OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Companyia de Brabant

La Brabant Company (Holandès - Brabantsche Compagnie), també coneguda com Nieuwe Compagnie, va ser una precursora de la Companyia Holandesa de les Índies Orientals (VOC).
La companyia de Brabant va ser creada el 1599 per Jacques de Velaer, Isaac le Maire, Hans Hunger, Marcus de Vogelaer i Gerard Reynst. El 1600, la companyia de Brabant es va fusionar amb la Compagnie van Verre per formar la Vereenigde Compagnie van Amsterdam. Finalment, aquesta empresa i altres companyies de Rotterdam, Frísia Occidental i Zelanda es van fusionar a la VOC el 1602.

## Referències

* ↑ «Voorcompagnieën» (en neerlandès). De VOC Site. [Consulta: 8 novembre 2023].
# Along Came Polly

Along Came Polly és una comèdia romàntica estatunidenca del 2004 escrita i dirigida per John Hamburg i protagonitzada per Ben Stiller i Jennifer Aniston. S'ha subtitulat al català.

## Argument

En Reuben Feffer (Ben Stiller), un treballador d'una asseguradora que realitza anàlisis de risc de mort per a assegurances, es casa amb la Lisa, venedora d'arrels (Debra Messing), qui, durant la nit de noces, té relacions sexuals amb un instructor de busseig francès (Hank Azaria). Angoixat, torna a casa on es troba que tots els que el coneixen van saber què havia passat. En una festa, amb un amic seu, es troba amb una extravertida excompanya de primària, Polly Prince (Jennifer Aniston), que viu la seva vida en risc sempre i sense prendre'n consciència. Es comencen a conèixer, i després s'enamoren. Temps després van a la casa d'ell només per trobar-se amb la seva dona desesperada per revifar el seu matrimoni. Al final ha de decidir amb qui es vol quedar i continuar la seva vida.

## Repartiment

* Ben Stiller: Reuben Feffer
* Jennifer Aniston: Polly Príncep
* Philip Seymour Hoffman: Sandy Lyle
* Alec Baldwin: Stan Indursky
* Debra Messing: Lisa Kramer
* Hank Azaria: Claudio
* Bryan Brown: Leland Van Lew
* Jsu Garcia: Javier
* Michele Lee: Vivian Feffer
* Bob Dishy: Irving Feffer
* Missi Pyle: Roxanne
* Judah Friedlander: Dustin
* Mark Adair-Rios: decorador pastís
* Masi Oka: Wonsuk

## Referències

* ↑ «Along Came Polly». Goita què fan, ara!. [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ Adam Sternbergh, The Devil Wears Pearls: In recent movies, grooms across America flee their frigid fiancees, Slate, 28 de gener de 2004
# Joan de Tormo

Joan de Tormo (Albaida, 1490 - Barcelona, 1553) fou bisbe de Vic (1510-1553) nomenat per papa Juli II. Va ser el 62è President de la Generalitat de Catalunya (1552-1553), elegit a mitjan trienni, només va ésser uns mesos al càrrec per raó de la seva mort.

## Biografia

Va consagrar com a bisbe de Barcelona a Lluís de Cardona i Enríquez en 1530. Va fer imprimir diversos missals i brevaris a Vic (1547). Va morir el 13 de gener de 1553. Està enterrat a la catedral de Vic.
Es va fer una nova extracció que recaigué en el seu nebot Miquel de Tormo.

### Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003. ISBN 84-412-0885-9 (Vol.2)
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# José Joaquín Herrero y Sánchez

José Joaquín Herrero y Sánchez (Requena, 1858 – Madrid, 1945) fou un polític valencià, diputat a les Corts Espanyoles durant la restauració borbònica.
Llicenciat en dret, fou amic personal de José Canalejas y Méndez. Fou elegit diputat del Partit Liberal pel districte de Torroella de Montgrí a les eleccions generals espanyoles de 1886 i pel de Girona a les eleccions generals espanyoles de 1893, 1898, 1899 i 1901.
Després fou nomenat senador per la província de Ciudad Real el 1905-1907, per la Universitat de València el 1910-1911, per la província d'Albacete el 1916-1917 i per la Reial Acadèmia de Belles Arts el 1923.

## Enllaços externs

* Biografies de polítics valencians Arxivat 2006-02-14 a Wayback Machine.
* Fitxa del Congrés dels Diputats (castellà)
* Fitxa del Senat
# Liao (estat)

蓼国 també 廖国, 飂国 Estat de Liao :
* 蓼国 també 廖国, 飂国
* Estat de Liao
* [[Primaveres i Tardors|←]]
* Desconegut
* InformacióCapitalComtat Tanghe (唐河县), HenanPeríode històricEstablimentDesconegutPolítica
* Forma de governDesconegut
* 蓼国 Llibre dels Ritus 缪蓼
* Estat de Liao
* [[període de Primaveres i Tardors|←]]
* Desconegut – 622 aEC
* InformacióCapitalPoble Liao, al nord-est del Comtat Gushi, Província HenanPeríode històricEstablimentDesconegutPolítica
* Forma de governMarquesat (侯)
L'Estat de Liǎo va ser un estat vassall de la Dinastia Zhou durant el període de Primaveres i Tardors de la història xinesa (771-476 aEC). Hi havien dos estats anomenats Liao en aqueixa època. El primer d'ells es menciona en el Zuo Zhuan • 11è Any del Duc Huan de Lu, el qual registra que en 701 aEC, el quarantè any del regnat del Rei Wu de Chu: “L'exèrcit de l'Estat de Yun (郧国/鄖國) hi era a Pusao (蒲骚/蒲騷) juntament amb els exèrcits dels estat de Sui (随国/隨國), Jiao (绞国/绞國), Zhou (州国/州國) i Liao; preparats per atacar a Chu. Pusao era on és ara l'actual Comtat Tanghe, Província Hubei, llavors la capital de l'Estat de Liao.
El Zuo Zhuan • 17è Any del Duc Ai de Lu registra que a la fi del període de Primaveres i Tardors, el primer ministre de l'Estat de Chu reflecteix sobre els èxits del Rei Wu de Chu en les seves aliances amb l'Estat de Zhao, entre d'altres, i la subjugació de l'Estat de Liao.
En el cas del segon Estat de Liao, segons el Zuo Zhuan • 5è Any del Duc Wen de Lu, en el 622 aEC, el quart any del Rei Mu de Chu, “el fill del Rei de Chu anihila l'Estat de Liao.” Aquest estat era governat pels descendents dels Tingjian (庭坚), també coneguts com a Gaoyang (高阳) o Bakai (八恺), un grup de vuit individus amb talent el llinatge dels quals es remunta de l'Emperador Groc fins al Zhuanxu.
Hi va haver també un estat més dit Estat de Shuliao (舒蓼国/舒蓼國) que s'estenia entre els Estats de Wu i Chu en la zona de l'actual Comtat de Shucheng, Província d'Anhui.

## Referències

* ↑ Llibre dels Ritus • Land Records
* ↑ Huainanzi
* 1 2 3 4 Yang, Bojun (杨伯峻). Annotated Zuo Zhuan of the Spring and Autumn Period (春秋左傳注) (en xinès). Zhonghua Publishing (中華書局), octubre del 2009. ISBN 9787101070743.
# Mischa Bredewold

Mischa Bredewold (Amersfoort, 20 de juny de 2000) és una ciclista neerlandesa. Actualment corre a l'equip ciclista femení del SD Worx. Competeix en ciclisme de carretera.

## Palmarès
### Carretera

* 2021
** Vencedora d'una etapa a la BeNe Ladies Tour
* 2022
** Vencedora d'una etapa a la Simac Ladies Tour
** 1a a l'À travers les Hauts-de-France femenina
** Vencedora d'una etapa al Tour de la Semois
* 2023
** Campiona d'Europa en ruta
** 1a a la Volta Limburg Classic
** 1a al Gran Premi de Plouay Bretagne
* 2024
** Vencedora de dues etapes a la Volta al País Basc
** Vencedora d'etapa a la Volta a Turíngia
** 1a al Gran Premi de Plouay Bretagne
* 2025
** Vencedora d'una etapa a la Setmana Ciclista Valenciana

### Resultats a les Grans Voltes
#### Resultats al Tour de França

* 2022: 21a posició
* 2023: 63a posició
* 2024: 54a posició

#### Resultats a la Volta a Espanya

* 2024: 40a posició

## Referències

* ↑ «Team SD Worx» (en anglès). UCI. [Consulta: 19 octubre 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa a procyclingstats.com
# Llac de Sanabria

El Llac de Sanabria (en lleonés Llagu de Senabria, en castellà: Lago de Sanabria) és un llac situat a 1018 m d'alçada, a 8 km al nord-est de Puebla de Sanabria a la província de Zamora, Espanya. És un dels pocs llacs naturals d'Espanya de mida considerable.
La principal entrada i sortida d'aigua del llac és el riu Tera. El llac és un eixamplament del Tera. Hi arriben els rius Segundera i Cárdena, i és drenat pel riu Trefacio. La seva conca és de 11,42 km². El volum de 96.289.887 m3. Té una fondària mitjana de 27,7 metres i màxima de 51 m. Amb una superfície de 368 hectàrees és també el llac glacial més extens de la península Ibèrica.
Actualment el llac de Sanabria es troba dins dels límits del Parc natural del Llac de Sanabria. Aquesta zona va ser declarada parc natural l'any 1978.
La comarca de Sanabria és una de les poques d'Europa que conté una població de llops silvestres els quals viuen a la serralada de la Sierra de la Culebra.

## Referències

* ↑ «J. C. Vega, C. De Hoyos, J. J. Aldasoro, J. De Miguel und H. Fraile: Nuevos datos morfométricos para el Lago de Sanabria, Limnetica, 24(1-2): 115-122 (2005)». Arxivat de l'original el 2011-10-03. [Consulta: 17 agost 2015].
* ↑ [http://www.peregrinoalerta.jcyl.es/scsiau/Satellite/up/ds/MedioAmbiente/pdf/656/918/REAL%20DECRETO%203061-1978.pdf/_?asm=jcyl Arxivat 2009-05-07 a Wayback Machine. Per Reial Decret, web de la Junta de Castilla y León

## Enllaços externs

* The Area of Comunitary Interest (SCI) Sanabria lake and surroundings (ES 4190009) Arxivat 2012-12-28 at Archive.is
# Josep Lluís Blasco i Estellés

Josep Lluís Blasco i Estellés (Sagunt, 1941 - 8 de març de 2003) fou un filòsof i polític valencià.

## Biografia

Llicenciat en dret i doctor en filosofia per la Universitat de València. El 1974 ingressà en el Partit Socialista d'Alliberament Nacional (PSAN). Més tard abandonà aquesta formació i participà en la fundació de la Unitat del Poble Valencià (UPV), en la qual constituí el nucli del Bloc Nacionalista Valencià. Ha estat catedràtic de Teoria del Coneixement i degà de la Facultat de Filosofia de la Universitat de València del 1984 al 1993.

## Fundació Valencianista i Demòcrata

El 2010 es va crear una fundació amb el seu nom, la Fundació Valencianista i Demòcrata Josep Lluís Blasco, presidida per Pere Mayor. Es tracta d'un think tank impulsat des del BLOC per tal de ser un «instrument als servei del valencianisme polític», en paraules del seu president.

## Candidatures

* Josep Lluís Blasco va ser candidat al Senat el 1986 amb UPV.
* Últim lloc en la llista per València d'Unitat del Poble Valencià a les Corts Valencianes, el 1991.

## Referències

* ↑ Enciclopèdia onomàstica marxists.org (amb llicència GFDL)
* ↑ El BLOC impulsa la fundació Josep Lluís Blasco per fomentar el valencianisme, a Levante-EMV de 25/4/2010.

## Enllaços externs

* Fundació Valencianista i Demòcrata Josep Lluís Blasco Arxivat 2012-04-29 a Wayback Machine.
* Josep Lluís Blasco, en la memoria Diari El País (castellà)
# Llei Orgànica (Espanya)

Una llei orgànica és un tipus de llei aprovada per les Corts Generals de l'estat espanyol relacionades amb els drets i llibertats fonamentals i amb àmbits institucionals importants segons defineix la Constitució (incloent, entre d'altres, els estatuts d'autonomia, els referèndums i els processos electorals, el funcionament i l'organització del Tribunal Constitucional, l'organització de l'exèrcit i la successió al tron).
A diferencia de les lleis ordinàries pel fet que per ser aprovada ha de tenir majoria absoluta al Congrés dels Diputats i perquè és reservada a unes matèries concretes. Tan sols les Corts Generals poden articular lleis orgàniques. Foren incorporades a l'ordenament jurídic espanyol de manera novedosa amb la Constitució espanyola de 1978, inspirant-se en la Constitució francesa de 1958.

## Concepte

La Constitució espanyola de 1978 determina en el seu article 81, que les lleis organiques són aquelles relatives al desenvolupament dels drets fonamentals i de les llibertats públiques, les que aprovin els Estatuts d'Autonomia i el règim electoral general i altres previstes en la Constitució. L'aprovació, la modificació o la derogació de les lleis orgàniques exigirà la majoria absoluta del Congrés dels Diputats en una votació final sobre el conjunt del projecte.
L'aparició d'aquest article a la Constitució, va fer plantejar al Tribunal Constitucional si les lleis ordinàries estaven supeditades a les lleis orgàniques. La sentència del tribunal va rebutjar el caràcter superior d'aquestes sobre la resta de les lleis. Segons la doctrina cap d'elles no pot envair l'àmbit material en què ha d'utilitzar-se l'una o l'altra.

## Exemples de Lleis Orgàniques

* Llei Orgànica 6/2006 de 19 de juliol de Reforma de l'Estatut d'Autonomia de Catalunya
* Llei Orgànica 4/2000, d'11 de gener, sobre Drets i Llibertats dels Estrangers a Espanya i la seva Integració Social
* Llei Orgànica 5/1985 de 19 de juny de Règim electoral general
* Llei Orgànica 15/1999 de 13 de desembre de Protecció de Dades
* Llei Orgànica de Protecció de la Seguretat Ciutadana (1992)
* Llei Orgànica de Protecció de la Seguretat Ciutadana (2015)

## Vegeu també

* Categoria:Lleis orgàniques

## Referències

* ↑ «Constitució Espanyola de 1978» (PDF). Web del Parlament de Catalunya. [Consulta: 22 gener 2020].
* ↑ Estatut d'Autonomia de Catalunya
* ↑ Ley Orgánica 5/1985, de 19 de junio, del Régimen Electoral General
* ↑ Ley Orgánica 15/1999, de 13 de diciembre, de Protección de Datos de Carácter Personal.
# Miquel Cirera i Lamarca

Miquel Cirera i Lamarca (Manresa, 2 d'octubre de 1958) és un antic pilot de trial català que destacà en competicions estatals a finals de la dècada del 1970 i començament de la del 1980. Anys més tard, tornà a competir en campionats de "clàssiques" i en guanyà dues vegades el campionat estatal. El seu germà Ramon també competí en trial amb cert èxit i compartí equip amb ell a Montesa durant algunes temporades a mitjan dècada del 1970
Miquel Cirera ha estat sempre vinculat a Montesa: a la seva època en fou un dels principals pilots oficials catalans, després treballà durant anys a les oficines del seu Departament d'Investigació i Desenvolupament (dirigit per Pere Pi) i, més tard, passà a ser-ne el principal responsable de l'equip oficial de trial al mundial. Al llarg dels anys, des d'aquest lloc va ajudar a aconseguir els seus nombrosos títols mundials a Marc Colomer, Takahisa Fujinami, Laia Sanz, Dougie Lampkin i Toni Bou. Cirera ocupà el càrrec fins a finals de desembre del 2021, en què deixà definitivament l'empresa. El seu lloc al capdavant de l'equip de trial passà a assumir-lo Takahisa Fujinami, un cop retirat de les competicions a finals d'aquella temporada.

## Palmarès

| Any | Motocicleta | C. d'Espanya | C. Clàssiques |
| 1976 | Montesa | 8è | - |
| 1977 | Montesa | 7è | - |
| 1978 | Montesa | 5è | - |
| 1979 | Montesa | 4t | - |
| 1980 | Montesa | 7è | - |
| 1981 | Montesa | 8è | - |
| 1982 | Montesa | 13è | - |
| 1983 | Montesa | 19è | - |
| 1984 | Montesa | 26è | - |
| 2001 | Honda | - | 1r |
| 2002 | ? | - | 1r |

## Referències

* ↑ «The rider... Cirera Miquel» (en anglès). trialonline.org. [Consulta: 15 desembre 2021].
* ↑ Pi, Pere. «57. La implicació amb Montesa». A: No tinc 200 anys. Les vivències de Pere Pi. Barcelona: Autoeditat (Service Point), juliol 2012, p. 89. ISBN 9788461590353.
* ↑ «Fujigas > Profile» (en anglès). fujigas.net. Takahisa Fujinami. [Consulta: 8 desembre 2009].
* ↑ «Miquel Cirera, el creador de campions del món». elperiodico.cat. El Periódico de Catalunya, 24-12-2021. [Consulta: 15 gener 2022].
* ↑ Merlos, Josep Lluís. «Miquel Cirera se retira: «Toni Bou es un extraterrestre, pero Tarrés marcó el camino del trial del futuro»» (en castellà). solomoto.es. Solo Moto, 01-12-2021. [Consulta: 15 gener 2022].

## Enllaços externs

* Entrevista a Miquel Cirera emesa per TV3 el 21/7/2019
# Regne de Sukhothai

El regne de Sukhothai va ser una antiga monarquia al centre-nord de Tailàndia. A principis del segle xiv, aquest regne controlava la major part de l'actual Tailàndia. Només les províncies orientals van romandre sota control khmer.$^{:223}$
El regne de Sukhothai existí de manera independent des del 1238 fins a l'any 1438. L'antiga capital, a uns 12 quilòmetres de l'actual Sukhothai, a Tambon Mueang Kao, està en ruïnes (Parc Històric de Sukhothai) i ha estat designada com a Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. La història del regne de Sukhothai va tenir la seva importància fins i tot després de la revolució de 1932. Les investigacions i escrits sobre la història de Sukhothai són força abundants.

## Història

Va ser fundat a mitjans del en 1238 quan un governant local tai va acabdillar una revolta en contra del domini de l'Imperi Khmer. Inicialment, va existir només com un petit poder regional fins al seu tercer governador, Ramkhamhaeng, que va heretar el regne cap el 1279 i va estendre el seu poder cap al sud, a la península de Malaca, cap a l'oest a l'interior del que actualment és Birmània, i al nord-est en el territori de l'actual Laos. Quan va morir Ramkhamhaeng, l'any 1298, el regne va començar a perdre poder. El 1349, els exèrcits del regne d'Ayutthaya van envair Sukhothai i van posar el territori sota el seu control, havent de pagar-ne tributs.$^{:222}$ El 1378, el rei Luethai va fer un pas més incorporant-lo com ha estat vassall.$^{:29–30}$
Quan Mahathammaracha IV va morir el 1438, el rei Borommaracha II d'Ayutthaya va situar el seu fill Ramesuan (el futur rei Borommatrailokanat d'Ayutthaya) com a vicerei de Sukhothai, presumptament acompanyat de personal administratiu d'Ayutthaya i una guarnició militar, i representa el final de Sukhothai com un regne independent.
Després de la batalla del riu Sittaung, el 1583, el rei Naresuan de Phitsanulok (i príncep hereu d'Ayutthaya) va traslladar de manera forçosa a persones de les ciutats de Phitsanulok, Sukhothai, Phichai, Sawankhalok (Si Satchanalai), Kamphaeng Phet, Phichit i Prabang al sud de la plana central, [8] a causa de la guerra amb els birmans i per un terratrèmol.

## Referències

* 1 2 Coedès, George. Walter F. Vella. The Indianized States of Southeast Asia. University of Hawaii Press, 1968. ISBN 978-0-8248-0368-1.
* ↑ C. M. Hann, Jóhann Páll Árnason. Anthropology and Civilizational Analysis Eurasian Explorations (en anglès). State University of New York, 2018, p. 159. ISBN 9781438469393.
* ↑ «Còpia arxivada». Thailand's World. Arxivat de l'original el 2008-09-13. [Consulta: 28 octubre 2018].
* ↑ Bradley, C.B. «The Oldest Known Writing in Siamese; the inscription of Phra Ram Khamhaeng of Sukhothai, 1293 A.D.». Journal of the Siam Society. Siam Heritage Trust, JSS Vol. 6.1b, digital, 1909 [Consulta: 17 març 2013].
* ↑ Chakrabongse, C., 1960, Lords of Life, London: Alvin Redman Limited
* ↑ David K. Wyatt. Thailand: A Short History. 2a edició. Silkworm Books, 2004, p. 59.
* ↑ Phisēt Čhīačhanphong. พระมหาธรรมราชากษัตราธิราช. กรุงเทพฯ: สำนักพิมพ์มติชน, 2003, p. 57. ISBN 974-322-818-7.
# Kenny Drew

Kenneth Sidney Drew (Nova York, 28 d'agost de 1928 - Copenhaguen, Dinamarca, 4 d'agost de 1993) va ser un pianista i compositor estatunidenc de jazz.

## Historial

Va estudiar piano clàssic des de molt xiquet i va donar el seu primer concert als vuit anys. El seu primer disc ho va enregistrar el 1950, amb una formació que liderava Howard McGhee, i en eixa mateixa època va acompanyar a músics com Charlie Parker, Coleman Hawkins, Lester Young i Buddy DeFranco. El 1953 s'instal·la a Califòrnia, liderant el seu propi trio i enregistrant amb un quartet que va incloure a Joe Maini, entre d'altres. De retorn a la Gran Poma (1956-57), treballa amb Art Blakey, Dinah Washington, John Coltrane, Donald Byrd, Johnny Griffin i Buddy Rich, convertint-se en un músic de sessió molt sol·licitat.
El 1961 es trasllada a París i tres anys més tard, a Dinamarca, on s'estableix ja definitivament. Forma una associació bastant estable amb Niels-Henning Ørsted Pedersen, i acompanya a músics instal·lats també a Europa, com Ben Webster o Dexter Gordon, i realitza enregistraments amb Chet Baker, Sonny Rollins, Ernie Henry, a més dels ja citats Coltrane i Griffin, entre d'altres. En les dues últimes dècades de la seua vida, actua usualment amb el seu propi trio i es dedica cada vegada més a la composició ("Suite for Big Band").
El seu fill, Kenny Drew Jr. és també pianista de jazz.

## Estil

Drew va desenvolupar el seu elegant i arriscat estil sobre la base del blues, enriquit pel bebop.
Acompanyant discret però, alhora, present, impulsant la labor del solista, amb ús abundant dels blocs d'acords. El seu fraseig en les improvisacions va ser evolucionant des de conceptes típicament hard bop, fins a elaboracions cada vegada més funkys

## Referències

* ↑ Simon, François-René: en Carles, Clergeat & comolli, op.cit., p.291

## Bibliografia

* CARLES, Phillipe; CLERGEAT, André & COMOLLI, Jean-Louis: Dictionaire du jazz. Robert Laffont Edt, París, 1988. ISBN 2-221-04516-5
* «Kenny Drew». Allmusic.
# Metabolisme basal

El metabolisme basal és la quantitat mínima d'energia necessària perquè subsisteixi una cèl·lula pluricel·lular subeucariotal. Aquesta energia mínima és utilitzada per la cèl·lules en les reaccions químiques intracel·lulars necessàries per a l'execució de les funcions metabòliques essencials, com ara la respiració.
El metabolisme basal d'un organisme depèn de diversos factors, com ara el sexe, la mida, el pes, l'edat… Un clar exemple de metabolisme basal és l'estat de coma. Una persona que està en coma es troba inactiva, però té una despesa calòrica mínima, raó per la qual cal seguir alimentant-la.
El ritme metabòlic disminueix amb l'edat i amb la pèrdua de massa corporal. L'exercici aeròbic i un augment de la massa muscular poden incrementar el ritme. La despesa general d'energia també pot veure's afectada per les malalties, els aliments i les begudes consumides, la temperatura ambiental i el nivell d'estrès. Per a mesurar el metabolisme basal, cal que la persona estigui en repòs complet però desperta. Una mesura precisa requereix que el sistema nerviós simpàtic de la persona no estigui estimulat. Una mesura menys precisa, que es realitza en condicions menys estrictes, és el ritme metabòlic en repòs.
El metabolisme basal d'una persona es mesura després que hagi romàs en repòs total amb una temperatura agradable (20 °C) i que hagi estat en dejuni durant dotze hores o més.

## Càlcul del metabolisme basal diari

El metabolisme basal diari es pot calcular de manera aproximada amb l'ajut de les equacions de Harris i Benedict:
* Home: 66,473 + (13,751 × massa (kg)) + (5,0033 × estatura (cm)) - (6,55 × edat (anys));
* Dona: 655 + (9,463 × massa (kg)) + (1,8 × estatura (cm)) - (4,6756 × edat (anys))

## Referències

* 1 2 Barrufet, Teresa Tilló i. Didàctica de les ciències naturals. Biologia. Edicions Universitat Barcelona, 1999, p. 221. ISBN 978-84-8338-110-6.
* ↑ Hernandez, Angel Gil (DRT). Tratado de nutricion / Nutrition Treatise: Nutricion Clinica / Clinical Nutrition (en castellà). Ed. Médica Panamericana, 2010-06-30, p. 81. ISBN 978-84-9835-349-5.
# Fredericus Anna Jentink

    Aquest autor és citat en taxonomia animal amb el nom «Jentink».
Fredericus Anna Jentink (Nijlân a prop de Snits, 20 d'agost de 1844 - Leiden, 4 de novembre de 1913) fou un zoòleg neerlandès.
Jentink es doctorà en Zoologia el 1875 a la Universitat de Leidenamb la dissertació Over systematiek en generatie-organen van naakte pulmonaten ('Sobre la sistemàtica i els òrgans reproductius dels pulmonats sense closca'). Un any després, esdevingué comissari del Museu Estatal d'Història Natural de Leiden. L'any 1884 succeí a Hermann Schlegel com a director del museu, càrrec que ocupà fins a la seva mort l'any 1913. També fou editor de la revista Notes from the Leyden Museum. L'any 1895 presidí el tercer congrés internacional zoològic que es feia a Leiden. El mateix any, fou un dels membres que va fundar la CINZ (Comissió Internacional de Nomenclatura Zoològica).
El seu treball científic se centrà en la sistemàtica dels mamífers. Descrigué diverses espècies de rosegadors, ratpenats i dasiüromorfs, com ara el ratolí marsupial de Lorentz, el vampir d'ales blanques i Sundamys muelleri.
L'any 1908 descrigué els mamífers que havia col·leccionat durant la primera expedició al sud de la Nova Guinea sota la direcció de Hendrikus Albertus Lorentz.
Rebé l'Orde del Lleó Neerlandès.
Oldfield Thomas va anomenar el duiquer de Jentink i l'esquirol de Jentink en honor de Jentink.

## Referències

* ↑ Leeuwarder Courant, 6 novembre 1913
* ↑ F.A. Jentink. "Mammals collected by the Dutch New Guinea Expedition 1907." A Nova Guinea. Uitkomsten der Nederlandsche Nieuw-Guinea-Expeditie in 1907 en 1909 onder leiding van Dr. H.A. Lorentz.
* ↑ Leeuwarder Courant, 5 novembre 1913