OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Timàlids

Els timàlids (Timaliidae) són una gran família d'ocells de l'ordre dels passeriformes. Aquesta família ha patit en els darrers temps grans revisions. Es reconeixien més de 300 espècies, gran part de les quals s'han ubicat a altres famílies com ara Zosteropidae, Pellorneidae, Leiothrichidae i Sylviidae.
Els timàlids s'han utilitzat tradicionalment com una família comodí (és a dir, un complex no resolt), on s'ubicaven espècies de posició incerta (Collar Robson, 2007). Des de llavors, s'han realitzat importants estudis filogenètics (Cibois 2003; Gelang et el 2009). A partir d'aquests estudis els zosteròpids (Zosteropidae) s'han inclòs dins els complex Timaliidae. Se n'han distingit en total quatre grups dins el complex Timaliidae:
* Els zosteròpids (Zosteropidae) que inclou entre d'altres, els gèneres Yuhina i Stachyris, fins aleshores inclosos als timàlids.
* Els timàlids (Timaliidae) sensu stricto.
* Els pel·lornèids (Pellorneidae), que inclou "timàlids típics", principalment africans.
* Els leiotríquids (Leiothrichidae) que inclou entre altres Garrulax i Leiothrix.
Altres espècies, abans situades als timàlids, resulten ser en realitat part del clade sílvids (Sylviidae), i s'han desplaçat fins aquesta família.
Les relacions filogenètiques entre els diferents clades, i de les espècies dins els clades encara no estan totalment resoltes. Per tant, la realització de nous estudis filogenètics segurament duran molts canvis taxonòmics

## Gèneres

Segons la classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 11.1, 2021) els timàlids han quedat reduïts a 10 gèneres amb 54 espècies:
* Gènere Timalia, amb una espècie: timàlia de capell castany (Timalia pileata)
* Gènere Dumetia, amb dues espècies.
* Gènere Mixornis, amb 4 espècies.
* Gènere Macronus, amb dues espècies.
* Gènere Cyanoderma, amb 7 espècies.
* Gènere Spelaeornis, amb 8 espècies.
* Gènere Melanocichla, amb dues espècies.
* Gènere Pomatorhinus, amb 9 espècies.
* Gènere Erythrogenys, amb 6 espècies.
* Gènere Stachyris, amb 13 espècies.

## Vegeu també

* Promeròpid

## Referències

* ↑ Gelang, M.; Cibois, A.; Pasquet, E.; Olsson, U.; Alström, P.; Ericson, P.G.P. (2009). "Phylogeny of babblers (Aves, Passeriformes): major lineages, family limits and classification". Zoologica Scripta 38: 225-236
* ↑ Babbler Families and Genera Arxivat 2012-03-15 a Wayback Machine. A la pàgina del IOC
# Tomba del Triclini

La tomba del Triclini és una sepultura que data de l'any 480 ae, i fou construïda pels etruscs. És una de les més belles tombes, per les seues pintures magníficament conservades, de la civilització etrusca. Actualment la ubicació del monument funerari pertany al territori del Laci, a la província de Viterbo. L'any 1830 fou descoberta, als voltants de l'antiga ciutat etrusca de Tarquínia, una de les ciutats més importants d'Etrúria.
En aquesta sepultura hi ha pintures d'estil tardà arcaic; entre d'altres, hi ha una escenificació d'un banquet pintat al fresc amb colors suaus al mur del fons, i als laterals escenes de balls. L'artista Carlo Ruspi creà una reconstrucció dels frescs de la tomba, que actualment es conserva a la Ciutat del Vaticà.

## Galeria d'imatges

* Pintura mural etrusca, que representa dues persones ballant, tomba del Triclini, Tarquínia, c. 480 ae
* Pintura mural etrusca que representa un músic, tomba del Triclinio
* Mapa de l'àrea d'influència de la civilització etrusca al 755 ae

## Vegeu també

* Cavalls alats de Tarquínia
* Art etrusc
* Apol·lo de Veïs
* Frontó de Talamone
* Etrúria
* Etruscs
* Llac Trasimè
* Perusa
* Mart de Todi
* Hipogeu
* Edicle
* Túmul

## Enllaços externs

* Etruscs. Déus ihumans. Text sobre la religió etrusca.
* L'alfabet etrusc (amb imatges)
# Torre de la Font Bona (Banyeres de Mariola)

La torre de la Font Bona és una torre fortificada del segle xvi situada a Banyeres de Mariola. Quan es va construir estava aïllada i tenia la funció de controlar les vies de comunicació, encara que en l'actualitat es troba annexa a altres habitatges. L'edifici, de planta quadrada, té quatre altures i es va construir amb murs de maçoneria. En l'actualitat es troba rematada per una coberta de teula àrab a dues aigües. Va viure un llarg període de restauració entre 1991 i 1997, acull el Museu Arqueològic Municipal, i està declarada BIC.

## Museu Arqueològic Municipal

El Museu Arqueològic Municipal es va inaugurar en 1991 a la Torre de la Font Bona, restaurada per a aquest fi, i conté les troballes realitzades des de la dècada de 1960 en els nombrosos jaciments del municipi, com el Ull de Canals, l'Assut de Benasaiz, la Serrella, la Font Bona o el Assagador de Sant Jordi, entre d'altres, gràcies a la labor del Grup Arqueològic Local.
El museu està distribuït en quatre plantes. En la planta baixa s'exposa informació sobre la torre, la seua excavació i restauració, així com alguns dels materials trobats en aquesta. La primera planta recull les troballes d'època prehistòrica, entre els quals destaca un crani trepanat trobat en Els Bagasses. En la segona planta s'exposen els vestigis ibèrics, romans, islàmics i cristians, entre els quals destaquen els objectes d'ús quotidià trobats en el jaciment andalusí de Serrella. La tercera planta acull exposicions temporals i informació sobre els diversos jaciments del municipi, així com sobre la lladronera de la torre.

## Referències

* ↑ URL de la referència: http://eduwp.edu.gva.es/patrimonio-cultural/ficha-inmueble.php?id=1962.
* 1 2 «Font bona, torre de la». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Historia. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
* 1 2 3 4 «Museu Arqueològic Municipal de Banyeres de Mariola». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Sociedad. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
* 1 2 3 «Museu Arqueològic Torre Font Bona» (en valenciano). Ajuntament de Banyeres de Mariola. [Consulta: 18 maig 2010].
# Cristina Araújo Gámir

Cristina Araújo Gámir és una escriptora i filòloga espanyola.
Va néixer a Madrid al 1980. Es va llicenciar en Filologia anglesa per la Universitat Complutense de Madrid. Després de formar-se, va treballar en un estudi de doblatge revisant traduccions de documentals per als prestigiosos canals National Geographic, Historia, Discovery Channel i la BBC, entre d'altres.
Va començar a escriure des de petita i quan va marxar a viure a Frankfurt al 2011, va reprendre l'hàbit d'escriptura. Al llarg de la seva trajectòria ha guanyat diversos premis de relat que s'han publicat en revistes literàries com Archiletras.
L'any 2022 va guanyar el XVIII Premi Tusquets gràcies a la seva primera novel·la, Mira a esa chica, que tracta el tema de les violacions grupals a dones.

## Obres

* Mira a esa chica (2022, Editorial Tusquets)

## Referències

* ↑ Carrasco, Bel «Cristina Araújo: «Mi objetivo era contar el después de una tragedia»» (en castellà). Zenda, 22-11-2022 [Consulta: 27 maig 2023].
* ↑ Marimon Molas, Sílvia «Cristina Araújo Gámir: "El 100% de les víctimes de violació se senten culpables"» (en castellà). Diari Ara [Barcelona], 02-11-2011 [Consulta: 27 maig 2023].
* ↑ «‘Mira a esa chica’, una excepcional y corrosiva historia sobre una violación grupal». Babelia, elpais.com, 29-10-2022 [Consulta: 27 maig 2023].
# El Teatre Català

El Teatre Català fou un setmanari català d'informació teatral. Es va publicar entre el 1912 i el 1917, i va estar dirigit per Francesc Curet.
Reflectí amb detall la crisi teatral d'aquells anys, però encoratjà també les iniciatives que sorgiren a Barcelona com la fundació de l'Escola Catalana d'Art Dramàtic o el Sindicat d'Autors Dramàtics Catalans. Hi col·laboraren, entre d'altres, Alexandre Plana, Apel·les Mestres, Adrià Gual, Ambrosi Carrion o Rafael Marquina. El 1913 adquirí la desapareguda publicació La Escena Catalana.

## Referències

* ↑ «El Teatre Català». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «La fusió de "L'Escena Catalana" i El Teatre Català». El Teatre Català, 56, 22-03-1913, pàg. 188-189 [Consulta: 30 abril 2020].

## Enllaços externs

* El Teatre Català, exemplar de l'any 1912Tots els exemplars a l'ARCA
# Otala lactea

Otala lactea és una espècie de mol·lusc gastròpode terrestre de la família Helicidae. És un cargol comestible. Les excavacions arqueològiques al lloc Romà Antic de Volúbilis, al Marroc, il·lustren l'explotació prehistòrica de O. lactea pels humans.

## Característiques

Otala lactea és molt semblant a Otala punctata, de la qual es diferencia per tenir gairebé sempre línies fosques ben marcades a la closca (absents o poc visibles en O. punctata) i pel llavi de l'obertura fosc (clar en O. punctata).
Aquest cargol crea i fa servir dards d'amor com a part del seu comportament de festeig, previ a la còpula. La closca del cargol juga una funció important en la seva qualitat de vida. Això es deu al fet que el calci de la closca permet la regeneració de la mateixa si aquesta es trenca.

## Metabolisme

O. lactea ha desenvolupat l'adaptació evolutiva de l'estivació que l'ajuda a sobreviure en condicions dures com la sequera o la fam. Durant aquest temps suprimeix el seu metabolisme. Això afecta a moltes de les funcions vitals. A nivell cel·lular, el trànsit de vida normal a estivació afecta la funció de la Na$^+$/K$^+$-ATPasa que es redueix significativament durant l'estivació. Atès que la bomba Na$^+$/K$^+$-ATPasa fa servir molt ATP, la seva supressió juga una funció clau en l'estivació d'O lactea.

## Distribució

O. lactea és nativa del sud de la península Ibèrica i parts d'Àfrica de Nord. Ha estat introduït en els Estats Units, incloent Arizona, Califòrnia i Florida, i en Bermudes, Cuba i sud-est d'Austràlia.

## Referències

* ↑ Taxonomy of Species Otala lactea
* ↑ «Otala (Otala) lactea (O.F. Muller, 1774) | Fauna Europaea». [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ «Otala lactea (O.F.Müller, 1774)» (en anglès). [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ «iNaturalist - Otala lactea». [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ «ITIS - Otala lactea». [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ «WoRMS - Otala lactea (O. F. Müller, 1774) - inclou la llista de sinònims». [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ Arrébola, José. «IUCN Red List of Threatened Species: Otala lactea», 21-09-2010. [Consulta: 3 febrer 2021].
* 1 2 Hogan, C. M. 2007. Volubilis. The Megalithic Portal, ed. Andy Burnham
* ↑ «Otala lactea lactea (O.F. Müller, 1774) – Malacowiki» (en castellà). [Consulta: 19 gener 2021].
* ↑ Ramnanan, C. J.; Storey, K. B. «Suppression of Na+/K+-ATPase activity during estivation in the land snail Otala lactea» (en anglès). Journal of Experimental Biology, 209, 4, 15-02-2006, pàg. 677–688. DOI: 10.1242/jeb.02052. ISSN: 0022-0949. PMID: 16449562.
# Azahar (pel·lícula)

Azahar és una pel·lícula d'animació espanyola del 2018 dirigida per Rafael Ruiz Ávila, coautor del guió amb Juan Ramón Ruiz de Somavía, inspirat en la llegenda de la penya dels enamorats, pròpia de la regió d'Antequera. Fou produïda per Granada Film Factory i distribuïda per Barton Films.

## Sinopsi

Al final de l'Edat mitjana, quan les disputes entre cristians i àrabs arribaven a la seva fi a la península Ibèrica. Azahar, una nena àrab desperta i intel·ligent, rep del seu oncle Amir el mapa que assenyala la ubicació d'un antic tresor. La llegenda diu que el cor d'una muntanya es va convertir amb el pas dels segles en un diamant poderós i màgic.
Azahar parteix a la recerca del tresor. És llavors quan coneix Jaime, un nen cristià, tot cor i res de cervell, que viatja al costat del seu padrí Gonzalo (“El Gran Capità”) per terres mores, per a negociar la pau amb els nassarites. La seva trobada es complica quan Azahar i Jaime, són capturats per uns bandits. En la seva travessia, els nens coneixeran a tota mena de personatges pintorescos. Hauran de superar nombrosos contratemps i sortejar els perversos plans d'Abellan i Nasur, posant a prova el seu valor i enginy fins a arribar a les entranyes de la fortalesa vermella: L'Alhambra.

## Recepció

Fou nominada al Goya a la millor pel·lícula d'animació i a la millor pel·lícula d'animació a les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2018.

## Referències

* ↑ ‘Azahar’, la 'peli' ‘antequerana’ de los Goya se estrena en ‘La Verónica’ Arxivat 2019-06-27 a Wayback Machine., El Sol de Antequera, 21 de juny de 2019
* ↑ 'Azahar': la película ambientada en la Granada nazarí que se cuela en los Goya 2019, Granada Hoy, 12 de desembre de 2018
* ↑ Junta Directiva. «Nominados y algunos datos de las 74 Medallas del CEC». Círculo de Escritores Cinematográficos. [Consulta: 1r febrer 2019].

## Enllaços externs

* Tràiler d'Azahar a Dailymotion
# Abisoye Ajayi-Akinfolarin

Abisoye Ajayi-Akinfolarin (nascuda Abisoye Abosede Ajayi, 19 de maig de 1985) és una activista nigeriana dels drets de la dona. És la fundadora de Pearls Africa Youth Foundation, una organització no governamental que té com a objectiu educar les joves a les àrees subservides de Nigèria amb les habilitats de tecnologia. L'1 de novembre de 2018, Ajayi-Akinfolarin va ser nomenada un dels deu CNN Heroes de l'any 2018. També està proposada per a la 100 Women BBC.

## Primers anys i educació

Abisoye va néixer a Akure, la capital de l'estat d'Ondo a Nigèria. Va estudiar a l'Institut Nigerià d'Informació Tecnològica (NIIT) i més tard a la Universitat de Lagos, on va obtenir un grau en administració d'empreses.

## Carrera professional

Ajayi-Akinfolarin va començar la carrera professional treballant per a E. D. P Audit and Security Associates durant set anys, començant com a intern i ascendit al nivell de consultor associat. Treballant en tecnologia, Ajayi-Akinfolarin va descobrir una gran bretxa de gènere. Una enquesta estatal realitzada a Nigèria el 2013, va trobar que menys del 8% de les posicions professionals de gestió o tecnològiques són en mans de dones nigerianes. Volent ajudar a tancar aquesta bretxa i encoratjar més dones al seu camp, Ajayi-Akinfolarin va establir la seva pròpia organització sense ànim de lucre.
En 2012 Ajayi-Akinfolarin va fundar Pearls Africa Youth Foundation, una organització no governamental que ajuda les noies a desenvolupar habilitats tecnològiques a través de diversos programes com GirlsCoding, G.C Mentors, GirlsInSTEM i Empowered Hands. Des de 2012 l'organització ha format més de 400 dones joves en aquest camp.

## Premis i reconeixement

* CNN Hero of the Year award, 2018

## Referències

* ↑ Amina Mohammed, Abisoye Ajayi-Akinfolarin, 2 others make BBC ‘100 Women' list, www.sunnewsonline.com
* ↑ BBC 100 women 2018: Di Nigerians, Ghanaian and Cameroonian women wey make di list, bbc.com
* ↑ «Abisoye Ajayi-Akinfolarin: The Coding Hero». [Consulta: 27 novembre 2018].
* ↑ «Disadvantaged Girls Change their Communities by Learning to Code». [Consulta: 1r novembre 2018].
* ↑ «Pearls Africa». Arxivat de l'original el 2019-04-15.
* ↑ «Top 10 CNN Heroes of 2018 revealed». [Consulta: 1r novembre 2018].
# Robledo (Zamora)

Robledo és una localitat de Sanabria pertanyent al municipi de Puebla de Sanabria, a la Província de Zamora (Espanya) situada als contraforts de la Sierra de la Culebra, als Montes de León. Acull el Centre del Llop Ibèric de Castella i Lleó, infraestructura creada el 2015 per divulgar la figura del llop com a element fonamental de la biodiversitat de la península Ibèrica, a més d'impulsar el turisme i el desenvolupament rural en una de les zones més emblemàtiques a nivell mundial en la gestió i la conservació d'aquesta espècie.

## Història

Durant l'Edat Mitjana Robledo va quedar integrat en el Regne de Lleó, els monarques del qual haurien emprès la repoblació de la localitat dins del procés repoblador dut a terme a Sanabria.
Posteriorment, a l'Edat Moderna, Robledo va ser una de les localitats que es van integrar a la província de les Terres del Comte de Benavente i dins d'aquesta a la receptoria de Sanabria. No obstant això, en reestructurar-se les províncies i crear-se les actuals en 1833, la localitat va passar a formar part de la província de Zamora, dins de la Regió de Lleó, quedant integrada en 1834 en el partit judicial de Puebla de Sanabria.

## Referències

* ↑ Centro del Lobo Ibérico
* ↑ Martín Viso, Iñaki. Universidad de Salamanca. Poblamiento y estructuras sociales en el norte de la Península Ibérica. Siglos VI-XIII (en español), 2000, p. 349. «Durante el periodo anterior (siglos X-XI), el occidente zamorano se había integrado en el reino de León. La escasez de noticias en el siglo XI alimenta la hipótesis de que nos hallamos ante un espacio marginal dentro de la formación leonesa, al igual que ocurre con otras de la periferia interior. La génesis de la monarquía portuguesa hizo necesaria una delimitación fronteriza que dividiría regiones con similitudes socio-económicas, políticas y culturales, conformándose como zonas de frontera. […] Los conflictos culminan a principios del XIII, cuando Nuño de Zamora, posiblemente Nuño Froilaz, repuebla Castro de Alcañices y los leoneses controlan Aliste, tras haber conquistado temporalmente algunos castillos de la zona trasmontana oriental. La línea fronteriza quedará así fijada hasta nuestros días»
* ↑ Salgado Fuentes, Carlos Javier. Universidad de Salamanca. La evolución de la identidad regional en los territorios del antiguo Reino de León (Salamanca, Zamora, León) (en español), 2016, p. 149-150.
* ↑ «Real Decreto de 30 de noviembre de 1833 sobre la división civil de territorio español en la Península e islas adyacentes en 49 provincias» (en español), 1833.
* ↑ INE: Provincia de Zamora. Comprende esta provincia los siguientes ayuntamientos por partidos judiciales

## Vegeu també

* Llac de Sanabria

## Enllaços externs

* Imatges de satèl·lit de Robledo
# Narcissus perezlarae

Narcissus perezlarae és una espècie de planta bulbosa de la família de les amaril·lidàcies (amaryllidaceae) i únic membre del gènere Narcissus de la secció Perezlarae. És originària del sud de la península Ibèrica.

## Taxonomia

Narcissus perezlarae va ser descrita pel botànic (taxònom i fitogeògraf) així com farmacèutic i químic català, Pius Font i Quer i publicat a Boletin de la Real Sociedad Española de Historia Natural, Actas 27: 44, a l'any 1927.

### Etimologia

Narcissus nom genèric que fa referència del jove narcisista de la mitologia grega Νάρκισσος (Narkissos) fill del déu riu Cefís i de la nimfa Liríope; que es distingia per la seva bellesa.
El nom deriva de la paraula grega: ναρκὰο, narkào (= narcòtic) i es refereix a l'olor penetrant i embriagant de les flors d'algunes espècies (alguns sostenen que la paraula deriva de la paraula persa نرگس i que es pronuncia Nargis, que indica que aquesta planta és embriagadora).
perezlarae: epítet atorgado en honor del botànic espanyol José María Pérez Lara.

### Sinonímia

* Carregnoa × dubia Pérez Lara
* Tapeinanthus dubius K.Richt

### Híbrid

És un híbrid naturalitzat que està format per Narcissus cavanillesii Barra & G.López × Narcissus miniatus L. Hi ha diverses poblacions híbrides aïllades al País Valencià sense la presència dels seus parentals

## Referències

* ↑ «Narcissus perezlarae'». Tropicos. [Consulta: 22 setembre 2022].
* ↑ «Narcissus perezlarae». The Plant List. [Consulta: 22 setembre 2022].
* ↑ Marques, Isabel; Feliner, Gonzalo Nieto; Draper Munt, David; Martins-Loução, Maria Amélia; Fuertes Aguilar, Javier (en anglès) Unraveling Cryptic Reticulate Relationships and the Origin of Orphan Hybrid Disjunct Populations in Narcissus. Evolution, 64, 8, 03-08-2010, pàg. 2353–2368. DOI: 10.1111/j.1558-5646.2010.00983.x. ISSN: 1558-5646 [Consulta: 22 setembre 2022].
# Tano!

Tano! és un duet de música hardcore punk experimental cantat en català format a Girona el 2015. Al llarg de la seva carrera han publicat tres referències discogràfiques, tocat concerts arreu de Catalunya, la península Ibèrica, part del continent Europeu i en diversos festivals com el Fusiònica i l'Actitud Fest.

## Trajectòria

La llavor del duet es va plantar el 2014, arrel dels concerts pòstums de la gira d'Hurricäde compartint escenari i gira amb els també desapareguts Anchord. La germinació va sorgir al 2015, quan l'Oskar Garcia (Hurricäde) i en Víctor Pelusa (Anchord) es van ajuntar cada vegada de manera més regular al local d'assaig, d'on va acabant sortint les cançons que van conformar el seu àlbum d'estudi homònim publicat el 2016; referència amb la qual varen fer els primers concerts i gires en els que són reconeguts dintre l'escena underground per la intensitat en les seves actuacions en directe. L'any 2019 publiquen Cants als Malsons, disc en que les lletres tenen un caire de llegendes amb un missatge de crítica social i d'introspecció al darrere. A l'any següent, a causa de la pandèmia de Covid, cancel·len els seus plans de gira europea per entrar a enregistrar el seu tercer disc Intanostellar el qual es publica al febrer del 2023.
Tano! és un grup difícil de categoritzar musicalment. Si bé el punk és un clar catalitzador, les estructures matemàtiques, les veus screamo i melòdiques a la vegada i les atmosferes post-hardcore, alimenten un compendi que en el fons pretén sortir d'etiquetes.

## Discografia

* Tano! (2016)
* Cants als Malsons. Onze ocultismes, sabers perduts i altres petites faules d'ultramar (2019)
* Intanostellar. Navegació astronòmica, tercers orígens i més maneres de sortir d'un pou (2023)

## Referències

* ↑ Feliu, Toni «Crónica y fotos del Actitud Fest en Vidreres (I) - agosto 2017» (en castellà). Science of Noise - Rock Magazine, 04-08-2017.
* ↑ Vila, Albert. «Not Scientists, TANO! y Saïm impresionan en una memorable y cálida nueva edición del Festival Fusiònica» (en castellà). Science of Noise, 29-10-2022. [Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ «BCuestionario: TANO!» (en castellà). Entrevista de BCore a Tano!, 02-01-2017. Arxivat de l'original el 20 d’agost 2018 [Consulta: 19 d’agost 2018].
* ↑ «Tano!: "No hi ha límits ni en la música ni en les lletres"». El Punt Avui, 16-01-2017.
* ↑ Castillón, Xavier «Els contes i llegendes de Tano!». El Punt Avui, 23-12-2019.
* ↑ Vila, Sergi «Tano!, ressenya del disc "Cants als Malsons" a Science of Noise» (en castellà). Science of Noise - Rock Magazine, 04-03-2019.
* 1 2 3 «Tano! navega amb ‘Intanostellar’ a la recerca de la bèstia». El Punt Avui, 15-02-2023.
* ↑ «Tano!, crítica del disco Cants als Malsons en MondoSonoro (2019)» (en castellà). MondoSonoro, 19-02-2019.
# Photinus signaticollis

Photinus signaticollis és una espècie de coleòpter de la família Lampyridae originària d'Argentina i Uruguai. En 2018 l'espècie va ser observada al nord-est de la península Ibèrica, sent descrita com una nova espècie, Photinus immigrans. No obstant això, el 2022 es va comprovar que la població de la península ibèrica corresponia a l'espècie Photinus signaticollis, prèviament descrita.

## Expansió a Europa

S'estima que la introducció de Photinus signaticollis a la península ibèrica podria haver-se produït el 2016 a la província de Girona. L'expansió de l'espècie és molt ràpida i el 2020 ja havia arribat a França. Aquesta velocitat de dispersió podria ser perquè les femelles també poden volar, a diferència de les cuques de llum europees. A aquest ritme d'expansió s'estima que en menys de 40 anys podria ocupar la totalitat de la França metropolitana i la península Ibèrica, per la qual cosa és possible que calguin programes de control de l'espècie per evitar posar en risc les espècies autòctones.

## Referències

* 1 2 3 «Quick Spreading of Populations of an Exotic Firefly throughout Spain and Their Recent Arrival in the French Pyrenees». Insects, 2022.
* ↑ «Photinus immigrans sp. nov. (Coleoptera: Lampyridae: Photinini): Primer registro del género Photinus en Cataluña, España». Revista gaditana de Entomología, 2018.

## Enllaços externs

* Gusanos de luz. ¿Has visto una luciérnaga?