OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# David Blanco Rodríguez

David Blanco Rodríguez (Berna, 3 de març de 1975) és un ciclista gallec, nascut a Suïssa però crescut a Galícia. Fou professional des del 2000 i fins al 2012.
Va debutar com a professional en diferents equips portuguesos fins que l'any 2004 va fitxar pel Comunidad Valenciana. El 2007 va tornar a Portugal que era el lloc on va aconseguir els seus principals èxits esportius: cinc Voltes a Portugal i una Volta a l'Alentejo entre d'altres.
El 2006 es va veure implicat en l'Operació Port, sent identificat per la Guàrdia Civil com a client de la xarxa de dopatge liderada per Eufemiano Fuentes amb el nom en clau Blanco. David Blanco no fou sancionat per la Justícia espanyola en no ser el dopatge un delicte a Espanya en aquell moment, i tampoc va rebre cap sanció en negar-se el jutge instructor del cas a facilitar als organismes esportius internacionals (AMA, UCI) les proves que demostrarien la seva implicació com a client de la xarxa de dopatge.

## Palmarès

* 2003
** Vencedor d'una etapa del Gran Premi International CTT Correios de Portugal
* 2006
** 1r a la Volta a Portugal i vencedor de 2 etapes
* 2007
** 1r al Gran Premi Paredes Rota dos Móveis i vencedor d'una etapa
* 2008
** 1r a la Volta a Portugal
* 2009
** 1r a la Volta a Portugal i vencedor de 2 etapes
* 2010
** 1r a la Volta a Portugal i vencedor de 2 etapes
** 1r a la Volta a l'Alentejo i vencedor d'una etapa
* 2012
** 1r a la Volta a Portugal i vencedor d'una etapa

### Resultats a la Volta a Espanya

* 2004. 10è de la classificació general
* 2005. 13è de la classificació general
* 2011. 47è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 2011. 66è de la classificació general

## Referències

* ↑ «Informe de la Guardia Civil (Capítulo III)». Cadena SER, 12-07-2006. Arxivat de l'original el 2009-07-23. [Consulta: 12 març].
* ↑ El vencedor inicial fou el portuguès Nuno Ribeiro, però fou desposseït del seu triomf per haver donat positiu en un control antidopatge

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# David Selvas i Jansana

David Selvas i Jansana (Santa Perpètua de Mogoda, Vallès Occidental, 21 de desembre de 1971) és un director i actor de teatre, cinema i televisió català. També té una productora, La Brutal, la qual gestiona amb l'actor i director teatral Julio Manrique i l'actriu-dramaturga- traductora Cristina Genebat.
Va agafar popularitat per les seves participacions en sèries de TV3 com Nissaga de Poder, Laberint d'ombres, Mar de fons i La Riera entre d'altres. També ha protagonitzat pel·lícules com Amic/Amat i Pau i el seu Germà.
El 2022 va presentar una òpera per a nens al Petit Liceu; versionant peces de Rossini.

## Filmografia

| Cinema Carícies (1998), de Ventura Pons Amic / Amat (1999), de Ventura Pons Pau i el seu germà (2001), de Marc Recha, que va participar en el Festival de Canes Príncep de Viana (2001) Freetown (2002) Valentín (2002) Nines russes (2002) A la ciutat (2003), de Cesc Gay Nubes de verano (2004), de Felipe Vega Los perdidos (2006) Atles de geografia humana (Atlas de geografía humana) (2007), d'Azucena Rodríguez Che: Guerrilla (2008), de Steven Soderbergh La pérdida (2009) El cas Reiner (2009) Celda 211 (2009) Ens veiem demà (2009), de Xavier Berraondo Trash (2009) El zoo d'en Pitus (2019) | Sèries de televisió Nissaga de poder (1996) Estació d'enllaç (1998, 1 episodi) El súper (1996-1998) Laberint d'ombres (1998-2000) Crims (2000, 1 episodi) El pantano (2003) De moda (2004-2005) Àngels i Sants (2006) Mar de fons (2006-2007) Serrallonga (2008) La Riera (2010-2016) |

### Teatre

* Director de El misàntrop (2024)

## Premis i nominacions

* Premi Butaca millor actor per Restes humanes sense identificar i l'autèntica naturalesa de l'amor 2002
* Premi Paco Rabal millor actor per Amic/Amat 2000
* Premi Barcelona millor actor per Testament 1997

## Referències

* ↑ http://www.ara.cat/cultura/David-Selvas-Julio-Manrique-companyia_0_1231077099.html David Selvas i Julio Manrique creen una companyia, 16/10/2014
* ↑ «David Selvas i Jansana». web. Centre de Cultura Contemporània de Barcelona (CC-BY-SA via OTRS). [Consulta: 4 abril 2016].
* ↑ «Festival de Cannes: Pau and His Brother». festival-cannes.com. [Consulta: 17 octubre 2009].
* ↑ Nines russes Arxivat 2009-04-16 a Wayback Machine. a TV3
* ↑ «La Brutal recupera la seva actualització dEl misantrop'». Betevé, 04-12-2024. [Consulta: 8 desembre 2024].

## Enllaços externs

* Entrevista
* David Selvas a La setena mirada
* Pàgina de la productora laBrutal
* Entrevista a Teatre Barcelona
# Dos anys i vuit dies

Dos anys i vuit dies o 2 anys d'amor (originalment en anglès, 2 Years of Love) és una pel·lícula de comèdia romàntica i dramàtica estatunidenca del 2017, dirigida per Thadd Turner. Produïda per Talmarc Productions, està escrita per Lenny Mesi a partir d'una història de la mateixa Mesi i de Nicole Rayburn. Entre el repartiment, compta amb els intèrprets Sarah Minnich, Kayla Ewell, Ryan Merriman, Catharine Pilafas i Catherine Haun, entre d'altres. El 10 d'abril de 2022 es va estrenar el doblatge en català oriental a TV3 amb el títol de Dos anys i vuit dies; i el 4 de setembre de 2022 en valencià a À Punt sota el nom 2 anys d'amor.

## Sinopsi

La Samantha i en John formen un jove matrimoni que està passant uns mals moments. La Samantha és doctora en psicologia i presenta un conegut programa de ràdio en què justament dona consells a parelles en crisi. El seu rellotge biològic l'avisa que li ha arribat el moment de ser mare, però ha de convèncer el seu marit. Per la seva banda, en John és actor i es troba estancat professionalment, de manera que ser pare no entra en els seus plans i busca la manera d'evitar parlar de la qüestió amb la Samantha.

## Repartiment

| Sarah Minnich Kayla Ewell Ryan Merriman Catharine Pilafas Catherine Haun Amy Baklini | Chris Ranney Thadd Turner Merritt C. Glover Chris Bylsma Kim Trujillo Diana Gaitirira | Darcel Danielle Johnnie Hector Kiko Sanchez Donovan Fulkerson Shawn Boyd Alaina Warren Zachary | Fernando Urquides Jeorganna Fion Simoes Mischa Marie Therese DeWalt Justice Aragones |

## Referències

* ↑ «2 Years of Love (2017)» (en anglès). Filmaffinity. [Consulta: 8 abril 2022].
* ↑ «Dos anys i vuit dies». ésAdir. [Consulta: 5 setembre 2022].
* ↑ «2 anys d'amor». À Punt, 17-07-2021. [Consulta: 23 setembre 2022].
* ↑ «Les pel·lícules del cap de setmana». TV3, 06-04-2022. [Consulta: 8 abril 2022].
# E-cristians

E-cristians és una associació catòlica fundada per Josep Miró i Ardèvol el 2001 per tal de fer present posicions catòliques entre les institucions polítiques per evitar el que consideren que és la "creixent exclusió del fet cristià".
L'entitat duu a terme les seves activitats al voltant de la pàgina web e-cristians.net, així com a les xarxes socials a través de diferents perfils i a diferents iniciatives al carrer, com embustiades, iniciatives i penjades de cartells. El maig del 2004 l'entitat va crear el diari digital catòlic Forum Libertas.
Les accions d'e-cristians es dirigeixen principalment a favor de la vida en totes les seves etapes a través de manifestacions o la promoció del Pacte per la dignitat i la vida. Van ser un dels responsables de portar al doctor Carlos Morín al davant de la justicia i que fou finalment condemnat. També van recollir 12000 signatures contra les màquines de preservatius a les escoles.
També han fet accions per la defensa del matrimoni entre un home i una dona. Pel que fa a la regeneració i renovació de la política van contribuir a la fundació d'Acció per la democràcia i Democràcia Social. També han defensat el drets dels pares a elegir escola d'acord amb les seves conviccions morals i religioses, la transformació del model econòmic des de la perspectiva de la doctrina social de l'Ésglésia i la defensa del respecte a la llibertat religiosa entre d'altres.

## Referències

* ↑ «¿Qué es E-Cristians.net?» (en castellà). [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ «Nace el primer diario digital cristiano europeo, «ForumLibertas»». Zenit, 19-05-2004 [Consulta: 17 desembre 2013].
* ↑ «Nace ForumLibertas.com, un diario digital al servicio de la libertad y la dignidad de las personas» (en castellà). [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ «La Generalitat investiga si una clínica de Barcelona practica abortos ilegales». El País, 30-10-2006 [Consulta: 17 desembre 2013].
* ↑ «Josep Miró, sobre el caso Morín: «Es muy difícil que se produzca una condena por aborto»» (en castellà). [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ «E-Cristians pide una ley para impedir que el aborto sea». [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ País, Ediciones El «Presidencia exige a e-cristians que retire de su 'web' textos homofóbicos» (en castellà). El País [Madrid], 05-03-2002. ISSN: 1134-6582.
* ↑ Press, Europa. «E-cristians cree que matrimonio homosexual y divorcio exprés debilitan el capital social», 15-12-2011. [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ «Miró i Ardèvol funda con miembros de E-Cristians un partido político socialcristiano» (en espanyol europeu), 11-04-2010. [Consulta: 17 agost 2019].
* ↑ Navas, Patricia. «“La falta de vínculos, origen de todas las crisis actuales”» (en espanyol europeu), 11-03-2014. [Consulta: 17 agost 2019].
# Eagle Rock Entertainment

Eagle Rock Entertainment és una empresa independent de distribució i producció de films, DVD, Blu-ray i documentals de música per al cinema i la televisió. Principalment està enfocada a la distribució i remasterització de concerts en viu d'artistes com Paul McCartney, The Doors, ZZ Top, Gary Moore, Led Zeppelin, The Rolling Stones, Queen, The Who, Elton John, Peter Gabriel, Tina Turner, Nirvana, O2, Metallica, Eminem i Jeff Beck, entre molts altres.
A més posseeix diverses subsidiàries com els segells discogràfics Eagle Records i Armoury Records, la companyia de producció Eagle Rock Productions i la filial d'edició musical Eagle i-Music.
El 2011 la companyia va guanyar un Premi Grammy pel documental When You're Strange sobre The Doors i fins a l'any 2012 els seus llançaments en DVD havien obtingut més de 38 discos multiplatí, 50 discos de platí i més de 100 discos d'or a nivell mundial.

## Història

Va ser fundada a Londres en 1997 pels exproductorss de Castle Comunications Terry Shand, Geoff Jempin i Julian Paul sota el nom d'Eagle Rock Entertainment PLC. Va néixer amb la finalitat de produir i remasteritzar concerts en viu de grans artistes de diversos gèneres, però des de l'any 2000 han abastat la producció d'àlbums d'estudi, documentals i diversos registres audiovisuals.
Dins dels seus accionistes es troben empreses com BMG, Intel, Beringea, HG Capital, Edel AG, entre d'altres.
Actualment posseeix una seu matriu a Londres i oficines a París, Hamburg, Nova York i Toronto.

## Divisions i seus subsidiàries

Des de la dècada dels anys 2000 l'empresa va crear els segells discogràfics Eagle Records i Armoury Records per produir material d'àudio de diversos artistes. A més van crear Eagle Vision que juntament amb la subdivisió Eagle Rock Productions, produeixen, remateritzen, programen i publiquen material audiovisual ja sigui DVD, Blu-ray, documentals en alta definició o en 3D. Finalment la divisió Eagle i-Music que està enfocada en la publicitat de noves bandes i encarregada de l'edició d'àudio.

## Referències

* ↑ «About Eagle Rock Entertainment» (en anglès). [Consulta: 28 setembre 2013].
* 1 2 «About Us - Overview» (en anglès). Arxivat de l'original el 08 de novembre de 2015. [Consulta: 28 setembre 2013].
# Eddie Santiago

Eduardo Antonio Santiago Rodríguez (Toa Alta, Puerto Rico, 18 d'agost de 1955), més conegut com a Eddie Santiago, és un cantant porto-riqueny de música salsa.

## Biografia

Inquiet i comunicatiu, la seva afició per la música i l'esport va començar a manifestar-se quan tenia deu anys.
Abans de convertir-se en solista i director de la seva pròpia orquestra, va formar part de diversos grups, entre ells Generació 2000, Orquestra La Potent, Orquestra Opus i Orquestra Saragüey. La seva carrera professional va començar formalment al març de 1984, en integrar-se com a cantant del Conjunt Chaney.
El novembre de 1986 es llança com a solista i forma el seu grup, gravant temes que ràpidament es converteixen en grans èxits internacionals, com "Tú me quemas", "Que tontería enamorarme de ti" i "Lluvia", entre altres més.
Dos anys més tard, amb l'alçada d'un veritable ídol, es presenta a Mèxic aconseguint omplir el Palau dels Esports. Gràcies al seu estil interpretatiu sorgeix el concepte de "salsa romàntica", la qual si escau implica mitges veus, murmuris i dolçor. És per això que se'l coneix com "El salsero romàntic d'Amèrica", a Perú, "El sobirà de la salsa", a Colòmbia; i el "Rei de la salsa romàntica" en els altres països.
Ha gravat per als segells TH, Emi Latin i Polygram, sent una de les seves produccions més aplaudides "Enamorados". El 1999 Eddie Santiago va realitzar el seu primer projecte discogràfic amb la multinacional Sony Discos. La producció, titulada "Celebration: Epic Duets", va unir el talent del cantant al de les noves figures de la cançó com són Charlie Záa, Víctor Manuelle, Melina León, Huey Dumbar i Elvis Crespo, entre d'altres.
Amb "Epic Duets" Santiago va aconseguir reactivar la seva carrera discogràfica a Puerto Rico. I de la mateixa manera va aconseguir que la seva producció fos escollida per la Fundació Nacional per a la Cultura Popular com una de les 20 enregistraments més excel·lents de 1999.

## Discografia

* 1986 - Atrevido Y Diferente
* 1987 - Sigo Atrevido
* 1988 - Invasión De La Privacidad
* 1989 - El Rey de la Salsa Romantica
* 1990 - New Wave Salsa
* 1991 - Soy El Mismo
* 1993 - Intensamente
* 1994 - Cada Vez, Otra Vez
* 1995 - Eddie Santiago
* 1996 - De Vuelta A Casa
* 1997 - Enamorado
* 1999 - Celebración: Epic Duet
* 2001 - Ahora
* 2002 - Interpreta 'Los Grandes éxitos De Luis Angel
* 2005 - Después Del Silencio
* 2006 - En Su Estilo, Romántico Y Sensual
# El Español (1810-1814)

El Español va ser un diari publicat a Londres entre 1810 i 1814, de periodicitat mensual i fundat pel periodista i escriptor espanyol José María Blanco White, exiliat.
El seu primer número va aparèixer el 30 d'abril de 1810. Crític amb la Constitució i les Corts de Cadis, es va arribar a prohibir la seva distribució als territoris espanyols. El periòdic va deixar de publicar-se després de la tornada de Ferran VII al poder i la restauració de l'absolutisme. Entre els col·laboradors de la publicació va estar Francisco Martínez de la Rosa, a més d'incloure Blanco White textos d'autors com Jovellanos, Jeremy Bentham o William Paley, entre d'altres.

## Referències

* ↑ López de Lerma Galán, 2008, p. 292.
* 1 2 Martínez de Pisón Cavero, 2005, p. 12.
* ↑ López de Lerma Galán, 2008, p. 292-294.
* ↑ Varela Suanzes, 1993, p. 107-108.
* ↑ López de Lerma Galán, 2008, p. 293.
* ↑ Regalado Kerson, 1998, p. 220.
* ↑ Rebello da Silva, 1863, p. 58.
* ↑ Varela Suanzes, 1993, p. 103-104.
* ↑ Varela Suanzes, 1993, p. 106.

## Bibliografia

* López de Lerma Galán, Jesús «El pensamiento político de Blanco-White: sus conflictos con las Cortes de Cádiz por la publicación del número 13 del periódico 'El Español'». Ambitos: Revista internacional de comunicación. Universitat de Sevilla, 17, 2008, pàg. 291-308. Arxivat de l'original el 2010-04-03. ISSN: 1139-1979 [Consulta: 27 agost 2015]. Arxivat 2010-04-03 a Wayback Machine.
* Martínez de Pisón Cavero, José María «Los inicios del pensamiento liberal español. José Mª Blanco White». Revista electrónica del Departamento de Derecho de la Universidad de La Rioja. Universitat de La Rioja, 3, 2005. ISSN: 1695-078X.
* Rebello da Silva, Luis Augusto. Memoria sobre la vida politica y literaria de D. Francisco Martinez de la Rosa. Lisboa: Silva Jr & C.ª — Editores, 1863.
* Regalado Kerson, Pilar. «José María Blanco White, intérprete de Shakespeare: pasajes traducidos y reflexiones críticas». A: Actas del XII Congreso de la Asociación Internacional de Hispanistas 21-26 de agosto de 1995, Birmingham. coord. por Derek Flitter. 4, 1998, p. 219-226. ISBN 0-7044-1902-5.
* Varela Suanzes, Joaquín «Un precursor de la monarquía parlamentaria: Blanco-White y el español (1810-1814)». Revista de Estudios Políticos. Centro de Estudios Políticos y Constitucionales, 79, enero-marzo 1993, pàg. 101-120. ISSN: 0048-7694.

## Enllaços externs

* Números digitalitzats d'El Español a l'Hemeroteca Digital de la Biblioteca Nacional d'Espanya (castellà)
# El cielo gira

El cielo gira és una pel·lícula de 2004 dirigida per Mercedes Álvarez i protagonitzada per Antonino Martínez, José Fernández, Silvano García, Sara García Cámbara i Cirilo Fernández, entre d'altres.

## Direcció i realització

Mercedes Álvarez (muntadora del llargmetratge documental de l'any 2001 En construcció, dirigit per José Luis Guerín), directora d'aquest documental, torna als seus orígens per a contemplar l'extinció d'un poble al mateix temps que intenta recuperar les imatges del mateix lloc quan encara desbordava vida, quan, a principis de segle, el poble comptava amb quatre-cents habitants. La intenció de la narradora no és una altra que mostrar la decadència del poble, la seva desaparició, però captar-la mentre ocorre, no a posteriori, per tal de deixar els fets ancorats en la memòria. Una història extrapolable als molts pobles fantasma que hi ha a Espanya que no sols obliden la seva història, sinó també el seu paisatge.

### Sinopsi

Només queden 14 habitants en el petit poble d'Aldealseñor, una localitat dels erms alts de la província de Sòria. Pertanyen a l'última generació després de mil anys d'història ininterrompuda, i és molt probable que la vida del poble s'extingeixi amb ells. Els veïns d'aquest lloc comparteixen una cosa important amb el pintor, gairebé cec, Pello Azkera: que les coses han començat a desaparèixer davant d'ells.

## Premis
### Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics

| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor pel·lícula | - | Nominada |
| Millor director | Mercedes Álvarez | Nominada |
| Premi revelació | Mercedes Álvarez | Guanyadora |
| Millor fotografia | Alberto Rodríguez | Nominat |
| Millor muntatge | Sol López i Guadalupe Pérez, amb Julia Juániz i Laurent Duffreche | Guanyadora |

### Festival Internacional de Cinema de Rotterdam (Premi Tigre)
## Referències

* ↑ El cielo gira Arxivat 2020-03-28 a Wayback Machine. a mujeresdecine.com
* ↑ El cielo gira, el último gran documental español, El Cultural, 12 de maig de 2005
* ↑ El cielo gira a Fotogramas
* ↑ «Medallas del CEC a la producción española de 2005». CEC. Arxivat de l'original el 2020-10-02. [Consulta: 26 febrer 2019].
* ↑ XV Premis Turia al web de Cartellera Turia
* ↑ Mercedes Álvarez presenta 'El cielo gira' en el Festival Tribeca de Nueva York, El País, 29 d'abril de 2005
* ↑ El Teatro de La Abadía recibe el Premio Internacional Terenci Moix por su trayectoria teatral, Europa Press, 24 d'abril de 2006
* ↑ «El cielo gira», de Mercedes Álvarez, triunfa en Buenos Aires, La Voz de Galicia, 24 d'abril de 2005
* ↑ Festival de cine de Rotterdam premia a la española "El cielo gira", aldeasenor.com

## Enllaços externs

* El cielo gira a Versión española, rtve.es
# Elisabet d'Aragó i d'Anjou

Elisabet d'Aragó i d'Anjou (1302 - Estíria 1330), princesa d'Aragó i reina consort d'Alemanya (1315-1330).

## Orígens familiars

Filla del comte de Barcelona i rei d'Aragó Jaume II el Just i la seva segona muller, Blanca de Nàpols. Era neta per línia paterna del rei Pere el Gran i Constança de Sicília, i per línia materna del rei Carles II de Nàpols i Maria d'Hongria.
Fou germana del comte-rei Alfons el Benigne, els comtes Pere IV de Ribagorça i Ramon Berenguer I d'Empúries, entre d'altres.

## Núpcies i descendents

L'11 de maig de 1315 es va casar amb el rei d'Alemanya Frederic I d'Habsburg, entre el 1314 i el 1330. D'aquesta unió nasqueren:
* Frederic d'Habsburg (1316-1322)
* Elisabet d'Habsburg (1317-1336)
* Anna d'Habsburg (1318-1343), casada el 1328 amb el duc Enric II de Baviera
Elisabet d'Aragó morí el 12 de juliol de 1330, sis mesos després que el seu marit.

## Referències

* ↑ Sobrequés i Callicó, Jaume. Comtes, reis, comtesses i reines de Catalunya. 1. ed. Barcelona: Editorial Base, 2011, p. 118. ISBN 978-84-15267-24-9.
# Entença

Entença, Entenza o Antenza és un nucli de població de la Ribagorça, situat al Prepirineu, 10 km a l'est de Benavarri, municipi al qual pertany.

## Particularitats

Cal destacar l'església romànica de Sant Jaume que es troba al mig del poble i les ruïnes de la Casa de la Reina Teresa d'Entença, comtessa d'Urgell i vescomtessa d'Àger (1314-1327), esposa d'Alfons IV d'Aragó «el Benigne».
El 25 de Juliol se celebren les festes en honor de Sant Jaume Apòstol i el 6 d'Agost té lloc la romeria a l'ermita dedicada a Sant Salvador que es troba als afores del poble.

## Història

Malgrat no ser actualment un indret gaire conegut, Entença fou antigament un lloc de gran rellevància històrica al temps de la Corona d'Aragó com a lloc originari de la nissaga dels Entença, la dinastia de Berenguer I d'Entença entre d'altres. La Baronia d'Entença va ser establerta uns 90 km més al sud, a certes zones del Priorat i les Terres de l'Ebre per repoblar els territoris que havien abandonat els sarraïns. Com a conseqüència d'aquesta importància els carrers i places anomenats "Entença" són comuns al País Valencià, el Principat i les Illes Balears.
Segons Agustín Ubieto Arteta, la primera menció del lloc fou el 1036, recollida a l'obra d'Àngel Canellas López Colección diplomática de San Andrés de Fanlo. Les formes del nom del lloc que han estat documentades són: Antenza, Entenza, Entença, Hentença i Intenza.

## Vegeu també

* Teresa d'Entença
* Sant Jaume d'Entença
* Sant Salvador d'Entença
* Baronia d'Entença

## Referències

* ↑ Institución Fernando el Católico, Saragossa, 1964
* ↑ (castellà) Ubieto Arteta, Agustín: Toponimia aragonesa medieval, València, 1972.

## Enllaços externs

* Web de l'Ajuntament de Benavarri Arxivat 2010-06-20 a Wayback Machine.
# Guatlla

Guatlla, guatla o guàtlera (pasqualet a Crevillent) és un nom col·lectiu per a gèneres de la família dels fasiànids. Les guatlles són ocells d'aspecte arrodonit i d'alimentació principalment granívora per bé que també complementen la seva dieta amb insectes. Fan el niu a terra, de vegades dins dels camps de cereals.
Són objecte també de l'avicultura i se n'aprofita sobretot la carn i els ous.
El mascle rep el nom de guatllot/guatlot o guatllerot/guatlerot.

## Taxonomia

* Gènere Anurophasis
** Anurophasis monorthonyx
* Gènere Coturnix
** Coturnix coromandelica
** Coturnix delegorguei
** Coturnix pectoralis
** Coturnix ypsilophora
** Guatlla comuna (Coturnix coturnix)
** Guatlla de Nova Zelanda (Coturnix novaezelandiae), extinta.
** Guatlla japonesa (Coturnix japonica)
* Gènere Excalfactoria
** Excalfactoria adansonii
** Guatlla xinesa (Excalfactoria chinensis)
* Gènere Ophrysia
** Ophrysia superciliosa, possiblement extinta.
* Gènere Perdicula
** Perdicula argoondah
** Perdicula asiatica
** Perdicula erythrorhyncha
** Perdicula manipurensis

## Vegeu també

* El botet.

## Referències

* ↑ «guatla». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «guàtlera». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ Veny, Joan. Jornades de la secció filològica de l'Institut d'estudis catalans a Mallorca (18 i 19 d'octubre de 1996). Institut d'Estudis Catalans, 1997. ISBN 9788472833685.
* Commercial coturnix quail farming Arxivat 2010-12-26 a Wayback Machine. (anglès)
Viccionari