OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Afonso Dias

Afonso Dias és un músic, cantant, poeta i actor portuguès. Va ser diputat a la Assemblea Constituent de 1975/76, per la UDP (no va tenir ni exercir altres càrrecs polítics posteriorment). Coma músic, va ser u dels fundadors, en 1974, del GAC – Grup d'Acció Cultural, amb el qual va efectuar incomptables actuacions arreu del país i a l'estranger, i va editar diversos discos. Al llarg de la seva carrera ha integrat espectacles amb artistes com José Afonso, Sérgio Godinho, Francisco Fanhais, Manuel Freire, Pedro Barroso, Tino Flores i José Fanha, entre d'altres, i ha editat diversos àlbums en solitari. En l'àmbit del teatre, va freqüentar, en els anys 60 i 70 grups de formació teatral amb Costa Ferreira, Carmen Dolores i Rogério Paulo. Fou fundador, en 1999, de Trupe Barlaventina – Jograis do Algarve, amb la que va realitzar nombrosos espectacles i gravacions en estudi. També treballà com a escenògraf i actor, col·laborant com a actor (i cantant), des de 2003, amba ACTA (A Companhia de Teatro do Algarve). És membre de l'Associació Música XXI, amb la que va editar la col·lecció de CDs Selecta.
Entre 2001 e 2013 col·laborà amb la Direcció Regional d'Educació de l'Algarve en els projectes de promoció de la poesia a les escoles Ao sabor da poesia i A Poesia está na Escola. En aquest projecte va realitzar molts centenars de sessions per a més de 85.000 alumnes. D'aquest projecte va resultar l'edició de 3 CD's de poesia produïts en col·laboració amb l'Associació de Professors de Portuguès amb el títol genèric “cantando espalharey”.
En els darrers anys ha fet el mateix treball en les escoles del Municipi de Loulé i entre 2015 i 2016 ha realitzat més de 100 sessions del recital “Poesia e cidadania” per a 6.000 alumnes.

## Discografia (solo, com a músic)

* O que vale a pena (1979)
* Pela calada (1987)
* Olhar de Pássaro (2000) (nominat per al Prémio José Afonso)
* Na asa loira do Sol (2001)
* Geometria do Sul (2002)
* Abecedário a rimar (2003)
* "13" (2010)
* Fado Aleixo (2013)
* O mar ao fundo (2014)

## Discografia (sol, com a solista)

* Cantando espalharey I, II e III (2002, 3 CDs amb multimèdia)
* Colecção Selecta:
** Poetas da Lusofonia (2006)
** Poesia de António Gedeão (2006)
** Poesia de Alberto Caeiro – O Guardador de rebanhos (2006)
** Poesia de Cabo Verde e sete poemas de Sebastião da Gama (2007)
** Poesia de Miguel Torga (2007)
** Poesia de Natália Correia (2007)
** Fernando Pessoa e Ricardo Reis
** Álvaro de Campos
** Poesia de Cesário Verde

### Discografia (amb Trupe Barlaventina)

* Lendas do País do Sul (1999)
* O perfume da palavra

## Poesia

* Grande Angular (2000)
* Toccata e Fuga (2003)

## Referències

* ↑ Informació sobre Afonso Dias (portuguès)

## Enllaços externs

* Associação Música XXI Arxivat 2014-05-16 a Wayback Machine.
# Henri Gauthier

Henri Gauthier (nascut el 1877 i mort el 1950) fou un egiptòleg francès.
Deixeble de Victor Loret a Lyon de 1897 a 1900, i després d'Erman a Berlín, entrà el 1903 a l'Institut français d'archéologie orientale del Caire. A continuació efectuà excavacions a la Necròpolis de Dra-Abu al-Naga i a Al Qattah. Posteriorment es consagrà a treballs relatius a les qüestions històriques i geogràfiques. Treballà amb Gaston Maspero, el qual li demanà de copiar les inscripcions dels temples nubians d'Amada, Kalabchah i Uadi Sebua.

## Publicacions

* Notes géographiques sur le nome panopolite, BIFAO 4, p. 39 - 101, 1905.
* Amb Émile Chassinat i H. Piéron, Fouilles de Qattah, MIFAO, El Caire, 1906.
* Le Livre des rois d'Égypte, recueil de titres et protocoles royaux, 1, Des origines à la XIIe dynastie égyptienne, n°17, MIFAO, El Caire, 1907.
* Le temple de Kalabchah, Les temples immergés de la Nubie, IFAO, El Caire, 1911-1914.
* Nouvelles notes géographiques sur le nome panopolite, BIFAO 10, p. 89 - 130, 1912.
* La grande inscription dédicatoire d'Abydos, n°4, BdE, IFAO, El Caire, 1912.
* Le temple de Ouadi Es-Sebouâ, Les temples immergés de Nubie, IFAO, El Caire, 1912.
* Le Livre des rois d'Égypte, recueil de titres et protocoles royaux, 2, De la XIIIe dynastie à la fin de la XVIIIe dynastie égyptienne, n°18, MIFAO, El Caire, 1912.
* Le Livre des rois d'Égypte, recueil de titres et protocoles royaux, 3, De la Dynastie XIXe à la XXIVe dynastie égyptienne, n°19, MIFAO, El Caire, 1914.
* Le Livre des rois d'Égypte, recueil de titres et protocoles royaux, 4, de la XXVe dynastie égyptienne à la fin des Ptolémées, n°20, MIFAO, El Caire, 1916.
* Le Livre des rois d'Égypte, recueil de titres et protocoles royaux, 5, Les empereurs romains, N°21, MIFAO, El Caire, 1917.
* Répertoire pharaonique pour servir d'index au "Livre des rois d'Égypte", n°15, BIFAO, El Caire, 1918.
# Esnob

Un esnob, neologisme de l'anglès snob, és una persona que imita amb afectació les maneres, opinions, etc., d'aquells a qui considera distingits o de classe social alta per aconseguir aparentar ser igual que ells. El seu plural és esnobs.
El terme és d'origen dialectal, amb el significat de "sabater adobador" ("cobbler" en l'original), i per extensió una persona de classe social baixa o humil. Aquesta, però, és la de mínima acceptació, ja que la més estesa és la que afirma que prové del llatí "sine nobilitate", és a dir, "sense títol nobiliari".

## Història

El sentit modern de la paraula per indicar el desig d'aparentar la pertinença a una classe social superior es va establir a mitjans del segle xix, gràcies a una sèrie d'articles publicats per William Makepeace Thackeray a la revista "Punch" sota el títol The Snobs of England by One of Themselves, i posteriorment editats en un llibre el 1848.
El primer ús que es registra de "snob", indicant a una persona que menysprea a qui considera de classe inferior a la seva, sorgeix el 1911, en una obra de George Bernard Shaw.
Encara que hi ha pocs estudis seriosos sobre el tema, l'esnobisme té una funció social en l'individu, de superació intel·lectual, que poden portar-lo a un resultat positiu i atenuar la càrrega pejorativa del terme. Des d'aquest punt de vista és una forma instintiva de practicar la part d'emulació aconsellada de la PLN (Psico Neuro Lingüístic), però en aquest cas l'individu seria un Wannabe.

## Referències

* World Wide Words (anglès)
* ↑ «Esnob». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Viccionari
# Carvalhal (Abrantes)

Carvalhal és una freguesia portuguesa del concelho d'Abrantes, al districte de Santarém, amb 17,54 km² d'àrea i 722 habitants (2011).
Localitzada en l'extrem nord del concelho, la freguesia de Carvalhal limita amb els concelhos de Vila de Rei al nord, i de Sardoal a l'est, amb la ciutat d'Abrantes al sud, i amb les freguesias de Souto i Fontes, a l'oest.
El seu territori inclou les localitats de Carvalhal, Carril, Matagosa, Matagosinha, S.Domingos, Sobral Basto i Vale Tábuas.

## Economia

Situada al costat d'una zona densament arbrada, la població de Carvalhal va estar tradicionalment constituïda per madeireiros. L'agricultura de subsistència es practicà molt en aquesta zona fins que va ser abandonada a la dècada dels 80. Aquesta zona ha estat molt afectada pels incendis forestals.

## Gastronomia

La gastronomia de la freguesia rep influències de la de les Beiras (per exemple en les migas de pa de blat de moro, mongetes i col, aquí designada vulgarment com couve-ratinha) i de la de l'Alentejo (en els embotits i en les açordas (sopes de pa), designades per la població més antiga com "sopes-alvas"). Algunes famílies encara crien porcs, la matança és avui una ocasió de reunió en família on es consumeixen productes porcins com els petiscos, les mioleiras i les iscas. És també tradicional a l'estiu una sopa freda que consisteix en aigua, vinagre, sal i cogombre picat a la qual es dona el nom de "picada". Durant les festes de la freguesia, al voltant de la festivitat de l'Assumpció, cada casa acostuma a fer els anomenats bolos lêvedos o broas.

## Patrimoni

La freguesia compta amb un patrimoni immoble reduït. L'església nova, en funcions, va vindre a substituir una capella de poc interès artístic. En l'arquitectura popular són destacables les xemeneies típiques, en forma de paral·lelepípede llarg.

## Referències

* ↑ «Áreas das freguesias, concelhos, distritos e país». Arxivat de l'original el 2018-11-05. [Consulta: 5 novembre 2018].
* ↑ Instituto Nacional de Estatística (INE), Census 2011 results according to the 2013 administrative division of Portugal
* ↑ Fuente: Página web de la Cámara Municipal de Abrantes
# Gran Premi d'Itàlia del 1958

Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 1958 disputat al circuit de Monza el 7 de setembre del 1958.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 28 | Tony Brooks | Vanwall | 70 | 2h 03' 47. 8 | 2 | 8 |
| 2 | 14 | Mike Hawthorn | Ferrari | 70 | + 24.2 s | 3 | 6 |
| 3 | 18 | Phil Hill | Ferrari | 70 | + 28.3 s | 7 | 4 |
| 4 | 32 | Masten Gregory | Maserati | 69 | + 1 Volta | 11 | 3 |
| 5 | 6 | Roy Salvadori | Cooper - Climax | 62 | + 8 Voltes | 14 | 2 |
| 6 | 38 | Graham Hill | Lotus - Climax | 62 | + 8 Voltes | 12 | |
| 7 | 36 | Cliff Allison | Lotus - Climax | 61 | + 9 Voltes | 16 | |
| Ret | 42 | Maria Teresa de Filippis | Maserati | 57 | Motor | 21 | |
| Ret | 22 | Giulio Cabianca | Maserati | 51 | Motor | 20 | |
| Ret | 8 | Jean Behra | BRM | 42 | Embragatge | 8 | |
| Ret | 24 | Hans Herrmann | Maserati | 32 | Motor | 18 | |
| Ret | 30 | Stuart Lewis-Evans | Vanwall | 30 | Sobreescalfament | 4 | |
| Ret | 2 | Maurice Trintignant | Cooper - Climax | 24 | Caixa canvi | 13 | |
| Ret | 26 | Stirling Moss | Vanwall | 17 | Caixa canvi | 1 | |
| Ret | 12 | Jo Bonnier | BRM | 14 | Transmissió | 10 | |
| Ret | 20 | Olivier Gendebien | Ferrari | 4 | Suspensions | 5 | |
| Ret | 40 | Gerino Gerini | Maserati | 2 | Accident | 19 | |
| Ret | 34 | Carroll Shelby | Maserati | 1 | Direcció | 17 | |
| Ret | 16 | Wolfgang von Trips | Ferrari | 0 | Accident | 6 | |
| Ret | 10 | Harry Schell | BRM | 0 | Accident | 9 | |
| Ret | 4 | Jack Brabham | Cooper - Climax | 0 | Suspensions | 15 | |

## Altres

* Pole: Stirling Moss 1' 40. 5
* Volta ràpida: Phil Hill 1' 42. 9 (a la volta 26)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-06-03. [Consulta: 3 juny 2010].
# Mesopitec

El mesopitec (Mesopithecus, 'Mico del mig', ja que es troba entre Hylobates i Semnopithecus) era un tipus de mico del Vell Món, ja extint, va viure a Europa i Àsia fa 5-7 milions d'anys. El Mesopitechus s'assemblava a un macaco, el seu cos era d'uns 40 centimetres de llargada i podia utilitzar-lo tant per caminar com per escalar ja que el seu cos era prim, tot i que les seves extremitats eren fortes i posseïa uns dits molt flexibles. La seva dentadura suggereix que la seva dieta es basava principalment en fulles i fruita. Durant un temps es creia que aquest tipus de mico era l'avantpassat del langur gris, però un estudi més recent afirma que és més proper al rhinopitecus i el pygathrix.

## Galeria

* Cranis de Mesopithecus pentelici
* Restauració d'un esquelet de Mesopithecus

## Referències

* ↑ Fossils of 6.4-Million-Year-Old Monkey Found in China; on: sci-news; Oct 9, 2020
* ↑ Jablonski, Nina G. [et al]. Journal of Human Evolution, 145, 06-08-2020. DOI: 10.1016/j.jhevol.2020.102851 [Consulta: 10 octubre 2020].
* ↑ Palmer, D.. The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals. Londres: Marshall Editions, 1999, p. 289. ISBN 1-84028-152-9.
* ↑ Pan, Ruliang; Groves, Colin; Oxnard, Charles «Relationships between the fossil colobine Mesopithecus pentelicus and extant cercopithecoids, based on dental metrics» (en anglès). American Journal of Primatology, 62, 4, 2004, pàg. 287-299. DOI: 10.1002/ajp.20022. ISSN: 1098-2345.
# Gran Premi d'Itàlia del 1962

Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 1962 disputat al circuit de Monza el 16 de setembre de 1962.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 14 | Graham Hill | BRM | 86 | 2h 29' 08. 4 | 2 | 9 |
| 2 | 12 | Richie Ginther | BRM | 86 | + 29.8 s | 3 | 6 |
| 3 | 28 | Bruce McLaren | Cooper - Climax | 86 | + 57.8 s | 4 | 4 |
| 4 | 8 | Willy Mairesse | Ferrari | 86 | + 58.2 s | 10 | 3 |
| 5 | 2 | Giancarlo Baghetti | Ferrari | 86 | + 1' 31. 3 min. | 18 | 2 |
| 6 | 18 | Jo Bonnier | Porsche | 85 | + 1 Volta | 9 | 1 |
| 7 | 30 | Tony Maggs | Cooper - Climax | 85 | + 1 Volta | 12 | |
| 8 | 6 | Lorenzo Bandini | Ferrari | 84 | + 2 Voltes | 17 | |
| 9 | 24 | Nino Vaccarella | Lotus - Climax | 84 | + 2 Voltes | 14 | |
| 10 | 32 | Carel Godin de Beaufort | Porsche | 81 | + 5 Voltes | 20 | |
| 11 | 10 | Phil Hill | Ferrari | 81 | + 5 Voltes | 15 | |
| 12 | 38 | Masten Gregory | Lotus - BRM | 77 | + 9 Voltes | 6 | |
| 13 | 16 | Dan Gurney | Porsche | 66 | Diferencial | 7 | |
| 14 | 4 | Ricardo Rodríguez | Ferrari | 63 | Encesa | 11 | |
| Ret | 40 | Innes Ireland | Lotus - Climax | 45 | Suspensions | 5 | |
| Ret | 46 | John Surtees | Lola - Climax | 42 | Motor | 8 | |
| Ret | 44 | Roy Salvadori | Lola - Climax | 41 | Motor | 13 | |
| Ret | 22 | Trevor Taylor | Lotus - Climax | 25 | Caixa canvi | 16 | |
| Ret | 48 | Tony Settember | Emeryson - Climax | 18 | Motor | 21 | |
| Ret | 36 | Maurice Trintignant | Lotus - Climax | 17 | Part elèctrica | 19 | |
| Ret | 20 | Jim Clark | Lotus - Climax | 12 | Caixa canvi | 1 | |
| NVQ | 60 | Tony Shelly | Lotus - BRM | | | | |
| NVQ | 56 | Keith Greene | Gilby - BRM | | | | |
| NVQ | 52 | Gerry Ashmore | Lotus - Climax | | | | |
| NVQ | 62 | Ian Burgess | Cooper - Climax | | | | |
| NVQ | 42 | Jo Siffert | Lotus - BRM | | | | |
| NVQ | 54 | Ernesto Prinoth | Lotus - Climax | | | | |
| NVQ | 50 | Roberto Lippi | De Tomaso - O.S.C.A. | | | | |
| NVQ | 26 | Jay Chamberlain | Lotus - Climax | | | | |
| NVQ | 34 | Nasif Estefano | De Tomaso | | | | |
| WD | 58 | Kurt Kuhnke | Lotus - Borgward | | Cotxe no preparat | | |

## Altres

* Pole: Jim Clark 1' 40. 35
* Volta ràpida: Graham Hill 1' 42. 3 (a la volta 3)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-02. [Consulta: 11 juny 2010].
# Alejandro Gaos y González-Pola

Alejandro Gaos y González-Pola (Oriola, 1907-València, 1958) fou un escriptor valencià. Va escriure poesia; entre d'altres, Tertulias de campanar (1932), Ímpetu del sueño (1934), Vientos de la angustia (1947) o La senzillez atormnetada (1951), etc.) i assaig La angustia romántica de nuestro tiempo (1935).

## Referències

* ↑ «Alejandro Gaos y González-Pola». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Elias Lönnrot

Elias Lönnrot (pronunciació: ˈɛlias ˈlœnruːt) (Sammatti, Finlàndia, 9 d'abril de 1802 - 19 de març de 1884), fou un cèlebre filòleg conegut per la seva important tasca recopilant i posant per escrit mostres de poesia oral tradicional de tota Finlàndia, i per ser l'autor del Kalevala, l'èpica nacional finesa escrita a partir de rondalles tradicionals.
Lönnrot va estudiar medicina a l'Acadèmia de Turku, amb la mala sort de començar els seus estudis l'any del Gran Incendi de Turku, que va destruir la meitat de la ciutat, incloent-hi la universitat. Lönnrot, juntament amb bona part dels estudiants, es va instal·lar a Hèlsinki, on es va graduar el 1832. Més tard va treballar com a metge a Kajaani (a l'interior del país, més o menys al centre) durant una època de forta fam a la zona, i que havia estat la causa que l'anterior metge se n'hagués anat. Veient les grans pèrdues de població i de bestiar que provocaven les males collites i la fam, Lönnrot va escriure cartes als organismes de l'estat demanant menjar, i no medicines. Atengué 4.000 persones en una època en la qual hi havia molt pocs metges, i de serveis molt cars. i en la qual els pacients no adquirien els medicaments de farmàcies (també rares i molt cares), sinó que confiaven en les habilitats dels curanderos, que tenien a la seva disposició certs remeis locals, és a dir, una situació força adversa.
La seva veritable passió, però, era la llengua finesa. Va començar a escriure en finès el 1827, data a partir de la qual va començar a cercar rondalles populars de boca dels camperols. Aquest mateix any enllestia la tesi de màster en llatí sobre Väinämöinen, personatge clau en el Kalevala a partir de poemes folklòrics. El 1931 va esdevenir primer secretari de la Societat de Literatura Finesa, fundada aquell mateix any.
Lönnrot, doncs, es va concentrar principalment en aquesta tasca i va perseguir la seva recerca pel camp de Finlàndia, de Lapònia, i de la Carèlia russa, amb un total d'onze viatges fins al 1845. Els fruits van arribar en forma d'una sèrie de llibres: Kantele (escrit durant els anys 1829-1831, i que porta el nom d'un instrument popular del país), Kalevala (1835-1836, possiblement "Terra d'herois" també conegut com el "Vell Kalevala"), Kanteletar (1840, "La donzella del Kantele"), Sananlaskuja (1842, "Proverbis"), una segona edició del Kalevala (1849, el "Nou Kalevala") i el primer diccionari finès-suec (1866-1880).
Va aconseguir, gràcies a aquests esforços de preservar la tradició oral, la càtedra de Literatura finesa a la Universitat de Hèlsinki. Va morir el 19 de març de 1884 a Sammatti, a la província de Nylandia.
Com a commemoració, l'artista gràfic Erik Bruun va fer servir la imatge de Lönnrot en els bitllets de 500 marcs finlandesos que va dissenyar.

## Referències

* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)

## Enllaços externs

* Obres d'Elias Lönnrot del Project Gutenberg.
# Gran Premi d'Itàlia del 1972

Resultats del Gran Premi d'Itàlia de Fórmula 1 de la temporada 1972 disputat al circuit de Monza el 10 de setembre del 1972.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 6 | Emerson Fittipaldi | Lotus - Ford | 55 | 1h 29' 58. 4 | 4 | 9 |
| 2 | 10 | Mike Hailwood | Surtees - Ford | 55 | + 14.5 s | 9 | 6 |
| 3 | 14 | Denny Hulme | McLaren - Ford | 55 | + 23.8 s | 5 | 4 |
| 4 | 15 | Peter Revson | McLaren - Ford | 55 | + 35.7 s | 8 | 3 |
| 5 | 28 | Graham Hill | Brabham - Ford | 55 | + 1' 05.6 min. | 13 | 2 |
| 6 | 23 | Peter Gethin | BRM | 55 | + 1' 21.9 min. | 12 | 1 |
| 7 | 3 | Mario Andretti | Ferrari | 54 | + 1 Volta | 7 | |
| 8 | 21 | Jean-Pierre Beltoise | BRM | 54 | + 1 Volta | 16 | |
| 9 | 19 | Ronnie Peterson | March - Ford | 54 | + 1 Volta | 24 | |
| 10 | 16 | Mike Beuttler | March - Ford | 54 | + 1 Volta | 25 | |
| 11 | 22 | Howden Ganley | BRM | 52 | + 3 Voltes | 17 | |
| 12 | 24 | Reine Wisell | BRM | 51 | + 4 Voltes | 10 | |
| 13 | 18 | Niki Lauda | March - Ford | 50 | + 5 Voltes | 20 | |
| Ret | 4 | Jacky Ickx | Ferrari | 46 | Part elèctrica | 1 | |
| Ret | 20 | Chris Amon | Matra | 38 | Frens | 2 | |
| Ret | 9 | Andrea de Adamich | Surtees - Ford | 33 | Frens | 21 | |
| Ret | 29 | Wilson Fittipaldi | Brabham - Ford | 20 | Suspensions | 19 | |
| Ret | 7 | John Surtees | Surtees - Ford | 20 | Prob. amb el combustible | 22 | |
| Ret | 8 | Tim Schenken | Surtees - Ford | 20 | Virolla | 15 | |
| Ret | 5 | Clay Regazzoni | Ferrari | 16 | Col·lisió | 4 | |
| Ret | 26 | Carlos Pace | March - Ford | 15 | Col·lisió | 18 | |
| Ret | 30 | Carlos Reutemann | Brabham - Ford | 14 | Suspensions | 11 | |
| Ret | 2 | François Cevert | Tyrrell - Ford | 14 | Motor | 14 | |
| Ret | 11 | Nanni Galli | Tecno | 6 | Motor | 23 | |
| Ret | 1 | Jackie Stewart | Tyrrell - Ford | 0 | Embragatge | 3 | |
| NVQ | 25 | Henri Pescarolo | March - Ford | | | | |
| NVQ | 12 | Derek Bell | Tecno | | | | |

## Altres

* Pole: Jacky Ickx 1' 35. 65
* Volta ràpida: Jacky Ickx 1' 36. 3 (a la volta 44)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-07. [Consulta: 22 març 2010].
# Casimir Martí i Martí

Casimir Martí i Martí (Vilanova i la Geltrú, 27 de desembre de 1926 - 21 de novembre de 2021) fou un sacerdot i historiador català, que exercí com a primer director de l'Arxiu Nacional de Catalunya entre 1980 i 1991. Fou ordenat com a clergue durant el Congrés Eucarístic Internacional de Barcelona. Es doctorà en teologia a la Universitat de Salamanca i en ciències socials a la Universitat Gregoriana de Roma. Des del 1963 col·laborà habitualment a El Correo Catalán, Quaderns de Pastoral, Serra d'Or, Qüestions de Vida Cristiana, Iglesia Viva i Pastoral Misionera.
Va ser professor a la Facultat de Teologia de Catalunya i a l'Institut Catòlic d'Estudis Socials, s'especialitzà en moviment obrer i en la història religiosa dels segles XIX i XX. El 1980 fou nomenat director de l'Arxiu Nacional de Catalunya, càrrec del qual es jubilà el 1991. El 1992 va rebre la Creu de Sant Jordi. El 1994 fundà i dirigí la revista El Pregó. Va morir la matinada del 21 de novembre de 2021.

## Obres

* Orígenes del anarquismo en Barcelona (1959), amb pròleg de Jaume Vicens i Vives.
* Barcelona a mitjan segle xix. El moviment obrer durant el Bienni Progressista (1975-76), amb Josep Benet i Morell
* L'Església de Barcelona (1850-1857) (1984).
* L'integrisme a Catalunya. Les grans polèmiques: 1881-1888 (1990).
* Vilanova i la Geltrú 1850-1975, vol. I: Expansió i crisis de la indústria i de la democràcia 1850-1936 (1997).
* Santa Maria del Gornal. 25 anys (2001).

## Referències

* ↑ «CASIMIR MARTI MARTI». Serveis Funeraris de Barcelona, 21-11-2021. Arxivat de l'original el 2021-11-21. [Consulta: 21 novembre 2021].
* ↑ «Casimir Martí i Martí». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Mor Casimir Martí als 95 anys, el primer director de l'Arxiu Nacional de Catalunya». NacióDigital.cat, 21-11-2021. [Consulta: 22 novembre 2021].

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2008-07-23 a Wayback Machine.
* «Obra de Casimir Martí i Martí» a Dialnet.
* Entrevista a Casimir Martí a (S)avis
# Comisión de Actividades Infantiles

El Comisión de Actividades Infantiles (més conegut com a CAI), és un club de futbol argentí de la ciutat de Comodoro Rivadavia. Va ser fundat el dia 1 de gener de 1984.

## Palmarès

* Torneo Argentino A: 1
** 2001/02

## Referències

* ↑ Comisión de Actividades Infantiles a BDFA
* ↑ Perfil a mundoascenso
* ↑ Perfil a soccerway
* ↑ Perfil a interiorfutbolero

## Enllaços externs

* Web oficial
# Hilda Sehested

Hilda Sehested (27 d'abril de 1858 – 15 d'abril de 1936) fou una compositora danesa.

## Biografia

Hilda Sehested va néixer a Fiònia, Dinamarca, dels pares Niels Frederik Bernhard Sehested (1813–82), arqueòleg, i Charlotte Christine Linde (1819–94). Va estudiar música amb C.F.E. Horneman a la Reial Acadèmia Danesa de Música de Copenhaguen i, més tard, amb Louise Aglaé Massart (1827-1887) a París. Va estudiar orgue amb Ludvig Birkedal-Barfod i composició amb Orla Rosenhoff, i va començar a compondre a l'edat de 30 anys.
La mare de Sehested va morir el 1894 i ella es va traslladar a Copenhaguen per viure amb la seva germana Thyra. Es va comprometre amb l'arqueòleg i director del museu Henry Petersen allà, però ell va morir abans del casament. Commocionada per la seva mort, Sehested va prendre la feina com a cura durant un temps, després va ser organista de l'església, i finalment va tornar a la composició. Va morir a Copenhaguen.

## Obres

Sehested va escriure diverses cançons, composicions per a instruments i orquestra i una òpera. Les obres seleccionades inclouen:
* Fantasy Pieces, 1891
* Sonata for Pianoforte, 1896
* Intermezzi for Piano Trio, sonata, 1904
* Suite für Cornet in B und Klavier, 1905
* Songs with Piano, 1907
* Agnete and the Merman opera, 1914
* Miniatures for Orchestra, 1915
* Rhapsody, 1915
* Quartet in G for strings
* Morceau pathétique for trombone and orchestra, 1923
* Four Fantasy Pieces for flute and piano, 1927
Les seves composicions han estat enregistrades i publicades en disc compacte, incloent:
* Romantic Piano Works by Danish Women Composers, Cathrine Penderup, Nanna Liebmann, Hilda Sehested, Benna Moe (2009) Danacord Records

## Referències

* ↑ «Hilda Sehested (1858-1936)». Dansk Kvindebiografisk Leksikon. [Consulta: 1r gener 2020].
* ↑ «Hilda Sehested (1858 - 1936)». Arxivat de l'original el 16 de juliol 2011. [Consulta: 7 novembre 2010].
* ↑ «Hilda Sehested (1858 - 1936)». [Consulta: 7 novembre 2010].
* ↑ Sadie, Julie Anne. The Norton/Grove dictionary of women composers (Digitized online by GoogleBooks), 1994. ISBN 9780393034875.