OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi de Bèlgica del 1994

Resultats del Gran Premi de Bèlgica de Fórmula 1 disputat la temporada 1994 al circuit de Spa-Francorchamps el 28 d'agost del 1994.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps / Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 0 | Damon Hill | Williams - Renault | 44 | 1h 28' 47. 1 | 3 | 10 |
| 2 | 7 | Mika Häkkinen | McLaren - Peugeot | 44 | + 51.381 s | 8 | 6 |
| 3 | 6 | Jos Verstappen | Benetton - Ford | 44 | + 1' 10.453 min. | 6 | 4 |
| 4 | 2 | David Coulthard | Williams - Renault | 44 | + 1' 45.787 min. | 7 | 3 |
| 5 | 4 | Mark Blundell | Tyrrell - Yamaha | 43 | + 1 Volta | 12 | 2 |
| 6 | 10 | Gianni Morbidelli | Footwork - Ford | 43 | + 1 Volta | 14 | 1 |
| 7 | 26 | Olivier Panis | Ligier - Renault | 43 | + 1 Volta | 17 | |
| 8 | 23 | Pierluigi Martini | Minardi - Ford | 43 | + 1 Volta | 10 | |
| 9 | 24 | Michele Alboreto | Minardi - Ford | 43 | + 1 Volta | 18 | |
| 10 | 25 | Eric Bernard | Ligier - Renault | 42 | + 2 Voltes | 16 | |
| 11 | 32 | Jean-Marc Gounon | Simtek - Ford | 42 | + 2 Voltes | 25 | |
| 12 | 12 | Johnny Herbert | Lotus - Mugen - Honda | 41 | + 3 Voltes | 20 | |
| 13 | 15 | Eddie Irvine | Jordan - Hart | 40 | Alternador | 4 | |
| DSQ | 5 | Michael Schumacher | Benetton - Ford | 44 | Irregularitats fons monoplaça | 2 | |
| Ret | 9 | Christian Fittipaldi | Footwork - Ford | 33 | Motor | 24 | |
| Ret | 31 | David Brabham | Simtek - Ford | 29 | Rodes | 21 | |
| Ret | 29 | Andrea de Cesaris | Sauber - Mercedes | 27 | Accelerador | 15 | |
| Ret | 8 | Martin Brundle | McLaren - Peugeot | 24 | Virolla | 13 | |
| Ret | 14 | Rubens Barrichello | Jordan - Hart | 19 | Virolla | 1 | |
| Ret | 3 | Ukyo Katayama | Tyrrell - Yamaha | 18 | Motor | 23 | |
| Ret | 11 | Philippe Adams | Lotus - Mugen - Honda | 15 | Virolla | 26 | |
| Ret | 28 | Gerhard Berger | Ferrari | 11 | Motor | 11 | |
| Ret | 19 | Philippe Alliot | Larrousse - Ford | 11 | Motor | 19 | |
| Ret | 30 | Heinz-Harald Frentzen | Sauber - Mercedes | 10 | Palier / Eix | 9 | |
| Ret | 20 | Eric Comas | Larrousse - Ford | 3 | Motor | 22 | |
| Ret | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 2 | Motor | 5 | |
| NVQ | 34 | Bertrand Gachot | Pacific - Ilmor | | | | |
| NVQ | 33 | Paul Belmondo | Pacific - Ilmor | | | | |

## Altres

* Pole: Rubens Barrichello 2' 21. 163
* Volta ràpida: Damon Hill 1' 57. 117 (a la volta 41)
* Michael Schumacher va guanyar la cursa però va ser desqualificat després de la carrera per irregularitats en el fons pla del seu monoplaça.

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-06. [Consulta: 12 març 2010].
# Michel Rio

Michel Rio Va obtenir la llicenciatura i màster en Ensenyament de Lletres Modernes a la Universitat de Caen. Llicenciat en Semàntica a l'Escola d'Alts Estudis en Ciències Socials de París, on també va cursar estudis de doctorat. Entre el 1972 i el 1981 va treballar per a les editorials franceses: Les Lettres Nouvelles -Maurice Nadeau, Hachette i Bordas. Des de 1981 es dedica exclusivament a escriure.
És autor de més de quinze novel·les, entre les quals destaquen: Melancolía norte (1982), Premi Société des Gens de Lettres, La percha del loro (1983), Gran premi Société des Gens de Lettres, Alisios (1984), premi dels Creadors, Archipel (1987), Merlín (1989), Faux pas (1991), Primer premi C.E. Renault, El principio de incertidumbre (1993), La estatua de la libertad (1997), Morgana (1999), Arthur (2001) i La Terre gaste, Leçon d'abîme (2003), Sans songer à mal (2004), Merlin, le faiseur de rois (2006), Coupe réglée (2009), Le Vazaha san terre (2011), Une comédie américaine (2013).
També ha publicat llibres de contes, com Les aventures des Oiseaux-Fruits (1978) i Les Polymorphes (1991), amb il·lustracions del mateix autor, i el llibret de l'òpera infantil, Un roi sans soleil (1975), amb música de Sergio Ortega. A més a més ha cultivat el gènere del teatre -L'Ouroboros (1985), Baleine pied-de-poule (1990), Script (2002)-, i de l'assaig, com Le rêveur et le logicien (1987), Rêve de logique (1992), entre d'altres.

## Referències

* ↑ Traduïda al català per Ànnia Bosch i Marina Folch: "Merlí" Ed. Empúries, Barcelona 1990.
* ↑ «Michel Rio». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 10 març 2016].
# Ignacio Echevarría

Ignacio Echevarría (Barcelona, 1960) és un editor i crític literari català. Va estudiar Filologia i treballa com a editor i crític literari. Com a editor, ha coordinat importants col·leccions de clàssics (la Biblioteca universal de Círculo de Lectores, la Biblioteca Clásica de la Real academia Española) i ha curat les obres d’escriptors com Franz Kafka, Elias Canetti, Juan Carlos Onetti, Nicanor Parra, Rafael Sánchez Ferlosio, Juan Benet i Roberto Bolaño, entre d'altres. Com a crític i estudiós, ha posat especial atenció a la narrativa contemporània en llengua espanyola, i ha publicat tres volums on reuneix alguns dels seus articles i assaigs: Trayecto. Un recorrido crítico por la reciente narrativa española (Debate, 2005), Desvíos. Un recorrido crítico por la reciente narrativa latinoamericana (Ediciones Universidad Diego Portales, 2011) i El nivel alcanzado. Notas sobre libros y autores extranjeros (ed. de Andreu Jaume, Debate, 2021). És també autor de Una vocación de editor (Gris Tormenta, 2020), semblança de l’editor Claudio López Lamadrid.

## Obra destacada
### Llibres

* Trayecto. Un recorrido crítico por la reciente narrativa española, Editorial Debate, 2005 ISBN 978-84-8306-625-6
* Desvíos. Un recorrido crítico por la reciente narrativa latinoamericana, Universidad Diego Portales, 2007.
* El nivel alcanzado, ed. Debate, 2021

### Assaig

* 2002 - Roberto Bolaño: la escritura como tauromaquia (amb els textos en castellà «Historia particular de una infamia», «Relatos de supervivientes», «Sobre la juventud y otras estafas» i «Una épica de la tristeza»)

### Contribucions destacades

* The Paris Review. Entrevistas: el arte de la ficción, Barcelona, El Aleph, 2007, introductor, ISBN 978-84-7669-780-1
* "Epílogo" per Pablo Silva Olazábal, Conversaciones con Mario Levrero, Montevideo, Trilce, 2008, ISBN 978-9974-32-470-1.
* "Prólogo" a Mario Levrero, La ciudad, Barcelona, DeBolsillo, 2008, ISBN 978-84-8346-789-5.

## Referències

* ↑ «Ignacio Echevarría». CCCB amb permís OTRS. [Consulta: 22 abril 2024].
# Casa Joan Anglada (Barcelona)

La Casa Joan Anglada és un edifici situat als carrers de l'Hospital i de Jerusalem del Raval de Barcelona. Com que no està catalogat, li correspon la categoria D (bé d'interès documental), atorgada per defecte a tots els edificis del districte de Ciutat Vella.

## Història

L'indià de Sant Feliu de Guíxols Joan Anglada i Carreras s'instal·là a Humacao (Puerto Rico), on tenia una empresa amb el seu germà Domènec. Un cop tornat a Barcelona, l'abril del 1871 va adquirir en subhasta pública una casa als carrers de l'Hospital i de Jerusalem i la feu reconstruir de nova planta com a residència familiar, segons el projecte del mestre d'obres Josep Fontserè i Mestre.
Poc després, s'hi van instal·lar els magatzems de sastreria Fèlix, succeïts per la Tienda de San Agustín, de Ventura Truñó, i després per El Fènix i els magatzems de merceria La Moda, entre d'altres. El 1911, hi van obrir els magatzems tèxtils Vilardell, amb diverses sucursals a la ciutat, i que el 1928 van obrir un nou establiment a la Via Laietana, 49.

## Referències

* ↑ «Fitxa 0 de Ciutat Vella». Catàleg de Patrimoni. Ajuntament de Barcelona.
* ↑ Rodrigo y Alharilla, 2007, p. 210.
* ↑ AHPB, notari Francesc Planas i Castelló, 22-04-1871.
* ↑ Rodrigo y Alharilla, 2007, p. 211.
* ↑ «Juan Anglada. Hospital 36 i Jerusalem (1). Enderrocar i construir casa». Q127 Foment 2297 C. AMCB, 22-05-1871.
* ↑ El Porvenir de la industria, 17/11/1876, p. 897.
* ↑ El Eco de Barcelona, 18/4/1883, p. 30.
* ↑ Anuario del comercio, de la industria, de la magistratura y de la administración, 1894, p. 927.
* ↑ El Eco de la moda, 21/10/1905, p. 344.
* ↑ Anuario industrial y artístico de España, 1931, p. 506.
* ↑ Fraiz Ordóñez, Jesús «Casa Vilardell, de comercio a comisaría y hotel». La Vanguardia, 11-07-2023.
* ↑ Aguilera, Gemma «Magatzems comercials desapareguts a Barcelona: un patrimoni sentimental perdut». Tot Barcelona, 22-10-2022.

## Bibliografia

* Rodrigo y Alharilla, Martín. Indians a Catalunya: Capitals cubans en l'economia catalana. Barcelona: Fundació Noguera, juny 2007. ISBN 978-84-9779-529-6.
# Lascaux

«Lascaux» té aquests significats:
* Coves de Lascaux, sistema de coves del departament francès de Dordonya
* Lascaux (cràter), cràter de l'asteroide (243) Ida
* Lascaux (francès) o Las Caums (occità), municipi del departament de Corresa (França)
# Noguerola

«Noguerola» té aquests significats:
* Noguerola (riu), riu de Catalunya, afluent del Segre per la dreta
* Sot de la Noguerola, rierol de Catalunya, afluent de la Riera d'Osor
* noguerola o terebint, arbre Mediterrani
# Cànon (ficció)

En el context de la ficció, el cànon d'un univers fictici comprèn aquelles novel·les, històries, pel·lícules, sèries de televisió, etc. que es consideren "oficials" o desenvolupades dins del context "real" de la història.

## Ús

Aquest terme és conegut en situacions on algunes històries són desenvolupades seguint el cànon, mentre unes altres se salten la línia argumental principal per a experimentar amb els personatges i posar-los en situacions que no es desenvoluparien en la realitat de la història. El terme és utilitzat llavors per a diferenciar ambdues situacions: 'canònic' és allò que s'adequa a la lògica i coherència interna de l'univers de ficció, mentre que el que no és canònic resulta una contradicció d'aquesta coherència, ja que no es considera part de la mateixa. Açò també pot ocórrer amb el gènere de les fanfictions.

## Origen

Prové del grec que significa "vara de mesurar" i va ser introduït pel discurs religiós: el cànon bíblic. Amb el temps el terme canònic va començar a utilitzar-se per a assenyalar els textos sagrats que els creients havien de llegir. Per la seua banda als llibres que no havien de llegir-se se'ls esmentava en l'Index Librorum Prohibitorum, és per això que cànon i censura quasi sempre van de la mà i depenen d'una autoritat que és qui els dictamina.
Posteriorment el concepte va ser utilitzat expressament en el camp de la literatura per a referir-se a aquells llibres clàssics que els alumnes en el seu trànsit per l'escola deurien de llegir o a aquells que convenia que aparegueren en els llibres de text o a les antologies d'obres literàries.

## Referències

* ↑ Miller, Leon. «Star Wars Unexpectedly Reveals Its Own Tales of the Jedi Project» (en anglès). CBR, 28-04-2022. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ 50 cosas que hay que saber sobre la literatura (en luso). Ariel, p. 66. ISBN 978-607-937742-7.

## Bibliografia

* Rebecca Black, Digital Design: English Language Learners and Reader Reviews in Online Fiction, in A New Literacies Sampler, p. 126
* Parrish, Juli J. Inventing a Universe: Reading and writing Internet fan fiction, 2007.
* McDonald, Lee Martin. The Biblical Canon: Its Origin, Transmission and Authority. 3a edició actualitzada i revisada. Peabody: Hendrickson Publishers, 2007. ISBN 978-1-56563-925-6 [Consulta: 30 abril 2010].
# Gran Premi de Bèlgica del 2000

Resultats del Gran Premi de Bèlgica de Fórmula 1 de la temporada 2000 disputat al circuit de Spa Francorchamps el 27 d'agost del 2000.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Mika Häkkinen | McLaren - Mercedes | 44 | 1h 28' 14. 494 | 1 | 10 |
| 2 | 3 | Michael Schumacher | Ferrari | 44 | + 1.104 s | 4 | 6 |
| 3 | 9 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 44 | + 38.096 s | 6 | 4 |
| 4 | 2 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 44 | + 43.281 s | 5 | 3 |
| 5 | 10 | Jenson Button | Williams - BMW | 44 | + 49.914 s | 3 | 2 |
| 6 | 5 | Heinz-Harald Frentzen | Jordan - Mugen - Honda | 44 | + 55.984 s | 8 | 1 |
| 7 | 22 | Jacques Villeneuve | BAR - Honda | 44 | + 1' 12.380 min. | 7 | |
| 8 | 8 | Johnny Herbert | Jaguar - Cosworth | 44 | + 1' 27.808 min. | 9 | |
| 9 | 17 | Mika Salo | Sauber - Petronas | 44 | + 1' 28.670 min. | 18 | |
| 10 | 7 | Eddie Irvine | Jaguar - Cosworth | 44 | + 1' 31.555 min. | 12 | |
| 11 | 16 | Pedro Diniz | Sauber - Petronas | 44 | + 1' 34.123 min. | 15 | |
| 12 | 23 | Ricardo Zonta | BAR - Honda | 43 | + 1 Volta | 13 | |
| 13 | 12 | Alexander Wurz | Benetton - Playlife | 43 | + 1 Volta | 19 | |
| 14 | 20 | Marc Gené | Minardi - Fondmetal | 43 | + 1 Volta | 21 | |
| 15 | 19 | Jos Verstappen | Arrows - Supertec | 43 | + 1 Volta | 20 | |
| 16 | 18 | Pedro de la Rosa | Arrows - Supertec | 42 | + 2 Voltes | 16 | |
| 17 | 21 | Gaston Mazzacane | Minardi - Fondmetal | 42 | + 2 Voltes | 22 | |
| Ret | 4 | Rubens Barrichello | Ferrari | 32 | Pressió del combustible | 10 | |
| Ret | 14 | Jean Alesi | Prost - Peugeot | 32 | Pressió del combustible | 17 | |
| Ret | 15 | Nick Heidfeld | Prost - Peugeot | 12 | Motor | 14 | |
| Ret | 11 | Giancarlo Fisichella | Benetton - Playlife | 8 | Part elèctrica | 11 | |
| Ret | 6 | Jarno Trulli | Jordan - Mugen - Honda | 4 | Col·lisió | 2 | |

## Altres

* Pole: Mika Häkkinen 1' 50. 646
* Volta ràpida: Rubens Barrichello 1' 53. 803 (a la volta 30)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2013-09-26. [Consulta: 12 abril 2010].
# In the Clutches of a Vapor Bath

In the Clutches of a Vapor Bath, és una pel·lícula muda de la Vitagraph interpretada per John Bunny i Flora Finch, entre d'altres. Fou estrenada el 30 de desembre de 1911.

## Argument

El Sr. Bunny es vol aprimar per fer contenta la seva dona. Primer va al gimnàs però no ho aconsegueix. Per això es compra una sauna individual que garanteix que esdevindrà un home prim. La instal·la al saló i quan la prova només sobresurt el cap per sobre. Allà es produeixen diferents situacions com l'intent de llegir el diari però com que ha oblidat tancar la porta, el vent l'obre i s'emporta el diari. Intentant tancar la porta per evitar que la minyona entri i el vegi així queda encallat dins de la sauna. Aleshores entra un lladre i trobant el senyor Bunny completament indefens. Davant de les divertides expressions facials de Bunny el lladre agafa el que vol, i marxa tancant la porta. Aleshores arriba la seva dona amb dues amigues i no entén com és que el seu marit no les deixa passar al saló i pensen que s'ha tornat boig. Quan finalment arriba el metge, el Sr. Bunny ha destrossat el saló.

## Repartiment

* John Bunny (el Sr. Bunny)
* Flora Finch (la Sra. Bunny)
* Alec B. Francis
* Ralph Ince (el lladre)
* Hazel Neason
* Florence Neason

## Referències

* ↑ «Data from manufacturer’s list of releases». The Moving Picture News IV, 49, 09-12-1911, pàg. 49.
* ↑ «In the Clutches of a Vapor Bath». The Moving Picture World 11, 2, 13-01-1912, pàg. 125.
# North Hollywood

«North Hollywood» té aquests significats:
* North Hollywood (Los Angeles), barri de la ciutat de Los Angeles, Califòrnia
* North Hollywood (pel·lícula), pel·lícula de 2021 dirigida per Mikey Alfred
# Dia del Mol

El Dia del Mol és una jornada commemorativa celebrada el 23 d'octubre entre les 6:02 i les 18:02. El nom en anglès, Mole Day, és un joc de paraules amb el doble significat en anglès de la paraula mole que pot significar talp o mol. L'hora i la data, que en format americà s'expressa 6:02 10 / 23, fan referència al nombre d'Avogadro, aproximadament 6.02 × 10$^{23}$ mol$^{-1}$. Aquesta constant defineix el nombre d'àtoms d'un element o de molècules d'un compost en una mol de substància que és una de les set unitats base del sistema internacional.

## Referències

* ↑ «Week 43 - Oct 22-28 - This Week in Chemical History», 24-07-2011. Arxivat de l'original el 2011-07-24. [Consulta: 21 octubre 2020].
# Miguel Ángel Bastenier Martínez

Miguel Ángel Bastenier Martínez (Barcelona, setembre de 1940 – Madrid, 28 d'abril de 2017) va ser un periodista i historiador hispanocolombià. De pare d'origen belga i mare espanyola, va néixer a Barcelona i va rebre la nacionalitat colombiana d'Álvaro Uribe el 2003. Es va llicenciar en dret (1962) i història (1975) per la Universitat Central de Barcelona, llicenciat en llengua i literatura anglesa per la Universitat de Cambridge i graduat en periodisme per l'Escola Oficial de Periodisme de Madrid (1961). Va ser director del desaparegut diari Tele/eXpres (1977 – 1979) i sotsdirector d'El Periódico de Catalunya (1979 – 1982). Va treballar a El País des de 1982, any en què va participar en la fundació de la seva edició per a Catalunya. A més, va exercir de professor de l'Escola de Periodisme d'El País; de la Fundació José Ortega y Gasset en història contemporània i de la Fundació Gabriel García Márquez de Cartagena de Indias. Va ser subdirector encarregat de relacions internacionals d'El País (1993 – 2006) fins que va passar a ser editorialista i columnista d'aquest diari. Va publicar nombrosos articles en la premsa europea (Libération, Le Monde, The European, Le Point, Le Soir, The Irish Times) i en la majoria dels diaris més importants d'Amèrica Llatina: El Espectador i Semana (Colòmbia), Folha de S. Paulo (Brasil), Público (Mèxic), Búsqueda (Uruguai), entre d'altres. Estava especialitzat en el conflicte araboisraelià, sobre el qual va escriure tres llibres, entre els quals destaquen La guerra de siempre (1999) i Israel Palestina. La casa de la guerra (2002). També es va interessar pels gèneres periodístics i va escriure sobre la professió un Curso de periodismo i Cómo se escribe un periódico. Va dirigir diversos llibres col·lectius, entre els quals Grandes Protagonistas del siglo XX (2000). El 2012 va rebre el premi Maria Moors Cabot per la seva destacada trajectòria i la seva contribució a millorar les relacions al continent americà, i el 2013 la Facultat de Comunicació i el Grup d'Investigació d'Història de la Universitat Autònoma de Barcelona li va atorgar el premi Ploma d'Or.

## Obres

* Palestina, el conflicto. Barcelona: ASESA, 1991.
* La Guerra de Siempre: pasado, presente y futuro del conflicto árabe-israelí. Barcelona: Península, 1999.
* Dir. de DDAA, Grandes Protagonistas del siglo XX. Madrid: Ediciones El País, 1999.
* El Blanco Móvil. Curso de Periodismo. Madrid: Ediciones El País, 2001.
* Israel-Palestina. La casa de la guerra. Madrid: Taurus, 2002.
* Cómo se escribe un periódico: el chip colonial y los medios en América Latina. Bogotá: Fundación Nuevo Periodismo Iberoamericano, 2009.
* «Epílogo» a DDAA, El momento político en América Latina. Fundación Carolina-Real Instituto El Cano.
* Amb José Luis Vidal Coy, Periodismo y censura en las guerras ultramarinas de EEUU en el siglo XX. Murcia: Universidad de Murcia, 2010.

## Referències

* ↑ «Muere Miguel Ángel Bastenier, maestro de periodistas». El País, 28-04-2017.
* ↑ Masó, Sara «Dia a dia». Capçalera, 163, 3-2014, p. 94.

## Enllaços externs

* Blog de Miguel Ángel Bastenier
* Bibliografia a Dialnet
* Articles publicats a El País
# Elisenda Carod

Elisenda Carod (Barcelona, 19 de desembre de 1981) és una periodista i comunicadora catalana. És presentadora de La tarda de Catalunya Ràdio, i és col·laboradora del programa Està passant de Televisió de Catalunya, juntament amb Toni Soler i Jaïr Domínguez. A la vegada, és guionista d'humor per diversos programes, com La paisana de TVE, on col·labora amb Eva Hache.
Als 14 anys va començar a col·laborar amb la ràdio de Santa Coloma de Gramenet. Més endavant es va llicenciar en comunicació audiovisual per la Universitat Ramon Llull i va estudiar fotografia i va marxar a viure un temps a Anglaterra. Professionalment, va començar a treballar fent contingut audiovisual per a diversos programes de ràdio i televisió, fins que, a Ràdio Flaixbac, va produir, i després copresentar, l'espai Prohibit als pares durant tres temporades amb Xavi Canalias. Posteriorment va incorporar-se a RAC 105 al Fricandó matiner de Vador Lladó, arribant a ser copresentadora una temporada amb Gerard Romero i Ernest Codina. També ha col·laborat amb La Segona Hora de Minoria Absoluta a RAC1 i amb altres projectes de Catalunya Ràdio, RAC1 i La Xarxa de Televisions Locals. La temporada 2019-2020 va començar a presentar el programa L'apocalipsi, d'El Matí de Catalunya Ràdio, programa que es va mantenir en antena fins a l'estiu de 2021.
El 2019 i el 2020 va fer les campanades de cap d'any a Catalunya Ràdio, amb Elisenda Pineda i Charlie Pee.

## Referències

* ↑ CCMA. «Informació del programa - Està passant - TV3». [Consulta: 12 desembre 2019].
* ↑ Miró, Quim. «Elisenda Carod: “Desencotillar-se als mitjans públics catalans té premi”», 25-09-2020. [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ «Coneixem la trajectòria d'Elisenda Carod, presentadora de la pròxima edició del Festivitas Bestiarum – Agrupació del Bestiari Festiu i Popular de Catalunya». [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ «Elisenda Carod» (en castellà). Arxivat de l'original el 2020-12-17. [Consulta: 23 gener 2021].
* ↑ «Òscar Fernández i Elisenda Carod, a les tardes de Catalunya Ràdio». Ara, 07-07-2021, p. 34.
* ↑ «Elisenda Carod, Elisenda Pineda i Charlie Pee faran les campanades a Catalunya Ràdio» (en castellà), 16-12-2020. Arxivat de l'original el 2021-08-03. [Consulta: 23 gener 2021].
# Paràsit (desambiguació)

«paràsit o paràsits» té aquests significats:
* Paràsit (antiga Grècia), funcionari encarregat dels magatzems de gra a l'antiga Grècia
* Paràsit, organisme viu que estableix una relació tròfica amb un altre organisme d'una altra espècie anomenat hoste del que s'alimenta el paràsit
* Paràsit (ocell), au de la família dels estercoràrids, família d'ocells marins de l'ordre dels caradriformes, d'aspecte similar a les gavines i de grans dimensions
* Paràsits (pel·lícula de 2019), pel·lícula sud-coreana de 2019 pertanyent al gènere thriller i de l'humor negre i dirigida pel cineasta Bong Joon-ho
* Avió paràsit, avió que és transportat per una altra aeronau capaça d'envolar-se durant el vol d'aquesta
# Pellouxita

La pellouxita és un mineral de la classe dels sulfurs. Rep el nom en honor d’Alberto Pelloux (1 de desembre de 1868, Crema, Itàlia - 23 de febrer de 1948, Bordighera, Itàlia), professor de mineralogia i petrologia a la Universitat de Gènova, conservador del Museu de Mineralogia de la Universitat de Gènova i director de Mineralogia i Geologia al Departament del Museu d’Història Natural Giacomo Doria. Va descriure diverses espècies noves i va fer un treball important a Líbia, Albània i Sardenya.

## Característiques

La pellouxita és una sulfosal de fórmula química (Cu,Ag)Pb$_{10}$Sb₁₂S$_{27}$O(Cl,S)$_{0.6}$. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2001, sent publicada per primera vegada el 2004. Cristal·litza en el sistema monoclínic.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, la pellouxita pertany a «02.JB: Sulfosals de l'arquetip PbS, derivats de la galena, amb Pb» juntament amb els següents minerals: diaforita, cosalita, freieslebenita, marrita, cannizzarita, wittita, junoïta, neyita, nordströmita, nuffieldita, proudita, weibul·lita, felbertalita, rouxelita, angelaïta, cuproneyita, geocronita, jordanita, kirkiïta, tsugaruïta, pillaïta, zinkenita, scainiïta, chovanita, aschamalmita, bursaïta, eskimoïta, fizelyita, gustavita, lil·lianita, ourayita, ramdohrita, roshchinita, schirmerita, treasurita, uchucchacuaïta, ustarasita, vikingita, xilingolita, heyrovskýita, andorita IV, gratonita, marrucciïta, vurroïta i arsenquatrandorita.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a la mina Buca della Vena, situada a la localitat de Ponte Stazzemese, a la Província de Lucca (Toscana, Itàlia). També ha estat descrita en un parell de jaciments d'Eslovàquia. Aquests tres indrets són els únics de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Pellouxite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 25 maig 2021].