels boscos. S'alimenta de les fulles d'arbres caducs i nombroses herbàcies. La larva s'alimenta d'àfids durant els 8-6 dies abans de la seua pupació.
Apareix a Europa i Àsia de manera natural. A Amèrica és una espècie invasora. La primera població introduïda a Amèrica del Nord va ser en un camp de creïlles en la dècada de 1960, amb origen en els vaixells provinents d'Europa que atracaven en el riu Sant Llorenç (en anglès: Sant Lawrence). La primera cita data de 1968 a Quebec.
Forma part del complex d'enemics naturals que s'alimenta de les poblacions de pugons als camps de cítrics. En aconseguir poblacions elevades a la primavera, pot exercir cert efecte de xoc sobre les poblacions.

## Referències

* ↑ http://insecta.pro/taxonomy/1000955
* 1 2 «Propylea quatuordecimpunctata» (en castellà). IVIA. [Consulta: 28 novembre 2020].
* 1 2 «Propylea quatuordecimpunctata, Mariquita de 14 puntos» (en castellà). Asturnatura. [Consulta: 28 novembre 2020].
* ↑ «Propylea quatuordecimpunctata» (en castellà). [Consulta: 28 novembre 2020].
* ↑ «Mariquita de catorce puntos» (en castellà). Animalandia. [Consulta: 28 novembre 2020].
# Cala en Basset

Cala en Basset és una cala de roques del municipi d'Andratx, a Mallorca. Està situada a uns quants quilòmetres al nord-oest de Sant Elm. Només és accessible a peu o per mar. Des de Sant Elm, es tarda 30 minuts a arribar a la cala.
Està situada entre la costa dels Grecs i el morro de sa Rajada, al peu de La Trapa i la Torre de Cala en Basset i en front de La Dragonera. Té una longitud de 40 metres i una amplària de 25 metres. L'únic servei d'aquesta platja és una zona de pícnic en un bosc proper.
La cala es troba documentada des del 1252. Pren el nom de Bernat Basset, propietari de la possessió La Palomera. El mapa d'Antonio Zatta li dona el nom de Porto Dragón.

## Referències

* 1 2 «Fitxa platja Cala en Basset». [Consulta: 17 març 2019].
* 1 2 3 «Les platges de Sant Elm». [Consulta: 17 març 2019].
* 1 2 3 4 Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 2. Palma: Promomallorca, p. 35. ISBN 84-8661702-2.
# Sèrie numismàtica La Dona en el Procés d'Independència del Perú

La sèrie numismàtica «La Dona en el Procés d'Independència del Perú» (La Mujer en el Proceso de Independencia del Perú en castellà) és una col·lecció de monedes del sol peruà posada en circulació pel Banc Central de Reserva del Perú a partir del 30 de desembre de 2020. Aquesta sèrie consta de tres monedes dedicades a les Heroïnes Toledo, Brígida Silva de Ochoa i María Parado de Bellido, homenatjant la història de dones patriotes peruanes que van lluitar de diverses maneres i fins i tot van donar la seva vida per aconseguir la independència del Perú.
A l'anvers de cada moneda s'observa l'Escut d'Armes del Perú envoltat de la llegenda "Banco Central de Reserva del Perú", l'any d'encunyació i un polígon inscrit de vuit costats. Al revers, es presenta la imatge del personatge corresponent, un disseny geomètric de línies verticals i la marca de la Casa Nacional de Moneda. A l'esquerra, apareix la frase "Bicentenario 1821-2021", la denominació en número i el nom de la unitat monetària. Al costat de la denominació, es pot veure l'isotip del Bicentenari com a símbol de la sèrie, i a la part superior es mostra el nom del personatge.

## Monedes de la sèrie

Sèrie Numismàtica "La Dona en el Procés d'Independència del Perú" :
| Ordre | Emissió | Personatge |
| 1° | 30 de desembre de 2020 | Heroïnes Toledo |
| 2° | 30 de desembre de 2020 | Brigida Silva de Ochoa |
| 3° | 30 de desembre de 2020 | María Parado de Bellido |

## Referències

* 1 2 3 4 «CIRCULAR No. 0037-2020-BCRP».
* ↑ «Folleto Serie Numismática La Mujer en el Proceso de Independencia del Perú».
* ↑ «BCR emite moneda de la serie numismática “La mujer en el proceso de independencia el Perú”».

## Vegeu també

* Sol (moneda del Perú)
* Sèrie numismàtica Ceràmica Precolombina Peruana
# Doc Watson

Arthel Lane "Doc" Watson (3 de març de 1923 - 29 de maig de 2012) va ser un guitarrista, compositor i cantant estat-unidenc de música bluegrass, folk, country, blues i gòspel. Va guanyar set premis Grammy, així com un premi Grammy a la seva trajectòria.
Durant el revival folk que es va produir als anys 60, Watson va ser una de les figures més reconegudes, convertint-se en una referència amb el seu estil de tocar la guitarra acústica, especialment per l'anomenat flatpicking (amb pua), encara que també va destacar al fingerpicking (amb els dits). Les seves tocant el banjo i la guitarra, així com el seu coneixement de la música tradicional americana, van ser molt apreciades.
Cec des de petit, va actuar en públic tant en una banda de ball com en solitari, així com durant més de 15 anys amb el seu fill, el guitarrista Merle Watson, fins que Merle va morir el 1985 en un accident a la granja familiar.

## Referències

* ↑ «Guitarist Arthel 'Doc' Watson». Fresh Air. NPR. [Consulta: 16 maig 2016].
* ↑ «Doc Watson, la púa más influyente del folk» (en castellà), 31-05-2012. [Consulta: 5 juny 2023].
* ↑ «Doc's Guitar - The Guitar of Doc Watson». Docsguitar.com. [Consulta: 16 maig 2016].
* ↑ Miller, Dan. «Doc Watson: Flatpicking Legend», 01-09-1998. Arxivat de l'original el January 22, 2013. [Consulta: 28 novembre 2008].
* ↑ «Doc Watson Biography». Wilkes Community College, 2005. Arxivat de l'original el February 12, 2009. [Consulta: 9 març 2009].
* ↑ Menconi, David «Doc of Ages». The News & Observer [North Carolina], 02-03-2003. Arxivat de gener 29, 2013, at Archive.is