OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Nylanderia

Nylanderia és un gènere de formigues de la subfamília dels formicins (Formicinae). Té una distribució mundial incloent-hi a la península Ibèrica.

## Espècies

El gènere Nylanderia inclou 123 espècies, de les quals dues viuen a la península Ibèrica:
* Nylanderia jaegerskioeldi (Mayr, 1904)
* Nylanderia vividula (Nylander, 1846)
Ambdues espècies es classificaven abans dins del gènere Paratrechina.

## Referències

* ↑ «BioLib - Nylanderia» (en anglès). [Consulta: 10 novembre 2023].
* ↑ «Nylanderia - AntCat» (en anglès). [Consulta: 10 novembre 2023].
* 1 2 «Hormigas.org - Género Paratrechina» (en castellà). [Consulta: 10 novembre 2023].
# Pírola de flor verda

La pírola de flor verda (Pyrola chlorantha) és una espècie de la família de les ericaceae, dins de la subfamília Pyroloideae (que segons algunes flores de referència als Països Catalans o a la Península Ibèrica segueix tenint la categoria de família Pirolàcies).

## Descripció

Tija de fins a 30 cm, amb fulles basals oblongo-ovades que tenen dents arrodonides, verd pàl·lid per sobre i més fosc per sota; el pecíol més és llarg que el limbe. Flors verd groguenques, àmpliament acampanades, de 8-12 mm de diàmetre, en una inflorescència espiciforme terminal que pot portar fins unes 10 flors. Estil més llarg que els pètals. Floreix a final de primavera i a l'estiu.

## Ecologia i distribució

Les píroles viuen en boscos humits, amb sòl humífer. És una espècie parcialment saprofítica que pot fer la fotosíntesi per obtenir energia de la llum del sol, però també alimentar-se de l'humus del sòl a través de micorrizes amb els fongs del subsòl. Aquest fenomen s'anomena mixotrofisme.
És una espècie de distribució boreal i montana que viu gairebé tot Europa, Àsia i N d'Amèrica. A la península Ibèrica es pot trobar en boscos humits, entre 700-1800 m, principalment pinedes de pi roig dels Pirineus i muntanyes del nord-est peninsular.

## Taxonomia

Pyrola chlorantha va ser descrita el 1810 per Peter Olof Swartz i publicat a Kongl. Vetenskaps Academiens Nya Handlingar.
* Pyrola: nom genèric que deriva del llatí i significa "pera petita", en referència a la forma de les seves fulles.
* chlorantha: epítet llatí que significa "amb flors verdes".

## Vegeu també

Als Països Catalans viuen altres espècies semblants de píroles que es poden confondre amb aquesta:
* Pírola de fulles arrodonides
* Pírola uniflora
* Pírola secunda
* Pírola petita

## Referències

* ↑ «Termcat». [Consulta: 20 abril 2024].
* 1 2 3 Luis Villar Pérez. «Flora ibérica (fam. Pyrolaceae)» (en castellà). [Consulta: 19 abril 2024].
* 1 2 3 Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.III, pàg.23. ISBN 84-7226-698-2.
* ↑ Dictionary of Botanical Epithets|llengua=anglès
# Pírola petita

La pírola petita (Pyrola minor) és una espècie de la família de les ericaceae, dins de la subfamília Pyroloideae (que segons algunes flores de referència als Països Catalans o a la Península Ibèrica segueix tenint la categoria de família Pirolàcies).

## Descripció

És una petita herba que pot fer aproximadament un pam d'alçada, amb fulles arrodonides o ovades que tenen dents arrodonides; el pecíol és més curt que el limbe. Flors blanques o rosades, pèndules, amb l'estil d'1 o 2 mm, sensiblement més curt que la pírola de flor verda. Surten en una inflorescència espiciforme terminal que pot portar entre 4 a 18 floretes. Floreix entre finals de primavera i l'estiu.

## Ecologia i distribució

Les píroles viuen en boscos humits, amb sòl humífer. És una espècie parcialment saprofítica que pot fer la fotosíntesi per obtenir energia de la llum del sol, però també alimentar-se de l'humus del sòl a través de micorrizes amb els fongs del subsòl. Aquest fenomen s'anomena mixotrofisme.
És una espècie que es pot trobar àmpliament distribuïda per tot l'hemisferi Nord, a Europa, Àsia i N d'Amèrica. A la península Ibèrica viu en boscos humits, entre 900 i 2100 m, principalment de coníferes als Pirineus, serralada Cantàbrica, Sistema Central i Ibèric.

## Taxonomia

Pyrola minor fou descrita el 1753 per Carl von Linné a "Species Plantarum"

## Vegeu també

Als Països Catalans viuen altres espècies semblants de píroles que es poden confondre amb aquesta:
* Pírola de flor verda
* Pírola de fulles arrodonides
* Pírola uniflora
* Pírola secunda

## Referències

* ↑ «Termcat». [Consulta: 20 abril 2024].
* 1 2 3 4 Luis Villar Pérez. «Flora ibérica (fam. Pyrolaceae)» (en castellà). [Consulta: 19 abril 2024].
* ↑ Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.III, pàg.23. ISBN 84-7226-698-2.
# Monte San Giusto

Monte San Giusto és un comune (municipi) de la província de Macerata a la regió italiana de les Marqu
# Almè

Almè ( bergamasco : Lmé ) és un comune (municipi)rsyhsrtyhfdthygffd
# Bariano

Bariano ( bergamasco : Barià dcgdhtht
# Berzo San Fermo

Berzo San Fermo ( bergamasco : Bèrs San Fìremhuktttgfduyd5r
# Corna Imagna

Corna Imagna és un comune (municipi) de la província de Bèrgam atr
# Costa Volpino

Costa Volpino ( bergamasco: Cósta Ulpì ) és un municipi de la prdsg
# Jan Lievens

Jan Lievens (Leiden, 24 d'octubre de 1607 – Amsterdam, 4 de juny de 1674) fou un pintor neerlandès.
En la seva joventut va estudiar amb Pieter Lastman. Després de diversos anys com aprenent, va començar la seva carrera com artista independent als dotze anys. Va col·laborar i va compartir un estudi amb Rembrandt en la dècada de 1620. Pintava en dimensions majors que Rembrandt, encara que se li jutja menys expressiu. Va dividir la seva vida entre Anvers i Anglaterra, on va estar entre 1632 i 1644. Durant la seva estada a Anglaterra va fer un retrat de Thomas Howard, i va resultar influenciat per l'obra d'Anthony van Dyck. Va sofrir dificultats financeres importants, pel que a la seva mort, la seva família va evitar reclamar qualsevol herència per temor als deutes.

## Referències

* ↑ «Jan Lievens». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Rectoria de Santa Fe del Penedès

La Rectoria de Santa Fe del Penedès, o Ca la Sió, és un edifici del municipi de Santa Fe del Penedès (Alt Penedès) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Edifici construït l'any 1925, d'estil noucentista amb traces modernistes, de planta baixa i pis, amb la façana organitzada en dos cossos clarament diferenciats. El cos principal, més ample, presenta una distribució simètrica a partir de la disposició de les obertures: a la planta baixa la porta està al centre i té una finestra a cada banda, i al primer pis, hi ha una porta amb balcó de barana de ferro forjat amb dues finestres més petites a banda i banda. Per sobre de les obertures del primer pis hi ha una fina línia de cornisa, sobre la qual hi ha tres petites finestretes ovalades amb marc emmotllat, cadascuna alineada simètricament a sobre de les finestres del primer pis. Aquest cos principal està coronat per un terrat amb balustrada al centre de la qual s'obre un element semicircular a manera de capelleta, emmarcat amb trencadís i amb unes lletres de ciment que formen la inscripció "Vila Sió". A l'interior d'aquesta capelleta es pot veure una figureta de la Immaculada Concepció.
El cos lateral de l'edifici és més alt i estret, doncs està construït a mode de torre, presentant un tercer pis a l'alçada de la terrassa del cos principal. La façana d'aquest cos està resseguida per un marc de guix de dibuix geomètric.

## Referències

* ↑ «Rectoria de Santa Fe del Penedès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 31 agost 2015].
* ↑ «Ca la Sió». Pobles de Catalunya.
* 1 2 «Ca la Ció/Cal la Sió/La Rectoria». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.
# Eugeissona tristis

Eugeissona trigris (malai: bertam) és una espècie de planta de la família de les palmeres, nativa de Tailàndia, Malàisia e Indonèsia, que es troba freqüentment als boscos de terres baixes, fins als 800 metres d'altitud.

## Descripció

Es tracta d'una planta de tija curta i espinosa, amb el tronc subterrani en la seva major part. Les branques són llargues, podent arribar als 6 o 7 metres de llarg, i caient per l'extrem distal. Les fulles són lanceolades, tenen una longitud de prop d'un metre, i una amplada entre 2 i 2,5 centímetres, que estant perfectament disposades al llarg del raquis, el qual és espinós. Els seus fruits són grans (5 centímetres), durs, escatosos i de color marró.

## Ús

Els seus fruits són comestibles, i s'utilitzen per alleujar els dolors de ronyó. A més, el midó de l'arrel és utilitzat pels pobles indígenes de Borneo com a aliment bàsic, i el seu pol·len com a condiment per l'arròs i plats de sagú..
Les seves branques són utilitzades pels nadius com a revestiment dels murs de les cases i per cobrir el sostre.
Els seus fruits serveixen d'aliment a la tupaia de cua emplomallada i als loris lents.

## Referències

* ↑ Burgess, P. F.; Lowe, J. S «The control of bartam (Eugeissona tristis Griff.), a stemless palm in Hill forests of the Malay Peninsula». Malayan Forester, 34, 1971, pàg. 36–44. (anglès)
* ↑ Wiens, F.; Zitzmann, A.; Lachance, M.; Yegles, M.; Pragst, F.; Wurst, F.; von Holst, D.; Guan, S.; Spanagel, R «Chronic intake of fermented floral nectar by wild treeshrews». Proceedings of the National Academy of Sciences, vol.105, n.30, 2008, pàg. 10426-10431. DOI: DOI: 10.1073/pnas.0801628105. (anglès)

## Enllaços externs

* Eugeissona tristis a www.rarepalmseeds.com (castellà)
* Eugeissona tristis Griff a Encyclopedia of Life (anglès)
Espècies de la subfamília Calamòidia :
Regne: Plantae  • Divisió: Magnoliophyta  • Classe: Liliopsida  • Ordre: Arecales  · Família: Arecaceae :
Tribu Calameae :
Tribu Lepidocaryeae :
# Levate

Levate ( bergamasco : Leàt ) és un comungfhsdfgvgf
# Monasterolo del Castello

Monasterolo del Castello ( Bergamasque : shfdges
# Hydrochoerus

Hydrochoerus és un gènere de rosegadors de la família dels càvids, que conté dues espècies vivents de capibara de Sud-amèrica i Panamà, els rosegadors vivents més grossos del món. El nom del gènere prové de les paraules gregues ὕδωρ (hýdor, aigua) i χοίρος (choíros, porc).

## Referències

* ↑ Woods, Charles A.; Kilpatrick, C. William. «Infraorder Hystricognathi». Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference. p. 1538-1600. Baltimore: Wilson, Don E. i Reeder, DeeAnn M. (editors), 16-11-2005. (anglès)
# Nomenclatura oberta

La nomenclatura oberta és l'ús d'expressions taxonòmiques abreviades en la classificació biològica. Les expressions utilitzades més freqüents són aff., cf., ?, i sp.. Encara que hi poden haver variants, pel que fa a on ubiquen els investigadors expressions com aff. i cf., a la nomenclatura binomial d'una espècie, la qüestió més important sense resoldre és la forma en què s'interpreten. El Codi Internacional de Nomenclatura Zoològica (CINZ) no parla de la nomenclatura oberta, deixant oberts, a la interpretació dels taxonomistes, el seu ús i significat.
L'expressió aff. s'utilitza generalment per expressar l'afinitat d'una espècie potencialment nova, però no descrita, vers una espècie descrita i coneguda. Per indicar que es tracta d'una espècie potencialment nova que no mostra afinitat, s'utilitza l'expressió sp.. Això suggereix que la identificació, o bé no s'ha intentat, o bé la mostra no pot estar estretament relacionada amb les espècies o subespècies ja identificades. Les expressions cf. i ? indiquen diferents graus d'incertesa.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Bengtson, Peter «Open nomenclature» (PDF). Palaeontology, vol.31, 1, 1988, pàg. 223-227. Arxivat de l'original el 2011-01-23 [Consulta: 23 gener 2011]. (anglès)

## Vegeu també

* ?Nycticebus linglom, primat fòssil assignat provisionalment al gènere Nycticebus i designat amb nomenclatura oberta.
# Lion's Law

Lion's Law és un grup d'oi! format l'any 2012 a la ciutat de París per músics vinculats al moviment SHARP.

## Discografia

* A day will come (Contra Records, 2013)
* Open your eyes (Contra Records, 2015)
* From the storm (Contra Records, 2016)
* The pain, the blood and the sword (HFMN Records, 2020)
* Si le ciel vient à tomber (HFMN Records, 2024)
* Evermore (2025)

## Referències

* ↑ Vila, Albert. «Los skinheads somos unos parias y estamos orgullosos de ello. No vamos a pedir perdón ni a arrodillarnos ante nadie» (en castellà). Science of Noise, 02-05-2020. [Consulta: 3 abril 2022].
* ↑ «Arrasate: Lions Law reactivan la agenda musical tras el parón vacacional» (en castellà). El Diario Vasco, 03-04-2024. [Consulta: 28 maig 2024].
* ↑ Meya, Jordi. «Entrevista a Lion's Law - La ley de la jungla» (en castellà). Rockzone, 18-06-2020. [Consulta: 3 abril 2022].
* ↑ Muirupérez, Miguel. «La canción del día: ‘Idées Noires' de Lion’s Law», 27-05-2024.
* ↑ Diez, Dani. «LION'S LAW publica su nuevo disco: "Evermore"» (en castellà), 07-02-2025. [Consulta: 7 febrer 2025].
# Bamboleho

Bamboleho (a love story) és un curtmetratge espanyol del 2001 dirigit per Luis Prieto Yanguas, guanyadora de nombrosos premis internacionals. És basada en fets reals i inspirada en El baró rampant d'Italo Calvino.

## Sinopsi

Migue ha nascut en un barri marginal de Barcelona. Un dia, després d'una baralla familiar, decideix escapar-se de casa per sempre. Té disset anys i malviu als terrats de la ciutat, amb el seu amic, Ahmed, un jove immigrant il·legal d'origen magrebí, i amb la seva xicota Mara, desitjosa de viure sensacions noves. Un dia es veuran immersos en els foscos negocis de l'hampa quan roben a un traficant un maó de haixix. Mentre Migue i Mara fan l'amor al terrat, i a partir de llavors, els fets se succeeixen de manera vertiginosa, cap a un desenllaç fatal.

## Repartiment

* Eloi Yebra: Migue
* Alícia Gorina: Mara
* Hafid Abou El Hakan: Ahmed

## Premis i nominacions

Fou nominat al Goya al millor curtmetratge de ficció. Tot i que no el va guanyar va guanyar el primer premi al Festival de Cinema de l'Alfàs del Pi, el premi del jurat al Festival de Cinema de Tribeca i una menció especial en la 58a Mostra Internacional de Cinema de Venècia, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Bamboleho al web del Festival de Morelia
* ↑ Bamboleho al web dels Goya
* ↑ El Festival de Tribeca premia el corto español 'Bamboleho', El País, 14 de maig de 2002

## Enllaços externs

* Bamboleho a Youtube
# Helmut Richard Toelken

Helmut Richard Toelken (Windhoek, 1 de setembre de 1939) és un botànic australià, de nacionalitat sud-africana.
Hellmut Richard Tölken era el seu nom de naixement, que després va canviar professionalment a Helmut R. Toelken. Va fer estudis de postgrau en ciències naturals a Stellenbosch a Sud-àfrica, va treballar a l'institut d'investigació botànica del 1963 al 1967, va impartir classes a la Universitat de Ciutat del Cap del 1968 al 1973 i després va passar 2 anys com a corresponsal a Kew Gardens de Londres.
Toelken està especialitzat en taxonomia, sistemàtica, biologia, de diversos gèneres de crassulàcies sud-africanes o namibianes i més tard estarà interessat en Hibbertia (Dilleniaceae) i Kunzea (Myrtaceae).
Va obtenir el doctorat el 1974, amb el tema de la seva tesi "Estudis taxonòmics sobre el gènere Crassula" (llibre disponible al lloc web de la Universitat de Ciutat del Cap).
És autor de nombrosos descobriments, col·leccions o descripcions de Crassulaceae i sobretot, a l'origen d'un nou gènere: el Tylecodon, que va separar del Cotiledó el 1978 perquè es diferencien d'aquest darrer, per fulles disposades en espiral, caducifoli a l'estiu.
El 1979, Toelken es va traslladar a Austràlia, on va ocupar un lloc de biòleg a l'Herbari Nacional d'Adelaida fins al 2008.
Després de la seva jubilació, va continuar la seva feina allà com a investigador honorari, amb àrees d'especialització: biodiversitat, processos ecològics i canvi climàtic.

## Publicacions

* A revision of the genus Crassula in southern Africa 1977. Rondebosch: Bolus Herbarium, University of Cape Town. ISBN 079920207X.
* New taxa and new combination in Cotyledon and allied genera 1978 in Bothalia 12 (3): 377 - 393.
* Jessop, J. P. (John Peter), 1939-; Toelken, H. R. (Hellmut Richard), 1939-; Black, J. M. (John McConnell), 1855-1951. Flora of South Australia; Flora and Fauna of South Australia Handbooks Committee; Jessop, J; Toelken, H (1986), Flora of South Australia(4th ed.), South Australian Government Printing Division, ISBN 978-0-7243-4648-6

## Homenatges

* El gènere Toelkenia PV. Heath.
* Kunzea toelkenii Lange 2014.

## Referències

* ↑ «Tölken, Hellmut Richard». Au Cactus Francophone.
* ↑ Smith, Gideon F.; Figueiredo, Estrela; van Wyk, Abraham E. Academic Press, London. Kalanchoe (Crassulaceae) in Southern Africa, 2019. ISBN 978-0-12-814007-9.
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
# Crema de fruita

La crema de fruita o curd de fruita són unes postres fetes generalment amb cítrics, com ara llimona, llima, taronja o mandarina. Altres variacions de sabor inclouen la fruita de la passió, el mango i baies com els gerds, els nabius o les mores. Els ingredients bàsics són el rovell d'ou batuts, el sucre, el suc de fruita i la ratlladura, que es couen suaument junts fins que queden espessos i després es deixen refredar, formant una pasta tova, suau i saborosa. Algunes receptes també inclouen clara d'ou o mantega.
A l'Anglaterra de finals del segle xix i principis del XX el lemon curd (crema de llimona) casolà se servia tradicionalment amb pa o scones (bescuits) a l'hora del te de la tarda com a alternativa a la melmelada i com a farciment de pastissos i pastes petites. Les cremes de fruita contemporànies elaborades comercialment segueixen sent una crema d'untar popular per al pa, els scones, les torrades, les gofres, els crumpets, els pancakes, el pastís de formatge o els muffins. També poden afegir-se per donar gust a les postres o al iogurt.
Les cremes de fruita es diferencien de cremes de farcir pastissos o el custard (crema) en què contenen una proporció més alta de suc i ratlladura, cosa que els confereix un gust més atrevit i fruitós. A més, les cremes de fruita que contenen mantega tenen una textura més suau i cremosa que les de farcir pastissos i el custard, que contenen poca o cap mantega i fan servir midó de blat de moro o farina per espessir. A més, a diferència dels custards, les cremes de fruita no se solen menjar soles.

## Referències

* ↑ «Lemon curd». BBC.
* ↑ England, Kaia. «Fresh lime curd». BBC.
* ↑ Braker, Flo. «Orange curd». Time Inc., 01-09-1998.
* ↑ «Nectarine lime curd tart with a brown-sugar crust». Gourmet Magazine, 01-06-1998. Arxivat de l'original el 2008-09-15.
* ↑ «Passion-fruit meringue tart». Gourmet Magazine, 01-06-2005. Arxivat de l'original el 2008-12-03.
* ↑ «Mango curd». Gourmet Magazine, 01-06-1998. Arxivat de l'original el 2008-08-03.
* ↑ «Cake Talk: What the terms mean». The Joy of Cooking. The Seattle Times, 29-06-2005. Arxivat de l'original el 2008-06-03.
* ↑ Lawson, Nigella. How to be a Domestic Goddess, Cranberry curd. Hyperion Books, 2001-11-14, p. 343. ISBN 0-7868-6797-3.
* ↑ Ramsay, Gordon «Lemon and Poppy Seed Scones with Homemade Lemon Curd». The Times, 20-06-2007.
* ↑ D'Sa, Elaine M. «Preparing and Preserving Lemon Curd». The University of Georgia, 01-08-2004. Arxivat de l'original el 15 d’abril 2012.
* ↑ «Mango and Lemon Cheesecake». Food To Love, 2012. Arxivat de l'original el 2016-10-20.
* ↑ Mariani, John F. Encyclopedia of American Food and Drink. Nova York: Lebhar-Friedman, 1999, p. 182.

## Vegeu també

* Gastronomia d'Anglaterra
* Natilles
# Elizabeth Gould Davis

Elizabeth Gould Davis (1910 - 31 de juliol de 1974) va ser una bibliotecària nord-americana que va escriure un llibre feminista anomenat The First Sex.

## Biografia

Davis va néixer a Kansas. "La senyoreta Davis va obtenir el seu títol en AB del Randolph-Macon College i, després d'un breu matrimoni, va obtenir el seu màster en biblioteconomia a la Universitat de Kentucky el 1951". Va treballar com a bibliotecària a Sarasota, Florida, i mentre hi era, va escriure The First Sex.
Va argumentar a The First Sex que els assassins i els criminals congènits tenen dos cromosomes Y, que els homes diuen que no els importa que les dones tinguin èxit, però que requereixen feminitat quan les qualitats femenines funcionen contra l'èxit, i que un matriarcat hauria de substituir el patriarcat existent. El Prof. Ginette Castro va criticar la posició de Davis com a fonamentada "en el xovinisme feminista més pur".

## Bibliografia

* Davis, Elizabeth Gould. The first sex. Nova York: Penguin, 1975, p. 384. ISBN 978-0-14-003504-9.
* Davis, Elizabeth Gould. The first sex. Nova York: Penguin, 1971. ISBN 0-14-003504-4.

## Referències

* ↑ Jones, Judith P. «DAVIS, Elizabeth Gould». Encyclopedia.com, 2000 [Consulta: 17 setembre 2019].
* 1 2 «The First Sex : Davis, Elisabeth Gould : Free Download, Borrow, and Streaming» (en anglès) p. Preface. «Miss Davis received her A. B. degree from Randolph- Macon College and, after a brief marriage, went on to earned her master's degree in librarianship at the University of Kentucky in 1951.»
* 1 2 «Elizabeth Gould Davis Quotes». Quoteland [Consulta: 21 setembre 2008]. Arxivat 2008-02-12 a Wayback Machine.
* ↑ Davis, Elizabeth Gould, The First Sex (N.Y.: G.P. Putnam's Sons, 1971 (Library of Congress Catalog Card No. 79-150582)), p. 18 and see p. 339.
* ↑ Castro, Ginette, trans. Elizabeth Loverde-Bagwell, American Feminism: A Contemporary History (N.Y.: N.Y. Univ. Press, 1990 (ISBN 0-8147-1448-X)), p. 36 and see pp. 26, 27, 32–36, & 42 (trans. from Radioscopie du féminisme américain (Paris, France: Presses de la Fondation Nationale des Sciences Politiques, 1984) (French)) (author prof. Eng. lang. & culture, Univ. of Bordeaux III, France).
# Banliang

El banliang va ser la primera moneda unificada de l'imperi xinès, introduïda pel primer emperador Qin Shi Huang al voltant del 210 aC. Era de forma rodona i hi tenia forat quadrat al centre, i en general eren d'una aleació de coure estany i plom extrets de les planes centrals. Abans d'aquesta data a la Xina s'usaven diverses monedes, en general en forma de ganiveta (diners ganivet) o altres estris, encara que les monedes rodones amb forats quadrats eren de l'estat de Zhou abans que fos extingit per Qin en el 249 aC. El banliang es corresponia a mitja unça, o dotze zhu (銖　prop dels 0,67 grams). En general pesava entre deu i sis grams, corresponent-se aproximadament a l'estàter grec. La normalització monetària amb aquesta moneda rodona va ser part d'un pla més ampli per unificar els pesos, mesures o l'amplada de l'eix durant l'imperi Qin.

## Referències

* ↑ Russon, Mary-Ann. «China: Ancient Tomb of First Emperor Qin Shi Huang's Grandmother Discovered in Xi'an.» (en anglès). United Kingdom: International Business Times, 11-09-2014. [Consulta: 16 juny 2017].
* ↑ Dian Chen, Yingdong Yang, Tao Jiang, Bo Yang, Bin Tang, Wugan Luo «On coinage technology features and lead material management of the Qin state from the Chengdu Ban Liang coins» (en anglès). Dian Chen a b, Yingdong Yang c, Tao Jiang c, Bo Yang c, Bin Tang c, Wugan Luo, 35, 2-2021 [Consulta: 10 febrer 2025].
* ↑ Travel China Guide Qin & Han Money - Ban Liang Qian & Wu Zhu Qian. Retrieved: 14 June 2017.
* ↑ Ashkenazy, Gary. «Chinese coins – 中國錢幣» (en anglès). Primaltrek – a journey through Chinese culture, 16-11-2016. [Consulta: 14 juny 2017].
* ↑ Maine University Warring States Period 战国 Ban Liang Coins 半两钱 货币。 Arxivat 2017-10-25 a Wayback Machine. March 2010. Retrieved: 14 June 2017.

## Enllaços externs

* Monedes Banliang (anglès)