OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gregorio Rojo Sagredo

Gregorio Rojo Sagredo (Villalómez, Burgos, 3 de maig de 1920 - Barcelona, 8 de maig de 2006) va ser un dels primers grans referents de l'atletisme a Espanya. Reconegut com un dels millors atletes de la seva època i un dels millors entrenadors espanyols durant dècades.
Com a atleta va vestir les samarretes de dos clubs: el RCD Espanyol i el FC Barcelona. Fou campió de Catalunya en diverses especialitats: cros (1942, 1944, 1949), els 1.500 m (1942, 1943, 1945, 1946, 1947) i els 5.000 m (1943-46, 1948, 1949).
Des de l'any 1968 va fer funcions d'entrenador nacional d'atletisme i va entrenar i dirigir atletes. De la llarga llista dels que va entrenar cal destacar Francisco Aritmendi, José Manuel Abascal, Domingo Catalán, Teófilo Benito, Jaime López Egea, Angel Fariña i Reyes Estévez, a més de dirigir els inicis de Martín Fiz i Mariano Haro un any.
Entre les seves distincions, hom podria assenyalar:
* Responsable Nacional de l'equip de cros entre els anys (1959-1974)
* Director Tècnic de la secció d'atletisme del FC Barcelona
* Entrenador del C.A.R. de San Cugat
* Millor entrenador espanyol per a la RFEA el 1995 i 1998, va terminar la seva carrera com a entrenador l'any 2001 amb 81 anys.

## Palmarès
### Campionat de Catalunya

* 1.500 metres llisos: 1942, 1943, 1945, 1946, 1947
* 5.000 metres llisos: 1943, 1944, 1945, 1946, 1948, 1949
* Cros: 1942, 1944, 1949

## Referències

* ↑ «Gregorio Rojo Sagredo». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Campionat de Catalunya de cros». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2023-05-20. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat de Catalunya». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-20. [Consulta: 7 setembre 2016].

## Enllaços externs

* Notícia de la seva mort Arxivat 2009-12-27 a Wayback Machine.
# Luis María Usoz Quintana

Luis María Usoz Quintana (Sant Sebastià, 19 d'octubre de 1932 - Madrid, 10 de març de 1992) fou un jugador d'hoquei sobre herba basc, guanyador d'una medalla olímpica.
Va participar, als 27 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1960 realitzats a Roma (Itàlia), on va aconseguir guanyar la medalla de bronze en la competició masculina per equips d'hoquei sobre herba. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1964 realitzats a Tòquio (Japó) aconseguí guanyar un diploma olímpic en finalitzar quart en la competició olímpica. En el seu palmarès també destaquen dues medalles als Jocs del Mediterrani, d'or el 1955 i de plata el 1963.
A nivell de clubs jugà als equips Batablanca, Tenis i Gaviria, Reial Club de Polo de Barcelona i Club de Campo de Madrid.
Una vegada retirat fou director tècnic de la selecció espanyola, primer masculina i posteriorment femenina. El 1962, 1963 i 1964 fou escollit millor esportista guipuscoà de l'any. Hi ha una club que porta el nom Club Deportivo Hockey Luis María Usoz.

## Referències

* 1 2 «Olympedia – Luis María Usoz». [Consulta: 5 febrer 2025].
* 1 2 «USOZ QUINTANA, Luis María - Auñamendi Eusko Entziklopedia» (en castellà). [Consulta: 5 febrer 2025].
* ↑ «Club Info» (en castellà). [Consulta: 5 febrer 2025].
# José García Corral

José García Corral (Sevilla, Andalusia; 19 de gener de 1944), conegut com a Chufi, és un exfutbolista espanyol que jugava com a defensa.
Va representar Espanya als Jocs Olímpics de Mèxic 1968. Posteriorment va fer d'entrenador de futbol.

## Clubs
### Com a jugador

| Club | Any |
| Rayo Vallecano | 1965-1968 |
| Calvo Sotelo CF | 1968-1971 |
| Vila-real CF | 1971-1972 |
| Rayo Vallecano | 1972-1974 |
| Burgos CF | 1974-1975 |

### Com a entrenador

| Club | Any |
| Rayo Vallecano | 1983-1984 |
| CD Móstoles | 1999-2000 |

## Referències

* ↑ Relaño, Alfredo «Opinión | El Rayo Vallecano en México 68». , 23-10-2018 [Consulta: 4 agost 2019].

## Enllaços externs

* José García Corral a resfu.com
* José García Corral a BDFutbol
# The Aeronauts

The Aeronauts és una pel·lícula d'aventures semi-biogràfica de 2019 dirigida per Tom Harper i escrita per Jack Thorne, amb una història coescrita per ambós. La pel·lícula està basada en el llibre de Richard Holmes de 2013 Falling Upwards: How We Took to the Air.
Està produïda per Todd Lieberman, David Hoberman i Harper i és protagonitzada per Eddie Redmayne, Felicity Jones, Himesh Patel i Tom Courtenay.
Es va projectar al Festival de Cinema de Telluride el 30 d'agost de 2019, després d'una projecció al Festival Internacional de Cinema de Toronto de 2019. Es va estrenar el 4 de novembre de 2019 al Regne Unit i el 6 de desembre del mateix any als Estats Units.

## Sinopsi

El 1862 el científic tossut James Glaisher i la vídua jove i rica Amelia Wren (personatge fictici) van en una expedició de globus aerostàtic per pujar més que ningú altre. Mentre el seu perillós ascens redueix les possibilitats de sobreviure, la improbable parella descobreix coses sobre ells mateixos i sobre l'altre que els ajuden a trobar el seu lloc al món.

## Repartiment

* Eddie Redmayne com a James Glaisher
* Felicity Jones com a Amelia
* Himesh Patel com a John Trew, amic de James
* Tom Courtenay com a Arthur Glaisher, pare de James
* Phoebe Fox com a Antonia, germana d'Amelia
* Rebecca Front com a tieta Frances
* Robert Glenister com a Ned Chambers
* Vincent Perez com a Pierre Rennes, marit d'Amelia
* Anne Reid com a Ethel Glaisher, mare de James
* Lewin Lloyd com a Charlie
* Tim McInnerny com a Airy
* Thomas Arnold com a Charles Green
* Lisa Jackson com a Poppy
* Elsa Alili i Connie Price com a filles d'Antonia
* Bella com a Posey, el gos

## Referències

* ↑ Bricker, Tierney. «How The Aeronauts Drastically Changed the Real-Life Story», 06-12-2019. [Consulta: 23 desembre 2019].
* ↑ Paur, Joey. «Felicity Jones and Eddie Redmayne Featured in First Photo From Amazon's 'The Aeronauts'». Geek Tyrant, 16-08-2018. [Consulta: 6 novembre 2018].
* ↑ McIntosh, Steven «Redmayne and Jones on 'wonderful' screen reunion». BBC News, 09-09-2019.
* ↑ «The Aeronauts». Toronto International Film Festival.
* ↑ Wiseman, Andreas. «Amazon Shifts Release Date & Cuts Theatrical Window For Potential Awards Pic 'The Aeronauts' With Eddie Redmayne & Felicity Jones». Deadline Hollywood. Penske Media Corporation, 23-07-2019. [Consulta: 23 juliol 2019].
* ↑ «The Aeronauts». Pel·lícules a Google Play. [Consulta: 14 setembre 2020].
# Delika

Delika és un poble del municipi d'Amurrio a la província d'Àlaba (Comunitat Autònoma del País Basc). És conegut per la important cascada del riu Nerbion que, amb 222 metres de caiguda, es tracta del salt d'aigua de major altura de la península Ibèrica i el canyó (del mateix nom del poble) associat.

## Referències

* ↑ Sáenz de Ugarte, Jose Luis. Alava, pueblo a pueblo. (en castellà). Caja Provincial de Álava - Arabako Kutxa, 1983.
* ↑ «Copia archivada». Arxivat de l'original el 2 de setembre de 2012. [Consulta: 24 juliol 2012].
# Proformica

Proformica és un gènere de formigues de la subfamília dels formicins (Formicinae). Té una distribució paleàrtica, incloent-hi a la península Ibèrica.

## Espècies

El gènere Proformica inclou 30 espècies, de les quals tres viuen a la península Ibèrica:
* Proformica alaica Kuznetsov-Ugamsky, 1926
* Proformica borowieci Lebas et al., 2023
* Proformica buddhaensis Ruzsky, 1915
* Proformica caucasea (Santschi, 1925)
* Proformica cerdanyensis Galkowski, Lebas, Lenoir, Perdereau & Blatrix, 2022
* Proformica chelmosensis Lebas & Galkowski, 2019
* Proformica coriacea Kuznetsov-Ugamsky, 1927
* Proformica dolichocephala Kuznetsov-Ugamsky, 1927
* Proformica epinotalis Kuznetsov-Ugamsky, 1927
* Proformica ferreri Bondroit, 1918 - present a la Península Ibèrica
* Proformica flavosetosa (Viehmeyer, 1922)
* Proformica jacoti (Wheeler, 1923)
* Proformica kaszabi Dlussky, 1969
* Proformica kobachidzei Arnol'di, 1968
* Proformica korbi (Emery, 1909)
* Proformica kosswigi (Donisthorpe, 1950)
* Proformica kusnezowi (Santschi, 1928)
* Proformica lebasi Borowiec & Salata, 2022
* Proformica longipilosa Galkowski, Lebas, Wegnez, Lenoir & Blatrix, 2017
* Proformica longiseta Collingwood, 1978 - present a la Península Ibèrica
* Proformica mongolica (Emery, 1901)
* Proformica nasuta (Nylander, 1856) - present a la Península Ibèrica
* Proformica nitida Kuznetsov-Ugamsky, 1923
* Proformica oculatissima (Forel, 1886)
* Proformica ossetica Dubovikoff, 2005
* Proformica pilosiscapa Dlussky, 1969
* Proformica seraphimi Tarbinsky, 1970
* Proformica similis Dlussky, 1969
* Proformica splendida Dlussky, 1965
* Proformica striaticeps (Forel, 1911)

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Hormigas.orp - Género Proformica» (en castellà). [Consulta: 12 novembre 2023].
* ↑ «Proformica - AntCat» (en anglès). [Consulta: 12 novembre 2023].
# Pírola de fulles arrodonides

La pírola de fulles arrodonides (Pyrola rotunfifolia) és una espècie de la família de les ericaceae, dins de la subfamília Pyroloideae (que segons algunes flores de referència als Països Catalans o a la Península Ibèrica segueix tenint la categoria de família Pirolàcies).

## Descripció

És una petita herba que es diferencia de la pírola petita per les tiges una mica més grans (fins a 35 cm). El limbe foliar és netament més curt que el pecíol. Les flors són blanques (a diferencia de les de la pírola de flor verda) i tenen l'estil corbat.
* Flors
* Fulles
* Vista general

## Ecologia i distribució

Les píroles viuen en boscos humits, amb sòl humífer. És una espècie parcialment saprofítica que pot fer la fotosíntesi per obtenir energia de la llum del sol, però també alimentar-se de l'humus del sòl a través de micorrizes amb els fongs del subsòl. Aquest fenomen s'anomena mixotrofisme.
Es pot trobar per l'hemisferi Nord, a Europa, Àsia i N d'Amèrica. Encara que hi havia algunes cites d'aquesta espècie a la cara nord dels Pirineus, a la península Ibèrica no hi havia evidències de la seva presència fins que es va trobar l'any 2001 al Pirineu aragonès. A l'àmbit dels Països Catalans existeixen algunes citacions a la Catalunya Nord i a la Vall d'Aran, a la frontera amb França

## Taxonomia

Pyrola rotundifolia fou descrita el 1753 per Carl von Linné a "Species Plantarum".

## Vegeu també

Als Països Catalans viuen altres espècies semblants de píroles que es poden confondre amb aquesta:
* Pírola de flor verda
* Pírola uniflora
* Pírola secunda
* Pírola petita

## Referències

* 1 2 3 4 Luis Villar Pérez. «Flora ibérica (fam. Pyrolaceae)» (en castellà). [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.III, pàg.23. ISBN 84-7226-698-2.
* ↑ «Atlas de la Flora de los Pirineos». [Consulta: 20 abril 2024].
* ↑ «Banc de dades de biodiversitat de Catalunya». [Consulta: 20 abril 2024].
# Eclipsi solar del 29 de març de 2006

El 29 de març de 2006 es va produir un eclipsi solar total. La banda de totalitat comença al nord-est del Brasil, després travessà l'oceà Atlàntic per a travessar l'Àfrica sobre Ghana, Togo, Benín, Nigèria, Níger, el Txad, Líbia i l'Egipte.
Després de travessar la mar Mediterrània, travessà Turquia, Geòrgia i el sud-oest de Rússia.
Passa pel nord de la mar Càspia, Kazajistan, i acabà en la frontera nord-est de Mongòlia.

## L'eclipsi a Espanya

Des de la península Ibèrica s'observà com parcial. En la majoria de la Península l'eclipsi tingué una magnitud entre 0,3 i 0,4 aconseguint-se una magnitud major a 0,4 en tota la costa mediterrània i les Illes Baleares, on quasi estigué mig disc solar tapat.
La menor visibilitat fou en Galícia i la costa oest cantàbrica, on no aconseguí la magnitud 0,3, encara que en tot Espanya la magnitud fou major de 0,2. Les línies de la mateixa magnitud travessaren la península del SO al NE.
Es pot utilitzar l'applet de Java per a saber les circumstàncies en una localitat en particular. L'ombra de l'eclipsi es mou a 2000 km/h, just a la velocitat que gira la Lluna al voltant de la Terra.

## Dades horàries

| Fenomen | Hora (UTC) | Coordenades |
| Inici de l'eclipsi | 07:36:50 | 14° 27′ 42″ S, 22° 6′ 24″ O﻿ / ﻿14.46167°S,22.10667°O﻿ / -14.46167; -22.10667 |
| Inici de l'eclipsi total | 08:34:20 | 06° 31′ 42″ S, 36° 59′ 06″ O﻿ / ﻿6.52833°S,36.98500°O﻿ / -6.52833; -36.98500 |
| Inici de l'eclipsi central | 8:35:25 | 06° 18′ 18″ S, 37° 15′ 48″ O﻿ / ﻿6.30500°S,37.26333°O﻿ / -6.30500; -37.26333 |
| Màxim de l'eclipsi | 10:11:20 | 23° 08′ 54″ N, 16° 45′ 36″ E﻿ / ﻿23.14833°N,16.76000°E﻿ / 23.14833; 16.76000 |
| Fi de l'eclipsi central | 11:46:55 | 51° 33′ 42″ N, 98° 48′ 12″ E﻿ / ﻿51.56167°N,98.80333°E﻿ / 51.56167; 98.80333 |
| Fi de l'eclipsi total | 11:47:55 | 51° 20′ 36″ N, 98° 30′ 30″ E﻿ / ﻿51.34333°N,98.50833°E﻿ / 51.34333; 98.50833 |
| Fi de l'eclipsi | 12:45:35 | 43° 26′ 18″ N, 83° 03′ 00″ E﻿ / ﻿43.43833°N,83.05000°E﻿ / 43.43833; 83.05000 |

## Enllaços externs

* Información sobre el eclipse desde la web de la NASA (anglès)
* Información sobre el eclipse desde la web del Planetario de Pamplona, con enlaces a las retransmisiones y datos sobre la observación del fenómeno
# Presó preventiva de Reus

La Presó preventiva de Reus és un edifici situat a la carretera de Montblanc, a tocar de la Urbanització Quintana del municipi homònim (Baix Camp), que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Actualment, hi ha el Centre Social «el Roser», un equipament municipal que depèn de l'àrea de Serveis a les Persones i Drets Socials.

## Història

Les primeres referències històriques de la presó de Reus són del segle xii, quan aquesta es trobava al Castell del Cambrer. Posteriorment, es va instal·lar al carrer de la Presó, que encara conserva aquest nom. El 1827, per iniciativa del jutge de primera instància, es construí una nova presó al lloc anomenat Bassa de Padró, actualment Plaça del Pintor Fortuny, on ara hi ha l'edifici de la Caixa de Pensions.
El 1908, es va proposar la construcció d'un nou centre de reclusió, però no es va començar fins al 1929. La presó va ser suprimida el 1970, i una petita part va ser ocupada durant un temps per una llar d'infants.

## Descripció

És un edifici de planta trapezoïdal format per dos cossos: un, amb composició lineal i façana a la carretera de Montblanc, era l'edifici administratiu; l'altre, interior, amb planta en forma d'«H» i envoltat per un mur que s'uneix a l'edifici administratiu, era l'edifici penitenciari.
De la façana principal cal destacar l'obertura de la porta, amb arc de mig punt, i dues finestres adossades a cada costat, un escut i elements ornamentals a manera de frontis. L'entaulament que hi ha damunt les pilastres i la porta es prolonga envoltant tot l'edifici. A l'extrem sud hi ha una porta reconstruïda procedent del desaparegut Palau Miró, l'única peça que es va recuperar després del seu enderrocament.
La reforma contemporània respecta i recupera la construcció original, cosa que li dona un caràcter auster. Incorpora materials actuals i lleugers que contrasten amb els murs de pedra de l'antiga construcció. S'hi han fet unes obertures transversals al cos central de l'«H» que permeten veure una gran part de l'interior.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Presó preventiva». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 4 Sardà Ferran, Jordi (et al.) (eds.). Fets urbans: guia d'arquitectura de Reus, vol. 02: camí de la Selva. Reus: Ajuntament de Reus; COAC, 2024, p. 6. ISBN 9788409559312.
* ↑ Amigó, Ramon. Materials per a l'estudi dels noms de lloc i de persona, i renoms, del terme de Reus. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1988, p. 458. ISBN 8486387655.

## Enllaços externs

* «Centre Social «el Roser»».
# Casazza

Casazza ( bergamasco : hgdfsjhydtgfghdr
# Stromata

Stromata (en grec antic: Στρώματα 'miscel·lànies') és la tercera obra en vuit llibres de la trilogia de Climent d'Alexandria sobre la vida cristiana. Les obres de Climent que han sobreviscut són: el Protrepticus (Exhortació), escrit cap a l'any 195, el Paedagogus (Tutor), escrit potser el 198 i aquest, Stromata escrit entre el 198 i el 203.

## Contingut

Climent li donà el títol de Stromateis (Στρωματεῖς 'mosaics') perquè tracta d'una gran varietat de temes. Va més enllà que el seu llibre predecessor i s'enfoca en la perfecció de la vida cristiana iniciant-se en la saviesa completa.
Stromata tracta sobre les bases de l'escriptura i de la tradició per donar testimoni de la fe cristiana i respondre a les demandes dels savis, i per conduir l'aprenent a la més pura realitat de les seves creences. Els continguts de la Stromata, tal com indica el seu títol, són diversos. Es discuteix el seu lloc a la trilogia: Climent tenia intenció inicialment d'escriure el Didasculus, una obra que complementaria l'orientació pràctica del Paedagogus amb una escolarització més intel·lectual en teologia. La Stromata és menys sistemàtica i ordenada que les altres obres de Climent. Eusebi va descriure els vuit llibres de l'obra, però només en sobreviuen set. Foci, que va escriure al segle ix, va trobar diversos textos annexats als manuscrits dels set llibres canònics, i es creu que el vuitè llibre original s'ha perdut.

## Referències

* 1 2 Ferguson, John. Clement of Alexandria. Nova York: Twayne Publishers, 1974, p. 17, 106. ISBN 9780805722314.
Viccionari
# Días (llibre)

Días ("Dies") és el títol del segon llibre d'Iñaki de Juana Chaos, ex-pres polític d'ETA. L'obra recull, a través de breus escrits, la seva llarga experiència a les presons espanyoles. En ell s'exposen, a manera de recull, les dures condicions a la que viu sotmès en els diferents centres penitenciaris on és reclòs. Alguns dels episodis aborden amb tota mena de detalls el patiments infligit per tortures. Se l'ha acusat d'incitar a la violència amb proclames perquè el jovent reculli el testimoni de lluita dels revolucionaris bascos.
L'any 2007, l'Associació de Víctimes del Terrorisme (AVT) sol·licità a la secció tercera de la sala penal de l'Audiència Nacional espanyola que els beneficis derivats dels drets d'autor que fins al moment hagués obtingut l'autor fossin per sufragar la indemnització a la que fou condemnat per l'atemptat en el qual va morir un guàrdia civil el 9 de setembre de 1985. Segons els càlculs recollits a la memòria que el director de l'editorial va fer arribar als jutjats, De Juana va guanyar per la publicació d'aquesta obra en castellà uns 333,56 euros, a conseqüència de la venda de 538 exemplars a 10,81 euros cada un i, per la versió en llengua basca, Egunak, uns 26,46 euros, sent un total a liquidar 360,02 euros. En el moment que el jutjat dictà l'ordre, s'havien venut 4.787 dels 5.163 exemplars editats en castellà i 718 dels 1.014 en basc.

## Referències

* ↑ «Las frases de De Juana en 'Días'» (en castellà). ElPais.com, 06-03-2007. [Consulta: 25 novembre 2014].
* 1 2 3 «El ex preso Ignacio de Juana Chaos ganó 520 euros en derechos de autor por 2 libros» (en castellà). 20Minutos.es, 02-11-2008. [Consulta: 25 novembre 2014].

## Enllaços externs

* Biografia de l'autor a RTVE.es (castellà)
Viccionari
# Joan Ramon Bolart

Joan Ramon Bolart (Martorell, 11 de març de 1963) és un expilot de motociclisme català que va competir en el Campionat del Món des de 1985 fins a 1989.

## Biografia

Especialista en petites cilindrades, començà la seva carrera en el Campionat del Món el 1985 a bord d'una Autisa de 80cc i obtingué un 6è lloc al Gran Premi d'Itàlia, un vuitè lloc al Gran Premi dels Països Baixos i un desè al Gran Premi de San Marino i va acabar en tretzè lloc de la general. Encara amb Autisa el 1986, tancà la temporada en el catorzè lloc de la general amb un sisè lloc lloc al Gran Premi d'Espanya i un desè lloc al Gran Premi d'Àustria. El 1987 canvià de constructor i fitxà per Krauser i aconseguí entrar quatre vegades en zona de punts. El 1988 canvià als 125cc amb una JJ Cobas, tot i que no arribà a puntuar en el Mundial. A l'any següent, disputà la seva última carrera després de no classificar-se en el primer Gran Premi de la temporada, el GP del Japó.
Un cop retirat de les curses es va dedicar al seu negoci de reparació d'automòbils a Martorell.

## Referències

* ↑ «Juan Ramón Bolart Stadistics». pilotegpmoto.com. [Consulta: 28 desembre 2015].
# Paramachaerodus

Paramachaerodus és un gènere de mamífers carnívors extints de la família dels fèlids que visqueren a Euràsia durant el Miocè superior. Entre altres llocs, se n'han trobat fòssils a Venta del Moro (País Valencià). Juntament amb el gènere Promegantereon ogygia, foren un dels dos llinatges de maquerodontins de mida mitjana presents a la península Ibèrica durant el Miocè superior. Tenien aproximadament la mateixa mida que un lleopard.

## Referències

* 1 2 Salesa et al., 2010, p. 1.369.
* ↑ Salesa et al., 2010, p. 1.373 i 1.374.
* ↑ Salesa et al., 2010, p. 1.388.
* ↑ Antón, 2013, p. 141.

## Bibliografia

* Antón, M. Sabertooth (en anglès). Indiana University Press, 2013. ISBN 9780253010490.
* Salesa, M. J.; Antón, M.; Turner, A.; Alcalá, L.; Montoya, P.; Morales, J. «Systematic revision of the Late Miocene sabre-toothed felid Paramachaerodus in Spain» (en anglès). Palaeontology, 53, 6, pàg. 1.369-1.391. DOI: 10.1111/j.1475-4983.2010.01013.x.
# Weary River

Weary River és una pel·lícula de la First National dirigida per Frank Lloyd i protagonitzada per Richard Barthelmess i Betty Compson. Basada en un relat de Courtney Ryley Cooper, tracta sobre un gàngster que va a la presó i troba la salvació a través de la música mentre compleix la seva condemna. Després de ser alliberat i tornar a caure en la mala vida, es salva per l'amor d'una dona i pel guardià de qui es va fer amic a la presó. Tot i que el protagonista interpreta diferents cançons a la pel·lícula, la veu no era de Barthelmess sinó de Johnny Murray. Estrenada el 10 de febrer de 1929, la pel·lícula va ser nominada a l'Oscar a la millor direcció en la cerimònia del 1930.

## Argument

Jerry Larrabee cau en la trampa del gàngster rival Spadoni i és enviat a la presó. Allà es fa amic d'un guardià amable i comprensiu. A través de la pacient influència d’aquest, Jerry s'interessa per la música i forma una banda de presó que fins i tot emet per la ràdio. Les cançons de Jerry commouen profundament els oients i aviat Jerry rep el perdó pel governador.
Un cop fora segueix la carrera de cantant de vodevil, anunciant-se com el “Mestre de la Melodia”, però els xiuxiuejos constants del públic dient que és un ex-pres pertorben la seva concentració. Passant d'una feina a una altra, Jerry segueix perseguit pel seu passat. Sense cap esperança de tenir èxit en la música, torna amb la seva antiga colla i retroba la seva antiga estimada Alice Gray. Mentre es prepara per a un enfrontament final amb Spadoni, Alice es posa en contacte amb el guardià que arriba a temps per dissuadir-lo. Jerry finalment es converteix en una estrella de la ràdio i es casa amb Alice.

## Repartiment

* Richard Barthelmess (Jerry Larrabee)
* Betty Compson (Alice Gray)
* William Holden (guardià)
* Louis Natheaux (Spadoni)
* George Stone (Blackie)
* Raymond Turner (ascensorista)
* Gladden James (manager de Jerry)
* Robert Emmett O'Connor (sergent de policia)
* Robert Kortman (guardià de la presó)
* Edward Davis (capellà de la presó)
* Bart Harmon (cambrer)
* Jack Richardson (oficial de policia)
* Jim Farley (detectiu de policia)

## Referències

* 1 2 Bradley, Edwin M. Unsung Hollywood Musicals of the Golden Era: 50 Overlooked Films and Their Stars, 1929-1939 (en anglès). McFarland, 2016-02-29, p. 7-8. ISBN 978-1-4766-2400-6.
* ↑ Nott, Robert. The Films of Randolph Scott (en anglès). McFarland, 2015-09-15, p. 16. ISBN 978-1-4766-1006-1.
* ↑ «Weary River» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 18 febrer 2024].
* ↑ «The 2nd Academy Awards | 1930» (en anglès). Oscars.org | Academy of Motion Picture Arts and Sciences. [Consulta: 18 febrer 2024].

## Enllaços externs

* Seqüència musical de la pel·lícula amb Barthelmess i Compson a YouTube