OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Daewoo K4

La Daewoo K4 es un lança granades d'alta velocitat I automatic de 40x53mm, creat, dissenyat I utilitzat per l'exèrcit de Corea de Sud. És una arma molt similar a la seva contrapart Americana, el llança granades Mk19. Va ser dissenyada com una versió automàtica I gran de llança granades K201, que s'acopla a sota dels fusells Daewoo K2, entre d'altres. Té un pes d'uns 65,9 kg amb el seu tripode I carregada, I pot disparar fins a unes 325 bales per minut, amb una distància operative mitjana d'uns 1.500 metres

## Usuaris

* Líbia: Va comprar unes K4 en 2009, va ser el seu primer comprador.
* Corea del Sud
* Mèxic: Compardes en 2011.

## Vegeu també

* Daewoo K1
* S&T Motiv
* Daewoo K2

## Referències

* 1 2 3 4 «Daewoo K4 40 mm machine gun (Korea, South), Weapons of 20 mm and upward». Jane's Armour and Artillery Upgrades, 17-05-2010. [Consulta: 24 juny 2010].
* ↑ «S&T Daewoo Succeeded in First Exporting K4 Automatic Grenade Machine Gun to Libya». S&T Holdings, 21-12-2009. Arxivat de l'original el 2020-03-03. [Consulta: 24 juny 2010].
* ↑ «S&T모티브, 멕시코, 파푸아뉴기니 軍․警에 총기 수출». S&T Motiv, 10-04-2013.

## Enllaços externs

* Daewoo K4 40 mm machine gun (Jane's Armour and Artillery article)
* K1 through K7 images
# Michèle Alliot-Marie

Michèle Jeanne Honorine Alliot-Marie, (10 de setembre de 1946, Villeneuve-le-Roi, França), és una política francesa. Va ser ministra d'Afers exteriors de França. Anteriorment havia estat ministra d'Interior per als Territoris d'Ultramar. Ella va ser la primera dona que va ostentar aquest càrrec i, igualment, va ser la primera a dirigir un partit polític majoritari a França. Va ser ministra de defensa en els gabinets de Jean-Pierre Raffarin i de Dominique de Villepin. També va ser la primera dona a assumir aquest càrrec.
La revista Forbes la va situar en el rànquing de dones més poderoses del planeta, el 2006, en el número 57, en el número onze el 2007.
El 27 de febrer de 2011 va renunciar al càrrec de Ministra d'Afers Exteriors davant l'escàndol públic provocat per haver acceptat unes vacances regalades per un empresari tunisià proper al llavors president Zine El Abidine Ben Ali així com les crítiques per la seva incorrecta gestió de l'affaire Cassez, que va portar França a una crisi diplomàtica amb Mèxic.
Ha estat europarlamentària de la Tercera legislatura (1989 - 1993) i la Vuitena legislatura (2014 - 2019).

## Referències

* 1 2 «Excerpts from "Dawn Evening or Night"».
* ↑ Antonio Jiménez Barca (27 de febrer de 2011).
* ↑ «8ª legislatura | Michèle ALLIOT-MARIE | Eurodiputados | Parlamento Europeo» (en castellà). [Consulta: 5 agost 2021].
# Gran Premi de Mèxic del 1992

Resultats del Gran Premi de Mèxic de Fórmula 1 de la temporada 1992, disputat al circuit Autòdrom Hermanos Rodríguez de Ciutat de Mèxic el 22 de març del 1992.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 5 | Nigel Mansell | Williams - Renault | 69 | 1h 31' 54. 4 | 1 | 10 |
| 2 | 6 | Riccardo Patrese | Williams - Renault | 69 | + 12.971 s | 2 | 6 |
| 3 | 19 | Michael Schumacher | Benetton - Ford | 69 | + 21.429 s | 3 | 4 |
| 4 | 2 | Gerhard Berger | McLaren - Honda | 69 | + 33.347 s | 5 | 3 |
| 5 | 4 | Andrea de Cesaris | Tyrrell - Ilmor | 68 | + 1 Volta | 11 | 2 |
| 6 | 11 | Mika Häkkinen | Lotus - Ford | 68 | + 1 Volta | 18 | 1 |
| 7 | 12 | Johnny Herbert | Lotus - Ford | 68 | + 1 Volta | 12 | |
| 8 | 21 | Jyrki Järvilehto | Dallara - Ferrari | 68 | + 1 Volta | 7 | |
| 9 | 26 | Érik Comas | Prost - Renault | 67 | + 2 Voltes | 26 | |
| 10 | 25 | Thierry Boutsen | Ligier - Renault | 67 | + 2 Voltes | 22 | |
| 11 | 29 | Bertrand Gachot | Larrousse - Lamborghini | 66 | + 3 Voltes | 13 | |
| 12 | 30 | Ukyo Katayama | Larrousse - Lamborghini | 66 | + 3 Voltes | 24 | |
| 13 | 9 | Michele Alboreto | Footwork - Mugen - Honda | 65 | + 4 Voltes | 25 | |
| Ret | 20 | Martin Brundle | Benetton - Ford | 47 | Motor | 4 | |
| Ret | 15 | Gabriele Tarquini | Fondmetal - Ford | 45 | Embragatge | 14 | |
| Ret | 14 | Andrea Chiesa | Fondmetal - Ford | 37 | Virolla | 23 | |
| Ret | 22 | Pierluigi Martini | Dallara - Ferrari | 36 | Direcció | 9 | |
| Ret | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 31 | Motor | 10 | |
| Ret | 24 | Gianni Morbidelli | Minardi - Lamborghini | 29 | Accident | 21 | |
| Ret | 32 | Stefano Modena | Jordan - Yamaha | 17 | Caixa canvi | 15 | |
| Ret | 3 | Olivier Grouillard | Tyrrell - Ilmor | 12 | Motor | 16 | |
| Ret | 1 | Ayrton Senna | McLaren - Honda | 11 | Transmissió | 6 | |
| Ret | 23 | Christian Fittipaldi | Minardi - Lamborghini | 2 | Accident | 17 | |
| Ret | 33 | Mauricio Gugelmin | Jordan - Yamaha | 0 | Motor | 8 | |
| Ret | 16 | Karl Wendlinger | March - Ilmor | 0 | Col·lisió | 19 | |
| Ret | 28 | Ivan Capelli | Ferrari | 0 | Col·lisió | 20 | |
| NOC | 10 | Aguri Suzuki | Footwork - Mugen - Honda | | | | |
| NOC | 17 | Paul Belmondo | March - Ilmor | | | | |
| NOC | 7 | Eric van de Poele | Brabham - Judd | | | | |
| NOC | 7 | Giovanna Amati | Brabham - Judd | | | | |

## Altres

* Pole: Nigel Mansell 1' 16. 346
* Volta ràpida: Gerhard Berger 1' 17. 711 (a la volta 60)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2015-02-17. [Consulta: 12 maig 2010].
# World of Warcraft: The Burning Crusade

World of Warcraft: The Burning Crusade (World of Warcraft: La Croada Ardent) és la primera expansió del MMORPG World of Warcraft.

## Novetats i millores

* S'afegeixen dues noves races: Elfs de sang en l'Horda i Draenei en l'Aliança.
* Augmenta el límit de nivell a 70.
* Nova professió "joieria", que permet la creacio de pedres tallades i galimaties incrustats.
* Noves armadures com el conjunt d'armadures de grau 6.
* Un nou continent anomenat Terrallende per a jugadors amb nivells compresos entre 58-70 amb zones com la Península del Foc Infernal, Aiguamolls de Zangar, Vall Sombreslluna, etc.
* Una nova ciutat neutral anomenada Shattraht.
* Noves masmorres com El Castell de la Tempesta, Forns de la Sang i Temple Fosc. En aquest últim els jugadors s'enfrontaran a Illidan El Fariseu.
* Millores en el PvP com una regió de Terrallenllà anomenada Nagran en la qual es pot conquerir per a ambdues faccions el poblat de Halaa.
* Un nou camp de batalla o battlegrounds anomenat L'Ull del Llampec per a jugadors de nivell 61 o superior.
* Arenas en les quals es podrà lluitar per aconseguir importants premis com armadures i armes.
Altres:
* Millores en els gràfics un important augment de gràfica dona vitalitat al nou món.
* Noves habilitats Entre les quals destaquen: Punxa de gel, el tret ferm, totams d'elements i la sembra de la corrupció entre d'altres.
* Més talent Augment dels arbres de talents incloenti: el guardia Dolent, l'alè de foc, el cop del croat, l'escut curatiu entre molts altres.

## Referències

* ↑ World of Warcraft: The Burning Crusade continues record-breaking sales pace Arxivat 3 August 2008$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.. Blizzard Entertainment. March 7, 2007. Retrieved March 12, 2007.

## Enllaços externs

* World of Warcraft Europa: The Burning Crusade - Pàgina oficial del joc en español
* WoW-Lista - Base de dades, missions, localitzacions i informació sobre personatges i ítems
* Enciclopèdia wiki sobre el món de warcraft Arxivat 2008-05-16 a Wayback Machine.
* Trastos de Guerra - Comunitat online de jugadors de WoW en espanyol Arxivat 2019-04-01 a Wayback Machine.
# Adrián Martín Lucas

Adrián Martín Lucas (València, 9 de juliol de 1992) és un pilot de motociclisme valencià que competeix internacionalment des de la temporada de 2008.

## Trajectòria esportiva

Debutà al Mundial de motociclisme el 2008 en categoria 125cc, dins l'equip d'Aprilia Aspar Team Bancaixa, al Circuit de Misano. Aquell any disputà cinc curses en substitució de Pere Tutusaus, aconseguint sumar un punt. Durant el mateix any participà en el Campionat d'Espanya, aconseguint-hi dos podis i un cinquè lloc. El 2009, acabà onzè a la general en aquest campionat.
El 2010 competí amb l'Aprilia de l'equip Aeroport de Castelló - Ajo, perdent-se el Gran Premi d'Itàlia a causa d'una lesió. Al final de la temporada arreplegà un total de 35 punts que el situaren en el quinzè lloc final, havent estat el seu millor resultat un novè lloc al Gran Premi del Japó.
El 2011 tornà a canvià a l'equip Bankia d'Aspar, tenint-hi per companys als també valencians Nicolás Terol i Héctor Faubel.

## Resultats al Mundial de motociclisme

| Any | Categoria | Moto | Curses | Victòries | Podi | Pole | Fast lap | Punts | Posició |
| 2008 | 125cc | Aprilia | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 33è |
| 2010 | 125cc | Aprilia | 16 | 0 | 0 | 0 | 0 | 35 | 15è |
| 2011 | 125cc | Aprilia | 17 | 0 | 0 | 0 | 1 | 45 | 13è |
| 2012 | Moto3 | Honda | 16 | 0 | 0 | 0 | 0 | 16 | 24è |
| 2012 | Moto3 | FTR Honda | 16 | 0 | 0 | 0 | 0 | 16 | 24è |
| Total | | | 54 | 0 | 0 | 0 | 1 | 97 | |

## Referències

* 1 2 «Adrian Martin» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 8 de juliol 2017. [Consulta: 6 juny 2011].

## Enllaços externs

* Article biogràfic sobre Adrián Martín (castellà)
* Vídeo de Martín al Podi d'Albacete del 2008 (castellà)
* Imatge de Martín a Qatar el 2011
# David Eloy Rodríguez

David Eloy Rodríguez (Càceres, 1976) és un escriptor espanyol.
Nascut a Càceres, va passar la seva infància i adolescència a Jerez de la Frontera. Més tard es va establir a Sevilla. El 1996, amb només 20 anys, va publicar Chrauf, premi Universitat de Sevilla. Posteriorment va publicar Miedo a ser escarcha (2000), premi internacional Surcos, obra que va ser actualitzada i reeditada el 2012, Para nombrar una ciudad (2010), Lo que iba diciendo (2012), entre d'altres. També ha publicat poemaris bilingües a Itàlia com Il desiderio è un ospite (2012) i inclòs en l'antologia Canto e demolizione (2013), i a Alemanya, en el volum col·lectiu Literatura performativa: poesía española actual (2021). Des de 2014 amb La poesía vista desde el espacio, Rodríguez ha proposat una poesia a través de la troballa i registre de missatges d'origen desconegut, i ho va continuar amb altres obres com Crónicas de la galaxia el 2018. El 2021 va publicar el poemari Cámara de resonancia, amb influències d'Antonio Machado.
Ha participat en recitals i festivals poètics, teatrals i musicals, tant d'àmbit nacional com internacional. A més, escriu articles i crítiques poètiques, així com cançons i lletres per a flamenc. També és codirector de l'editorial Libros de la Herida.

## Obra

És autor dels llibres de poemes:
* Chrauf (Premi Universidad de Sevilla, 1996)
* Miedo de ser escarcha (Qüasyeditorial, 2000, Premi Internacional Surcos)
* Asombros (Imagofórum, 2006)
* Los huidos (Ediciones 4 de Agosto, 2008)
* Para nombrar una ciudad (Editorial Renacimiento, 2010, Premi internacional Francisco Villaespesa)
* Lo que iba diciendo (Ediciones Liliputienses, 2012)
* Miedo de ser escarcha (Editora Regional de Extremadura,2012)
* Su mal espanta (Libros de la Herida, 2013)
* Desórdenes (Amargord, 2014)
* La poesía vista desde el espacio (De la luna libros, 2014)
* Escalones que descienden hacia arriba (Luces de Gálibo, 2017)
* Crónicas de la galaxia (El Transbordador, 2018)
* Los animales heridos (Libros de la Marisma, 2019)
* Cámara de resonancia (La Gárua, 2021)

## Referències

* 1 2 Bermúdez, Juan Antonio «"La poesía susurra lo que puede entre el ruido generalizado"». Diario de Sevilla, 10-06-2021.
* ↑ Jiménez Paz, Antonio. «David Eloy Rodríguez: «A la poesía nada de lo humano le es ajeno»» (en castellà). Revista de Letras, 17-09-2013. [Consulta: 16 setembre 2022].
* 1 2 3 4 «David Eloy Rodríguez» (en castellà). Centro Andaluz de las Letras - Junta de Andalucía. [Consulta: 19 setembre 2022].
* ↑ Rondón, José María «La poesía que surgió de la ciencia-ficción». Málaga Hoy, 08-07-2018.
# Casa Joan Antoni Tresserra

La casa Joan Antoni Tressera és un edifici situat a la plaça del Duc de Medinaceli, 5 i el passeig de Colom de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C).

## Història

El 1848, l'indià i comerciant Jaume Badia i Padrines (Torredembarra, 1796 - Barcelona, 1863), va adquirir el solar número 4 del desamortitzat convent de Sant Francesc per 135.250 duros. Posteriorment, l'establí en emfiteusi al també comerciant Joan Antoni Tresserra i Barreiro, cònsol de la República Argentina a Barcelona, que el 1852 hi va encarregar el projecte d'una residència senyorial a l'arquitecte Josep Oriol Mestres.

## Descripció

Originalment de planta baixa, entresòl i tres pisos, al segle xx se li van afegir dos pisos més i un àtic coronat per una torre a la cantonada. La façana presenta un aspecte sobri i gairebé sense elements ornamentals, i les obertures s'organitzen en eixos verticals de balcons amb llinda plana i llosana de pedra de Montjuïc amb volada que es redueix en alçada, tots ells amb barana de ferro excepte els del primer pis, amb balustrada, i finestres a l'entresol i àtic. El portal principal és d'arc de mig punt i inclou l'entresol. El parament és d'especejament horitzontal a la planta baixa i l'entresol i d'estruc llis emmarcant les obertures a la resta.

## Vegeu també

* Casa-fàbrica Tresserras
* Joan Tresserra i Thomson

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Edifici d'habitatges». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ «Jaume BADIA-PADRINES». geneanet. mtbalaguer.
* ↑ AHPB, notari d'Hisenda Manuel Clavillart, 15-04-1848.
* ↑ Barraquer i Roviralta, 1915-1917, p. 387.
* ↑ El Telégrafo (edición mañana), 08-05-1869, p. 3080.
* ↑ La Corona de Aragón, 16-09-1856, p. 1.
* ↑ «Juan Antonio Tresserra. Plaça Duc de Medinaceli (5) i Muralla de mar (ara passeig de Colom 21). Construir casa». Q127 Foment 645 C. AMCB, 1852.
* ↑ «Casa de Juan Antonio Tresserra». Gràfics. AHCB.
* ↑ Artigues i Vidal i Mas i Palahí, 2019.
* ↑ «Casa Tresserra». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.

## Bibliografia

* Artigues i Vidal, Jaume; Mas i Palahí, Francesc. El model de casa fàbrica als inicis de la industrialització. Registre de fàbriques de Ciutat Vella de Barcelona 1738-1807/1808-1856, 2019, p. 240-244. ISBN 9788491562160.
* Barraquer i Roviralta, Gaietà. «Los conventos barceloneses en los tiempos posteriores al incendio.». A: Los religiosos en Cataluña durante la primera mitad del siglo XIX. Barcelona: Imprenta de F.J. Altés y Alabart, 1915-1917, p. 371-400.

## Enllaços externs

* «Casa Tresserra». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
# Estadi Nacional Bukit Jalil

L'Estadi Nacional Bukit Jalil (en malai: Stadium Nasional Bukit Jalil), és un pavelló esportiu situat en el Complex Nacional d'Esports Sukan Negara a la ciutat de Kuala Lumpur a Malàisia. El recinte té una capacitat per a 87.411 espectadors.
L'estadi va ser inaugurat el 1996 per acollir els Jocs de la Commonwealth de 1998 i, des de llavors, és l'estadi oficial de la Selecció de futbol de Malàisia. Ha sigut seu de diversos esdeveniments com allotjar els Jocs del Sud-est Asiàtic 2001, una de les seus de la Copa d'Àsia de 2007, a més de les edicions del 2004 i 2012 del Campionat de Futbol del Sud-est Asiàtic.

## Vegeu també

* Llista d'estadis de futbol amb major capacitat del món

## Referències

* ↑ stadiumdb.com. «Nasional Stadium Bukit Jalil (Kompleks Sukan Negara Nasional Stadium)».
# Ghost in the Shell: Arise

Ghost in the Shell: Arise, també dit al Japó Mobile Armored Riot Police: Arise (攻殻機動隊 ARISE, Kōkaku Kidōtai Araizu), és un original video animation i una sèrie de televisió que reimagina el món de Ghost in the Shell de Masamune Shirow. La sèrie té nous dissenys de personatges i és dirigida per Kazuchika Kise, amb guió de Tow Ubukata i música de Cornelius.
Ghost in the Shell: Arise – Alternative Architecture, una recompilació de les quatre parts originals de l'OVA en format per a televisió, es va emetre en nou cadenes de televisió del 5 d'abril al 14 de juny de 2015. L'emissió AAA incloïa dos episodis originals (més tard publicats com el cinquè OVA) que ajuden a lligar Ghost in the Shell: Arise amb el llargmetratge seqüela d'animació de 2015 Ghost in the Shell: The New Movie.

## Trama

La sèrie té lloc a l'any 2027, on moltes persones dels països desenvolupats s'han convertit en ciborgs mitjançant cossos protèsics. L'acció té lloc principalment a la ciutat japonesa de ficció Newport City, i la sèrie segueix una jove Motoko Kusanagi abans de la formació de la Secció de Seguretat Pública 9. Al començament d'Arise ella és membre de l'organització federal 501, un grup que utilitza tàctiques avançades d'infiltració i espionatge per a atacar o neutralitzar amenaces enemigues. L'Organització 501 és també el propietari legal del cos protèsic de Kusanagi, que se li presta a canvi dels seus serveis al grup. Aquest deute la disgusta i provoca desavinences entre ella i el seu ocupador.

## Repartiment i personatges

| Personatge | Veu en japonès | Veu en anglès |
| Motoko Kusanagi | Maaya Sakamoto | Elizabeth Maxwell |
| Daisuke Aramaki | Ikyuu Jyuku | John Swasey |
| Batou | Kenichiro Matsuda | Christopher Sabat |
| Paz | Yoji Ueda | Jason Douglas |
| Togusa | Tarusuke Shingaki | Alex Organ |
| Saito | Takuro Nakakuni | Marcus Stimac |
| Kurutsu | Mayumi Asano | Mary Elizabeth McGlynn |
| Mamuro | Atsushi Miyauchi | Brian Mathis |
| Ibachi | Masahiro Mamiya | Chris Rager |
| Tsumugi | Kenji Nojima | Eric Vale |
| Raizo | Takanori Hoshino | David Wald |
| Logicoma | Miyuki Sawashiro | Jad Saxton |

## Referències

* ↑ «Ghost in the Shell Arise and Blu-ray Kill la Kill Released Monday», 23-11-2014. [Consulta: 18 desembre 2018].
* 1 2 «Ghost in the Shell: Arise's Broadcast to Add 2 New Episodes». [Consulta: 17 febrer 2015].
* ↑ «「攻殻機動隊」の新作アニメプロジェクト「攻殻機動隊ARISE」製作決定», 16-01-2013. [Consulta: 13 març 2013].
* ↑ «『攻殻機動隊ARISE』全4部作で6月劇場公開　コミカライズ版も3月スタート(日刊SPA!) – IT – livedoor ニュース». News.livedoor.com, n.d.. Arxivat de l'original el 2013-02-17. [Consulta: 13 març 2013].
* ↑ «Funimation Licenses Ghost in the Shell Arise: Alternative Architecture». [Consulta: 14 maig 2015].
* ↑ «FUNimation acquires the rights for Ghost in the Shell: Arise – Alternative Architecture». [Consulta: 14 maig 2015].
* ↑ «Ghost in the Shell Arise #1-2's English Dub Cast Announced». [Consulta: 30 maig 2019].

## Enllaços externs

* Ghost in the Shell: Arise - Lloc web oficial (anglès)
* Pàgina d'Alternative Architecture (japonès)
* Ghost in the Shell: Arise (anime) a l'Enciclopèdia d'Anime News Network (anglès)
# Lliga de Comores de futbol

La Lliga de Comores de futbol (Comoros Premier League) és la màxima competició futbolística de Comores. Data de l'any 1979.

## Format

El campionat és disputat en dues fases. La primera està formada pels campionats regionals de Grande Comore, Anjouan i Mohéli. Els campions de cada illa disputen una fase final per determinar el campió de Comores.

## Principals estadis

| Estadi | Capacitat |
| Stade De Moroni | 4.500 |
| Stade Said Mohamed Cheikh | 2.000 |

## Historial

Font:
* 1979-80: Coin Nord (1)
* 1980-83: desconegut
* 1983-84: desconegut
* 1984-85: desconegut
* 1985-86: Coin Nord (2)
* 1986-89: desconegut
* 1989-90: Coin Nord (3)
* 1990-91: Étoile du Sud (1)
* 1991-92: Étoile du Sud (2)
* 1992-93: US de Zilimadjou (1)
* 1993-94: desconegut
* 1994-95: Élan Club (1)
* 1995-96: Élan Club (2)
* 1996-97: desconegut
* 1997-98: US de Zilimadjou (2)
* 1998-99: Volcan Club (1)
* 1999-00: desconegut
* 2000-01: Coin Nord (4)
* 2001-02: Fomboni FC (1)
* 2002-03: desconegut
* 2003-04: Élan Club (3)
* 2005: Coin Nord (5)
* 2006: AJS Mutsamudu (1)
* 2007: Coin Nord (6)
* 2008: Etoile d'Or (1)
* 2009: Apache Club (1)
* 2010: Élan Club (4)
* 2011: Coin Nord (7)
* 2012: Djabal Club (1)
* 2013: Komorozine de Domoni (1)
* 2014: Fomboni FC (2)
* 2015: Volcan Club (2)
* 2016: Ngaya Club (1)
* 2017: Ngaya Club (2)
* 2018: Volcan Club (3)
* 2019: Fomboni FC (2)
* 2019-20: US de Zilimadjou (3)
* 2020-21: US de Zilimadjou (4)
* 2021-22: Volcan Club (4)
* 2022-23: Djabal Club (2)
* 2023-24: US de Zilimadjou (5)

## Referències

* ↑ «League at fifa.com». Arxivat de l'original el 2018-06-25. [Consulta: 25 juny 2018].
* ↑ «Comoros - List of Champions». RSSSF.
# Eurylaimus

Eurylaimus és un gènere d'ocells de la família dels eurilàimids (Eurylaimidae) que es troben a l'Àsia Sud-oriental.

## Taxonomia

El gènere Eurylaimus va ser introduït l'any 1821 pel naturalista nord-americà Thomas Horsfield per acomodar-se al becample de Java (Eurylaimus javanicus). El nom prové del grec antic «εὐρύς (erus)» que significa “ample” i «λαιμός (laimos)», “gola”.
Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14.2, 2024) aquest gènere està format per dues espècies:
* becample de Java - (Eurylaimus javanicus).
* becample de collar - (Eurylaimus ochromalus).
Segons la Classificació de Handbook of the Birds of the World i BirdLife International Checklist of the Birds of the World (2024) també conté una tercera espècie considerada subespècie de E. javanicus (E. j. harterti) per la resta d'autoritats taxonòmiques.
* becample ullblau - (Eurylaimus harterti).
Antigament, algunes autoritats també consideraven les següents espècies (o subespècies) com a espècies del gènere Eurylaimus i que ara formen part d'altres gèneres:
* Bec ample de Mindanao - (Sarcophanops steerii)
* Bec ample de les Visayas - (Sarcophanops samarensis)
* Monarca de Vanikoro - (Myiagra vanikorensis)
* Monarca becample - (Myiagra ruficollis)
* Monarca setinat - (Myiagra cyanoleucus)

## Referències

* ↑ «2024 Citation & Downloadable Checklists». Clements Checklist. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ Horsfield, Thomas «XIV. Systematic Arrangement and Description of Birds from the Island of Java.» (en anglès). Transactions of the Linnean Society of London, 13, 1, 6-1821, pàg. 133–200. DOI: 10.1111/j.1095-8339.1821.tb00061.x.
* ↑ Peters, James Lee. Check-list of birds of the world. v.7. Cambridge: Harvard University Press, 1951, p. 8 [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 154. ISBN 978-1-4081-2501-4 [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «Banded Broadbill Harterti Species» (en anglès). BirdLife International Digital Checklist. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «Sarcophanops steerii (becample de Mindanao)». Avibase. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «Sarcophanops samarensis (becample de les illes Visayas)». Avibase. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «Myiagra vanikorensis (Vanikoro Flycatcher)». Avibase. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «Myiagra ruficollis (monarca becample)». Avibase. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ «Myiagra cyanoleuca (monarca setinat)». Avibase. [Consulta: 17 febrer 2025].