OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Celler del Sindicat Agrícola (Cambrils)

El Celler del Sindicat Agrícola és un edifici de Cambrils (Baix Camp) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

La part original del celler està formada per una gran nau de secció basilical, amb un cos central elevat il·luminat per finestres en arc de mig punt i tancades amb una gelosia de retícula romboidal, i dos cossos laterals més baixos. La façana, tota ella emblanquinada, té diverses obertures d'arc de mig punt: la porta, situada en l’eix central, una finestra a banda i banda corresponent als cossos laterals i tres finestres per sobre la porta que s'obren en el cos central. Un altre cos, de més alçada, s'annexa al cos principal per la part posterior; la testera és oberta al carrer per un gran arc, emmarcat per diverses fileres de maó, per on es descarregava el raïm. Les cobertes són a un o dos vessants, segons la situació i les alçades dels diferents cossos. A l'interior, les cobertes són suportades per pilars i arcs de punt rodó, rampants i equilibrats, tot de maó. Els paraments són també emblanquinats. La coberta és de bigues de fusta i de rajol. El contrast entre els paraments blancs i els elements de suport de maó vermell, així com la varietat d'arcs, dona a aquest interior una bellesa plàstica especial. L’estructura interior de l’edifici denota encara una influència gaudiniana amb l’ús dels arcs equilibrats, que troben el seu paral·lel en les construccions agràries que pels mateixos anys estava construint l’arquitecte Cèsar Martinell per les comarques tarragonines. Fins i tot, la manera d’aparellar el totxo en gelosies i altres punts afilia l’obra a l’estètica modernista. En canvi, l’aparença exterior, austera i basilical, amb connotacions de l’arquitectura rural, fan que l’edifici s'acosti clarament als postulats noucentistes.

## Notícies històriques

L'antic Celler del Sindicat Agrícola de Cambrils és situat al nucli interior de Cambrils, en un indret anomenat, en el moment de la construcció, la Pallissa. Ja l'any 1902 un grup de petits i grans terratinents va fundar el Sindicat Agrícola i Caixa Rural d'Estalvis i Préstecs. No va ser, però, fins a l'any 1919 que l'arquitecte Bernardí Martorell va signar el plànol del Celler del aleshores conegut com a Sindicat Agrícola de Producció (es coneixen uns altres plànols sense signar del 1914, que no precisaven, però, el lloc). Sembla que l'edifici es va construir entre 1920 i 1922. (Tot i que s'havia inaugurat el 1921, va caldre una empenta de la família cambrilenca Vidal i Barraquer per acabar-lo.) En les obres participà l'empresari tarragoní Josep Icart Bargalló. Amb el pas dels anys, el celler es va anar ampliant. Així entre 1945 i 1947 es va construir una nova nau, segons projecte d'Antoni Pujol i Sevil, enderrocada la dècada dels 2000. El 1993 el Celler va deixar de funcionar i poc després s'hi va instal·lar el Museu Agrícola; el 1998 s'hi va obrir un agrobotiga.

## Referències

* 1 2 3 4 «Celler del Sindicat Agrícola». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 7 setembre 2024].
# Disc galàctic

El disc galàctic és la regió de les galàxies espirals que conté la major part dels estels, i també una part important de gas i de pols interestel·lar.

## Referències

* ↑ «disc galàctic». UBTERM. [Consulta: 24 gener 2022].
* ↑ «disc galàctic». TERMCAT. [Consulta: 24 gener 2022].
# 1546
## Esdeveniments

* Es canvia oficialment el terme "conquista" pel de "descubrimiento" a les cròniques espanyoles sobre Amèrica
* Sotmesos definitivament els maies
* Georgius Agricola publica el seu tractat sobre els fòssils

## Naixements

* 14 de desembre, Knudstrup, Dinamarca: Tycho Brahe, astrònom. (m. 1601)
* Burg: Joachim a Burck, compositor

## Necrològiques

* 1 de novembre - Màntua (Itàlia): Giulio Pippi, més conegut com a Giulio Romano,un pintor, arquitecte i decorador italià (n. 1499?).
* Martí Luter, filòsof i religiós.

## Referències

* ↑ Paoletti, John T.. El arte en la Italia del Renacimiento. Madrid, España: Akal, 2002. ISBN 84-460-1149-2.
# Santa y Andrés

Santa y Andrés és una pel·lícula dramàtica cubana coproduïda internacionalment el 2016 escrita i dirigida per Carlos Lechuga.
La pel·lícula es va estrenar en la secció Contemporary World Cinema al Festival Internacional de Cinema de Toronto 2016. s va exhibir en els festivals de cinema de Sant Sebastià, Zuric, Chicago, Göteborg, Miami, Cartagena i Guadalajara, entre d'altres. També es va seleccionar inicialment per a la seva projecció al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana 2016, que en 2014 va atorgar el seu premi "Guió No Produït" al guió de la pel·lícula, però posteriorment va ser exclosa per instigació de l'Instituto Cubano del Arte e Industria Cinematográficos. Després d'haver estat convidada inicialment al Festival de Cinema de l'Havana a Nova York a l'abril de 2017, la pel·lícula va ser relegada a una projecció especial, segons Variety, a causa de la pressió del ICAIC, i després, en senyal de protesta, va ser retirada per Lechuga.

## Sinopsi

En 1983, Cuba, Andrés, un novel·lista gai dissident és posat sota arrest domiciliari per la seva orientació sexual i ideològica. Santa, una pagesa local que treballa en una granja estatal, està assignada a vigilar-lo de prop per tres dies consecutius, evitant que interrompi un esdeveniment polític i atregui l'atenció de periodistes estrangers. Es forma una amistat poc probable entre els dos, ja que tots dos s'adonen que tenen molt en comú.

## Repartiment

* Jorge Abreu
* Lola Amores
* Eduardo Martinez

## Premis

* Premi a la millor actriu (Lola Amores) a la XXIII Mostra de Cinema Llatinoamericà de Catalunya
* Premi de l'audiència al Festival Internacional de Cinema Gai i Lèsbic de Barcelona de 2017
* Premi al millor actor i a la millor actriu al Festival Internacional de Cinema a Guadalajara

## Referències

* ↑ «Santa y Andrés». Habanero Film Sales. [Consulta: 2017].
* ↑ Jeremy Kay. «Toronto unveils City to City, World Cinema, Masters line-ups». Screen International, 2016.
* ↑ Anna Marie de la Fuente. «Havana Film Festival New York Pulls ‘Santa y Andres’ From Competition». Variety, 2017.
* ↑ Nora Gámez Torres. «Already banned in Cuba, film gets censored in U.S.». Miami Herald, 2017.
* ↑ Nora Gámez Torres. «A Cuban film about gay repression pulled from festival. Was it censorship?». Miami Herald, 2017.
* ↑ «La mujer del animal» triomfa a la Mostra de Cinema Llatinoamericà, Nació Digital, 3 d'abril de 2017
* ↑ "After Louie" gana el premio de ficción en Festival de Cine Gay de Barcelona, La Vanguardia, 30 d'octubre de 2017
* ↑ “Santa y Andrés” gana el Festival de Cine de Guadalajara, cubanet.org, 18 de març de 2017

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Dolby Digital TrueHD

Dolby Digital TrueHD (High Definition, o Alta Definició) és el nou format de codificació d'àudio HD sense pèrdues, utilitzat en els nous discs òptics HD-DVD i Blu-Ray, entre d'altres, que serveixen com a suport per a la comercialització i distribució de contingut audiovisual com el cinema, documentals, concerts, videojocs, etc.
Ha sigut creat per la companyia Dolby Laboratories, i és una evolució d'anteriors formats de compressió d'àudio com el Dolby Digital.

## Enllaços externs

* (anglès) Dolby Laboratories
# Giuseppe Moro

Giuseppe Moro (Carbonera, 16 de gener de 1921 - Porto Sant'Elpidio, 27 de gener de 1974) fou un futbolista italià de la dècada de 1940.
Fou 9 cops internacional amb la selecció de futbol d'Itàlia amb la qual participa al Mundial de 1950.
Pel que fa a clubs, destacà a ACF Fiorentina, AS Bari, Torino FC, Lucchese, Sampdoria i AS Roma.

## Referències

* 1 2 «Moro Giuseppe» (en italian). Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ Mario Pennacchia. Massimo Raffaeli. La vita disperata del portiere Moro (en italian). Milan: ISBN Edizioni, 2011. ISBN 978-88-7638-288-8.
* ↑ Marco Sappino. Dizionario del calcio italiano (en italian). Milan: Baldini & Castoldi, 2000. ISBN 88-8089-862-0.
* 1 2 «Nazionale in cifre - Convocazioni e presenze in campo - Moro Giuseppe» (en italian). Federazione Italiana Giuoco Calcio. Arxivat de l'original el 2015-01-06. [Consulta: 27 agost 2020].
* ↑ «Si concludono per l'Italia i campionati del mondo» (en italian). La Stampa, 02-07-1950, p. 5.
* ↑ Bruno Perucca «Moro, il portiere di ogni prodezza» (en italian). La Stampa, 29-01-1974.
* ↑ «Handanovic come Pagliuca, la classifica dei migliori pararigori della storia della Serie A» (en italian). sport.sky.it, 12-01-2020.
* ↑ Giuseppe Moro a National-Football-Teams.com (anglès)
# Irene Kyamummi

Irene Kyamummi (Kampala, 1983) és una doctora ugandesa.
Va estudiar medicina al seu país després d'aconseguir una beca del govern. En acabar la carrera va col·laborar en dispensaris mòbils en zones pobres de Kampala. El 2008 va començar a treballar a l'hospital públic més gran del país, el Mulago Hospital.
Des del 2018 va desenvolupar durant dos anys el programa de salut infantil CHEP a Nairobi per reduir la mortalitat infantil. El programa es basava en detectar malalties infantils a joves d'entre 4 i 14 anys en quatre escoles de primària. Van posar remei a centenars de malalties provocades per malnutrició, manca d'higiene o paràsits. El projecte va beneficiar més de 5.000 infants.
El 2020 el va posar en marxa un projecte similar a Uganda, on moren 55 de cada 1.000 nadons de menys d'un any. El 2020 va rebre el premi Harambee a la promoció de la dona africana.

## Referències

* 1 2 3 4 «Irene Kyamummi: "En Uganda mueren 300 niños de malnutrición al día"» (en castellà), 07-03-2020. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ Press, Europa. «Irene Kyamummi, doctora ugandesa: "África será lo que las africanas consigamos con nuestro esfuerzo"», 05-03-2020. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ Sevilla, Diario de. «“También hay desnutrición infantil por falta de formación”» (en espanyol europeu), 13-03-2020. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ «Irene Kyamummi: "Me ha impresionado mucho la solidaridad de los españoles"» (en espanyol europeu), 20-03-2020. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ «Irene Kyamummi» (en castellà). [Consulta: 27 febrer 2022].
# Marci Macre

Marci Macre (en llatí: Marcius Macer) va ser el capità dels gladiadors de l'exèrcit de l'emperador Otó l'any 69.
Va pujar pel riu Po (Padus) amb un destacament de la flota de Ravenna i va foragitar als vitel·lians de la banda esquerra del riu, però abans de la derrota final d'Otó a la primera batalla de Bedríacum, l'emperador li va retirar el comandament per alguna raó. Vitel·li va esborrar el seu nom de la llista de cònsols sufectes de l'any 69.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). «Macer, Marcius». A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology. [Consulta: 8 desembre 2023].
# 1571
## Esdeveniments
### Països Catalans

* 25 de novembre: l'almirall català Lluís de Requesens és nomenat lloctinent general de la mar per Felip II.

### Resta del món

* A la batalla de Lepant, una associació de tropes espanyoles, venecianes i papals derrota l'exèrcit otomà.
* Començament del regnat de Tupac Amaru, el darrer sapa inca.
* Fundació de la borsa de Londres.
* Melchior Lorck dibuixa Deu dones de Stralsund.

## Naixements
### Països Catalans

* Barcelona: Pere de Magarola i Fontanet, 88è president de la Generalitat de Catalunya.

### Resta del món

* 24 de març - Madrid: Tirso de Molina, escriptor espanyol (m. 1648).
* 29 de setembre, Milà: Caravaggio, pintor llombard, el més important de l'escola naturalista de finals del segle xvi (m. 1610).
* 27 de desembre - Weil der Stadt (Alemanya): Johannes Kepler, astrònom i matemàtic alemany (m. 1630).
* abril - Valdemoro (Madrid): Diego de Pantoja, jesuïta espanyol missioner a la Xina (m. 1618).
* Venècia: Lucrezia Marinelli, humanista i defensora dels drets de les dones a l'edat mitjana (m. 1653).
* Hasekura Tsunenaga, samurai japonès que va liderar una missió diplomàtica a Mèxic i Europa.

## Necrològiques
### Resta del món

* 3 de novembre - Florència (Itàlia): Benvenuto Cellini, pintor, escultor i músic del Renaixement.

## Referències

* ↑ Soler, Jordi «Efemèrides». El Punt Avui, 25-11-2009 [Consulta: 7 gener 2014].
* ↑ «Caravaggio» (en anglès). Encyclopaedia Britannica. [Consulta: 20 maig 2020].
# Domingo de Zamora

Domingo fou un religiós asturlleonés, que fou bisbe de Zamora aproximadament entre els anys 959 i 968.
Es tenen poques dades sobre l'existència i el mandat d'aquest bisbe. El seu nom i dignitat apareix en les escriptures del monestir de Sahagún datades de l'any 960 i 961, on subscriu com a confirmant amb la nomenclatura «Domingo Obispo de Zamora», juntament amb altres bisbes. Segons Fulgosio, apareix després de Dulcidio l'any 959, però la darrera dada que es dona d'aquest bisbe és vers el 950 o el 952, quelcom que deixaria una seu vacant a Zamora d'almenys set anys.
Enrique Flórez diu que fra Manuel da Rocha, en la seva obra anomenada Portugal reanscido, esmenta una donació d'Inderquina al monestir de Coïmbra, en la qual apareix, entre d'altres, un bisbe anomenat Domingo de Zamora amb la fórmula «In Xpi potentia Dnicus [Domenicus] Epi [Episcopus] Zamorense Sedis of.», corresponent a l'any 961. D'altra banda, diu que possiblement va viure fins a l'any 968, segons una escriptura d'aquell any en la que apareix com a confirmant.

## Referències

* 1 2 Flórez, 1786, p. 347.
* ↑ Fulgosio, 1869, p. 38.
* ↑ AADD i Monsalvo Antón, 2012, p. 779.
* ↑ Flórez, 1786, p. 348.

## Bibliografia

* AADD; Monsalvo Antón, José María. «Zamora y Salamanca en la Alta Edad Media según la cronística cristiana (de Sampiro a la Estoria de España)». A: Mundos medievales: espacios, sociedades y poder (en castellà). Santander: Ediciones Universidad de Cantabria, 2012.
* Fernández Duro, Cesáreo. Memorias históricas de la ciudad de Zamora, su provincia y obispado (en castellà). Tom I. Madrid: Establecimiento tipográfico de los sucesores de Rivadeneyra, 1882.
* Flórez, Enrique. España Sagrada: theatro geographico-historico de la Iglesia de España. (en castellà). Tom XXII. Madrid: Oficina de la viuda é hijo de Marín, 1798.
* Fulgosio, Fernando. Crónica de la provincia de Zamora (en castellà). Madrid: Editores Rubio, Grilo y Vitturi, 1869.
# Esquei

Un esquei (Geomorfologia) (es peñasco, risco; fr rocher; en crag) és una massa rocallosa que presenta una superfície clivellada i cantelluda sovint plena de fissures, irregularitats i arestes esmolades o cantelludes. Clap de roca. (Etim: mot que deriva del llatí vulgar schidiu, "esquerda, estella", que al seu torn prové del grec σχίδιον. També existeix la forma femenina "esqueia", derivada de schidia, i de la forma antiga "esqueix").
Un esquei és un vessant rocós de fort pendent on la roca aflora i on la vegetació es desenvolupa amb dificultat. Es pot definir una diferència clara entre un esquei i un cingle: per un esquei és possible transitar-hi malgrat les dificultats, mentre que per un cingle, per causa de la verticalitat, és impossible fer-ho.
Als peus dels esqueis s'hi acumulen conjunts de blocs (pedrusca) o s'hi formen petites tarteres.
Els ramats aprofiten les herbes que creixen en les escletxes i els racons entre les pedres dels esqueis, on s'hi desenvolupa una vegetació específica.

## Referències

* ↑ «esquei». termcat.cat, Diccionari de geografia física, 2021. [Consulta: 3 maig 2021].
* ↑ «esquei». enciclopèdia.cat, GEC, 2021. [Consulta: 3 maig 2021].
* ↑ «esquei». Diccionari Català-Valencià-Balear, IEC, 2021. [Consulta: 3 maig 2021].
* ↑ Panareda, J.M.; Nuet, J.. Itinerari geogràfic al Montseny. Barcelona: Universitat de Barcelona, Departament de geografia, 1980, p. 35-36. ISBN 84-600-1637-4.
# Fluctuació quàntica

En física quàntica, la fluctuació quàntica és un canvi temporal en la quantitat d'energia en un punt en l'espai, com a resultat del principi d'incertesa enunciat per Werner Heisenberg.
D'acord amb una formulació d'aquest principi energia i temps es relacionen de la següent manera:
    $\Delta E\Delta t\approx {h \over 2\pi }$
Això significa que la conservació de l'energia pot semblar violada, però només per períodes. Això permet la creació de parells partícula-antipartícula de partícules virtuals. L'efecte d'aquestes partícules és mesurable, per exemple, en la càrrega efectiva de l'electró, diferent de la seva càrrega "nua". En una formulació actual, l'energia sempre es conserva, però els estats propis del Hamiltonià no són els mateixos que els de l'operador del nombre de partícules, és a dir, si està ben definida l'energia del sistema no està ben definit el nombre de partícules d'aquest, i viceversa, ja que aquests dos operadors no commuten.

## Vegeu també

* Partícula virtual
* Escuma Quàntica

## Referències

* ↑ , <http://www.nytimes.com/1990/08/21/science/new-direction-in-physics-back-in-time.html?pagewanted=all>
# Oxymormyrus

Oxymormyrus (del grec oxys, afilat; mormyros, peix) és un gènere de peix elefant africà de la família mormyridae, descrit per primera vegada en 1874 per Pieter Bleeker per a l'espècie oxymormyrus zanclirostris, que Albert Günther classifica com el seu tipus.
En 1898, Boulenger la va annexar al gènere Mormyrops, mentre que alguns autors investigadors, en virtut de l'escassa evidència monofílica, la consideren com a part de la sinonímia dels Mormyrops, en contradicció amb l'evidència molecular.

## Morfologia

Els seus membres arriben a uns 25 a 27 cm de llarg i es limiten a les conques dels rius Congo, Ntem, Kouilou-Niari, Nyanga i Ogooué a l'Àfrica central.
En pertànyer a la família Mormyridae, tenen la capacitat de produir i analitzar febles camps elèctrics que utilitzen per a orientar-se, reproduir-se, alimentar-se i comunicar-se. Igual que la resta de gèneres de la seva família posseeixen un cerebel (o mormyrocerebellum) de gran mida i un cervell de mida proporcional al cos comparable al dels humans.
Són peixos sociables, la forma dels quals de reproducció és poc coneguda.

## Estat de conservació

Respecte a l'estat de conservació es pot indicar que d'acord amb la UICN, es pot catalogar en la categoria de «risc mínim (LC o LR/lc)».

## Taxonomia

* Oxymormyrus boulengeri (Pellegrin, 1900)
* Oxymormyrus zanclirostris (Günther, 1867)

## Referències

* 1 2 Musée royal de l'Afrique centrale, 1972, p. 199-203.
* ↑ Jordan, 1963, p. 816.
* ↑ Stiassny, 2008.
* ↑ Oxymormyrus, en Fishbase (Rainer Froese i Daniel Pauly, eds.)
* ↑ Hollmann, 2008.
* ↑ Pusch, 2008, p. 921-034.
* ↑ Tiwari, 1999.
* ↑ Tideline Aquatics Store Hours Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (anglès)
* ↑ Sterba, 1999.
* ↑ Llista Vermella de la UICN

## Bibliografia

* Jordan, David. The Genera of Fishes and A Classification of Fishes (en anglès). Stanford University Press, 1963.
* Hollmann, Michael. Distribution, density and morphology of electroreceptor organs in mormyrid weakly electric fish: anatomical investigations of a receptor mosaic (en anglès). Journal of Zoology, 276, 2, 2008, 2008. ISSN 1469-7998. 10.1111/j.1469-7998.2008.00465.x.
* Musée royal de l'Afrique centrale. C. Le cas du sous-genre Oxymormyrus Bleeke, 1874 (en francès). Musée royal de l'Afrique centrale, 1972 (Sciences zoologiques).
* Pusch, R; von der Emde, G.; Hollmann, M.; Barcelo, J.; Nöbel, S. Active sensing in a mormyrid fish – Electric images and peripheral modifications of the signal carrier give evidence of dual foveation. Journal of Experimental Biology. 211, 921-934. (en anglès), 2008.
* Sterba, Günther. Süsswasserfische der Welt (en alemany). Augsburg: Weltbild, 1999, p. 914.
* Stiassny, Melanie L.J.; Guy G. Teugels, Carl Hopkins. Poissons d'eaux douces et saumâtres de basse Guinée, ouest de l'Afrique centrale (en anglès). IRD Editions, 2008. ISBN 978-27-0991-620-2.
* Tiwari, S.K.. Animal Kingdom of the World (en anglès). Volume 2: Faunal Regions of the world. Nova Delhi: Sarup & Sons, 1999, p. 670. ISBN 978-81-7625-071-9.
# Sonninkanal

El Sonninkanal és un canal curt a Hammerbrook a la ciutat estat d'Hamburg a Alemanya. Connectava l'antic Nordkanal al Mittelkanal i desguassava via el Schleusenkanal a l'Oberhafen, un moll del port d'Hamburg, al marge dret de l'Elba que va desafectar-se a poc a poc des dels anys 1980.
És un dels canals dissenyats vers 1870 per l'enginyer britànic William Lindley per a desguassar els prats molls de l'Hammerbrook. Segons la nomenclatura oficial de l'estat d'Hamburg, és una via navegable de categoria 1. El canal sempre va servir més per al desguàs que per al transport, va ser elegit per a acceptar vaixells d'habitatge el 2006. El 1943 els afores del canal van patir els bombardejos de l'operació Gomorra. Després de la guerra s'hi va construir un barri nou amb només oficines i magatzems. A la fi dels anys 1950 es va terraplenar el Nordkanal, terminal nord del canal per construir una carretera. Des dels anys 1980, a poc a poc els afores del canal es van transformar en una zona desolada i erma amb uns pàrquings descontrolats.
Des de l'inici del segle XX els serveis d'urbanisme de la ciutat d'Hamburg opten per una reurbanització que barreja les funcions viure, treballar i descansar, per evitar barris morts a l'hora de tancar les oficines. El 2016, dos grans projectes d'aquesta nova filosofia es van realitzar al marge del Sonninkanal amb 420 pisos nous a més de botigues, restaurants i oficines El 2017 dos hotels van obrir al marge del canal, aprofitant l'encant de la presència de l'aigua. S'havia d'integrar la construcció nova amb el monument llistat del Sonninhof, una antiga fàbrica de xocolata, dissenyat el 1914 per l'arquitecte Curt Kaltofen i transformat en edifici d'oficines el 2002.
* El terminal nord del canal on desembocava al Nordkanal terraplenat
* El canal des del pont del carrer Amsinckstrasse

## Referències

* ↑ «Hamburgisches Wassergesetz (HWaG)» (pdf) (en anglès), 14-12-2007.
* ↑ hk «Heute Start für Hausbootprojekt» (en alemany). Hamburger Abendblatt, 14-03-2006. (traducció del títol: Comença el projecte de vaixells habitatge)
* ↑ «Begründung zum vorhabenbezogenen Bebauungsplan Hammerbrook 10» (pdf) (en alemany). Ajuntament d'Hamburg, 01-05-2013.
* ↑ «Wohnen und Arbeiten am Sonninkanal - Wettbewerb in Hamburg entschieden» (en alemany). BauNetz, 22-12-2011.
* ↑ Gassdorf, Ulrich «10. Hammerleev Neue Wohnungen statt alter Hochhäuser» (en alemany). Hamburger Abendblatt, 30-12-2015.
* ↑ Lef «Startschuss für zwei neue Hotels in Hamburg» (en alemany). Allgemeine Hotel- und Gastronomie-Zeitung, 4 agost 2017=.
# Spoliarium

El spoliarium era una sala del circ romà o del l'amfiteatre on es despullava els gladiadors abatuts durant l'espectacle, tant morts com moribunds. Les armes i armadures eren retornades al lanista.

## Notes

* ↑ «Spoliarium» (en anglès), 2008. [Consulta: 10 febrer 2012].