OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Amarilly of Clothes-Line Alley

Amarilly of Clothes-Line Alley és una pel·lícula muda dirigida per Marshall Neilan i protagonitzada per Mary Pickford. La pel·lícula, basada en un guió de Frances Marion fet a partir d’una novel·la homònima de Belle K. Maniates, es va estrenar l’onze de març de 1918. Eric Campbell havia d'aparèixer a la pel·lícula però morí en un accident de cotxe tres dies després de l'inici de la producció.

## Argument

Amarilly és la filla d'una dona de fer feines vídua que viu a San Francisco a principis del 1900. Ella està orgullosa de la seva família irlandesa i té cura dels seus cinc rudes germans. Està promesa amb Terry McGowan, un cambrer. Ella neteja en un teatre i quan a conseqüència d’un incendi es queda sense feina Terry li aconsegueix una feina nova com a venedora de cigarrets al seu cafè. Un dia al bar es produeix una baralla i Gordon Phillips, un atractiu i jove escultor de l'alta societat, és ferit. Amarilly el porta a casa seva per tal que la seva mare el curi i ell la contracta per netejar el seu estudi.
Terry es posa gelós quan Amarilly comença a sortir amb Gordon, i decideix trencar el compromís. Gordon ofereix a Amarilly que vagi a treballar per a la seva tieta, Mrs. Phillips, una senyora rica i esnob. Un dia apareix un brot d'escarlatina al barri i tothom s'ha de posar en quarantena. Mrs Phillips decicar el temps que no poden sortir a ensenyar a Amarilly les maneres de classe alta. Tanmateix, un cop descobreix que el seu nebot s'ha enamorat d'ella, es gira contra seva i per humiliar-la convida la seva família a una festa social. Amarilly, s'adona que no pertany a aquesta societat i retorna a casa seva i retroba l’amor de Terry.

## Repartiment

* Mary Pickford (Amarilly Jenkins)
* William Scott (Terry McGowen)
* Kate Price (Mrs. Americus Jenkins)
* Ida Waterman (Mrs. Phillips)
* Norman Kerry (Gordon Phillips)
* Fred Goodwins (Johnny Walker)
* Margaret Landis (Colette King)
* Tom Wilson ('Snitch' McCarthy)
* Wesley Barry (germà d’Amarilly)
* Frank Butterworth (germà d’Amarilly)
* George Hackathorne (germà d’Amarilly)
* Marcia Manon (dona al ball)
* Antrim Shor (germà d’Amarilly)
* Gertrude Short (xafardera)
* Herbert Standing (pare Riordan)
* Larry Steers (amic de Gordon)
* Gustav von Seyffertitz (metge)
* Leo White (manicurista)

## Referències

* ↑ Staff, America Film Institute; Institute, American Film; Afi, American Film. Within Our Gates: Ethnicity in American Feature Films, 1911-1960 (en anglès). University of California Press, 1997, p. 25. ISBN 978-0-520-20964-0.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 669. ISBN 978-3-11-095194-3.
* ↑ Schmidt, Christel. Mary Pickford: Queen of the Movies (en anglès). University Press of Kentucky, 2012-11-01, p. 248. ISBN 978-0-8131-3667-7.
* ↑ «Amarilly of Clothes-Line Alley» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 22 novembre 2021].
* ↑ Finamore, M. Tolini. Hollywood Before Glamour: Fashion in American Silent Film (en anglès). Springer, 2013-01-28, p. 51. ISBN 978-0-230-38949-6.
# Artemis

«Artemis o Àrtemis» té aquests significats:
* Personatges:
** Àrtemis, deessa dels llocs salvatges o naturals on els humans no han actuat, els boscos i selves, la caça i el regne animal
** Àrtemis d'Halicarnàs o Àrtemis de Cària, reina d'Halicarnàs, Kos, Nísiros i Calidna, feudatària dels reis perses aquemènides
** Àrtemis de Cària, reina d'Halicarnàs, Kos, Nísiros i Calidna, feudatària dels reis perses aquemènides, contemporània de Xerxes I de Pèrsia
** Àrtemis II de Cària, reina de Cària, germana, esposa i successora de Mausol
* Astronomia:
** Àrtemis (cràter), cràter d'impacte a la Mare Imbrium de la Lluna
** Artemis (satèl·lit), satèl·lit en òrbita terrestre geoestacionària dedicat a les telecomunicacions, de l'ESA
** (105) Àrtemis, asteroide del cinturó principal que va ser descobert per J.C. Watson el 1868, en Ann Arbor, Michigan
** Artemis I, vol de prova sense tripulació del programa Artemis, de la NASA
** Projecte Artemis, projecte de vol espacial privat per establir una base permanent i auto-sostenible a la Lluna per al 2002
** Programa Artemis, programa de la NASA, ESA i d'altres, previst per l'any 2024 per tornar en un viatge tripulat a la Lluna i establir una base orbital i una base permanent a la superfície
* Miscel·lània:
** Àrtemis de Gabii, escultura trobada a l'antiga localitat de Gabii que representa la dea Àrtemis atribuïda a l'escultor Praxíteles
** Operació Artemis, missió militar de la Unió Europea autoritzada per l'ONU a la República Democràtica del Congo durant el conflicte d'Ituri
# Pere Bonnín Aguiló

Pere Bonnín Aguiló (sa Pobla, 1944) és un periodista, escriptor, poeta i traductor mallorquí, d'ascendència xueta. El 1971 es llicencià en filosofia i lletres per la Universitat de Barcelona i en periodisme el 1972 per l'Escola Oficial de Periodisme de Barcelona.
Com a periodista, comença com a corresponsal del diari Última Hora a sa Pobla, on va iniciar el costum de dedicar números extraordinaris a les festes de Sant Antoni i va emprendre la campanya per canviar el nom de La Puebla pel de sa Pobla. A Barcelona fou reporter d'El Correo Catalán (1966-69), redactor de la Gran Enciclopèdia Catalana (1968-71) i redactor en cap de Mundo Diario i del setmanari Mundo (1972-77). També col·laborà assíduament a les publicacions periòdiques en català com: Avui, Tele/Estel, Cort, Set dies i El Temps.
De 1978 al 1983 fou director de les delegacions de l'Agencia EFE a la República Federal Alemanya, a Viena, on també fou membre de l'Associació de Premsa Estrangera, i a l'ONU, a Nova York. És col·laborador de nombrosos diaris d'Espanya, Alemanya i Àustria, així com a Diario de Mallorca i a l'Última Hora. Entre els actes internacionals on ha estat present, cal destacar la invitació del Govern dels EUA als actes celebrats per commemorar el bicentenari de la seva fundació (1976). També ha estat hoste del governs de l'antiga República Federal Alemanya i de Bulgària en diverses ocasions.
És autor de gran quantitat de llibres de temàtica diversa (nazisme, biografies). Ha traduït de l'anglès Les planes misterioses de Jean M. Auel (1990), i de l'alemany, l'obra poètica i teatral de Ralph Günther Mohnnau (1993 i 98) entre d'altres. Amb Josep Moll ha traduït de l'alemany al català Die Balearen, de l'arxiduc Lluís Salvador d'Habsburg-Lorena. Ha donat conferències a l'Ateneu Barcelonès, a la Universitat de Bonn i a la Biblioteca Nacional de Madrid. El 2004 va rebre el Premi Ramon Llull i el 2011 l'Escut d'Or de Sa Pobla. També va rebre la medalla de la Confederació Mundial Menorah.

## Obres

* Así hablan los nazis (1973)
* Los pobres jueces de la democracia (1985)
* Cómo hacer un bebé sin esfuerzo (1986)
* L'ou com balla (1989)
* Ramon Margalef, ecòleg (1994)
* Fèlix Serratosa, químic (1995),
* Los últimos dias de Hitler (1995)
* Jordi Sabater Pi, etòleg (1996)
* Sangre judía (1998)
* Manuel Cardona i Castro, fisic (1998).
* Eva Braun i Adolf Hitler (1999)
* Ombres de marjal (2000)
* Adolfo Suárez, amb CharlesPowell, (2004)
* Contra vent i corrent (2006)
* L'arrel de l'infinit (2008)
* Sangre judía 2 (2010)
* Gegen Wind und Strömmung (2011)
* El Teix. Testimoni de les cabòries mallorquines (2012)
* La Seu plena d'ous (2022)

## Distincions

* Membre de la Junta Directiva de l'Associació de Premsa Estrangera a Viena el 1982.
* Premi Siurell de Plata del diari Ultima Hora el 1997.
* Premi Ramon Llull en 2004
* Escut d'Or de Sa Pobla 2011
* Reconeixement de la Fundació ACA 2013
* Medalla de la Confederació Mundial Menorah

## Enllaços externs

* Breu biografia a la web dels Premis Ramon Llullhttps://www.amazon.es/Pere-Bonn%C3%ADn/e/B001K0XFH4
# Tetraciclina

La tetraciclina (en anglès: Tetracycline) és un antibiòtic d'ampli espectre produït pel gènere d'actinobacteris Streptomyces, que està indicada contra moltes infeccions bacterianes. Actua inhibint la síntesi de proteïnes. Es fa servir per al tractament de l'acnè i ha jugat un gran paper per disminuir la mortalitat pel còlera. Comercialment es presenta amb les marques Sumycin, Terramycin, Tetracyn, i Panmycin, entre d'altres. Actisite és en forma de fibres en aplicacions dentals. Hi ha tota una sèrie de derivats coneguts com a antibiòtics tetraciclins.

## Història

Va ser descobert en productes naturals per Benjamin Minge Duggar i descrit el 1948. El primer antibiòtic d'aquest tipus va ser l'Aureomycin, el 1945.
Les mòmies de Núbia estudiades el 1990 van presentar alts nivells de tetraciclina; evidenciant que la cervesa que prenien en aquells temps n'era la font.

## Precaucions, contraindicacions i efectes secundaris

* Taques en les dents en desenvolupament
* Pot haver decoloració de les dents en nens
* Inactivat per l'ió Ca$^{2+}$, no s'ha de prendre amb llet, iogurt, i altres lactis
* Inactivat per l'alumini, ferro i zinc, no s'ha de prendre a conjuntament de remeis contra la indigestió
* Inactivat per antiàcids comuns
* Fotosensivitat en la pell; no es recomana prendre el sol ni la llum intensa
* Induïda per medicaments lupus, i hepatitis
* Pot induir fetge gra microvesicular.
* Tinnitus
* Pot interferir amb methotrexate
* Pot causar complicacions respiratòries i també xoc anafilàctic en alguns individus
* Evitar-la en embaràs pot afectar el creixement dels ossos del fetus
* Passa a la llet materna i s'ha d'evitar alletar els infants

## Notes

* ↑ Klajn, Rafal, Chemistry and chemical biology of tetracyclines, Accés 20 de juny de 2007.
* ↑ George Armelagos. «Take Two Beers and Call Me in 1,600 Years - use of tetracycline by Nubians and Ancient Egyptians». American Museum of Natural History, maig 2000. Arxivat de l'original el 2007-12-17. [Consulta: 19 desembre 2007].
* ↑ kidsgrowth.org --> Drugs and Other Substances in Breast Milk Arxivat 2007-06-23 at Archive.is Retrieved on June 19, 2009
# The Butterfly Man

The Butterfly Man és una pel·lícula muda dirigida per Ida May Park, produïda per Louis J. Gasnier i interpretada per Lew Cody i Louise Lovely, entre d'altres. La pel·lícula, basada en la novel·la homònima de George Barr McCutcheon sobre la història d'un gigoló, es va estrenar el 18 d'abril de 1920. La pel·lícula es va produir per aprofitar l'èxit que havia obtingut l'anterior pel·lícula de Lew Cody, “The Pleasant Devil” (1919), també coneguda com "The Beloved Cheater", en què interpretava un paper similar.

## Argument

Sedgewick Blynn és un gigoló admirat per la societat i que flirteja contínuament amb múltiples dones. Ell està, però, sense un dòlar a la butxaca i vol aconseguir casar-se amb una noia rica, costi el que costi. Un vespre, rescata una criatura d'un incendi fent que sigui declarat un heroi. Bessie Morgan, una rica hereva, enamorada de la seva imatge, promet casar-s'hi. Tot i estar promesos ell continua flirtejant amb diferents noies i en el darrer moment el seu pare impedeix el casament. Poc després, rep un telegrama on se l'informa que la seva mare ha mort i en aquell moment ell s'adona que ha malgastat la seva vida.

## Repartiment

* Lew Cody (Sedgewick Blynn)
* Louise Lovely (Bessie Morgan)
* Lila Leslie (Mrs. Trend)
* Alec B. Francis (James Bachelor)
* Rosemary Theby (Mrs Fielding)
* Martha Mattox (Anna Blynn)
* Mary Land (Martha Blynn)
* Alberta Lee (Mrs. Blynn)
* Augustus Phillips (Mr. Trend)
* Andrew Robson (John D. Morgan)
* Christina Pereda
* Esther Ralston

## Referències

* ↑ «The Butterfly Man». Motion Picture News, 29-05-1920, pàg. 4543.
* ↑ «Lewis Gasnier directs “Kismet”». Motion Picture News, 05-06-1920, pàg. 4641.
* ↑ «“The Butterfly Man” is another hit.». Motion Picture News, 15-05-1920, pàg. 4191.
* 1 2 «Robertson-Cole’s stars». Motion Picture News, 15-05-1920, pàg. 4191.
* ↑ «Good Cast Being Assembled for "The Butterfly Man"». Motion Picture News, 15-11-1919, pàg. 3604.

## Enllaços externs

* The Butterfly Man al catàleg de l'American Film Institute.
# The Debt Collector

The Debt Collector és una pel·lícula d'acció i comèdia de 2018, dirigida per Jesse V. Johnson, que al seu torn la va escriure al costat de Stu Small. Musicalizada per Sean Murray, es va encarregar de la fotografia Jonathan Hall i els protagonistes van ser Scott Adkins, Louis Mandylor i Vladimir Kulich, entre d'altres. El film va ser realitzat per Tarzana Productions, Cohesive Entertainment Group (CEG) i Compound B, i es va estrenar el 6 de maig de 2018. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

Un artista marcial arrenca a treballar com a recaptador de deutes de la màfia. La seva tasca aparenta ser bastant senzilla, fins que un client el porta a una realitat més intensa del que mai hagués previst.

## Referències

* ↑ "Scott Adkins, Louis Mandylor y Vladimir Kulich" abandomoviez.net
* ↑ "5/6/2018" themoviedb.org
* ↑ «The Debt Collector». Goita què fan, ara!. [Consulta: 10 juliol 2023].
* ↑ "més profunda del que mai no podria haver anticipat.” (Traduït) imdb.com
# The Drivin' Fool

The Drivin' Fool és una pel·lícula muda basada en el relat homònim de William F. Sturm aparegut a Blue Book Magazine el 1922 adaptat per H.H. Van Loan. Fou dirigida per Robert Thornby i interpretada per Alec B. Francis, Wally Van i Patsy Ruth Miller entre d'altres. La pel·lícula, rodada durant dos mesos a l’oest dels Estats Units, es va finalitzar a principis de febrer del 1923 i es va estrenar el 12 de setembre de 1923. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

Hal Locke, un as del volant boig per la velocitat a qui ni el seu pare ni el de la seva xicota Sylvia prenen seriosament. L’ocasió de demostrar la seva vàlua li arriba quan ha de salvar els les fortunes familiars del pare i del sogre conduint el seu cotxe des de San Francisco fins a la ciutat de Nova York per entregar un xec certificat dins del límit de temps requerit. Durant el camí afronta múltiples dificultats per tal de lliurar-lo. D'aquesta manera, evita que Richard Brownlee, un intrigant corredor de Wall Street, s’apropiï dels negocis del seu pare gràcies a un tecnicisme.

## Repartiment

* Wally Van (Hal Locke)
* Alec B. Francis (John Moorhead)
* Patsy Ruth Miller (Sylvia Moorhead)
* Wilton Taylor (Henry Locke)
* Ramsey Wallace (Richard Browlee)
* Wilfrid North (Howard Grayson)
* Jessie J. Aldriche (Horatio Jackson Lee St. Albans)
* Kenneth R. Bush (John Lawson)

## Referències

* ↑ The American Film Institute Catalog of Motion Pictures Produced in the United States Vol II (en anglès). Berkeley i Los Angeles: University of California Press, 1971, p. 203-204. ISBN 0-520-20969-9.
* ↑ Ried, Laurence «The Drivin’ Fool». Motion Picture News, 08-09-1923, pàg. 1213.
* ↑ «“Driving Fool” Finished». The Film Daily XXIII, 34, 04-02-1923, pàg. 2.
* ↑ «Drivin' Fool (1923)» (en anglès). American Film Institute Catalog. [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «Drivin' Fool» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 10 març 2021].
* ↑ «Driving’ Fool». The Motion Picture News, 20 d’octubre 1923, pàg. 1824-25.

## Enllaços externs

* The Drivin' Fool al catàleg de l'American Film Institute
# The Fame

The Fame (en català La fama) és l'àlbum debut de la cantant nord-americana Lady Gaga. Va ser llançat al mercat l'agost de 2008 per Interscope Records. Després d'escriure diverses cançons per a altres artistes, Gaga va llançar l'àlbum. El tema principal de les cançons és sobre com qualsevol persona pot sentir-se famosa, com ser una celebritat. Per a aquest àlbum, Gaga treball amb diversos productors, especialment amb RedOne, Rob Fusari i Martin Kierszenbaum. Les cançons són, majoritàriament, inspirades per l'amor de Gaga cap a la fama, en general, parla sobre la vida dels rics i famosos des del seu punt de vista. Musicalment, l'àlbum es va inspirar en els anys 80, amb gèneres com ara electropop i synthpop al mateix temps que incorpora la música de dance.
L'abril de 2008 va llançar Just Dance on hi també participà Colby O'Donis.
El disc va tenir una gran recepció per part dels crítics. L'àlbum va arribar al número u en països com Regne Unit, Canadà, Irlanda, entre d'altres. En Estats Units,The Fame es posicionà al número dos. L'agost de 2010, l'àlbum va aconseguir superar les 15 milions de còpies a nivell mundial.

## Antecedents

Mentre s'establia com un artista i treballava a la seva manera a través de la cultura underground de Nova York, Gaga va llançar el seu àlbum debut,The Fame. Parlant sobre la idea en general i el títol del disc, la cantant va explicar que «The Fameés sobre com algú pot sentir-se famós (…) La cultura pop és art. Però, és una fama compartible. Vull convidar a tots a la festa. Vull que la gent se senti part d'aquest estil de vida » D'acord amb una entrevista feta per MTV de Regne Unit, la cantant va estar escrivint cançons per al disc durant dos anys i mig, i que després, ho va acabar de completar durant la primera setmana de gener de 2008. A més d'encarregar-se d'escriure les cançons, Gaga treballar en les melodies del disc i es va ocupar dels sintetitzadors, juntament amb el suport del productor musical RedOne.

## Guardons
### Premis

* 2010: Grammy al millor àlbum de música dance/electrònica

### Nominacions

* 2010: Grammy a l'àlbum de l'any

## Referències

* ↑ «Lady Gaga» (en anglès). MTV. Arxivat de l'original el 2020-07-03. [Consulta: 4 juliol 2016].
* ↑ Sharon, Kim. «Lady Gaga: the future of pop?» (en anglès). The Times, 14-12-2008. Arxivat de l'original el 2011-08-27. [Consulta: 13 octubre 2010].
* 1 2 «Lady Gaga: Biography» (en anglès). LadyGaga.com. Arxivat de l'original el 2009-02-03. [Consulta: 13 octubre 2010].
* ↑ Harris, Chris. «Shes at number one and shes on our Spanking New for 09 list so we had a lil' chat with the Lady» (en anglès). MTV Networks, 15-01-2009.
# The Inner Circle (pel·lícula de 1912)

The Inner Circle és una pel·lícula muda dirigida i produïda per D. W. Griffith i protagonitzada per Adolph Lestina i Mary Pickford entre d'altres. Es va estrenar el 12 d’agost de 1912.

## Argument

L’únic consol que té un vidu solitari d’origen italià des de la mort de la seva dona és la seva petita filla. A contracor s’ha fet membre d’una societat secreta, el cercle íntim, formada entre els seus paisans. Els membres d’aquesta societat envien un noi amb un missatge a un ric italià demanant que els pagui 5.000 dòlars per aparentment sufragar les despeses de la seva societat. L’home ric s’hi nega i ho denuncia a la policia. Aleshores la societat decideix la seva aniquilació i convoca una reunió a la que el vidu ha d’anar deixant la filla a càrrec d’una senyora del mercat. A la reunió el vidu és escollit per assassinar l’home ric. Al principi aquest es rebel·la contra el seu destí però té poques opcions, ja que es tracta d’escollir entre l’home ric o si mateix. Per tant, decideix dur a terme el terrible encàrrec. Mentrestant, la filla del vidu s’ha allunyat de la dona que la cuidava i és atropellada per un cotxe. Tot i que surt il·lesa és portat a la casa del ric condemnat just quan el pare col·loca i encén una bomba a sota. Quan l’home surt del lloc descobreix la seva filla a través de la finestra de l'habitació on ha col·locat la bomba. En aquell moment el deté la policia i el deixa inconscient. Es desperta dins de la casa i reconeixent la seva filleta surt corrents, agafa la bomba i la llença lluny just en el moment que explota. Moribund, explica a la policia la localització de la societat secreta la qual deté els seus membres. L’home ric pregunta a la seva filla o jove esposa si acceptaria que adoptessin la nena i ella diu que sí.

## Repartiment

* Adolph Lestina (el vidu)
* Jack Pickford (el missatger)
* J. Jiquel Lanoe (el ric italià)
* Mary Pickford (filla o esposa del ric italià)
* Charles Hill Mailes (membre de la societat)
* Joseph McDermott (policia)
* Alfred Paget (policia)
* Christy Cabanne (membre de la societat)
* Donald Crisp
* Gladys Egan
* Charles Gorman (testimoni de l’accident)
* Robert Harron (testimoni de l’accident)
* Mae Marsh
* Blanche Sweet
* Baden Powell
* Kate Toncray
* Henry B. Walthall
* Charles West

## Referències

* ↑ Usai, Paolo Cherchi. The Griffith Project, Volume 6: Films Produced in 1912 (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2019-07-25, p. 118-121. ISBN 978-1-83902-014-8.
* ↑ «Licensed release dates». The Moving Picture World13, 6, 10 d’agost 1912, pàg. 590.

## Enllaços externs

* Pel·lícula completa a YouTube
# The Man of the Hour

The Man of the Hour és una pel·lícula muda de la World Film Company dirigida per Maurice Tourneur i protagonitzada per Robert Warwick i Alec B. Francis entre d'altres. La pel·lícula, basada en l'obra de teatre homònima de George Broadhurst (1906), es va estrenar el 12 d'octubre de 1914.

## Argument

George Garrison se suïcida després d'arruïnar-se per especular en la borsa seguint els mals consells donats per Charles Wainwright. Abans de morir, però, demana al seu fill Henry que el vengi. Henry va a l'Oest i treballa en el negoci de les prospeccions. Després torna a Nova York assumint el nom de Henry Thompson. Allà es converteix en el protegit de Wainwright i s'enamora de la seva filla Dallas. Ella li diu que es casarà amb ell quan demostri que és un home que val la pena. Wainwright i el seu amic, el polític Richard Horrigan, veuen en el jove una cara nova que pot ajudar al seu partit a guanyar les eleccions i li proposen presentar-se per alcalde. Ell, veient la possibilitat d'impressionar Dallas accepta i acaba guanyant l'alcaldia. Evidentment, el recolzament polític de Horrigan no és gratuït ja que de fet ha pensat en ell com a home de palla. A canvi d'haver aconseguit fer-lo alcalde es suposa que ell ha de donar suport a la construcció d'un ferrocarril del financer. Henry s'hi nega per lo que Wainwright intenta desacreditar-lo acusant-lo de l'assassinat de Henry Joe Standing, un amic de Henry. Sortosament es descobreix que tot és un muntatge quan apareix la presumpta víctima. Finalment Henry s'enfronta a Wainwright acusant-lo de causar la mort del seu pare i d'intentar estafar la ciutat. Malgrat aquestes acusacions, Dallas li fa veure que li ha demostrat que és un home íntegre i es casen.

## Repartiment

* Robert Warwick (Henry Garrison)
* Alec B. Francis (George Garrison)
* Ned Burton (Richard Horrigan)
* Eric Mayne (Charles Wainwright)
* Belle Adair (Dallas Wainwright)
* Johnny Hines (Perry Carter Wainwright)
* Chester Barnett (Joe Standing)
* Thomas E. Jackson (Sheriff Smith)
* Bert Starkey (Graham el lladre)
* Charles Dungan (porter de l'alcalde)

## Referències

* ↑ «French director at Peerless». Motography XII, 23, 05-12-1914, pàg. 766.
* ↑ Milne, Peter «“The Man of the Hour”». Motion Picture News, 10-10-1914, pàg. 48.
* ↑ «he Man of the Hour». Variety XXXVI, 6, 10-10-1914, pàg. 25.
* ↑ «Release dates for ready reference». The Motion Picture News 10, 20, 21-11-1914, pàg. 57.
* ↑ «World Film Corporation». Motography XII, 16, 17-10-1914, pàg. 546.

## Enllaços externs

* The Man of the Hour al catàleg de l'American Film Institute