OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ben Gordon

Benjamin (Ben) Gordon (4 d'abril de 1983, Londres, Anglaterra, Regne Unit) és un jugador de bàsquet dels Charlotte Bobcats de l'NBA. Va jugar d'escorta per la Universitat de Connecticut i va créixer a Mount Vernon, Nova York.

## Trajectòria esportiva
### Universitat

Al seu primer any a la universitat fou el segon màxim anotador de l'equip (12.6 ppp), sortint des de la banqueta quasi tota la temporada. Com a sophomore (segon any) Gordon tenia de mitjana de 19.5 punts liderant llur equip i també fou el màxim passador amb un total de 156 assistències. Al seu tercer i últim any a Connecticut, les seves estadístiques van ser de 18.5 punts, 4.7 rebots i 4.5 assistències. També aconseguí encistellar 104 triples, la segona xifra més alta a la història de Connecticut. Les seves actuacions van ajudar moltíssim als Huskies, l'equip de la universitat, a guanyar el Campionat NCAA. Amb el seu tercer any, Gordon es declarà elegible pel Draft de l'NBA del 2004.

### NBA

Gordon va anar a la tercera selecció del Draft, sent escollit pels Chicago Bulls. Curiosament, 20 anys abans, els Bulls van escollir Michael Jordan a la tecera posició. Gordon va vestir el número 4 tant a l'institut com a la universitat, però als Bulls es va veure obligat a escollir el 7 per què el 4 està retirat per Jerry Sloan.
Al primer any de Gordon, Gordon tenia una mitjana de 15.1 punts, 2.6 rebots i 1.9 assistències per partit jugant només uns 24.2 minuts per partit. Gordon contribuí a fer que els Bulls fessin la seva primera aparició als playoff des que Jordan deixà l'equip el 1998. Els aficionats de l'equip l'anomenen Mr 4t Quart, a causa de les actuacions a l'última fase del partit. Al final de la temporada es convertí en el primer rookie de la història de l'NBA en guanyar el premi Millor 6è home. Gordon fou també el rookie del mes de la Conferència Est en tres ocasions: gener, febrer i març. A la seva segona temporada Gordon alternava la banqueta amb començar en el cinc inicial, sent titular 47 cops i suplent uns 35. En realitat, començà la temporada a la banqueta i gràcies al seu bon rendiment es guanyà un lloc en el cinc inicial. Gordon incrementà els seus minuts jugats per partit i la mitjana de punts i assistències. Fou elegit per l'equip dels Sophomores per enfrontar-se als Rookies a l'All-Star Weekend de l'NBA, on anotà 17 punts.
El 14 d'abril de 2006 en una victòria dels Bulls contra els Wizards, Gordon aconseguí el rècord de triples consecutius anotats en un partit, amb 9 seguits sense fallar. A prop de la seva segona temporada, Gordon revelà que estava en procés la creació d'una beguda energètica pròpia anomenada "BG7", que són les seves inicials i el seu dorsal.

#### Equips

* Chicago Bulls (NBA, EUA): 2004 - 2009
* Detroit Pistons (NBA, EUA): 2009 - 2012
* Charlotte Bobcats (NBA, EUA): 2012 - actualitat

## Palmarès
### Títols personals

* Elegit a l'equip dels Sophomores pel partit contra els Rookies de l'All-Star Game del 2006 a Houston.
* Elegit Rookie del mes de l'NBA al gener, febrer i març de 2005.
* Elegit Millor 6è home a la temporada 2004-05.

## Enllaços externs

* Perfil a NBA.com
* Pàgina oficial de Ben Gordon
* Ben Gordon a MySpace
# Fernand Crommelynck

Fernand Crommelynck (París, 19 de novembre de 1886 -Saint-Germain-en-Laye, 17 de març de 1970) fou un dramaturg d'origen belga que va desenvolupar el teatre d'avantguarda. La seva obra més coneguda és El cornut magnífic.
Els seus pares el van portar a Bèlgica, on va passar la seva infància i la seva joventut, familiaritzant-se amb la vida teatral. Va debutar com a dramaturg als 18 anys amb una comèdia en vers Ja no anirem més al bosc (1904), a la qual va seguir L'Escultor de màscares (1906). Al seu retorn a París es va dedicar al periodisme, simultanejant a partir de llavors les dues ciutats, París i Brussel·les. Més tard va escriure El mercader de laments (1913), El magnífic cornut (1919), que va obtenir un gran èxit i va consagrar definitivament la seva carrera com a dramaturg i en la que es va basar Berthold Goldschmidt per compondre l'òpera Der gewaltige Hahnrei; Els amants puerils (1922), Budells d'or (1925), Corine (1929) i Una dona que té el cor massa petit (1934), entre d'altres.
Crommelynck pertany a la tradició dels grans artistes flamencs, dels qui sembla haver heretat la seva estranya originalitat. Els últims anys de la seva vida els va passar en la seva residència de Rapallo (Itàlia), on va residir amb els seus quatre fills. Allí va escriure les seves últimes obres Calent i fred i El cementiri dels amors.

## Referències

* ↑ «Fernand Crommelynck». Encyclopædia Britannica. [Consulta: 6 maig 2017].
* ↑ Sender, Ramón José; Dueñas Lorente, José Domingo. «Sobre la obra de Crommelynck». A: Proclamación de la sonrisa: ensayos. Universidad de Zaragoza, 2008, p. 167–170. ISBN 978-84-8127-193-5. [Consulta: 6 maig 2017].
* ↑ Piret, Pierre; Aubert, Nathalie (ed.); Fraiture, Pierre-Philippe (ed.); McGuinness, Patrick (ed.). «Representation and Subjectivityː Belgian Playwrights and Modernity. Fernand Crommelynck or Disenchanted Representation». A: From Art Nouveau to Surrealism: Belgian Modernity in the Making. MHRA & Maney Publishing, 2007, p. 69–73. ISBN 978-1-904350-64-4. [Consulta: 6 maig 2017].

## Bibliografia

* Piret, (Pierre). Fernand Crommelynck. Une dramaturgie de l'inauthentique. Bruxelles: Éditions Labor, 1999.
# Manifest de Leiden

El conegut com a Manifest de Leiden (en anglès: Leiden Manifesto for research metrics, sigla LM) és un acord de "deu principis bàsics per guiar l'avaluació de la investigació". Va aparèixer al volum 520, número 7548, de la revista Nature, el 22 d'abril de 2015 i va ser formulat pels professors Diana Hicks i Paul Wouters a la 19a Conferència Internacional sobre Indicadors de Ciència i Tecnologia, celebrada del 3 al 5 de setembre de 2014 a Leiden, als Països Baixos. El manifest és una senzilla guia per combatre el mal ús de la bibliometria per avaluar els treballs científics. Altres exemples de bibliometria o cienciometria són l'índex h, el factor d'impacte o l'anomenada altmetrics.

## Principis

Els principis diuen que:
* L’avaluació quantitativa ha de ser la base d’una avaluació qualitativa.
* La mesura de rendiment s'ha de fer en relació a la missió de la institució, del grup de recerca o de l’investigador.
* Cal protegir l’excel·lència en recerca localment rellevant.
* Els processos de recopilació i anàlisi de dades han de ser oberts, transparents i simples.
* Les dades i anàlisis han d’estar obertes a verificació pels avaluats.
* Les diferències en les pràctiques de publicació i citació entre camps científics s'han de tenir en compte.
* L’avaluació individual d’investigadors s'ha de basar en la valoració qualitativa de la seva cartera d’investigació.
* S'ha d’evitar la concreció improcedent i la falsa precisió.
* S'han de reconèixer els efectes sistèmics de l’avaluació i els indicadors.
* Els indicadors han de ser examinats i actualitzats periòdicament.

## Referències

* ↑ «Bibliometrics: The Leiden Manifesto for research metrics». Nature, 520, 7548, 22-04-2015, pàg. 429–431. ISSN: 0028-0836. 10.1038/520429a.
* ↑ «STI 2014 Leiden - 19th International Conference on Science and Technology Indicators» (en anglès). [Consulta: 30 novembre 2020].
* ↑ «Leiden manifesto for research Metrics» (en anglès). [Consulta: 4 desembre 2020].
* ↑ Biblioteques, CSUC / 03/05/2015 / 1 Comment /. «El Manifest de Leiden sobre la bibliometria de la recerca», 03-05-2015. [Consulta: 29 juny 2024].
# Bebe Rexha

Bleta Rexha, més coneguda com a Bebe Rexha (pronúncia: [ˈbiːbi ˈreɪdʒə]; Nova York, 30 d'agost de 1989) és una cantant, compositora i cantautora estatunidenca. Tot i que la seva carrera començà el 2010 amb els Black Cards i que rebé certa notorietat per l'escriptura de cançons com ara «The Monster» d'Eminem i Rihanna, va ser sobretot gràcies a col·laboracions amb artistes com ara G-Eazy, Martin Garrix i sobretot els Florida Georgia Line que es feu conèixer. L'èxit va arribar el 2018 gràcies al seu àlbum Expectations (2018) i més que res la cançó «I'm a Mess», que li van aportar dues nominacions als 61ens premis Grammy.

## Primers anys

Bleta Rexha va néixer el 30 d'agost de 1989, a Brooklyn, Nova York,1 de pares amb ètnia albanesa. El seu pare, Flamur Rexha, va néixer a Tirana (Albània) i va emigrar als EUA a l'edat de 21 anys, mentre que la seva mare, Bukurije Rexha, va néixer als EUA en una família d'origen albanès descendent de Gostivar (Macedònia del Nord). En albanès, Bleta significa abella; derivat d'això, Rexha es va donar el sobrenom de Beu com a part del seu nom artístic. A l'edat de 6 anys, Bleta i la seva família es van mudar més tard a Staten Island (Nova York).
A la seva escola primària, Rexha va tocar la trompeta durant més de nou anys, mentre aprenia a tocar la guitarra i el piano. Rexha va assistir a Tottenville High School en Staten Island, on ella va participar en una varietat de musicals.3 Ella també es va unir al cor, mentre que encara era a l'escola secundària. Després d'unir-se al cor, va descobrir que la seva veu era una soprano de coloratura.
Quan era adolescent, Rexha va presentar una cançó per a ser presentada en l'esdeveniment anual dels National Academy of Recording Arts & Sciences Grammy Day. Rexha va guanyar el premi a la millor compositora adolescent, superant a altres 700 participants. Com a resultat, ella va signar un contracte amb la caçadora de talents Samantha Coix, que va animar a Rexha a inscriure's en classes de composició a la ciutat de Nova York.

## Discografia

* All your fault (2017)
* Expectations (2018)
# Manolo Miralles

Manolo Miralles (Xàtiva, 23 de febrer de 1952 - Hospital Universitari i Politècnic La Fe, 29 de juliol de 2023) fou un músic i cantant valencià, fundador del grup Al Tall.

## Biografia

Nascut a Xàtiva el 23 de febrer de l'any 1952, en la seua joventut tocava la bandúrria en la rondalla dels coros y danzas de la seua ciutat, i va estudiar el batxillerat a València; després començà estudis de Medicina a la Universitat de València en el curs 70/71.
Després de cantar en solitari com a cantautor, i havent arribat a ser finalista d'un concurs de cançó al col·legi dels Sal·lesians de València junt amb Moncho Borrajo (Miralles, però, no es va presentar a la final), durant el curs 73/74 coneixeria a Vicent Torrent i Miquel Gil, amb els quals -en intercanviant cançons i coincidint en concerts- fundaria Al Tall al curs següent.
En començar a treballar en equip, va decidir incloure-hi la bandúrria per a enriquir el so d'unes cançons sonades originàriament nómes amb guitarra, i així va començar a interessar-se per l'aprenentatge de diferents instruments de corda (arxillaüt, baix elèctric sense trasts, busuki, llaudí, llaüt, mandolina i violí), de percussió (bendir, darbuka, djembé, pandero, tam-tam…) i de vent (com la dolçaina que sona en la Cançó de la llum) que conformen el so característic d'aquell conjunt.

## Referències

* 1 2 Neus Berenguer. «Manolo Miralles, membre d’Al Tall». Vilaweb. Partal, Maresma i Associats sl, 07-06-2013. [Consulta: 27 novembre 2021].
* 1 2 «S'ha mort Manolo Miralles, músic d’Al Tall i referent del País Valencià». Vilaweb. [Consulta: 29 juliol 2023].

## Enllaços externs

* Macuarium.com Arxivat 2006-11-07 a Wayback Machine. entrevista amb Miralles sobre el seu Mac (castellà)
# La màgia del sud

La màgia del sud (en basc Alhambrako giltza) és una pel·lícula basca d'animació del 2003 dirigida per Juan Bautista Berasategi Luzuriaga, basada en els Contes de l'Alhambra de Washington Irving. Fou coproduïda, entre d'altres, per EITB i Canal Sur. Ha estat doblada al català i estrenada als cinemes.

## Sinopsi

Irving és un famós explorador estatunidenc que està a punt d'escriure un llibre, en el qual li agradaria explicar els seus viatges. L'explorador viatja a Andalusia per visitar l'Alhambra, juntament amb l'amic rus Dolgoruki i Carmen, descendent del rei moro Boabdil. Segons una profecia antiga, el malvat usurpador Ali, que es va apoderar del regne, no regnarà fins que el darrer descendent del rei sigui mort. Durant el viatge, Irving salva la vida de Carmen dels homes d'Ali, que havien marxat cap a Granada. Irving és així obligat a portar la noia a l'Alhambra per fer realitat la profecia i Ali l'usurpador és derrotat.

## Nominacions

Fou nominada al Goya a la millor pel·lícula d'animació.

## Referències

* ↑ «La màgia del sud». Ésadir.cat. [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ «El embrujo del sur». Catalanfilms.cat. [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ «El embrujo del sur» (en castellà). Fotogramas.es. [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ «El embrujo del sur» (en castellà). PremiosGoya.com. [Consulta: 23 setembre 2022].
# Escatologia (fisiologia)

L'escatologia és la part de la fisiologia dedicada a l'estudi dels excrements i les deixalles corporals com ara la matèria fecal, l'orina, la suor o la menstruació, entre d'altres.
L'estudi mèdic dels excrements es coneix des d'antic i de vegades s'utilitza per a la diagnosi a través d'ells. Permet que es pugui determinar un rang bastant ampli de característiques sobre l'animal que ha efectuat les deposicions, com ara la seva dieta, el lloc on s'ha alimentat i el seu grau de salut, així com la presència d'alguns paràsits intestinals.
A la caça, les deixalles biològiques s'usen per seguir el rastre i trobar animals. Entre animals de la mateixa espècie s'usen per a marcar territori i per a atraure mascles o femelles.

## Etimologia

El terme "escatologia" ve del grec σκώρ (genitiu σκατός, modern σκατό, plural σκατά), que fa referència a les acaballes, els finals, un significat que pren en el sentit religiós (vegeu escatologia), però també pel que fa als excrements.

## Vegeu també

* Coprofilia
# Matilde Zapata

Matilde Zapata (Sevilla, 30 de novembre de 1906 - Santander, 28 de maig de 1938) va ser la directora del diari La Región des de l'assassinat del seu marit, Luciano Malumbres, fins al tancament del diari.

## Biografia

Matilde Zapata va néixer el 30 de novembre de 1906 a la ciutat andalusa de Sevilla, però aviat es va traslladar a Santander, perquè el seu pare era conserge de l'Escola de Nàutica. En la seva joventut va ser presidenta del Grup Infantil Socialista de Santander, per posteriorment militar en les Joventuts Socialistes.
Va començar a col·laborar amb el diari La Región quan el seu marit es va fer càrrec de la seva direcció, el 1931, en instaurar-se la II República. Amb la seva activitat política i els seus articles a la premsa sempre va reclamar els drets de les dones i va defensar la igualtat efectiva. I amb la seva col·aboració en el diari, tant ella com Malumbres volien visibilitzar el moviment obrer de la ciutat i donar-hi veu.
Després de l'assassinat de Malumbres al juny de 1936, es va convertir en la directora del periòdic fins al tancament del mateix en 1937; a causa del seu ingrés en el Partit Comunista el 1937, es va produir una radicalització a les pàgines del diari. També va exercir la funció d'auxiliar a la Biblioteca Municipal de Santander.
Quan les tropes franquistes van entrar a Santander es va refugiar a Astúries, on va fer propaganda a favor del comunisme. En intentar fugir a França amb vaixell, va ser detinguda per la flota nacional. A Santander va ser sotmesa a un consell de guerra, per donar suport a la causa marxista i arengar a les masses al carrer, que la va condemnar a mort, sent executada el 28 de maig de 1938.
L'any 2007 es van recopilar els seus articles a Las páginas femeninas de Matilde Zapata, de José Ramón Saiz Viadero, un recull que publicà l'Associació de la Premsa de Cantàbria.
El 14 d'abril (aniversari de la II República) se li ret un homenatge al cementiri de Ciriego, on està enterrada.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Sociedad Cántabra de Escritores. «Zapata Borrego, Matilde, Sevilla (1906-1938)». Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 22 abril 2011].
* ↑ «Zapata Borrego, Matilde» (en castellà). Fundación Pablo Iglesias. [Consulta: 6 octubre 2021].
* ↑ Chica, Miguel Ángel. «Matilde Zapata, una voz por encima del silencio» (en castellà). Cántabros con Història, 25-03-2017. [Consulta: 6 octubre 2021].
* ↑ El Diario Montañés. «El homenaje a la II República recuerda a Matilde Zapata». [Consulta: 22 abril 2011].
# Quim Pelegrí i Pinyes

Joaquim «Quim» Pelegrí i Pinyes és un lluitador independentista català. Biòleg de formació, fou militant del Partit Socialista d'Alliberament Nacional Provisional i el primer empresonat, el 1979, de l'organització armada Terra Lliure, de la qual va ser un dels impulsors.
És autor del llibre Rotxec. Història etimològica i complementària de l'independentisme combatiu i revolucionari, publicat el 2013 per Edicions del 1979, on dona testimoni en 642 pàgines, en qualitat de militant de base, de la història de l'Esquerra Independentista des de finals de 1970 fins a mitjans de 1980 en el seu «enfrontament total amb l'estat», del debat entorn de la violència política arran de la no acceptació del marc autonòmic i de la gènesi de Terra Lliure a través de les vivències de l'autor.
| « | Els morts independentistes són l'exemple més clar que la nostra lluita era de veres, i això té un gran valor per si mateix. I si a més varen ajudar a transmetre la idea que aquesta lluita era possible, i això ha fet créixer exponencialment el nombre d'independentistes, efectivament té un gran valor. | » |
| — Quim Pelegrí |||

## Referències

* ↑ «Entrevista a Quim Pelegrí, primer empresonat de Terra Lliure, autor del llibre "Rotxec"». Llibertat.cat, 28-05-2013. [Consulta: 1r abril 2021].
* ↑ «Apareix "Rotxec", memòries del primer detingut de Terra Lliure». Llibertat.cat, 14-04-2013. [Consulta: 1r abril 2021].

## Enllaços externs

* Retorn a la terra lliure (Oriol Gispert, Marc Balfagón, Jordi Sanglas i Marc Parramon, 2008)
# Santuari de Hokkaidō

El Santuari de Hokkaidō (北海道神宮, Hokkaidō Jingū) és un santuari xintoista o jinja situat a Sapporo, Hokkaido, al Japó. Va ser construït l'any 1871 amb el nom de Santuari de Sapporo (Sapporo Jinja). El Santuari de Hokkaidō és la seu a Hokkaido de l'Associació de Santuaris Xinto i cap dels santuaris xinto a la regió.

## Història

L'any 1869, per ordre de l'Emperador Meiji es va celebrar a Tòquio una cerimònia per a consagrar a les deitats Ōkunitama, Ōkuninushi i Sukunabikona. Aquestes deitats van ser consagrades a l'Oficina de Colonització de Hokkaidō, els quals van instal·lar-los a Sapporo quan van establir la seu allà. Es pot dir, per tant, que aquestes deitats són protectores de Hokkaido i del seu govern.
Més endavant, el 1870 es va construir un edifici provisional per a les tres deitats en Sapporo en un lloc diferent on l'actual santuari. El 1871 l'actual santuari va ser construït a la ubicació actual sent anomenat Santuari de Sapporo (Sapporo Jinja) i el 14 de setembre es va dur a terme la cerimònia d'inauguració.
Des de 1889 fins a 1946, el Santuari de Sapporo va ser oficialment designat un dels Kenpei taisha o santuari principal recolzat pel govern i l'administració, sent considerat com a Ichinomiya o santuari imperial de primera classe.
L'any 1964 es va consagrar al santuari l'ànima de l'Emperador Meiji, reanomenant també l'edifici a Santuari de Hokkaidō (Hokkaidō Jingū). L'edifici va ser destruït pel foc l'any 1974, però es va reconstruir el 1978. Al santuari també es troben les ànimes consagrades d'exploradors, polítics i altres prohoms relacionats amb la història i fundació de Hokkaido com Kuroda Kiyotaka o Mamiya Rinzō.

## Arquitectura

L'àrea total del santuari és de 180.000 m². El santuari està construït en l'estil arquitectònic shinmei zukuri, que evoca les edificacions primitives japoneses. Aquest estil és comú sobretot a la prefectura de Mie i es troba present al Santuari d'Ise, el santuari principal del shintoisme. El torii principal del santuari és d'estil shinmei també.

## Kamis consagrats

* Emperador Meiji
* Sukunabikona
* Ōkunitama
* Ōkuninushi

## Festivals

Tots els anys, del 14 al 16 de juny tenen lloc les festes grans del santuari, anomenada "Festival de Sapporo" (Sapporo Matsuri), on hi ha processons amb el Mikoshi al voltant del santuari. El santuari també organitza activitats d'escoltisme.

## Referències

* 1 2 3 Hokkaido Jinga, History of the Hokkaido Jingu and kami Arxivat 2007-10-12 a Wayback Machine.
* ↑ Ponsonby-Fane, Richard. (1963). The Vicissitudes of Shinto, p. 328.
* ↑ 1st Boyscouting in Sapporo Arxivat 2007-11-02 a Wayback Machine.
# Serra del Sit

La serra del Sit és una alineació muntanyenca entre les comarques del Vinalopó Mitja i l'Alacantí, al sud del País Valencià. A grans trets, es pot dir que conforma un massís del qual els dos punts de més altitud són la cilla del Sit, que arriba als 1.147 m, i la penya del Sit, a 1.113 m.
La serra s'estén entre els municipis de Petrer, Montfort, Novelda (tots tres al Vinalopó Mitjà) i Agost (a l'Alacantí).
Des del punt de vista tectònic, pertany a la unitat denominada Prebètic d’Alacant, de les serralades Bètiques, i està formada per calcàries, margues i gresos del Cretaci, materials afectats per multitud de falles que donen lloc a formes de relleu característiques, amb vessants de pendents molt forts cap al nord i est, i més suaus cap al sud-oest.

## Topònim

El seu nom fa referència al topònim d'origen àrab que significa senyor, per tant ve a significar serra del Senyor. També s'ha estès la teoria que el nom de Sit prové del cèlebre personatge Rodrigo Díaz de Vivar el Cid que va lluitar en aquestes contrades amb l'exercit musulmà al segle xi.

## Protecció

La serra del Sit s'inclou en el Paisatge protegit de la Serra del Maigmó i la Serra del Sit des de 2007 amb una extensió de 15.842 hectàrees.

## Referències

* ↑ «La serra del Sit | enciclopedia.cat». [Consulta: 3 gener 2025].
* ↑ «La toponímia del terme general d'Alacant». Arxivat de l'original el 2014-10-09. [Consulta: 10 març 2014].
* ↑ De Epalza, Mikel «Etimología árabe del Cid, como antropónimo («El León») y como topónimo («El señor y/o gobernador almohade»)». Desconeguda.
* ↑ «Presentació - Espacios Naturales Protegidos - Generalitat Valenciana». [Consulta: 3 gener 2025].

## Vegeu també

* Llista de muntanyes del País Valencià
# Deli Espartià

Deli Espartià o també Eli Espartià (en llatí Delius Spartianus o Aelius Spartianus) va ser un dels sis escriptors als quals s'atribueix la Historiae Augustae. El seu nom apareix a les biografies d'Hadrià, Luci Ver, Didi Julià, Septimi Sever, Pescenni Níger, Caracal·la i Geta, encara que no és clar si les va escriure totes, perquè almenys dues són d'autoria dubtosa. Una de les conjectures per a explicar això és que Espartià podria ser el mateix personatge que Lampridi, un altre dels autors de la Història Augusta i que es deia Aelius Lampridius Spartianus.
Deli Espartià diu diverses vegades que va escriure la vida de tots els emperadors fins a Hadrià, començant, com es pot deduir de les seves paraules, per Juli Cèsar, i que tenia intenció de continuar l'obra fins al seu temps. Però el que ens ha arribat de la Història Augusta s'inicia precisament amb l'emperador Hadrià, i no hi ha restes que evidenciïn l'existència de textos sobre els emperadors anteriors.

## Obres

* Historiae Augustae Scriptores VI. Aelius Spartianus, Julius Capitolinus ...

## Referències

* ↑ Historia Augusta Arxivat 2016-11-16 a Wayback Machine. a livius.org
* ↑ Smith, William (ed.). «Spartianus, Aelius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 25 juny 2022].

## Enllaços externs

* Deli Espartià al Catàleg col·lectiu del patrimoni bibliogràfic de Catalunya