OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Frankie Fredericks

Frankie Fredericks (Windhoek, 2 d'octubre de 1967) és un ex-atleta namibi, el primer i fins ara únic medallista olímpic del seu país.
El 1987 se li va atorgar una beca a la Universitat Brigham Young dels Estats Units. El 1991, després que Namíbia s'independitzés de Sud-àfrica, Fredericks va poder participar en competicions internacionals. Als Campionats Mundials de Tòquio, Fredericks va guanyar la medalla de plata als 200 m, acabant per darrere de Michael Johnson, i va quedar cinquè als 100 m.
El 1992, als Jocs Olímpics de Barcelona, Fredericks es convertí en el primer medallista olímpic namibi quan acabà segon als 100 m i els 200 m. El 1993, a Stuttgart, es convertí en el primer Campió Mundial del seu país, en guanyar els 200 m. Als Jocs de la Commonwealth de 1994, va guanyar els 200 m i el bronze dels 100 m.
Als Jocs Olímpics de 1996, a Atlanta, Fredericks era un dels favorits a les curses de 100 i 200 metres llisos i finalment acabà segon en ambdues proves. Als 100 m, fou superat per Donovan Bailey, que establí un nou rècord mundial, i als 200 m fou superat per Michael Johnson, que també va establir un nou rècord mundial.
Als Jocs de la Commonwealth de 1998, a Kuala Lumpur, Malàisia, va tornar a quedar segon als 100 m, aquest cop superat per Ato Boldon de Trinitat i Tobago.
Les lesions van obligar-lo a retirar-se del Campionats Mundials de 1999 i 2001 i els Jocs Olímpics del 2000 a Sydney.
A la final dels 200 m dels Jocs Olímpics d'Atenes 2004 va acabar quart. A finals d'aquella temporada, Fredericks va anunciar la seva retirada de la vida esportiva professional
Al llarg de la seva carrera ha corregut els 100 m per sota dels 10 segons en 27 ocasions.

## Millors marques personals

* 100 m: 9.86 s (1996)
* 200 m: 19.68 s (1996)
* 200 m (indoor): 19.92 (rècord mundial)
* 400 m: 46"28 (1989)

## Enllaços externs

* Frank Fredericks a IAAF (anglès)
# Emma Inamutila Theofelus

Emma Inamutila Theofelus (Windhoek, 28 de març de 1996) és una política de Namíbia. Va ser nomenada Viceministra d'Informació, Comunicació i Tecnologia de Namíbia el març de 2020, com a part del gabinet del segon mandat de Hage Geingob. En el seu paper, va tenir l'encàrrec d'ajudar a liderar la comunicació pública sobre mesures preventives contra la pandèmia de COVID-19 de Namíbia.
En el moment del nomenament del gabinet, Theofelus tenia 23 anys i era una dels ministres més joves d'Àfrica. Abans del seu nomenament polític, va completar una llicenciatura en dret a la Universitat de Namíbia. També és membre de la junta del Consell Nacional d'Educació Superior.
El 2020 va ser nomenada com una de les 100 dones africanes més influents, la persona més jove d'aquesta llista.
El desembre de 2021, va ser inclosa a la llista de les 100 dones de 2021 de la BBC.

## Carrera professional

* 2013 - 2018: Vicepresidenta del Parlament Infantil.
* 2019 - 2020: Oficial legal – Ministeri de Justícia.

## Interesos legislatius

Supervisió del Parlament; Autodesenvolupament Parlamentari; E-Parlament; Legislació sobre el canvi climàtic; Participació Juvenil al Parlament; Recerca parlamentària.

## Referències

* ↑ Ikela, Selma. «Born-free prepares for ministerial job» (en anglès). New Era Live, 04-03-2020.
* 1 2 du Plessis, Carien «Namibia's youngest MP enters the crucible as Africa's youth lead the way» (en anglès). The Guardian, 17-04-2020. ISSN: 0261-3077.
* ↑ Ngatjiheue, Charmaine «Nam's youngest MP takes office» (en anglès). The Namibian, 24-03-2020. Arxivat de l'original el 2023-01-22 [Consulta: 5 febrer 2022].
* ↑ «Ms. Emma Inamutila Theofelus» (en anglès). NCHE.
* ↑ Siririka, Paheja «Geingos, Theofelus among 100 most influential women» (en anglès). New Era, 21-08-2020.
* ↑ «BBC 100 Women 2021: Who is on the list this year?» (en anglès). BBC News, 07-12-2021.
* 1 2 «Theofilus, Emma» (en anglès). Parlament de Namíbia. Arxivat de l'original el 2021-04-23. [Consulta: 5 febrer 2022].

## Enllaços externs

* «Deputy Minister» (en anglès). Republic of Namibia: Ministry of Information and Communication Technology.
# Castell de Xestalgar

El Castell de Xestalgar és al municipi de Xestalgar, a la comarca dels Serrans de la província de València. És conegut en la localitat com Los Murones i és a la part alta d'un cingle, al marge esquerre del riu Túria, des d'on es pot controlar tant la vall com els seus accessos. Està declarat Bé d'Interès Cultural segons consta a la Direcció General del Patrimoni Cultural de la Conselleria de Turisme, Cultura i Esports de la Generalitat Valenciana, amb el número d'anotació ministerial: RI-51- 0010686 i data d'anotació 12 de setembre de 2001.

## Descripció historicoartística

La construcció data molt probablement del segle xii i seria d'origen musulmà, modificat i ampliat després de la conquesta cristiana, per adequar-lo a les necessitats d'aquesta època, en la qual s'utilitza el foc artiller. Es va haver d'abandonar aviat, quan els senyors del castell es van traslladar a la població urbana, on es van construir una residència palatina. Es va construir principalement amb tàpia, presentant la particularitat que en l'interior de l'encofrat gairebé no s'ha utilitzat morter, que ha estat emprat pràcticament només a la part exterior de protecció, el component fonamental és mera terra.
La muralla perimetral, que ha desaparegut gairebé per complet, es troba en molt mal estat, presenta traçat pentagonal, encara que irregular, i posseeix diverses torres circulars de defensa, de les quals es poden veure dues d'elles a la zona inferior més pròxima al poble. També s'ha conservat part de la torre de l'homenatge, que presentava planta rectangular, amb tres altures i terrassa amb merlets. Tampoc queden molts vestigis de les dependències interiors, destacant un aljub en el lloc que va haver de ser el pati d'armes.
El castell disposava de tres túnels que facilitaven la fugida dels seus habitants i que comunicaven la fortalesa amb la vila i les hortes circumdants, actualment encegats.

## Referències

* ↑ URL de la referència: https://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=241. Data de consulta: 23 desembre 2024.
* 1 2 3 http://www.cult.gva.es/dgpa/documentacion/interno/111.pdf
* ↑ http://castillosespanyoles.blogspot.com.es/2010/06/castillo-de-gestalgar-valencia.html
# Fàbrica la Providència (Tortosa)

La fàbrica la Providència és una antiga fàbrica de Tortosa (Baix Ebre) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Era fàbrica de farines avui en desús. Se n'ha adaptat un sector, amb façana a la carretera de Saragossa, com a habitatge i la resta és abandonada. Conforma un recinte rectangular al voltant d'un pati central. El sector de l'antiga fàbrica ocupa la banda nord. Es dividia en cinc nivells no homogenis, palesos a la façana nord, amb coberta en forma de terrassa amb balustrada. A un lateral del terrat s'aixeca una torre rectangular de tres cossos superposats en disminució de mida que li dona un aspecte característic. Els sectors de magatzems, a la banda oest, és força enderrocat i de construcció poc acurada. Quant al d'habitatges, apareix força modificat. S'hi accedeix mitjançant un pas obert a la planta baixa que dona al pati interior.
El material de construcció és el maó, arrebossat i pintat. El recobriment, que no es va fer en el sector de magatzems, es troba força deteriorat.

## Història

Els propietaris eren descendents de Joan Figueras Ribers, fundador de la fàbrica, pensen que es tracta d'una construcció de principis de segle, sense poder fer cap altra apreciació. Vora l'accés al pati hi ha dues plaques indicant on arribar les riades de l'Ebre dels anys 1907 i 1937.
No es conserva res de l'antiga maquinària de la fàbrica, venuda per a ferralla en plegar l'empresa.
Abans de ser fàbrica de farina l'edifici s'hauria utilitzat com a fàbrica d'oruxo, fona de ferro i fàbrica de sabó.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Fàbrica la Providència». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 agost 2014].
# Homonímia

L'homonímia (del grec homo-, "igual", i -onoma, "paraula") és una relació lèxica que s'estableix entre dos homònims, és a dir, paraules que presenten identitat formal (fònica o gràfica) però són semànticament diferents. En altres paraules la qualitat que es dona en una llengua o idioma quan existeixen paraules que tenen un significat diferent, malgrat que s'escriuen o pronuncien igual.
Les paraules homònimes poden ser homògrafes (d'igual escriptura) o homòfones (d'igual pronunciació). En català, les paraules homòfones poden ser homògrafes, mentre que les homògrafes són generalment homòfones (tanmateix, per exemple, "sou" es pronuncia amb una «o» oberta si és el mot que correspon al nom 'salari' i amb una «o» tancada si es tracta d'una forma del verb "ser"; en anglès també canvien de categoria gramatical mots com "lead" -segons com es pronunciï la vocal- o "import" i "export" -segons on es faci la vocal tònica).
En el cas de l'homonímia, la semblança entre ambdós mots és casual: els dos termes han seguit una evolució diacrònica i han acabat per adquirir significants iguals; tanmateix, els seus significats són totalment diferents. Tot i no tenir una vinculació real, sovint s'ha associat l'homonímia amb la polisèmia. La diferència que presenta la polisèmia respecte de l'homonímia és que dues paraules són polisèmiques quan tenen un mateix origen i, mitjançant procediments com la metàfora o la metonímia, el significat original ha donat lloc a altres significats. Així doncs, són homònimes paraules com coma (signe de puntuació, femení) i coma (quadre clínic, masculí), clau (per obrir panys, femení) i clau (tija de ferro, masculí), etc.
Hi ha, en resum, tres tipus de mots homònims:
* Homònims totals, que s'escriuen i es pronuncien igual
* Homòfons, que coincideixen en la manera de pronunciar-se, però no s'escriuen exactament igual.
* Homògrafs, que coincideixen en l'escriptura, però tenen algun so diferent.

## Referències

* ↑ abalag2. «Català de segon». Arxivat de l'original el 2018-10-17. [Consulta: 16 març 2019].
* ↑ «homònim | enciclopèdia.cat». [Consulta: 8 abril 2019].
* ↑ «Polisèmia i homonímia – Aula de català». [Consulta: 16 març 2019].
# Allen Norton (motocicleta)

Allen Norton fou una empresa britànica que fabricava rèpliques de les històriques motocicletes de velocitat Norton Manx en les cilindrades de 350 i 500 cc. L'empresa estava dirigida per Bernie Allen i tenia la seu a Great Bedwyn, a Marlborough (Wiltshire).

## Història

L'empresa va començar a construir rèpliques dels famosos models de curses Norton Manx el 1990, tot basant-se en la darrera Manx de 1961. Allen n'havia aconseguit els drets el 1989 després de la mort del preparador de Norton Ray Petty i havia rebut un permís especial per a emprar el nom de "Norton" a Anglaterra.
Tret dels magnetos, tots els components utilitzats eren de nova fabricació. Els motors els subministrava l'empresa Summerfield Engineering de Derbyshire, els bastidors provenien de Goodman Engineering i estaven fabricats amb tubs Reynolds 531. Les motos estaven equipades amb caixa de canvis de 5 velocitats i transmissió primària per corretja (les Manx originals duien caixa de canvis de 4 velocitats i cadena principal). Tot i que les Manx originals eren motos de velocitat pura, Allen els instal·lava també velocímetre, botzina i llum de fre per tal que les seves motos poguessin circular per carretera.
Les Norton Manx d'Allen eren conegudes per la seva qualitat. L'ex-enginyer de curses i dissenyador de Norton, Doug Hele, va comentar-ne: «Són millors que quan les fabricàvem nosaltres».
Les produccions eren baixes. Allen va lliurar la primera unitat el 1992, però només va poder fabricar-ne una cada 2 setmanes. Aleshores tenia 61 anys. El 1994, els drets de fabricació van passar a l'enginyer de Preston (Lancashire) Andy Molnar.

## Vegeu també

* Norton

## Referències

* 1 2 3 4 5 Bacon, Roy. The British motorcycle directory : over 1, 100 marques from 1888 (en anglès). Ramsbury: Crowood, 2004. ISBN 978-1-86126-674-3.
* ↑ Melling, Frank. «Classic bike: Manx Norton» (en anglès). The Telegraph, 29-11-2003. [Consulta: 23 agost 2020].
* 1 2 3 4 5 Brown, Roland. «This is the bike that Bernie built: Norton's 500cc Manx is back in» (en anglès). The Independent, 16-01-1993. [Consulta: 23 agost 2020].
* 1 2 3 4 5 «Bonhams : 1993 Norton 500cc Manx Bernie Allen Replica Frame no. 11M BRA9 Engine no. 11M BRA9» (en anglès). www.bonhams.com. [Consulta: 23 agost 2020].
* ↑ Brown, Roland; McDiarmid, Mac. The ultimate motorcycle encyclopedia : Harley-Davidson, Ducati, Triumph, Honda, Kawasaki and all the great marques (en anglès). Nova York: Anness Pub, 2000, p. 212. ISBN 978-1-84038-898-5.
* ↑ «Molnar Precision Limited - Company Profile» (en anglès). www.manx.co.uk. [Consulta: 23 agost 2020].

## Enllaços externs

* Lloc Web de Summerfield Engineering (anglès)
# Kansk

Kansk (en rus Канск) és una ciutat del krai de Krasnoiarsk, a Rússia. Es troba a la vora dreta del riu Kan, a 23 km a l'oest d'Ilanski, a 165 km a l'est de Krasnoiarsk i a 3.510 km a l'est de Moscou.

## Història

Kansk fou fundada com un ostrog el 1628, i s'instal·là a l'emplaçament actual el 1636. És una de les fortaleses més antigues de Sibèria on s'instal·laven diverses guarnicions militars, amb la intenció de defensar el territori rus de possibles incursions kirguizes. Fins a mitjan segle xviii, Kansk era un assentament cosac que fou destruït en diverses ocasions. Vers el 1740 es feu passar per Kansk l'únic camí aleshores practicable entre Moscou i Sibèria. Això promogué el comerç i feu de Kansk un lloc d'exili de condemnats a kàtorga. El 1822 obtingué l'estatus de ciutat. Des de la dècada de 1940, a causa de la Segona Guerra Mundial, s'instal·laren a la ciutat diverses indústries evacuades, la qual cosa donà a Kansk un caire més industrial.
# Colze

El colze és l'articulació que uneix el braç i l'avantbraç connectant la part distal de l'húmer amb la proximal del cúbit i del radi; més concretament és la unió entre l'húmer a la part superior del braç i el radi i el cúbit de l'avantbraç, que permet apropar i allunyar l'avantbraç i la mà del cos. Inclou l'olècran, la fossa del colze i els epicòndils laterals i medials de l'húmer. El colze posseeix lligaments laterals, anteriors i posteriors.

## Referències

* ↑ Kapandji, p. 74–7.
* ↑ Palastanga & Soames, p. 138.

## Bibliografia

* Kapandji, Ibrahim Adalbert. The Physiology of the Joints: Volume One Upper Limb. 5th ed. Nova York: Churchill Livingstone, 1982.
* Palastanga, Nigel; Soames, Roger. Anatomy and Human Movement: Structure and Function. 6th ed. Elsevier, 2012. ISBN 9780702040535.
Viccionari
# Cuca Gamarra

María Concepción Gamarra Ruiz-Clavijo, més coneguda com a Cuca Gamarra (Logronyo, 23 de desembre de 1974), és una política espanyola del Partit Popular espanyol i secretària general del partit. Advocada de formació, va obtenir la llicenciatura en Dret econòmic i el postgrau en Dret cooperatiu per la Universitat de Deusto.

## Carrera política

De 2011 fins al 2019 va ser l'alcaldessa de Logronyo, sent la primera dona a accedir a aquest càrrec. Va arribar a l'alcaldia després d'obtenir el seu partit, el PP, la majoria absoluta en les eleccions municipals de 2011. Succeeix en el càrrec a Tomás Santos, del PSOE. Anteriorment havia estat portaveu de l'oposició (2007-2011) i tinent d'alcalde de l'Ajuntament de Logronyo (2003-2007).
És vicepresidenta de la Federació Espanyola de Municipis i Províncies. A més, és vocal del Comitè Executiu Nacional del Partit Popular des de 2004 i presidenta de la Junta Local de Logronyo del Partit Popular des de 2007.
Des de l'agost del 2020 al novembre de 2023 va ser portaveu del seu partit al Congrés dels Diputats espanyol. Des de l'abril del 2022 és la secretària general del partit.

## Referències

* ↑ «elcorreo.com | Araba/Álava | diario con las últimas noticias de Álava, fotos y videos» (en castellà), 21-12-2021. [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ elcorreo.com Gamarra logra la representación más amplia del PP en el Ayuntamiento, consulta: junio de 2011
* ↑ «La FEMP nombra a la alcaldesa de Logroño vicepresidenta de esta entidad que representa a más de 8.000 municipios» (en castellà), 13-12-2016. [Consulta: 21 desembre 2021].
* ↑ «Feijoo confirma a Cuca Gamarra como secretaria general del PP, pero no seguirá como portavoz en el Congreso», 25-11-2023. [Consulta: 25 novembre 2023].

## Enllaços externs

* Partido Popular de Logroño
* Un minuto con Cuca Gamarra - Elecciones locales de 2011
# La Toile d'araignée merveilleuse

La Toile d'araignée merveilleuse, llançat als Estats Units com a Incident from Don Quixote i a Gran Bretanya com a Magic Armour, i també coneguda com a The Marvelous Cobweb i com a Aventures de Don Quichotte, va ser un curtmetratge mut francès de 1908 dirigit per Georges Méliès, inspirat en el Don Quixot de Miguel de Cervantes.

## Trama

En un dels seus somnis, Don Quixot lluita contra monstres. Després d'haver-los vençuts, va a posar-se la seva armadura, només per trobar-se amb una successió d'esdeveniments estranys: primer l'armadura apareix ocupada per una criatura amb extremitats estirades, després apareix una dona jove encantadora i li brota ales de papallona. Quan el Quixot s'acosta a ella, les ales es converteixen en tentacles gegants i l'ataquen. Just quan el Quixot està lluitant i agafant la seva llança, es desperta i es troba colpejant el seu criat Sancho Panza.

## Llançament

La pel·lícula va ser estrenada per la Star Film Company de Méliès i està numerada del 1367 al 1371 als seus catàlegs. i es va anunciar per primera vegada a la publicació francesa Ciné-Journal el 20 d'octubre de 1908. Actualment es presumeix que la pel·lícula és perduda.

## Referències

* 1 2 Malthête, Jacques & Mannoni, Laurent (2008), L'oeuvre de Georges Méliès, Paris: Éditions de La Martinière, p. 355, ISBN 9782732437323
* ↑ Zipes, Jack (2011), The Enchanted Screen: The Unknown History of Fairy-Tale Films, Nova York: Routledge, p. 389, <https://books.google.cat/books?id=RXSQAgAAQBAJ&pg=PA389>
* ↑ Hammond, Paul (1974), Marvellous Méliès, Londres: Gordon Fraser, p. 147, ISBN 0900406380
* ↑ Malthête, Jacques (October 1982), Sur les traces des 'Star' Films disparus, vol. 10, pàg. 52–67, <http://collections.cinematheque.qc.ca/articles/sur-les-traces-des-star-films-disparus/>
* ↑ Stories of the Films, vol. 3, 17 October 1908, p. 304, <http://lantern.mediahist.org/catalog/movingor03chal_0312>

## Enllaços externs

* La Toile d'araignée merveilleuse a Internet Movie Database (anglès)
# Equinococcosi

L'equinococcosi o hidatidosi és una helmintosi causada per cestodes del gènere Echinococcus, que afecta els éssers humans i altres mamífers, com ovelles, gossos, rosegadors i cavalls.

## Tipus

Existeixen tres formes diferents de l'equinococcosi en els humans, cadascuna d'elles causada per les larves de diferents espècies d'Echinococcus.
* Equinococcosi quística. També coneguda com equinococcosi unilocular. Es la forma més comuna en els humans. És causada per 'Echinococcus granulosus.
* Equinococcosi alveolar. També coneguda com a col·loide alveolar del fetge, malaltia hidatídica alveolar, alveolococcosi i equinococcosi multilocular. És causada per Echinococcus multilocularis.
* Equinococcosi poliquística. També coneguda com a malaltia hidatídica poliquística humana i equinococcosi neotropical, és causada per Echinococcus vogeli i, en molt rares ocasions, per Echinococcus oligarthrus.
L'equinococcosi alveolar i la poliquística rares vegades es diagnostiquen en els éssers humans i no són tan esteses com l'equinococcosi quística; l'equinococcosi poliquística és relativament nova en l'escena mèdica, però també té el potencial per convertir-se en una malaltia emergent en molts països. L'OMS inclou l'equinococcosi a la llista de les 20 Malalties tropicals desateses.

## Referències

* ↑ Berger SA, Marr JS. Human Parasitic Diseases Sourcebook. Jones and Bartlett Publishers: Sudbury, Massachusetts, 2006.
* ↑ «Neglected tropical diseases» (en anglès). World Health Organization. [Consulta: 25 agost 2018].

## Enllaços externs

* R. López-Vélez, E. Martín Echavarría, J.A. Pérez Molina. «Guía de enfermedades infecciosas importadas» p. 84-87. Ministerio de Sanidad y Consumo, 2008.
# Escola de Pastors i Pastores de Catalunya

L'Escola de Pastors i Pastores de Catalunya, també anomenada Escola de Pastors de Catalunya, és un centre educatiu ubicat a Rialb.
Va ser fundada el 2008 com un projecte educatiu que pretenia presentar a les noves generacions de pastors un model de ramaderia diferent del que s'havia ensenyat fins aleshores a Catalunya. A l'inici, es van prendre com a models l'escola de pastors d'Astúries als Picos de Europa i les escoles oficials del País Basc, Artzai Eskola i l'escola de pastors d'Iparralde.
El seu model educatiu, basat en l'agroecologia, s'ha consolidat a partir de l'experiència. Això ha afermat un nou model de pagesia al país, pel qual el centre va ser reconegut amb un Premi FPCAT de la Generalitat el 2022.
Disposen d'experts de cada àmbit per a impartir les classes teòriques, cosa que permet a l'alumnat entrar en contacte amb els professionals del sector amb qui interactuaran en la vida laboral. Igualment, les pràctiques són en finques en actiu de pagesos que col·laboren amb l'escola de fa temps, que comparteixen el coneixement amb els estudiants i els cedeixen responsabilitats per a proporcionar-los experiència i autonomia.
El centre participa en diversos projectes nacionals i internacionals i cada any s'incorporen novetats a la formació amb els aprenentatges que s'obtenen d'altres experiències o entitats, com ara el Pyrpastum, projecte amb l'objectiu principal de promoure l'ocupació agrícola i l'aprofitament de l'espai pastoral transfronterer, així com dignificar l'ofici de pastor i ramader o el projecte Fireshepherds, que tracta la gestió del paisatge i la prevenció d'incendis forestals. L'objectiu és crear un mòdul formatiu per capacitar als pastors i pastores per dur a terme la seva activitat en zones amb risc d'incendi de manera indicada per a reduir el combustible
En aquest sentit, la formació està en permanent revisió i canvi, que canvia en funció de les valoracions de l'alumnat, les aportacions de formadors i formadores i la mateixa experiència de l'entitat.

## Referències

* ↑ SomGarrigues. «L'Escola de Pastors de Catalunya celebrarà el 10è aniversari amb una jornada a Arbeca | Notícies», 12-09-2018. [Consulta: 23 maig 2023].
* ↑ «Premis #FPCAT 2022». [Consulta: 23 maig 2023].
* ↑ «Projecte Pyrpastum».
* ↑ «Projectes – Escola de Pastors de Catalunya». [Consulta: 23 maig 2023].

## Enllaços externs

* Escola de Pastors i Pastores de Catalunya
# Feda

Feda és un poble del municipi de Kvinesdal al comtat d'Armilla-Agder, a Noruega. El poble és al nord del Fedafjorden, a uns 10 quilòmetres al sud-oest del poble de Liknes i a uns 12 quilòmetres a l'est de la ciutat de Flekkefjord. La vila té una grandària de 0,49 quilòmetres quadrats, i una població (any 2015) de 404 habitants (per tant, una densitat de població de 824 habitants per quilòmetre quadrat).
L'autopista europea E39 travessa el poble. Feda és la llar de la planta conversora NorNed (d'HDVC). L'estació va ser construïda a la vora d'una extinta esubestació elèctrica. L'església de Feda és al mateix poble, servint la part del sud del municipi de Kvinesdal.
Entre els anys 1900 i 1963, Feda era el centre administratiu del municipi de Feda.

## Nom

El municipi (abans una parròqua) s'anomena així per l'antiga granga "Fede". El nom de la granja prové del riu Fedaelva, que flueix al fiord Fedafjorden, prop de la granja.

## Galeria fotogràfica

* Vista de Feda del pont a través del Fedafjorden
* Vista de Feda

## Referències

* ↑ Statistisk sentralbyrå. «Urban settlements. Population and area, by municipality.», 01-01-2015.
* ↑ Store norske leksikon. «Feda – tettsted». [Consulta: 14 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Informació meteorològica de Feda Arxivat 2018-12-28 a Wayback Machine. ((noruec))