OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bartomeu Torres Gost

Bartomeu Torres Gost (Sa Pobla, 1905-1989). Fou un canonge, investigador de l'obra de Costa i Llobera i escriptor mallorquí.
Es doctorà en filosofia en 1927 i s'ordenà prevere a Roma en 1928. En 1961 fou nomenat canonge degà de la Seu de Mallorca fins a 1968.
Ha estudiat les obres del poeta mallorquí, Miquel Costa i Llobera. El 25 de març de 1983 va donar el pregó de Setmana Santa a Felanitx. L'acte se dugué al convent de Sant Agustí el divendres Sant.
És fill il·lustre de sa Pobla

## Obres

* "Les Illes d'Or" 1936.
* "M. Costa i Llobera: Obres completes" amb una nota bibliogràfica de Bartomeu Torres Gost. (1947)
* "Miquel Costa i Llobera 1854-1922: Itinerario Espiritual d'un poeta". Barcelona, Biblioteca Galmés, 1971.
* "El Pi de Formentor. Edició poliglota commemorativa del centenari de la seva redacció". Palma, 1975.
* "Visions de Palestina de Costa i Llobera" Editorial Moll 1977.
* "Primeres Poesies". Editorial Moll 1981.
* "Epistolari de Miquel Costa i Llobera i Antoni Rubió i Lluch a Joan Lluís Estelrich". Editorial Moll 1985.
* "Horacianes". Editorial Moll 1990. Amb pròleg de Jaume Vidal Alcover.

## Referències

* ↑ «Pregó de Setmana Santa». Arxivat de l'original el 2012-02-16. [Consulta: 18 gener 2009].

## Enllaços externs

* Blancs i negres, carta de Xesca Ensenyat Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
* «Costa i Llobera: el Pi de Formentor». Arxivat de l'original el 2009-10-27. [Consulta: 18 gener 2009].
* Dietari d'un escriptor mallorquí: records de sa Pobla Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Josep Maria Cruzet i Sanfeliu

Josep M. Cruzet (Barcelona, 25 d'octubre de 1903 - 17 de febrer de 1962) fou un editor català. El fons de Josep M. Cruzet es conserva a la Biblioteca de Catalunya.

## Obra editorial

El 1924 fundà, amb Antoni López Llausàs i amb Manuel Borràs la Llibreria Catalònia de Barcelona, que revolucionà el negoci llibreter a Barcelona en incorporar la venda de revistes i diaris a l'entrada de l'establiment. Inicialment, la llibreria obria a la plaça de Catalunya, cantonada amb el Portal de l'Àngel, i posteriorment es traslladà a la Ronda de Sant Pere.
Acabada la guerra, enmig de grans dificultats, aconsegueix reprendre les edicions literàries en llengua catalana.
El 1946 crea l'Editorial Selecta, amb la qual va donar a conèixer al gran públic de postguerra l'obra de Josep Pla i edita un gran nombre d'autors clàssics i de joves escriptors i poetes. L'obra editorial de la Selecta es materialitza en tres grans col·leccions: la «Biblioteca Selecta», la «Biblioteca Perenne» i la «Biblioteca Excelsa».
Mitjançant una nova editorial, Editorial Aedos, el 1950 crea la «Biblioteca Biogràfica Catalana Aedos». Hi editarà llibres biogràfics de grans personatges, mitjançant obres de gran qualitat estilística. N'és un exemple la biografia Verdaguer: el sacerdot, el poeta i el món de Sebastià Juan Arbó.
El 1951 institueix els Premis de Santa Llúcia, a través del Joanot Martorell de novel·la i de l'Aedos de biografia catalana. Posteriorment, hi afegirà el Víctor Català de narracions el 1953, el Josep Ixart d'Assaigs el1956 i el P. Maspons i Camarasa de monografies comarcals el 1959.
El 1955 crea l'Enciclopèdia Catalana, a través de la qual editarà diversos títols de gran format dedicats a enaltir les glòries catalanes.

## Bibliografia

* Josep Pla / Josep M. Cruzet. Amb les pedres disperses. Editorial Destino, 2003. ISBN 84-9710-054-9.
* Josep Mª Cruzet i la seva obra. Editorial Selecta, 1964.

## Referències

* ↑ Notícia de la mort al diari La Vanguardia

## Enllaços externs

* Josep M. Cruzet i l'Editorial Selecta a LletrA.
# Diamond Head

«Diamond Head» té aquests significats:

## Cinema i televisió

* Diamondhead, un personatge de la sèrie de televisió Ben 10
* Diamond Head (pel·lícula), 1963
* The Diamond Head Game , un espectacle de jocs americans de 1975

## Música

* Diamond Head, una banda tradicional del heavy metal britànic formada el 1976
** Diamond Head (àlbum de Head Head), el setè àlbum d'estudi de l'autor de Diamond Head
* Diamond Head (banda japonesa), una banda de pop / rock japonesa formada el 2000
* Diamond Head (àlbum de Phil Manzanera), un àlbum de Phil Manzanera de 1975
* Diamondhead (àlbum), un àlbum del 2008 del saxofonista de jazz David "Fathead" Newman
* "Diamond Head", una cançó instrumental de The Beach Boys de l'àlbum de 1968 Friends
* "Diamond Head" (cançó), una cançó instrumental de The Ventures de l'àlbum de 1964 'Walk, Don't Run, Vol. 2

## Llocs

* Diamond Head (Hawai), és un volcà a l'illa d'Oahu, a l'arxipèlag hawaià
* Diamondhead, Mississipi
* Diamond Head, un lloc de surf a França

## Altres usos

* Diamondhead (còmics), un personatge de Marvel Comics
* USS Diamond Head (AE-19), un vaixell de subministrament de municions de la Segona Guerra Mundial i la Guerra Freda de 1945
* Diamond Head, un Manga shojo de Setona Mizushiro publicat per Asuka .
# Ekiti

«Ekiti» té aquests significats:
* llengua ekiti, llengua dels ekitis, dialecte del ioruba
* Ekiti, membre del ekitis, poble de Nigèria del grup ioruba
* Estat Ekiti, estat federat de Nigèria
* regnes ekitis
# El caça-recompenses

«El caça-recompenses» té aquests significats:
* Caça-recompensesː civil que tracta de capturar malfactors per cobrar les recompenses
* Cinema:
** El caça-recompenses (pel·lícula de 1954), dirigida per André De Toth i interpretada per Randolph Scott
** El caça-recompenses (pel·lícula de 2010), dirigida per Andy Tennant i interpretada per Gerard Butler
# Elionor d'Aragó i de Sicília

Elionor d'Aragó i de Sicília (el Puig de Santa Maria, l'Horta Nord, 20 de gener de 1358 - Cuéllar, Segòvia, 13 d'agost del 1382), princesa d'Aragó i reina consort de Castella (1379-1382).

## Orígens familiars

Fou filla del rei Pere III el Cerimoniós i d'Elionor de Sicília, la seva tercera esposa. Era neta per línia paterna del comte-rei Alfons el Benigne i Teresa d'Entença, i per línia materna del rei Pere II de Sicília i Elisabet de Caríntia.
Fou germana dels reis Joan el Caçador i Martí l'Humà. Per part de pare també fou germana de les princeses Constança d'Aragó, Joana d'Aragó i Isabel de Barcelona.

## Núpcies i descendents

El 18 de juny de 1375 es casà a Sòria amb el futur rei Joan I de Castella, tal com s'havia acordat al tractat d'Almazán. D'aquesta unió nasqueren:
* l'infant Enric III de Castella (1379-1406), rei de Castella;
* l'infant Ferran d'Antequera (1380-1416), comte de Barcelona i rei d'Aragó, primer monarca de la dinastia Trastàmara a la Corona d'Aragó;
* la infanta Elionor de Castella (1382-?), morta jove.

## Interès científic

L'any 1376 el seu pare, el rei Pere el Cerimoniós, li va enviar un rellotge astronòmic, la descripció del qual consta a la correspondència reial conservada a l'Arxiu de la Corona d'Aragó (ACA reg. 1093 fol. 74). El rellotge que li va regalar el seu pare era de cambra de quatre campanetes i amb mecanisme de soneria capaç de tocar les hores automàticament o sota demanda. L'esfera principal era un astrolabi amb tres plats intercanviables gravats amb les coordenades adients per les latituds geogràfiques triades pensant en els dominis del rei, la qual cosa demostra que el rellotge va ser fet expressament per a l'ocasió. L'aranya de l'astrolabi estava animada amb un moviment de rotació sideri, amb un indicador de la posició del sol sobre el zodíac (agulla horària) i un altre per la posició de la lluna que mostrava al mateix temps les fases lunars.
Temps abans aquest fet s'havia atribuït a la seva germana Joana, però recentment Víctor Pérez ha fet notar que la autèntica destinatària del rellotge va ser Elionor.

## Referències

* ↑ «Elionor d’Aragó | enciclopedia.cat». [Consulta: 7 juliol 2022].
* ↑ Gebhardt, Victor. Historia general de España y de sus Indias: desde los tiempos más remotos hasta nuestros días (en castellà). Librería Española, 1864, p. 134.
* ↑ Vielliard 1961, p. 161-168
* ↑ Pérez Álvarez 2013

## Bibliografia

* VIELLIARD, Jeanne (1961): "Horloges et horlogers catalans a la fin du Moyen Age". "Boulletin Hispanique des Annales de la Fac. de Lettres de Bordeaux" vol 63, juillet-desembre 1961, p. 161-16
* Pérez Álvarez, Víctor: Mechanical Clocks in the Medieval Castilian Royal Court, “Antiquarian Horology” vol. 34 n. 4, 2013, p. 489-502
# Espina

«Espina» té aquests significats:
* Espina (botànica), apèndix agut, dur i rígid que presenten algunes plantes
* Espina (zoologia), apèndix agut, dur i rígid que presenten alguns animals
* Espina (ciutat), antiga ciutat a la desembocadura del Po (Itàlia)
* Espina, os dels peixos
* Spina, part central d'un circ romà
# Nova Gorica

Nova Gorica és un municipi eslovè, dins de la regió de Goriška, vora la frontera amb Itàlia. L'any 2002 tenia 32.763 habitants. Limita amb el municipi friülà de Gorizia. Nova Gorica és un municipi modern fundat el 1948 arran del Tractat de París del 1947 quan es fixà l'actual frontera entre Itàlia i l'antiga Iugoslàvia. Fins aleshores, Nova Gorica era part integrant del municipi de Gorizia. L'any següent es crea Nova Gorica incorporant part de l'antic nucli urbà originari i antics municipis que es van incorporar a la Gorizia italiana. El desenvolupament urbanístic i demogràfic del nou municipi es produí durant els anys cinquanta i seixanta. Amb l'entrada d'Eslòvènia a l'àrea Schengen formalitzada el 2007, ha començat una etapa de col·laboració entre ambdós municipis limítrofs i el de San Pietro-Vertoiba. La major part de la població és de parla eslovena i en canvi l'italià pràcticament ha desaparegut [1]
Com a curiositat, el darrer rei absolutista francès, Carles X, alguns dels seus familars i bona part seguici, estan enterrats a una cripta de l'església de l'Anunciació de Nostra Senyora localitzada al puig de Kostanjevica. Carles X, després de la seva destitució del tron arran de la Revolució de Juliol del 1830, s'exilià primer a Anglaterra, després a Praga i finalment a Gorizia. En aquell moment ambdues localitats pertanyien a l'Imperi Austríac.
El municipi es divideix en els assentaments o naselja: Ajševica, Arčoni, Banjšice, Bate, Branik, Brdo, Budihni, Čepovan, Dornberk, Draga, Gradišče nad Prvačino, Grgar, Grgarske Ravne, Kromberk, Lazna, Loke, Lokovec, Lokve, Nemci, Nova Gorica (Osek, Ozeljan, Podgozd, Potok pri Dornberku, Preserje, Pristava, Prvačina, Ravnica, Rožna Dolina, Saksid, Solkan, Spodnja Branica, Stara Gora, Steske, Šempas, Šmaver, Šmihel, Tabor, Trnovo, Vitovlje, Voglarji, Zalošče

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 2003- | Mirko Brulc | |

## Notes

[1]: Censimento Slovenia 2002 Arxivat 2020-02-27 a Wayback Machine.

## Enllaços externs

* Nova Gorica - Lloc web oficial en eslovè només
* pàgina informació turística
# Fink

«Fink» té aquests significats:
* Projecte Fink, iniciativa per a dur alguns dels programes més populars de les plataformes UNIX al Mac OS X
* Christian Fink (Dettingen, 1822 - Esslingen, 1911), organista i compositor alemany
* Eugen Fink (Constança, 1905 - Friburg de Brisgòvia, 1975), filòsof alemany
* Gottfried Wilhelm Fink (Bad Sulza, 1783 - Leipzig, 1846), compositor, musicòleg, poeta i clergue protestant
* Jens Fink-Jensen (Copenhaguen, 1956), escriptor, poeta líric, fotògraf i compositor danès
* Michael Fink, futbolista alemany
# Fire Down Below

«Fire Down Below» té aquests significats:
# Heller

«Heller» té aquests significats:
* Heller (Sieg), afluent del Sieg
* Heller (moneda), moneda fraccionària
* Frank Heller, pseudònim de Gunnar Serner (1886 - 1947), escriptor suec
* Marcel Heller, futbolista alemany
# Gegants de la Cuyna Vella

Els Gegants de la Cuyna Vella o de la Cuina Vella són una parella de gegants manotes de Vilanova i la Geltrú que surten el dimarts de Carnaval, durant el cercavila del Vidalot.

## Història

Els gegants foren estrenats el dijous gras de 1892 per la societat humorística La Cuyna Vella. Eren uns gegants que anaven vestits de cuiners, tenien un aspecte grotesc i burlesc i els braços articulats. Foren construïts per l'escultor vilanoví German Roig. Els bastiments els va fer Francesc Segalà i foren pintats per Ramon López. La indumentària anà a càrrec de Joan Rosich. Van participar en diferents actes durant els primers anys d'existència. El 1895 l'entitat es va dissoldre i passaren a mans de la Comissió de Festes, primer, i quan aquesta també es va dissoldre, a mans del seu president, Pau Alegre, que els va guardar a la seva masia de Can Martí del Mas Roig. Se sap que el 1936 encara existien, però molt deteriorats a les golfes de la masia. Dels primigenis gegants sols se'n conserven els braços articulats, que el 1972 passaren a formar part dels Gegants de la Geltrú.
El 2009 foren recuperats per la Federació d'Associacions de Carnaval (FAC) i la Colla de Geganters. Són uns gegants manotes, vestits de cuiners. Els nous gegants han estat construïts per Manel Casserras, amb fibra de vidre i van vestits també de cuiners.

## Enllaços externs

* Els Gegants de la Cuyna Vella a Gaudeix la Festa, Capítol 100, 2013
* Fitxa de gegants a GegantCat

## Referències

* 1 2 3 Exposició "Gegants de museu" : 300 anys dels gegants grossos de Vilanova i la Geltrú, any 2009, 2009, p. 20 [Consulta: 22 febrer 2019].
* ↑ Ardèvol i Julià, Lluís. Catàleg de Gegants Centenaris de Catalunya, 2015, p. 276-277. ISBN 9788439393832. Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* ↑ Puig i Almirall, Oriol. El Carnaval Vilanoví : dades per a la seva història. Vilanova i la Geltrú: El Cep i la Nansa, 2002, p. 204-205. ISBN 848596067X [Consulta: 22 febrer 2019].
* ↑ «Els Gegants Bojos». festes.org. [Consulta: 22 febrer 2019].
* ↑ «La FAC recupera els Gegants de la Cuyna Vella». Eix Diari, 29-01-2010 [Consulta: 22 febrer 2019].
# La Pietat

«Pietat o la Pietat» té aquests significats:
* Pietat, emoció que sorgeix en trobar en l'altre una situació negativa
* Pietat filial, concepte central del confucianisme com a virtut del respecte als pares i avantpassats
* Pietat popular, pràctiques i expressions catòliques de culte privat prestat a Déu, als sants, a les coses sagrades o a la Mare de Déu
* Mont de pietat, establiment benèfic que fa préstecs, generalment pignoratius, de béns mobles, amb interès mòdic
* la Pietat o Verge dels Dolors, advocació mariana
* Toponímia:
** la Pietat o ermita de la Pietat (Ulldecona), santuari i ermita al nord-oest d'Ulldecona (Montsià)
** La Pietat (Girona), església de Girona
** La Pietat (la Morera de Montsant), edifici del municipi de la Morera de Montsant (Priorat)
** La Pietat de la Roca, església del municipi de Vilallonga de Ter (Ripollès)
** La Pietat de Santa Llestra, ermita romànica llombarda del segle XII-XIII al municipi de Santa Llestra i Sant Quilis (la Franja)
** La Pietat de la Seu d'Urgell, antiga església a la Seu d'Urgell
** La Pietat de Vic, església de Vic (Osona)
** La Pietat de Viladrau, ermita gòtica de Viladrau (Osona)
** Capella de la Pietat (Berga), edifici de Berga
** Església de la Pietat de la Bisbal d'Empordà, temple al Baix Empordà
** Mas de la Pietat, mas fortificat al terme municipal de Palamós (Baix Empordà)
** Serrat de la Pietat, serrat de la comuna de Baixàs, a la comarca del Rosselló, de la Catalunya del Nord
* Representacions figuratives:
** Pietat (Miquel Àngel), escultura a la Basílica de Sant Pere del Vaticà, que mostra el cos de Crist mort a la falda de
** Pietat (Bouguereau), quadre del pintor academicista francès William-Adolphe Bouguereau, realitzat el 1876, pintat a l'oli
** Pietat (Juan de Juni), obra de terracota i fusta policromada de l'escultor Juan de Juni datada cap al 1537
** La Pietat (Ribera, Madrid), quadre del pintor valencià Josep de Ribera, «Lo Spagnoletto», pintat a l'oli sobre llenç
** La Pietat (Ribera, Nàpols), quadre del pintor valencià Josep de Ribera, «Il Spagnoletto», pintat a l'oli sobre llenç
** Pietat de Brussel·les, quadre del pintor flamenc Rogier Van der Weyden datada cap al 1441
** La Pietat del Pelicà, recurs iconogràfic utilitzat en la simbologia cristiana per a representar la redempció de la humanitat mitjançant el sacrifici de Jesús quan va morir crucificat
** Pietat florentina, Pietat Bandini o Pietat del Duomo, escultura en marbre realitzada per Miquel Àngel i conservada al Museu dell'Opera
** Pietat Palestrina, escultura, atribuïda a Miquel Àngel, que es troba a la Galleria dell'Accademia a Florència
** Pietat Rondanini, obra esculpida per Miquel Àngel al castell Sforzesco de Milà
** Retaule de la Pietat, diverses obres
# La Tallada

«Tallada o la Tallada» té aquests significats:
* Toponímia:
** La Tallada (poble de la Segarra), entitat de població del municipi de Sant Guim de Freixenet, a la comarca de la Segarra
** La Tallada d'Empordà, municipi de la comarca del Baix Empordà, anomenat simplement la Tallada fins al 1984
** La Tallada (la Secuita), gran casal a la Secuita (Tarragonès)
** La Tallada Vella, muntanya troba al municipi de Colldejou, a la comarca del Baix Camp
** Can Tallada, diversos indrets
** Carrer de la Tallada (Lleida), antic carrer de la ciutat de Lleida
** Cova Tallada, cova al municipi de Xàbia, just en el límit del terme amb el de Dénia
** Castell de la Tallada, al nucli antic de La Tallada d'Empordà, al Baix Empordà, i n'és el seu origen
** Castell de la Tallada (Sant Guim de Freixenet)
** Penya Tallada, cim al municipi de Salou, a la comarca del Tarragonès
** Pic de la Tallada, muntanya al límit dels termes comunals d'Aiguatèbia i Talau i la Llaguna
** Pic de la Tallada Llarga, muntanya al límit dels termes municipals de la Vall de Boí (Alta Ribagorça) i Naut Aran (Vall d'Aran)
** Roca Tallada (Berga), muntanya entre els municipis de Berga i de Cercs, a la comarca del Berguedà
* Biografies:
** Antonio Tallada i Romeu (Ulldecona, 1799 - Chinchilla de Monte-Aragón, Albacete, 1838), militar català i cap carlí
** Esther Tallada Seco (Alella, 1975), traductora literària catalana
** Ferran Tallada i Comella (Barcelona, 1881 - 1937), enginyer i científic català
** Francesc Tallada i Forcadell (Alacant, 1824 - La Pileta, 1873), militar carlí català
** Josep Maria Tallada i Paulí (Barcelona, 1884 - 1946), economista i polític català
# Centre Excursionista del Penedès

El Centre Excursionista del Penedès és un club esportiu excursionista de Vilafranca del Penedès, fundat l'any 1975.
Els seus orígens es remunten a l'any 1853, quan es creà el primer grup excursionista de Vilafranca. Posteriorment, el 1921 en prengué el relleu el Grup Excursionista Penedès, un any després, el 1922, el Centre Excursionista Vilafranquí, el 1943 la Joventut Excursionista Vilafranquina, el 1956 el Grup Excursionista Col·laborador, i l'any 1961 l'Agrupació Excursionista Catalunya. Finalment, el 2 de juny de 1975 es fundà el Centre Excursionista del Penedès, amb el seu nom definitiu, amb el qual és conegut actualment.
Coincidint amb la celebració del seu 25è aniversari, l'any 2000, el Centre traslladà el seu local social a la nova seu ubicada al número 11 del carrer Pere Martí Grivé. El CEP disposa de seccions d'alta muntanya, senderisme, escalada, bicicleta de muntanya, esquí, raquetes de neu i fotografia. També té biblioteca i un grup de coral. El grup alpí participà en dues expedicions a cims de l'Himàlaia: al Tukuche el 1987, i al Makalu el 1989. Organitza la marxa de resistència pels set cims més alts del Penedès, prova integrada en la Copa Catalana de l'especialitat. Des del 1995 també organitza un cicle d'audiovisuals dedicats al muntanyisme. Fins a l'any 1998 publicà el butlletí Desglaç. El 2011 tenia més de 1.200 socis.
L'any 2002 va rebre per part de l'Ajuntament de Vilafranca del Penedès la "Medalla de la Vila", per la seva destacada trajectòria cívica de servei a Vilafranca, considerat hereu del moviment excursionista iniciat a mitjans del segle xix per figures il·lustres com els germans Gaietà i Eduard Vidal i de Valenciano, Manuel Milà i Fontanals o Francesc Xavier Llorens i Barba.
L'any 2023, el centre va inaugurar el nou local, també a Vilafranca, i dotat, entre d'altres, d'espais més grans per celebrar reunions i xerrades així com d'un búlder per a l'escalada indoor i d'un gimnàs per als socis i sòcies.

## Referències

* 1 2 3 «Centre Excursionista del Penedès». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «La història del CEP: Memòria històrica de l'excursionisme a Vilafranca». CEP. [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «El Centre Excursionista del Penedès celebra el seu 25è Aniversari». La Xarxa, comunicació local, 11-03-2000 [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ «Emotiu acte de lliurament de la Medalla de la Vila». La Xarxa, comunicació local, 02-10-2002 [Consulta: 5 gener 2020].
* ↑ Anson, Sergi. «El Centre Excursionista del Penedès ha estrenat el seu nou local a Vilafranca», 16-05-2023. [Consulta: 12 febrer 2025].

## Bibliografia

* El Centre Excursionista del Penedès: L'excursionisme a Vilafranca. Apunts històrics. Vilafranca, CEP, 1975

## Enllaços externs

* Centre Excursionista del Penedès
# Lluna de mel (pel·lícula)

«Lluna de mel» té aquests significats:
* Lluna de mel (pel·lícula de 1942), dirigida per Leo McCarey
* Lluna de mel (pel·lícula de 1947), dirigida per William Keighley
# Meo

«Meo» té aquests significats:
** Meos (singular meo), poble de l'Índia
** Miao o meo (minoria ètnica de la Xina, plurals miaos o meos)
** meos grup ètnic principalment a Laos singular Hmong (ètnia) o meo)
* Televisió: Meo (Portugal)
* Altres: Meo (llengua), llengua planificada
# Mercè Claramunt

«Mercè Claramunt» té aquests significats:
* Mercè Claramunt Bielsa, advocada catalana
* Mercè Claramunt i Diego, escriptora valenciana
# Micetozous

Els micetozous o mixomicots (Mycetozoa, gr. "animals-fong" o Myxomycota, gr. "fongs-moc") són un grup peculiar de protists del fílum Amoebozoa, que hom anomena comunament floridures o fongs mucilaginosos, malgrat que no són fongs i que estan més emparentats amb les amebes típiques.
Els micetozous prenen tres formes ben diferents durant el transcurs del seu cicle vital. Primerament tenen forma d'ameba unicel·lular que es mou mitjançant pseudòpodes o flagels, depenent de la quantitat d'aigua present al medi. En certes condicions formen masses gelatinoses (plasmodis) que es desplacen lentament en l'etapa més visible per a l'ull humà. Finalment, desenvolupen un cos fructífer que forma espores i que recorda, morfològicament, als esporocarps dels fongs.

## Taxonomia

Els micetozous es subdivideixen en les següents classes i ordres:
* Classe Protostelea
** Ordre Protostelida
* Classe Dictyostelea
** Ordre Dictyostelida
* Classe Myxogastrea
** Ordre Ceratiomyxida
** Ordre Liceida
** Ordre Trichiida
** Ordre Stemonitida
** Ordre Echinosteliida
** Ordre Physarida

## Referències

* ↑ «Myxo- definició i significat | Diccionari Anglés Collins» (en anglès). [Consulta: 16 gener 2020].
* ↑ Fiore-Donno, A. M., Nikolaev, S. I., Nelson, M., Pawlowski, J., Cavalier-Smith, T., & Baldauf, S. L. (2010). Deep phylogeny and evolution of slime moulds (Mycetozoa). Protist, 161(1), 55-70.

## Vegeu també

* Polysphondylium pallidum
* Dictyostelium fasciculatum
* Physarum polycephalum
# Mon (desambiguació)

«Mon» té aquests significats:
* Toponímia:
** Estat Mon, a Birmània
** Mon (Nagaland), ciutat de Nagaland
** Districte de Mon, districte de Nagaland, Índia
** Mon (Suïssa), poble dels Grisons
* Illa Môn, nom alternatiu de l'illa d'Anglesey a Gal·les
** Møn, illa de Dinamarca
* ''Etnografia:
** Mon (poble) o talaings
** Mon (llengua) o talaing
** Mon-khmer, família de llengües
# Mul (desambiguació)

«Mul» té aquests significats:
* Mul, animal
* Serra de Mul, a Maharashtra, Índia
* Mul (Maharashtra), ciutat a Maharashtra, Índia
* Mul de Kent