OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Chirp

Un chirp és un senyal en el qual la freqüència augmenta (up-chirp) o disminueix (down-chirp) amb el temps. En algunes fonts, el terme xirp s'utilitza indistintament amb el senyal d'escombrat. S'aplica habitualment als sistemes de sonar, radar i làser, i a altres aplicacions, com ara comunicacions d'espectre estes (vegeu espectre estens de chirp). Aquest tipus de senyal s'inspira biològicament i es produeix com un fenomen degut a la dispersió (una dependència no lineal entre la freqüència i la velocitat de propagació dels components de l'ona). Normalment es compensa mitjançant l'ús d'un filtre coincident, que pot formar part del canal de propagació. Tanmateix, depenent de la mesura de rendiment específica, hi ha millors tècniques tant per al radar com per a la comunicació. Com que es va utilitzar en radar i espai, també s'ha adoptat per als estàndards de comunicació. Per a aplicacions de radar d'automòbil, se sol anomenar forma d'ona modulada de freqüència lineal (LFMW).
En l'ús de l'espectre expandit, els dispositius d'ona acústica de superfície (SAW) s'utilitzen sovint per generar i demodular els senyals xip. En òptica, els polsos làser ultracurts també presenten xirp, que, en els sistemes de transmissió òptica, interacciona amb les propietats de dispersió dels materials, augmentant o disminuint la dispersió total dels polsos a mesura que es propaga el senyal. El nom és una referència al so de xiuxiuejar que fan els ocells; veure la vocalització dels ocells.
Les definicions bàsiques aquí es tradueixen com la ubicació de les magnituds físiques comunes (fase), velocitat (velocitat angular), acceleració (chirpyness). Si una forma d'ona es defineix com:
$x(t)=\sin \left(\phi (t)\right)$
aleshores, la freqüència angular instantània, ω, es defineix com la velocitat de fase donada per la primera derivada de fase, sent la freqüència ordinària instantània, f, la seva versió normalitzada:
$\omega (t)={\frac {d\phi (t)}{dt}},\,f(t)={\frac {\omega (t)}{2\pi }}$
Finalment, el xiratge angular instantani, γ, es defineix com la segona derivada de la fase instantània o la primera derivada de la freqüència angular instantània, essent el xip ordinària instantània, c, la seva versió normalitzada:
$\gamma (t)={\frac {d^{2}\phi (t)}{dt^{2}}}={\frac {d\omega (t)}{dt}},\;c(t)={\frac {\gamma (t)}{2\pi }}={\frac {df}{dt}}$

## Referències

* ↑ Weisstein, Eric W. "Sweep Signal". From MathWorld--A Wolfram Web Resource. http://mathworld.wolfram.com/SweepSignal.html
# Cymothoa exigua

Cymothoa exigua és una espècie de crustaci isòpode paràsit de la família Cymothoidae. Malgrat que és una espècie restringida al golf de Califòrnia i els seus voltants, n'hi ha un registre a la boca d'un peix capturat a les costes del Regne Unit.
Les femelles tenen una mida que oscil·la entre els 8-29 mm de llargada i 3-7 mm d'amplada, mentre que els mascles fan uns 7,5-15 mm de llargada i uns 3-7 mm d'amplada.

## Història natural

El paràsit s'agafa a la llengua del seu peix hoste amb els seus tres parells de potes davanteres i es nodreix de l'artèria que subministra sang a aquell òrgan. Amb el temps, la llengua del peix s'atrofia, el crustaci s'uneix als músculs linguals i la reemplaça fins al punt que el peix la pot emprar com si fos la seua llengua original sense rebre cap mena de mal, ja que ni tan sols el paràsit s'alimenta del menjar que el peix ingereix. Es tracta de l'únic paràsit conegut que substitueix amb èxit un òrgan del seu amfitrió. No parasita els éssers humans, però pot mossegar-los si és manipulat en vida.
És hermafrodita proteràndric i entra als peixos a través de les brànquies i canvia de sexe al llarg del seu cicle vital. Del grup inicial de mascles, només un esdevindrà femella i aquesta s'adherirà a la base de la llengua, mentre la resta de mascles seguiran darrere d'ella a les brànquies properes.

## Referències

* ↑ Parasite of the Day (anglès)
* ↑ R. C. Brusca i M. R. Gilligan, 1983. "Tongue replacement in a marine fish (Lutjanus guttatus) by a parasitic isopod (Crustacea: Isopoda)". Copeia 3 (3): 813–816. «Enllaç».
* ↑ Animales XXI Arxivat 2015-06-10 a Wayback Machine. (castellà)
* ↑ Crusty Cooties (anglès)
* ↑ Rare tongue-eating parasite found - BBC (anglès)
* ↑ A. Ruiz-L. i J. Madrid-V., 1992. "Studies on the biology of the parasitic isopod Cymothoa exigua (Schioedte and Meinert, 1884) and its relationship with the snapper Lutjanus peru (Pisces: Lutjanidae) (Nichols and Murphy, 1922), from commercial catch in Michoacan. Ciencias Marinas, 18 (1): 19–34. «Enllaç». Arxivat de l'original el 2015-06-10. [Consulta: 19 abril 2013].

## Bibliografia

* Richard C. Brusca, 1981. "A monograph on the Isopoda Cymothoidae (Crustacea) of the Eastern Pacific" (PDF). Zoological Journal of the Linnean Society 73 (2): 117–199.
* Vernon E. Thatcher, Gustavo S. de Araujo, José T. A. X. de Lima i Sathyabama Chellappa, 2007. "Cymothoa spinipalpa sp. nov. (Isopoda, Cymothoidae) a buccal cavity parasite of the marine fish, Oligoplites saurus (Bloch i Schneider) (Osteichthyes, Carangidae) of Rio Grande do Norte State, Brazil" (PDF). Revista Brasileira de Zoologia 24 (1): 238-245.
* Ernest H. Williams, Jr. i Lucy Bunkley-Williams, 2003. "New records of fish-parasitic isopods (Cymothoidae) in the Eastern Pacific (Galapagos and Costa Rica)". Noticias de Galápagos (62): 21–23.

## Enllaços externs

* YouTube (anglès)
* Catalogue of Life (anglès)
* The Taxonomicon (anglès)
* ION (anglès)
# Alfonso Castaldi

Alfonso Castaldi (Maddaloni, 23 d'abril de 1874 - Bucarest, 6 d'agost de 1942) va ser un compositor, director d'orquestra i professor de música d'origen italià romanès assentat a Romania a l'edat de 20 anys.
Va començar els seus estudis musicals a la seva ciutat natal, Maddaloni (1879-1883) Michele Serino (teoria del solfeig) i Luigi Picillo (teoria del solfeig, harmonia) i va continuar al Conservatori de Nàpols (1883-1889) Paolo Serrao (harmonia) Francesco Cilea i Umberto Giordano (contrapunt, fuga, composició). Fou professor privat de la mandolina, guitarra, violí i teoria de la música a Galati (1896-1901), continuant com a professor d'orquestra (1904-1905), harmonia, contrapunt, composició i orquestració en el Conservatori de Bucarest (1905-1940). El 1914 funda l'Orquestra Simfònica de Joves de Bucarest. Entre 1925 i 1929 va ser un inspector de música del Ministeri de les Arts.
A més del processament per autors pre-clàssics, va compondre dues simfonies, un esbós simfònic "Tarantella" (1904), poemes simfònics ("Talatta", 1906; "Marsyas", 1907), música de cambra. Va tenir èxits en el camp de la música vocal (cors, cançons, etc.). En la seva creació musical, caracteritzat pel pragmatisme i l'ofici influència artística és l'impressionisme. Particularment important va ser la seva tasca pedagògica en harmonia i contrapunt, fou el mestre de molts compositors romanesos i directors com Constantin C. Nottara, George Georgescu, Ion Dumitrescu, Gheorghe Dumitrescu, Alfred Alessandrescu, Nicolae Brânzeu, Ion Vasilescu.
També va ser un talentós artista plàstic, retrats de pintura i paisatges. Va formar part del cercle d'artistes prominents de la seva època: Jean Alexander Steriadi, Camil Ressu, Fritz Storck, Paul Verona, Ștefan Dimitrescu, Ștefan Luchian, Alexander Szathmáry, Iosif Iser i Oscar Han.

## Composicions musicals (seleccions)

* Elegie, per a violí i piano, 1886
* Floriana, òpera en un acte, 1902
* Obertura per a orquestra, 1902
* Tarantella, peça simfònica per a instruments de corda, 1904
* Talassa, poema simfònic de 1906
* Marsyas, poema simfònic per a gran orquestra, 1907
* Due melodie per canto e piano-forte sul poesie d'autori del secolo XVII, 1913
* Meșterul Manole, òpera en dos actes, 1913
* - Făt Frumos (Porc Împărat), conte de fades en tres actes, 1915
* Sinfonie Nr. 1 im A-moll, 1916
* - Lauda di Beatrice, per a dos cors de vuit veus, 1921
* Sinfonie Nr. 2 L'Eroe senza glorie, 1925
* Quartet de corda d'estil antic
* Nani, nani al păpușii for harp, 1929

## Referències

* Biblioteca Nacional Alemanya, Biblioteca Estatal de Berlín, Biblioteca Estatal de Baviera, Registre de la Biblioteca Nacional Austríaca #1014878268 https://portal.dnb.de/opac.htm?method=simpleSearch&cqlMode=true&query=nid%3D1014878268 2012—2016
* https://www.digitalarchivioricordi.com/it/people/display/1439/Alfonso%20Castaldi 1808
# Presó de Figueres

La Presó de Figueres és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local.
L'edifici en estil eclèctic, segons els plans de l'arquitecte Josep Azemar i Pont (1862-1914), va ser un centre penitenciari l'any de 1917 fins al 2014, quan els interns foren traslladats a la nova presó del Puig de les Basses. El 2023, el consistori i la Generalitat de Catalunya van trobar un acord per a transformar l'edifici en un espai de promoció econòmica i social.

## Descripció

És un edifici que era als afores de la ciutat en el moment de la construcció, però proper a la zona de la Creu de la Mà en l'actualitat. Edifici fortificat per ús penitenciari, de planta quadrada amb un cos rectangular a davant per oficines i vigilància. L'edifici pròpiament dels presos té un primer pis cobert per terrasses i llocs de vigilància, i un cos de dos pisos central. A la planta baixa les obertures són en arc de mig punt i als pisos superiors amb llindes emmotllurades. Hi ha un fris, al que correspon un altell, i una cornisa amb merlets. Les teulades són a doble vessant.

## Història

Edificat a l'antiga propietat del Sr. Torres anomenada «pati dels aspres» o «Oliver Gran». El 1904 es promulgà un decret pel que s'ordena la construcció d'aquest centre penitenciari, que no serà definitivament habilitat fins al 1917. El notari Salvador Dalí, pare del pintor, va fer el contracte. Del control de l'edificació va tenir cura una junta formada per l'alcalde, el jutge, dos diputats provincials, cinc consellers, cinc veïns majors d'edat i contribuents. A l'arxiu Municipal de Figueres se'n conserven diversos plànols. Entre les fonts consultables sobre l'edifici hi ha les donacions de Giralt com el Real Decreto creando la Junta para la construcción de la Nueva Cárcel de Figueras. Figueres 1906. Im. M. Alegret. Reg. 27 Topogràfic 1162 o el Pliego de condiciones facultativas y económicas Carcel Celular de Figueres. Figueres. Reg. 572 Topogràfic 1204.

## Referències

* ↑ «Presó Vella - Figueres». Pobles de Catalunya. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ Vicente, Mar. «La presó Puig de les Basses s'estrena amb 150 reclusos - 27 juny 2014». [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ «El Govern i l'Ajuntament de Figueres transformaran l'antiga presó de la ciutat en un espai de promoció econòmica i social». Severi Públic d'Ocupació de Catalunya, 03-03-2023. [Consulta: 16 febrer 2025].
* 1 2 3 4 5 «Presó de Figueres». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 gener 2015].
# Ángela Llinares Lorca

Ángela Llinares Lorca (La Vila Joiosa, 7 de setembre de 1938 - La Vila Joiosa, 22 de febrer de 2006) fou una professora i política valenciana, diputada a les Corts Valencianes en la V Legislatura.

## Biografia

Es llicencià en ciències a la Universitat de València. Ha estat catedràtica de Física i Química a l'IES "Bernat d'En Sarrià de Benidorm. Fou membre durant quatre anys de l'Institut de Química-Física Rocasolano adscrit al CSIC.
Milità en el Partit Comunista d'Espanya des dels anys 1960, i també s'afilià a Comissions Obreres. Ha format part de diversos comitès de solidaritat amb el Sàhara Occidental i la causa àrab, així com de Greenpeace i Amnistia Internacional.
A les eleccions municipals espanyoles de 1979 fou elegida regidora de la Vila Joiosa pel PCE, però renuncià al càrrec en 1982. Membre d'Esquerra Unida del País Valencià, fou candidata a les eleccions a les Corts Valencianes de 1991, però no fou escollida. Sí que fou escollida novament regidora de la Vila Joiosa a les eleccions municipals espanyoles de 1995. Fou escollida diputada a les eleccions a les Corts Valencianes de 1999, on ha estat, entre d'altres, membre de la Comissió Permanent no legislativa d'Afers Europeus.

## Referències

* ↑ Javier Paniagua Fuentes i J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.307. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Fitxa de les Corts Valencianes». Arxivat de l'original el 2015-07-21. [Consulta: 17 juliol 2015].
# Emili Rosales i Castellà

Emili Rosales i Castellà (la Ràpita, Montsià, 12 de febrer de 1968) és un escriptor i editor català.
Llicenciat en filologia catalana i màster d’edició per la Universitat de Barcelona, el 1991 va guanyar el premi Salvador Espriu per a joves poetes amb els Els dies i tu i, el 2004, el premi Sant Jordi amb La ciutat invisible.
S'inicià com a poeta amb Ciutats i mar (1989). Com a novel·lista ha publicat La casa de la platja (1995), Els amos del món (1997) i Mentre Barcelona dorm (1999). Participà en la biografia Capri, t’estimem. L’home, l’artista, el geni (1998).
Des de 1990 fins 2006 va col·laborar com a crític a La Vanguardia. Des de 2006, és director editorial a Ediciones Destino i, des del 2014, del Grup 62.

## Obra
### Poesia

* 1989 - Ciutats i mar
* 1991 - Els dies i tu

### Novel·la

* 1995 - La casa de la platja
* 1997 - Els amos del món
* 1999 - Mentre Barcelona dorm
* 2005 - La ciutat invisible

## Premis i reconeixements

* 1990 - Premi Salvador Espriu per Els dies i tu
* 2005 - Sant Jordi per La ciutat invisible

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 «Emili Rosales i Castellà». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La poeta Ana Merino gana el Premio Nadal con su primera novela, 'El mapa de los afectos'» (en castellà), 06-01-2020. [Consulta: 21 abril 2020].
* ↑ «El Grup 62 aposta pels clàssics i autors consolidats». [Consulta: 21 abril 2020].

## Enllaços externs

* «Emili Rosales i Castellà». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
# Teucrium fruticans

El Teucri blau Teucrium fruticans s'anomena Olivilla o salvia amarga en castellà i Germandrée en francés. És un arbust perennifoli bastant gran de fins a 1,5 (2) metres d'alçada. A vegades el podem trobar subespontani, encara que als Països Catalans, concretament a la zona de Girona, seria una espècie introduïda. La seva floració és del març al juny.

## Descripció

Presenta flors hermafrodites, És una espècie molt apreciada pel bestiar i per això normalment presenta un port arran del terra i semiesfèric. Les tiges presenten un creixement erecte en sòls humits i en canvi, en sòls més secs creixen d'una manera més tortuosa. el tipus d'escorça és de color gris. A les branques s'hi poden observar pèls curts i blancs. Les fulles són ovades a lanceolades, agudes o obtuses amb el marge sencer o lobulat. Presenten un pecíol curt i la disposició al voltant de les branques és oposada. En llocs més aviat secs i amb bestiar que se les mengi poden tenir una consistència una mica coriàcia. glabra i de color blanquinós al revers. Les flors generalment solitàries, de mida gran i axil·lars. El Calze és campanulat acabat amb 5 sèpals llargament triangulars glabres verds per dins i blanquinosos per fora. La corol·la pot presentar gran varietat de colors, pot ser blanc blavosa, rosa, lila o violeta pàlid amb els lòbuls desiguals amb el terminal sent molt més gran.

## Distribució i hàbitat

Sembla una espècie indiferent al tipus de substrat i viu tant en boscos com en matollar o roquissars. La seva distribució és de tipus mediterrània occidental sent poc habitual al Nord d'Àfrica, Tunísia i Algèria. En canvi, al Marroc està àmpliament repartit arreu del nord i el centre tant a nivell del mar com fins a 2.200 m d'altitud. Es pot trobar en boscos esclerofil·les, matollars basòfils i acidòfils, també cultivada com ornamental.

## Referències

* ↑ «» a EOL. Data consulta: 17 de desembre de 2014.
* ↑ «Teucrium fruticans a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 17 desembre 2014].

## Bibliografia

* CHARCO, J. Guía de los Árboles y Arbustos del Norte de África, Ediciones Mundo Árabe e islam Medio Ambiente. 2001 ISBN 8472328783
* Flora Vascular de Andalucía Oriental. 2ª Edición (corregida y augmentada). Editores científicos: Gabriel Blanca (Universidad de Granada), Baltasar Cabezudo (Universidad de Málaga), Miguel Cueto (Universidad de Almería), Concepción Morales Torres (Universidad de Granada), Carlos Salazar (Universidad de Jaén). 2011. ISBNs: Universidad de Granada: 978–84 –338-5217–5, Universidad de Almería: 978–84–8240–983–2, Universidad de Jaén: 978–84–8439–582–9, Universidad de Málaga: 978–84–9747–346–0
# Premis Ondas

Els Premis Ondas són uns guardons lliurats als professionals de ràdio, televisió, cinema i música. Són concedits anualment per Ràdio Barcelona, emissora de la Cadena SER, des de 1954. Són els primers guardons de ràdio i televisió instituïts a Espanya, per la qual cosa gaudeixen de gran prestigi.

## Història

Els Premis Ondas van ser creats per Manuel Tarín Iglesias, director de l'emissora degana de la ràdio espanyola, Ràdio Barcelona, coincidint amb els actes de celebració del seu trentè aniversari. El seu antecedent va ser el Concurs Anual de Guions, la primera edició del qual va tenir lloc el 1953. El nom del premi va ser pres de la desapareguda revista Ondas, editada també per Unión Radio, embrió de l'actual Cadena SER.
Els Ondas es van lliurar per primera vegada el 14 de novembre de 1954, ja que aquesta és la data de la primera emissió radiofònica de Ràdio Barcelona. Inicialment els Ondas distingien només a professionals i programes de la ràdio espanyola, i van ser premiats en la primera edició Bobby Deglané, Pepe Iglesias i Pedro Pablo Ayuso, entre d'altres.
Dos anys més tard, el 1956, es va crear la categoria de premis internacionals. El 1957 s'incorporà la televisió, i va ser Laura Valenzuela la primera guardonada. El 1971 el sacerdot sevillà Federico María Pérez-Estudillo Sánchez va guanyar un Premi Ondas per una missa flamenca cantada a Florència.
Des del 1984, l'entrada del grup PRISA en la propietat de la Cadena SER va suposar l'ampliació dels Ondas a noves categories, el cinema (categoria creada el 1991) i la música (1992). El 1999 es va introduir un reconeixement a la publicitat radiofònica.
L'edició de 2009 va tenir el seu component de polèmica en ser-li concedit un premi (en l'apartat de millor presentador de televisió) a Jorge Javier Vázquez, cosa que va ser considerat «vergonyós» per bona part dels professionals del sector i que va dur a Carles Francino, que havia de lliurar-li el premi, a negar-s'hi.
L'any 2017 els premis es van entregar per primer cop fora de Barcelona, al Palau de Congressos i Exposicions de Sevilla. Aquell any van batre el seu rècord de candidatures rebudes, amb més de 400 inscripcions en les diferents categories.

## Referències

* ↑ «La primera emisora de radio en Barcelona». La Vanguardia, 03-11-1953, p. 3.
* ↑ Del rosario a los 'gay', El País, 23 de novembre de 1993
* ↑ Periodista digital. «Jorge Javier Vázquez llama "cobarde" a Francino por no querer entregarle el Ondas» (en castellà).
* ↑ Premios Ondas=. «Los Ondas baten récord de candidaturas por tercer año consecutivo». Premis Ondas=, 06-10-2017. Arxivat de l'original el 2017-12-01. [Consulta: 20 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Premis Ondas - Lloc web oficial
* Notícies sobre els Premis Ondas a El País
# Dieter Bohlen

Dieter Günther Bohlen (Berne, Baixa Saxònia, 7 de febrer del 1954) és un cantant i músic alemany, actiu a la televisió, però conegut més que res per haver format part del duo pop Modern Talking del 1984 al 1987 i del 1998 al 2003.
# Thalpomys

Thalpomys és un gènere de rosegadors de la família dels cricètids. Les espècies d'aquest grup són endèmiques del centre-est del Brasil. Tenen una llargada de cap a gropa de 83–109 cm, una cua de 38-70 cm i un pes de fins a 40 g. El pelatge dorsal és de color negrenc, mentre que el ventral és groc marronós. Tenen les incisives superiors ortodontes.

## Referències

* ↑ Entrada «Thalpomys» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
# Jean Keppi

Jean Keppi (Mülhausen, 26 de novembre del 1888 – Dachstein, 19 de febrer del 1967) fou un polític autonomista alsacià. Estudià magisteri a Colmar i treballà com a mestre a Mulhouse. De 1908 a 1913 estudià dret polític i dret públic a Zúric i Estrasburg, i contactà amb l'agrupació estudiantil Erwinia, dirigida per Carl Sonnenschein. Allí contactà amb Charles Moschernross, Brauner i Kraehlig, amb què formaria més endavant l'ala dretana de la Unió Popular Republicana.
El 1913 va publicarDie Zeitungen Elsass-Lothringens. Eine statistische Studie, on demostrava en la inferioritat numèrica de la premsa catòlica enfront de la neutra o l'adversa. Fou encarregat de dirigir l'Elsass-Lothringen Zentrum amb Michel Walter. EL 1914 va ser reclutat per l'exèrcit alemany i en tornar de la guerra va col·laborar en la reconstrucció del partit. Fou nomenat secretari general del Heitmatbund fins al 1927, quan fou substituït per Karl Roos, tot ocupant la tinença d'alcaldia de Haguenau de 1922 a 1936 per l'UPR.
Durant l'ocupació nazi d'Alsàcia es va mantenir al marge d'antuvi, però des del 1942 contactà amb la resistència antinazi alemanya del cercle de Kreisau, raó per la qual el 20 d'agost de 1944 es llançà una ordre de recerca contra ell. Després de la guerra fou jutjat a Estrasburg el 1947 i condemnat a 15 anys d'indignitat nacional, però fou rehabilitat per haver col·laborat amb la resistència. Des del 1946 col·laborà en el diari Ami du Peuple.

## Enllaços externs

* Biografia (francès)
# Picot negre d'elm

El picot negre d'elm (Celeus galeatus) és una espècie d'ocell de la família dels pícids (Picidae) que habita la selva humidaa les terres baixes de l'est del Paraguai, sud-est del Brasil i nord-est de l'Argentina a Misiones.

## Taxonomia

Ubicat antany al gènere Dryocopus (o a Hylatomus), va ser assignat a Celeus, arran Benz et al. 2015

## Referències

* ↑ «Picot negre d'elm». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/11/2023(català)
* ↑ BW Benz, MB Robbins i KJ Zimmer. 2015. Phylogenetic relationships of the Helmeted Woodpecker (Dryocopus galeatus): A case of interspecific mimicry? Auk 132(4): 938-950.
# Alloway (Escòcia)

Alloway (en gaèlic escocès Allmhaigh, (pronunciat: aɫ̪avaj) és un antiga població d'Escòcia a la circumscripció de South Ayrshire, que actualment és una àrea suburbana d'Ayr. És ben coneguda per ser el lloc de naixement del poeta Robert Burns i el lloc on ell mateix situa el seu poema titulat Tam o' Shanter.
L'antic poble i la zona del voltant es va incorporar al Royal Burgh of Ayr el 1935. Alloway té una escola de primària, biblioteca, oficina de correus, supermercat, església, farmàcia i botiga de records.
El lloc de naixement de Robert Burns, conegut com a "Burns Cottage", es troba a Alloway, actualment al costat d'un museu que conté els manuscrits originals d'aquest poeta. Hi ha un memorial, fet al segle xix per l'arquitecte Thomas Hamilton, dedicat a aquest poeta, es troba al peu del poble junt l'església actual.
Es troba a Alloway el Cambusdoon New Ground i ha tingut nombrosos jugadors internacionals de Cricket. També és la seu de l'Ayr Cricket Club, fundat el 1859 i l'Ayr Hockey Club.

## Enllaços externs

* About Ayr Arxivat 2019-09-08 a Wayback Machine. - About Ayr, South Ayrshire Council website information about Ayr
* South Ayrshire Council - South Ayrshire Council's website contains comprehensive information about the services provided by the Council
* Chris Dooks Arxivat 2021-06-25 a Wayback Machine. - Alloway-based artist, doctoral researcher and composer
* Video recital of Tam o' Shanter by Alloway's auld haunted kirk