OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nimby

Nimby és un acrònim anglès que significa not in my back yard («no al meu pati»), resumeix l'actitud com «Està molt bé i ho podeu posar on vulgueu, però no pas a prop de casa meva» o en altres paraules, la cultura del no. Descriu la reacció de ciutadans que s'organitzen per a enfrontar-se als canvis i projectes d'instal·lació en el seu entorn immediat d'infraestructures considerades com a perilloses o desagradables, o per por de contrarietats personals o de perill real.
És el fenomen que experimenta la gent que vol feina, però no vol fàbriques massa properes al seu domicili; vol conduir el cotxe, però no vol autopistes; vol telefonar a tot arreu, però no vol cap antena al seu veïnat. Hi ha hagut variants, coma ara «span»: Sí, però aquí no. Al cap a la fi, «nimby» s'ha imposat. Es digui com vulgui, el fenomen és el malson de molts polítics i planificadors, davant la dificultat de fer les coses combinant els interessos privats i l'interès públic. En qualsevol cas, no sempre és fàcil diferenciar entre egoisme populista i objeccions justificades de qui ha de patir bona part dels danys, ni tampoc entre beneficis comuns i interessos privats de grans empreses en un projecte.

## Història del mot

Al món anglosaxó, el primer esment escrit del mot data del 1980. L'acrònim va ser popularitzat per Nicholas Ridley, el secretari de Medi Ambient britànic sota Margaret Thatcher, en descriure la reacció de la població contra un projecte de modernització dels ferrocarrils, considerats obsolets per tothom al Regne Unit. El mateix Ridley que més tard va protestar quan volien construir cases a costat de la seva segona residència.
El 2018 el terme va ser normalitzat en català com «nimby», plural «nimbys», sense majúscules. Té dos sentits: l'actitud i les persones i es pot fer servir com adjectiu. També té el derivat nimbisme.

## Referències

* 1 2 Rovira, Ramon «Tots som NIMBYs». Avui, 25-01-2010.
* ↑ De vegades es tradueix literalment com «pati de darrere», que no té gaire sentit, ja que la casa catalana tradicional només té un sol pati.
* 1 2 «Nimby: la resistència que perviu». Termcat, 28-11-2018. [Consulta: 2 agost 2022].
* ↑ López i Bonafont, 2012, p. 46.
* ↑ Badenes, Jesús «Nimby o spaN, tu tries?». Diari de Girona, 22·06·2009.
* ↑ Pol, Enric. «Percepció de risc i efecte NIMBY». A: Impacte social, comunicació ambiental i participació (pdf). Barcelona: Generalitat de Catalunya Departament de Medi Ambient, 2020, p. 61-66 (Monografies Universitàries núm.3).
* 1 2 3 «Would YOU live next to a Nimby?» (en anglès). BBC News, 21-05-2002.
* ↑ Sendra i Rovira, Montserrat. «Lingüística 2018». Temes d'actualitat. Enciclopèdia Catalana, 2018. [Consulta: 2 agost 2022].

## Bibliografia

* López i Bonafont, Guillem «Síndrome Nimby». Eines, 14, hivern 2012, pàg. 45-54.
# Lights of Old Broadway

Lights of Old Broadway és una pel·lícula muda produïda per la Cosmopolitan Productions de William Randolph Hearst i per la MGM. Dirigida per Monta Bell, va ser protagonitzada per Marion Davies i Conrad Nagel. Basada en la peça teatral “The Merry Wives of Gotham” de Laurence Eyre (1924) adaptada per Carey Wilson, es va estrenar l’octubre de 1925.

## Argument

Dues nenes bessones, la mare de les quals mor mentre la família està emigrant d'Irlanda als Estats Units, són separades en arribar a la ciutat de Nova York. Anne és adoptada per la família adinerada dels de Rhonde i Fely, l’altra germana, per la família pobra dels O'Tandy. Fely acaba esdevenint ballarina en el teatre de Tony Pastor. Dirk, el germà adoptiu d'Anne, coneix la germana pobra i després de protegir-la durant els disturbis d’Orange, s'enamoren. La família del jove s'oposa a aquesta relació. Una sub-trama es desenvolupa sobre l'arribada de l'electricitat a la ciutat de Nova York. El pare de Fely s'enriqueix després d’haver invertit en les bombetes incandescents d'Edison. En canvi, el pare de Dirk queda arruïnat. Fely salva el banc de De Rhonde de la fallida fent un gran dipòsit, guanyant-se així a la família de Dirk i preparant el camí per al seu matrimoni.

## Repartiment

* Marion Davies (Fely / Anne)
* Conrad Nagel (Dirk de Rhonde )
* Frank Currier (Lambert de Rhonde)
* George K. Arthur (Andy)
* Charles McHugh (Shamus O'Tandy)
* Eleanor Lawson (Mrs. O'Tandy)
* Julia Swayne Gordon (Mrs. de Rhonde)
* Matthew Betz (Red Hawkins)
* Wilbur Higby (Fowler)
* Bodil Rosing (vídua Gorman)
* George Bunny (Tony Pastor)
* George Harris (Joe Weber)
* Bernard Berger (Lew Fields)
* J. Frank Glendon (Thomas A. Edison)
* Buck Black (Teddy Roosevelt de jove)
* Karl Dane (pare de Roosevelt)
* William De Vaull (majordom de De Rhonde)
* Mary Gordon (extra)
* Buddy Smith (Dirk de Rhonde de nen)

## Referències

* ↑ Gabrielle, Lara. Captain of Her Soul: The Life of Marion Davies (en anglès). Univ of California Press, 2022-09-27, p. 237. ISBN 978-0-520-38421-7.
* ↑ Gabrielle, Lara. Captain of Her Soul: The Life of Marion Davies (en anglès). Univ of California Press, 2022-09-27, p. 74. ISBN 978-0-520-38420-0.
* ↑ «Lights of Old Broadway» (en anglès). American Film Institute AFI|Catalog. [Consulta: 23 maig 2024].
# Can Casildo

Can Casildo és una masia del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És una masia de planta rectangular amb planta baixa i un pis i teulada a dues vessants. Davant té un pati des d'on s'articulen altres construccions auxiliars. La façana principal té la porta d'entrada rectangular emmarcat per dovelles; a la dreta de la porta hi ha dues finestres enreixades. En el primer pis hi ha altres tres obertures, les dues laterals són balcons i la central és una finestra quadrada. A la façana també hi ha un rellotge de sol. A l'interior es conserva els paviments originals i ceràmica esmaltada amb la figura de sant Josep, entre d'altres.

## Referències

* 1 2 «Can Casildo». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 20 desembre 2015].
# Ceràmiques amb inscripcions en ibèric

Al jaciment de ca n'Oliver s'han pogut localitzar una sèrie de ceràmiques amb inscripcions en ibèric. Una d'aquestes ceràmiques es tracta d'un vas de tipus stamnoide de producció de cocció reductora gris de la Costa Catalana en el que hi trobem la inscripció de Bilosaker Teigar, bilos[a]rkerdegiar en iber.
Aquesta peça ceràmica va ser localitzada als anys 70 per un aficionat en unes obres, per aquesta raó la peça no ha pogut estar datada estratigràficament. Encara que es pensa que correspondria a un habitat del carrer sud del poblat (zona 3). Tot i així, per les seves característiques formals i en comparació amb altres ceràmiques s'ha pogut datar entre finals del segle IV i finals del segle III aC. Pel que correspondria amb la tercera fase (300-200 aC) dins de la seqüència evolutiva del poblat.
El vas està compost de traces incises en zig-zag que es combinen amb motius enforma d'espiga o de “espina de peix”. La inscripció en qüestió es localitza just a sota de la zona de la vora i es troba quasi completa. La inscripció estaria formada per els elements bilos i arker amb el sufix -de i seguit de la forma eigar, pel que ens trobaríem amb la fórmula NP-te-eikar, pel que es sol donar un sentit d'autoria, en el que eikar seria un verb de significat pròxim llatí fecit, i el sufix -te la marca del agent en acció. Pel que podríem traduir-la com a “Bilosarker ho ha fet” o “Fet per Bilosarker”.

## Referències

* 1 2 Francès, Joan; Velaza, Javier; Moncunill, Noemí. «Los esgrafiados sobre ceràmica de ca n'Oliver (Cerdanyola del Vallès)» p. 217-242.. Paleohispánica: Revista sobre lenguas y culturas de la Hispania antigua 8. Institución Fernando el Católico / CSIC. Zaragoza, 2008.
# Jürgen-Peter Schindler

Jürgen-Peter Schindler (Berlín, 25 de març de 1937 - Sulzbach-Rosenberg, 17 d'agost de 1997) va ser un músic, organista i musicòleg d'església alemany.

## Biografia

Schindler va treballar del 1964 al 1997 com a cantor i director de música eclesiàstica a l'església Christuskirche de Sulzbach-Rosenberg. Les seves investigacions sobre història de la música es van centrar en la construcció d'orgue i en el desenvolupament i enregistrament de la música de Christoph Stoltzenberg en particular. Schindler va ser un expert en orgues àmpliament reconegut i, juntament amb els dos mestres constructors d’orgue d’Ostheim, Horst i Günter Hoffmann, va concebre el Museu de la Construcció d'Orges Schloss Hanstein a Ostheim vor der Rhön a Alemanya, fundat el 1993. Va reconstruir un orgue, amb la tècnica molt elementar dels primers orgues romàniques del segle xii, tal com ho sabem del manuscrit De diversis artibus (‘sobre les diferents arts', 1125) del monjo Theophilus Presbyter.

## Publicacions

* Stoltzenberg, Christoph, Willkommen, teures Gnadenlicht. (Kantate). Hänssler 1979
* Stoltzenberg, Christoph, Wie lieblich sind deine Wohnungen. (Kantate). Hänssler 1982
* Die Orgel in der St. Johannis-Kirche in Lauf an der Pegnitz. Evang.-Luth. Kirchengemeinde Lauf a.d. Pegnitz 1990
* Der Nürnberger Orgelbau des 17. Jahrhunderts. Michaelstein/Blankenburg 1991
* Die Nürnberger Stadtorgelmacher und ihre Instrumente. Germanisches Nationalmuseum Nürnberg 1995

## Discografia

* Christoph Stoltzenberg, Cantata Work II.2 LPs, Topographia Musica LM / M 1013/14, 1979
* Sonant barroc, Jürgen-Peter Schindler a l’històric orgue Hößler (1743) de l'església de l’hospital Sulzbach-Rosenberg. LP, Topographia Musica TM 06, 1984
* 500 anys de música eclesiàstica de Sulzbach, música nadalenca dels segles XV al XIX (Meyer, Raselius, Kindermann, Wecker, Stoltzenberg, Elsperger, Bühling). Estudi de gravació Harald Braun (Lauf) HB 30600, 1993.

## Referències

* ↑ «Der Träger - Gründungsgeschichte» (en alemany). Orgelbaumuseum Schloss Hanstein. [Consulta: 3 desembre 2024].
* ↑ «L'organo di Theophilus Presbyter» (en italià). grandorgano.it. [Consulta: 3 desembre 2024].
# Bosquerola citrina

La bosquerola citrina (Myiothlypis luteoviridis) és un ocell de la família dels parúlids (Parulidae).

## Hàbitat i distribució

Habita la selva pluvial, vegetació secundària i espesures de bambú dels Andes de Colòmbia, sud-oest de Veneçuela i a través de l'Equador fins al sud-est del Perú i oest de Bolívia.

## Taxonomia

Aquesta espècie ha estat classificada en 5 subespècies:
* Myiothlypis luteoviridis luteoviridis (Bonaparte, 1845).
* Myiothlypis luteoviridis quindiana (Meyer de Schauensee, 1946).
* Myiothlypis luteoviridis richardsoni (Chapman, 1912).
* Myiothlypis luteoviridis striaticeps Cabanis, 1873.
* Myiothlypis luteoviridis euophrys (Sclater, PL et Salvin, 1876).
Altres autors classifiquen les dues últimes subespècies com espècies de ple dret, considerant per tant l’existència de tres espècies en total:
* Myiothlypis luteoviridis (sensu stricto) - bosquerola citrina septentrional
* Myiothlypis striaticeps - bosquerola citrina del Perú. Del nord i centre del Perú.
* Myiothlypis euophrys - bosquerola citrina de Bolívia. Des del sud del Perú fins Bolívia central.

## Referències

* ↑ bosquerola citrina «Bosquerola citrina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ Gill, F.; Donsker, D.; Rasmussen, P. (Eds). 2022. IOC World Bird List (v12.1). doi: 10.14344/IOC.ML.12.1.
* ↑ J del Hoyo, NJ Collar, DA Christie, A Elliott, LDC Fishpool, P Boesman i GM Kirwan.2016. HBW and BirdLife International Illustrated Checklist of the Birds of the World. Volum 2: Passerines. Lynx Edicions and BirdLife International, Barcelona i Cambridge.
* ↑ bosquerola citrina septentrional «Bosquerola citrina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ bosquerola citrina del Perú «Bosquerola citrina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
* ↑ bosquerola citrina de Bolívia «Bosquerola citrina». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2023(català)
# Kidd Keo

Padua Keoma Salas Sánchez (Alacant, 27 de setembre de 1995) és un cantant alacantí de trap en anglès i castellà conegut com a Kidd Keo. Forma part d'un petit grup d'artistes que s'anomena DBT, on també hi ha Elegangster, Yung Sarria, Neelo i Sonny clow. Les lletres de les seves cançons han rebut moltes crítiques, que principalment tracten de drogues, sexe i diners.

## Biografia

El seu padrastre, al qual gairebé no va conèixer, era alemany. Té molta admiració per la seva mare, qui el va cuidar sola traslladant-se junts a diversos indrets com Toronto fins a establir-se a Alacant.
El 2014 es va donar a conèixer a través d'unes cançons que va pujar a Youtube, però no va ser fins al 2015 que, amb el vídeoclip Relax, va incrementar el número de visites, i decidiria dedicar-se professionalment. A principis del 2017 va publicar el disc Welcome to Gotham. El seu Lollypop de 2017 va ser molt criticat pel seu caràcter clarament masclista i misogin. El seu vídeo Okay de 2016 és considerat una de les seves millors obres.
El 12 de juny de 2020 va estrenar un nou EP, Rockport Espacial, que compta amb 5 cançons inèdites i amb la participació de Yay Got The Groove i Enry-K com a productors, artistes i músics.
A part dels companys del grup DBT, escolta Dellafuente, C. Tangana i Recycled J, els francesos Booba —a qui aprecia especialment—, Dosseh, 13Block, 40000Gang, Joke, Pso Thug; els americans Lil Uzi Vert, Tory Lanez, Future, Trill Sammy i Rae Sremmurd (compost per Swae Lee i Slim Jimmy), i els canadencs Section Boyz, Chip i Yungen de London.

## Discografia

* 2016 Fear The Walking Tape (Mixtape)
* 2017 Welcome To Gotham (Mixtape)
* 2017 Old Times In Gotham (Mixtape)
* 2017 The Giant (Mixtape)
* 2018 Keoland (Mixtape)
* 2020 Rockport Espacial (Mixtape)
* 2020 Back To Rockport (Album)
* 2020 B&W (con Yung Sarria)(Mixtape)
* 2021 Rockport Espacial 2 (Mixtape)
* 2022 Trippy & Trapper (Con Yung Sarria) (Mixtape)
* 2023 Trap Bandicoot (Mixtape)
* 2023 The Trap House (Mixtape)
* 2024 2016 (Album)
* 2024 Rockport Espacial 3 (Mixtape) (Pròximament)

## Referències

* 1 2 Fortuny, Ignasi «Kidd Keo, el aval de las cifras» (en castellà). elperiodico, 26-04-2018.
* ↑ «Kidd Keo: "La peña se piensa que soy un monstruo, pero soy un chaval divirtiéndome"». El Mundo, 12-06-2019. [Consulta: 15 abril 2021].
* 1 2 3 «¿Quién es Kidd Keo? Repasamos toda su carrera». The Medizine, 23-03-2018 [Consulta: 17 octubre 2018].
* 1 2 3 «Kidd Keo» (en castellà). conciertos.club. [Consulta: 5 setembre 2020].
* ↑ «Kidd Keo Biografía». Mucho Trap, 2017 [Consulta: 17 octubre 2018].
* 1 2 «Entrevista Kidd Keo» (en castellà). Vice, 31-03-2016.
* 1 2 3 «Kidd Keo: llega el trapero español más provocador (y arrogante) del momento» (en castellà). La Nación, 10-03-2018. Arxivat de l'original el 2018-11-20 [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ «Kidd Keo: "Los shows de trap en Argentina son salvajes "» (en castellà). La Nación, 19-10-2018. Arxivat de l'original el 2018-11-20 [Consulta: 17 abril 2020].
* ↑ «Entrevista a Kidd Keo». Neo2, 9-2017 [Consulta: 17 octubre 2018].
# Els Roper

Els Roper (títol original en anglès, George and Mildred) és una sèrie de televisió de comèdia de situació britànica produïda per Thames Television i emesa per primera vegada entre 1976 i 1979. Es tracta d'un sèrie derivada de Man About the House, i va ser protagonitzada per Brian Murphy i Yootha Joyce com un matrimoni en lluita constant, en George i la Mildred Roper. A la sèrie, en George i la Mildred abandonen el pis, tal com es mostra a Man About the House, i es traslladen a una urbanització moderna i de luxe a Hampton Wick. La seva arribada horroritza el seu veí esnob Jeffrey Fourmile, un agent immobiliari de classe mitjana que tem que la presència dels Roper devaluï la seva casa. Es va doblar al català per a TV3 amb les veus protagonistes de Josep Maria Angelat i Glòria Roig.
Va ser escrita per Brian Cooke i Johnnie Mortimer. Com moltes comèdies de situació britàniques, d'Els Roper se'n va produir una pel·lícula. La pel·lícula estava dedicada a l'actriu Yootha Joyce que va morir sobtadament l'agost de 1980, just quan el repartiment estava a punt de filmar una sisena i última sèrie.
Els Roper va ser adaptada als Estats Units com a The Ropers, una sèrie derivada de Three's Company, que era alhora l'adaptació als Estats Units de Man About the House.

## Referències

* ↑ «'Naughty rather than dirty': 50 years of Man About the House, the sitcom that introduced sex to British TV». The Guardian, 15-08-2023.
* ↑ «BFI Screenonline: George and Mildred (1976–79)». www.screenonline.org.uk.
* ↑ «Fitxa de doblatge Els Roper». Eldoblatge.com. [Consulta: 7 febrer 2025].
* ↑ «George and Mildred (1980) – Peter Frazer Jones – Synopsis, Characteristics, Moods, Themes and Related – AllMovie». AllMovie.
* ↑ «The Ropers». Sitcoms Online.
* ↑ «Top 10 Worst TV Spin-Offs». Time. 30 September 2008.
# Cançó galàctica

La Cançó galàctica, també música galàctica, és tota aquella música relativa o pertanyent a l'univers estètic creat per Jaume Sisa així com de certs cantautors contemporanis i posteriors a ell com Pau Riba, Quimi Portet, Adrià Puntí, Manel, Antònia Font, Eduard Canimas, Marc Parrot o Roger Mas.
La resemantització del terme “galàctic/a” en aquest sentit és considerada, de fet, l'aportació més significativa de Sisa al camp de les idees. El terme apareix per primer cop a la cançó El cabaret galàctic, inclosa en el disc Galeta galàctica de Sisa de 1976. No serà fins més endavant que Sisa començarà a presentar-se com a “cantautor galàctic”.
El terme, però, convertit més endavant en un adjectiu genèric del camp de l'estètica, farà fortuna en l'àmbit de la premsa i els mitjans de comunicació i serà emprat per alguns artistes, periodistes i crítics musicals. Algunes vegades s'ha utilitzat com a etiqueta per referir-se únicament a l'estil musical del mateix Sisa, a manera d'un gènere musical imaginari, del qual ell seria l'únic exponentAltres vegades, però, també s'ha fet servir per referir-se tant a l'obra de Sisa com a cert estil poètic i musical d'altres artistes coetanis o posteriors amb qui Sisa ha tingut relació artística, o identificables amb aquest mateix imaginari estètic.
A partir de la dècada dels 2000, el terme començarà a aparèixer en articles o referències musicals totalment desvinculat de l'obra de Sisa i fins i tot es poden trobar referències d'aquest terme referides a àmbits no estrictament musicals.

## Referències

* ↑ «Versions galàctiques De Sisa i Pau Riba a Portet i Antònia Font». La Tornada. [Consulta: 28 desembre 2022].
* ↑ «popArb 2008 : Sisa + Acapulco All Stars : Dissabte 28 de juny : 23:00». [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ interviewer., Putx, Donat, 1966-. Jaume Sisa, el comptador déstrelles : converses. ISBN 978-84-9787-993-4.
* ↑ Térmica, La. «La visión galáctica, con Jaume Sisa» (en castellà), 01-10-2019. [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ TV3. «Preguntes freqüents - En Jaume Sisa ens ensenya com ser galàctics al "FAQS"». [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ «La madriguera (programa de radio): La música 'galáctica' de Sisa I | RTVE Play» (en castellà), 18-11-2010. [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ Tornada, Revista La. «Versions galàctiques. De Sisa i Riba a Portet i Antònia Font». [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ «El Petit de Cal Eril - Temporada Alta». [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ «Joan Garriga & el Mariatxi Galàctic» (en castellà). [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ Redacció. «Poesia i cançó d'autor es fusionaran al festival galàctic», 06-06-2018. [Consulta: 4 maig 2023].
* ↑ Ràdio, Catalunya. «A tocar! - Viatge brillant i galàctic al "Saturn negre" de Pol Fuentes». [Consulta: 4 maig 2023].
# Editorial Taurus

Editorial Taurus és un segell editorial de Penguin Random House Grupo Editorial, que publica llibres d'assaig sobre història, pensament i biografies en llengua castellana.

## Història

L'editorial va ser fundada el 1954 per Francisco Pérez González, Rafael Gutiérrez Girardot i Miguel Sánchez López.
El seu primer director va ser Francisco Pérez González. De les seves aportacions principals destaquen la creació de les col·leccionis «Ensayistas de hoy», «Ser y Tiempo» i «Sillar». El 1960 la direcció va passar a mans de Francisco García Pavón, al qual el 1969 va succeir Jesús Aguirre, qui ja havia col·laborat amb l'editorial com a traductor i assessor editorial religiós. El 1977, José María Guelbenzu va reemplaçar Aguirre com a director de Taurus, després de la seva dimissió per a esdevenir Director General de Música. El 1988, Guelbenzu deixar el càrrec que va ser ocupat per José Antonio Millán, qui va ser rellevat el 1992 per Juan Cruz, fins que el 1999 María Cifuentes en va esdevenir directora.
Actualment, l'editorial és part del segell editorial de Penguin Random House Grupo Editorial amb Núria Cabutí com a executiva en cap del grup editorial i Pilar Reyes com a directora editorial de Taurus (també d'Alfaguara, Debate, Lumen i Publicaciones Académicas).

## Catàleg

Entre els autors del seu catàleg destaquen clàssics com Max Weber, José Ortega y Gasset, Emil Cioran, Theodor Adorno, Hannah Arendt, Jürgen Habermas, Walter Benjamin, Pierre Bourdieu, Isaiah Berlin o Norberto Bobbio, així com representants de la nova assagística com Michel Onfray, Joseph Stiglitz, Giovanni Sartori, Tzvetan Todorov, Emilio Lledó, Santos Juliá, Juan Pablo Fusi, Michael Burleigh, Tony Judt, Jon Juaristi, Amartya Sen, Jacques Barzun, Anthony Giddens, Álex Grijelmo, Raymond Carr, Niall Ferguson, Daniel Jonah Goldhagen Javier Tusell, Alfredo Jocelyn-Holt, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «La editorial Taurus regresa a los 50 años al lugar de su nacimiento». El País [Madrid], 02-08-2005. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Caballero Rodríguez, Beatriz «Semblanza de Jesús Aguirre». Editores y Editoriales Iberoamericanos (siglos XIX-XXI) - EDI-RED, Alicante: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2018.
* ↑ Caballero Rodriguez, Beatriz. Against Instrumental Reason: Neo-Marxism and Spirituality in the Thought of J.L.L. Aranguren and J. Aguirre. Anagnórisis, 2013. ISBN 978-84-15507-18-5.
* 1 2 Caballero Rodríguez, Beatriz «Semblanza de la Editorial Taurus». Editores y Editoriales Iberoamericanos (siglos XIX-XXI) - EDI-RED, Alicante: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2018.
* ↑ «La editorial Taurus inicia con diez títulos su serie 'Great ideas'», 26-03-2012. [Consulta: 29 març 2020].
# Piruleta de pastís

Una piruleta de pastís o piruleta de pa de passic (anglès: pop cake o cake pop) és un brioix o pastisset amb un pal a manera de piruleta. Sempre duu xocolata. Els popcakes han anant augmentat la seva popularitat des del 2009 gràcies a un llibre anomenat “Cake pop” que va aparèixer a la llista de més venuts del New York Times.
Els popcakes són l'última tendència americana en postres per a qualsevol tipus de celebracions que a poc a poc està guanyant lloc a la resta del món. La seva major propulsora fou Angie Dudley, també coneguda com a Bakerella. S'ha convertit en la millor manera de presentar la porció perfecta per substituir el pastís tradicional i donar un toc de creativitat a la decoració de qualsevol celebració.

## Referències

* ↑ «piruleta de pa de pessic». TERMCAT. [Consulta: 20 novembre 2023].

## Enllaços externs

* http://www.cakepopgallery.com/cake-pop-info/history-of-cake-pops.html Arxivat 2014-01-31 a Wayback Machine.
* http://www.todareceta.es/b/pop-cakes.html
* http://veryrosenberry.com/2012/04/meet-angie-dudley-of-bakerella/