OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# E. Elias Merhige

Edmund Elias Merhige, pronunciat com l'anglès marriage (Brooklyn, 14 de juny de 1964) és un director de cinema nord-americà.

## Treball

Merhige és conegut pel públic general pel seu film de 2000 L'ombra del vampir, que va obtenir una menció especial al XXXIII Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya, i per les audiències underground de la seva pel·lícula de culte de 1989 Begotten. També ha dirigit vídeos musicals per a Marilyn Manson.
Merhige va començar a l'escena teatral de Nova York, i va concebre per primera vegada Begotten com una obra de teatre experimental, amb molts actors de la seva companyia per a papers secundaris. Després de l'estrena del seu darrer llargmetratge Sospitós zero (Suspect Zero), Merhige ha tornat principalment a treballar al teatre.
Els darrers films que ha fet Merhige són curtmetratges que conformen una trilogia amb Begotten, que en conjunt formen l’anomenat The Begotten Cycle, una mena de seqüeles que aprofundeixen en diferents aspectes dels mites de la creació i del misticisme:
* Din of Celestial Birds (2006, 14’)
* Polia & Blastema: A Cosmic Opera (2021, 40’)

## Recepció crítica

Eugene Thacker, escrivint sobre Begotten, va situar l'obra de Merhige "entre gènere terror i art escènic", marcant Begotten com un "ritual en el temps cinematogràfic", i concloent que el següent pas en l'oferta d'art de Merhige "pressumiblement, seria permetre que tot es dissolgués: humà en no humà, cos en entorn, imatge en emulsió de gelatina, cristall i càmfora."

## Filmografia
### Llargmetratges

* Begotten (1989)
* L'ombra del vampir (2000)
* Sospitós zero (2004)

### Curtmetratges

* Implosion (1983)
* Spring Reign (1984)
* A Taste of Youth (1985)
* Din of Celestial Birds (2006)
* Polia & Blastema: A Cosmic Opera (2021)

## Vídeos musicals

* "Cryptorchid" – Marilyn Manson
* "Antichrist Superstar" – Marilyn Manson
* "The Heinrich Maneuver" – Interpol
* "Serpentia" – Danzig

## Referències

* ↑ Mapes, Marty. «Interview with E. Elias Merhige - Movie Habit». Movie Habit, 26-08-2004. [Consulta: 27 desembre 2019].
* ↑ Mapes, Marty. «Interview with E. Elias Merhige - Movie Habit», 26-08-2004. [Consulta: 27 desembre 2019].
* ↑ Scott, A. O. «Shadow of the Vampire». The New York Times, 29-12-2009. [Consulta: 22 febrer 2019].
* ↑ 'Ed Gein', triunfadora en un palmarés con pocos desaciertos, El País, 15 d'octubre de 2000
* ↑ Maslin, Janet. «Begotten». The New York Times, 05-06-1991. [Consulta: 22 febrer 2019].
* ↑ Martell 2023.
* ↑ L'Etrange Festival 2023.
* ↑ British Board of Film Classification 2023.
* ↑ Thacker, Eugene. «Chapter 3: Meditations on the Gothic». A: Tentacles Longer Than Night. Zero Books, 2015. ISBN 978-1-78279-889-7.
# FM Milenium

FM Milenium és una ràdio argentina que transmet des de la Ciutat Autònoma de Buenos Aires.
És considerada -al costat de Rock & Pop, La 100, Aspen 102.3, Radio Uno, Metro 95.1, Nacional Folklórica i La 2x4- una emissora clau en la historia de la ràdio argentina, dins de les quals encara romanen vigents.

## Història

Va començar a transmetre des de Avinguda Entre Ríos 1931, sota la llicència que pertanyia a La Rocka (abans Rock & Pop i FM Buenos Aires), propietat de Radiodifusora Esmeralda S.A.
Posteriorment va tenir una altra seu (El Salvador 4753).
En 2003 -després de trencar el seu vincle amb Radiodifusora Esmeralda S.A. i estar fora de l'aire 9 mesos- va començar a transmetre sota la llicència que pertanyia a RTL: Radio Tropical Latina.
En 2005 va començar a transmetre sota la llicència que pertanyia a X4 Radio (abans FM Nostalgie), adjudicada llavors per l'Estat a Radiodifusora Milenium S. a.
Ja en 2010 es va establir en l'edifici que avui ocupa.
En els seus micròfons han estat Bernardo Neustadt, Carolina Perín, Jesús Quintero, Luisa Valmaggia, Charly Fernández, Román Lejtman, Sergio Berensztein, Juan Miceli i Enrique Llamas de Madariaga, entre d'altres.

## Programació

La seva graella es compon de programes periodístics, magazíns i programes musicals.
També compta amb el seu propi servei de notícies i amb segments de música programada.

## Referències

* ↑ La salida de FM Milenium del aire provocó miles de llamadas, La Nación, 25 de juliol de 2002
* ↑ Radio: Milenium y La Tribu, con licencia definitiva, La Nación, 13 d'agost de 2019

## Enllaços externs

* Web oficial
# Gianduiotto

El Gianduiotto (en piemontès, Giandojòt) és una xocolatina piemontesa amb una forma similar a la d'un vaixell cap per avall, elaborada a partir d'una pasta de sucre, cacau i avellana. És una especialitat torinesa, i pren el seu nom de Gianduja, un personatge del Carnestoltes i els titelles que representen el piemontès arquetípic.

## Història de la gianduja

La gianduja va néixer al Piemont el 1806. La seva creació s'atribueix als pastissers torinesos, que davant l'escassetat de cacau que es patia al Regne de Sardenya-Piemont, a causa del bloqueig econòmic ordenat per Napoleó contra els productes de manufactura britànica, en vigor fins al 1813, van combatre aquestes restriccions substituint part del cacau utilitzat en les seves xocolates, per pasta d'avellana de Langhe per, més barata i abundant a la zona.
Els xocolaters Michele Prochet i Paul Caffarel, propietaris de la xocolateria Caffarel, van perfeccionar la recepta el 1852 torrant les avellanes i molent-les.

## Referències

* ↑ Perna, Mark. «Gianduiotto of Turin, a history of quality» (en anglès). travel.michelin.com, 17-11-2008. Arxivat de l'original el 2014-05-02. [Consulta: 2 maig 2014].
* ↑ Elena Kostioukovitch (2009) Why Italians Love to Talk About Food p.95, Farrar, Straus and Giroux, ISBN 978-0374289942
* ↑ «"Turin's chocolatiers" (Feb 2013) Gourmet Traveller Magazine». Arxivat de l'original el 2020-04-11. [Consulta: 2 març 2021].
* ↑ «Caffarel – Finest Chocolate and the Best Hazelnuts». Arxivat de l'original el 2014-03-08. [Consulta: 2 març 2021].

## Vegeu també

* Nutella
* Gianduja
# Gran Premi del Japó del 2004

Resultats del Gran Premi del Japó de Fórmula 1 de la temporada 2004 disputat al circuit de Suzuka el 10 d'octubre del 2004.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 53 | 1h 24' 26. 985 | 1 | 10 |
| 2 | 4 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 53 | + 14.098 s | 2 | 8 |
| 3 | 9 | Jenson Button | BAR - Honda | 53 | + 19.662 s | 5 | 6 |
| 4 | 10 | Takuma Sato | BAR - Honda | 53 | + 31.781 s | 4 | 5 |
| 5 | 8 | Fernando Alonso | Renault | 53 | + 37.767 s | 11 | 4 |
| 6 | 6 | Kimi Räikkönen | McLaren - Mercedes | 53 | + 39.362 s | 12 | 3 |
| 7 | 3 | Juan Pablo Montoya | Williams - BMW | 53 | + 55.347 s | 13 | 2 |
| 8 | 11 | Giancarlo Fisichella | Sauber - Petronas | 53 | + 56.276 s | 7 | 1 |
| 9 | 12 | Felipe Massa | Sauber - Petronas | 53 | + 1' 29.656 min. | 19 | |
| 10 | 7 | Jacques Villeneuve | Renault | 52 | + 1 Volta | 9 | |
| 11 | 16 | Jarno Trulli | Toyota | 52 | + 1 Volta | 6 | |
| 12 | 15 | Christian Klien | Jaguar - Cosworth | 52 | + 1 Volta | 14 | |
| 13 | 18 | Nick Heidfeld | Jordan - Ford | 52 | + 1 Volta | 16 | |
| 14 | 17 | Olivier Panis | Toyota | 51 | + 2 Voltes | 10 | |
| 15 | 19 | Timo Glock | Jordan - Ford | 51 | + 2 Voltes | 17 | |
| 16 | 20 | Gianmaria Bruni | Minardi - Cosworth | 50 | + 3 Voltes | 18 | |
| Ret | 21 | Zsolt Baumgartner | Minardi - Cosworth | 41 | Virolla | 20 | |
| Ret | 5 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 38 | Col·lisió | 8 | |
| Ret | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 38 | Col·lisió | 15 | |
| Ret | 14 | Mark Webber | Jaguar - Cosworth | 20 | Foc | 3 | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 33. 542
* Volta ràpida: Rubens Barrichello 1' 32. 730 (a la volta 30)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-16. [Consulta: 28 juliol 2010].
# Gran Premi de Sud-àfrica del 1978

Resultats del Gran Premi de Sud-àfrica de Fórmula 1 de la temporada 1978, disputat al circuit de Kyalami el 4 de març del 1978.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 6 | Ronnie Peterson | Lotus - Ford | 78 | 1h 42' 15. 767 | 12 | 9 |
| 2 | 4 | Patrick Depailler | Tyrrell - Ford | 78 | + 0.466 s | 11 | 6 |
| 3 | 2 | John Watson | Brabham - Alfa Romeo | 78 | + 4.442 s | 10 | 4 |
| 4 | 27 | Alan Jones | Williams - Ford | 78 | + 30.986 s | 18 | 3 |
| 5 | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 78 | + 1' 09.218 min. | 13 | 2 |
| 6 | 3 | Didier Pironi | Tyrrell - Ford | 77 | + 1 Volta | 14 | 1 |
| 7 | 5 | Mario Andretti | Lotus - Ford | 77 | + 1 Volta | 2 | |
| 8 | 10 | Jean Pierre Jarier | ATS - Ford | 77 | + 1 Volta | 17 | |
| 9 | 36 | Rolf Stommelen | Arrows - Ford | 77 | + 1 Volta | 22 | |
| 10 | 25 | Hector Rebaque | Lotus - Ford | 77 | + 1 Volta | 21 | |
| 11 | 30 | Brett Lunger | McLaren - Ford | 76 | + 2 Voltes | 20 | |
| 12 | 19 | Vittorio Brambilla | Surtees - Ford | 76 | + 2 Voltes | 19 | |
| Ret | 35 | Riccardo Patrese | Arrows - Ford | 63 | Motor | 7 | |
| Ret | 20 | Jody Scheckter | Wolf - Ford | 59 | Virolla | 5 | |
| Ret | 8 | Patrick Tambay | McLaren - Ford | 56 | Accident | 4 | |
| Ret | 12 | Gilles Villeneuve | Ferrari | 55 | Pèrdua d'oli | 8 | |
| Ret | 11 | Carlos Reutemann | Ferrari | 55 | Virolla | 9 | |
| Ret | 1 | Niki Lauda | Brabham - Alfa Romeo | 52 | Motor | 1 | |
| Ret | 18 | Rupert Keegan | Surtees - Ford | 52 | Motor | 23 | |
| Ret | 9 | Jochen Mass | ATS - Ford | 43 | Motor | 15 | |
| Ret | 37 | Arturo Merzario | Merzario - Ford | 39 | Suspensions | 26 | |
| Ret | 15 | Jean-Pierre Jabouille | Renault | 38 | Motor | 6 | |
| Ret | 32 | Keke Rosberg | Theodore - Ford | 15 | Embragatge | 24 | |
| Ret | 14 | Emerson Fittipaldi | Fittipaldi - Ford | 9 | Transmissió | 16 | |
| Ret | 24 | Eddie Cheever | Hesketh - Ford | 8 | Pèrdua d'oli | 25 | |
| Ret | 7 | James Hunt | McLaren - Ford | 5 | Motor | 3 | |
| NVQ | 31 | René Arnoux | Martini - Ford | | | | |
| NVQ | 17 | Clay Regazzoni | Shadow - Ford | | | | |
| NVQ | 23 | Lamberto Leoni | Ensign - Ford | | | | |
| NVQ | 16 | Hans Joachim Stuck | Shadow - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Niki Lauda 1' 14. 65
* Volta ràpida: Mario Andretti 1' 17. 09 (a la volta 2)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-09-03. [Consulta: 9 abril 2010].
# Filosofia continental

Filosofia continental és un terme que engloba diversos moviments filosòfics europeus dels segles XIX i XX. Específic del món cultural anglosaxó ("continental", aliè, per oposició a "insular" o britànic, propi), és usat pels filòsofs analítics anglosaxons per a agrupar tots aquells corrents filosòfics que es contraposen a la filosofia analítica. Tradicionalment s'ha inclòs en la filosofia continental l'idealisme alemany, la fenomenologia, l'existencialisme, l'hermenèutica, l'estructuralisme, el postestructuralisme, el feminisme, a la teoria crítica de l'Escola de Frankfurt, així com alguns corrents del marxisme.
La divisió entre filosofia analítica i continental no té un origen clar. Segons el filòsof Bertrand Russell, el corrent continental comença a partir dels plantejaments empiristes de John Locke. Altres en marquen el trencament amb l'aparició de la fenomenologia, nascuda de la mà de filòsofs alemanys com Edmund Husserl, Martin Heidegger o Rudolf Carnap, i en contraposició amb el romanticisme. Segons l'autor Simon Critchley, el terme de filosofia continental prové com a reemplaçament a Anglaterra i Nord-amèrica dels termes «existencialisme» i «fenomenologia», com a resultat de pensadors postestructuralistes com Jacques Lacan, Jacques Derrida, Jean-François Lyotard, Gilles Deleuze i Michel Foucault.

## Referències

* ↑ «filosofia | enciclopèdia.cat». [Consulta: 3 abril 2021].
* ↑ «Continental philosophy | European thought» (en anglès). [Consulta: 3 abril 2021].
* ↑ Cipriani, Tomas. «Filosofia analitica e filosofia continentale» (en italià), 22-09-2024. [Consulta: 21 febrer 2025].
* ↑ «Introduzione alla filosofia del novecento - Enciclopedia» (en italià). [Consulta: 21 febrer 2025].
* ↑ «What is Continental vs Analytic Philosophy?». [Consulta: 3 abril 2021].
* ↑ «Analytic versus Continental Philosophy | Issue 74 | Philosophy Now». [Consulta: 3 abril 2021].
* ↑ Russell, B. A History of Western Philosophy, 1945, p. 643-647.
* ↑ Andrew Cutrofello, p. 3.
* ↑ Friedman, Michael. A Parting of the Ways: Carnap, Cassirer, and Heidegger. Open Court, 2000. ISBN 9780812694253.
* ↑ Simon Critchley, p. 39-40.

## Bibliografia

* Simon Critchley, Continental Philosophy: A Very Short Introduction. Oxford University Press (2001) ISBN 0-19-285359-7
* Andrew Cutrofello, Continental Philosophy: A Contemporary Introduction. Routledge (2005) ISBN 9780415242097
# Gran Premi de Sud-àfrica del 1984

Resultats del Gran Premi de Sud-àfrica de Fórmula 1 de la temporada 1984, disputat al circuit de Kyalami el 7 d'abril del 1984.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 8 | Niki Lauda | McLaren - TAG | 75 | 1h 29' 23. 430 | 8 | 9 |
| 2 | 7 | Alain Prost | McLaren - TAG | 75 | + 1' 05.950 min. | 5 | 6 |
| 3 | 16 | Derek Warwick | Renault | 74 | + 1 Volta | 9 | 4 |
| 4 | 22 | Riccardo Patrese | Alfa Romeo | 73 | + 2 Voltes | 18 | 3 |
| 5 | 26 | Andrea de Cesaris | Ligier - Renault | 73 | + 2 Voltes | 14 | 2 |
| 6 | 19 | Ayrton Senna | Toleman - Hart | 72 | + 3 Voltes | 13 | 1 |
| 7 | 11 | Elio de Angelis | Lotus - Renault | 71 | + 4 Voltes | 7 | |
| 8 | 21 | Mauro Baldi | Spirit - Hart | 71 | + 4 Voltes | 20 | |
| 9 | 17 | Marc Surer | Arrows - Ford | 71 | + 4 Voltes | 23 | |
| 10 | 25 | Francois Hesnault | Ligier - Renault | 71 | + 4 Voltes | 17 | |
| 11 | 27 | Michele Alboreto | Ferrari | 70 | Encesa | 10 | |
| 12 | 18 | Thierry Boutsen | Arrows - Ford | 70 | + 5 Voltes | 26 | |
| Ret | 3 | Martin Brundle | Tyrrell - Ford | 71 | Desqualificat | 25 | |
| Ret | 15 | Patrick Tambay | Renault | 66 | Sense combustible | 4 | |
| Ret | 4 | Stefan Bellof | Tyrrell - Ford | 60 | Desqualificat | 24 | |
| Ret | 5 | Jacques Laffite | Williams - Honda | 60 | Transmissió | 11 | |
| Ret | 14 | Manfred Winkelhock | ATS - BMW | 53 | Motor | 12 | |
| Ret | 6 | Keke Rosberg | Williams - Honda | 51 | Rodes | 2 | |
| Ret | 12 | Nigel Mansell | Lotus - Renault | 51 | Turbo | 3 | |
| Ret | 28 | René Arnoux | Ferrari | 40 | Injecció | 15 | |
| Ret | 1 | Nelson Piquet | Brabham - BMW | 29 | Turbo | 1 | |
| Ret | 20 | Johnny Cecotto | Toleman - Hart | 26 | Pneumàtics | 19 | |
| Ret | 9 | Philippe Alliot | RAM - Hart | 24 | Motor | 22 | |
| Ret | 10 | Jonathan Palmer | RAM - Hart | 22 | Caixa canvi | 21 | |
| Ret | 2 | Teo Fabi | Brabham - BMW | 18 | Turbo | 6 | |
| Ret | 23 | Eddie Cheever | Alfa Romeo | 4 | Radiador | 16 | |
| WD | 24 | Piercarlo Ghinzani | Osella - Alfa Romeo | 0 | Accident | 20 | |

## Altres

* Pole: Nelson Piquet 1' 04. 871
* Volta ràpida: Patrick Tambay 1' 08. 877 (a la volta 65)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-04. [Consulta: 21 abril 2010].
# Ghazl el-Banat

Ghazl el-Banat (àrab: غزل البنات, Ḡazl al-banāt, ‘El fil de les noies'), comercialitzada en francès com Une vie suspendue (àrab: حياةٌ معلقةٌ, Ḥayyāt muʿallaqa, ‘Una vida sospesa’) o com L'Adolescente, sucre d'amour, és una pel·lícula franco-libanesa, en coproducció canadenca, dirigida per Jocelyne Saab, estrenada el 1985 a la Quinzena dels Directors del 38è Festival Internacional de Cinema de Canes.

## Sinopsi

Al Beirut en guerra, Samar, una noia nascuda durant la guerra del Líban, coneix a Karim, un pintor que perd el gust per la vida. Entre aquests dos supervivents neix una intensa història d'amor

## Repartiment

* Jacques Weber : Karim
* Hala Bassam : Samar
* Juliet Berto : Juliette
* Youssef Housni : Donatien
* Denise Filiatrault : La mère
* Ali Diab : Le père
* Khaled El Sayed : Le borgne
* Claude Préfontaine : Elie
* Souheir Salhani : Leila

## Notes i referències

* ↑ «Quinzaine des réalisateurs». Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 27 febrer 2023].
* ↑ A SUSPENDED LIFE BY JOCELYNE SAAB Arxivat 2023-02-27 a Wayback Machine. al waeb de l'Orient Institut del Líban

## Enllaços externs

* africultures.com
# Gran Premi dels Estats Units del 1959

Resultats del Gran Premi dels Estats Units de Fórmula 1 de 1959, disputat al circuit de Sebring el 12 de desembre del 1959.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retir. | Pos. de sort. | Punts |
| 1 | 9 | Bruce McLaren | Cooper - Climax | 42 | 2:12'35.7 | 10 | 8 |
| 2 | 6 | Maurice Trintignant | Cooper - Climax | 42 | + 0.6 s | 5 | 6 |
| 3 | 2 | Tony Brooks | Ferrari | 42 | + 3.0 s | 4 | 4 |
| 4 | 8 | Jack Brabham | Cooper - Climax | 42 | + 1:57.3 min. | 2 | 3 |
| 5 | 10 | Innes Ireland | Lotus - Climax | 39 | + 3 Voltes | 9 | 2 |
| 6 | 4 | Wolfgang von Trips | Ferrari | 38 | Motor | 6 | |
| 7 | 17 | Harry Blanchard | Porsche | 38 | + 4 Voltes | 16 | |
| Ret | 3 | Cliff Allison | Ferrari | 23 | Transmissió | 11 | |
| Ret | 12 | Roy Salvadori | Cooper - Maserati | 23 | Transmissió | 11 | |
| Ret | 1 | Rodger Ward | Kurtis Kraft - Offenhauser | 20 | Embragatge | 19 | |
| Ret | 14 | Alessandro de Tomaso | Cooper - O.S.C.A. | 13 | Frens | 14 | |
| Ret | 5 | Phil Hill | Ferrari | 8 | Embragatge | 8 | |
| Ret | 15 | Fritz d'Orey | Tec-Mec - Maserati | 6 | Pèrdua d'oli | 17 | |
| Ret | 7 | Stirling Moss | Cooper - Climax | 5 | Transmissió | 1 | |
| Ret | 19 | Harry Schell | Cooper - Climax | 5 | Embragatge | 3 | |
| Ret | 16 | George Constantine | Cooper - Borgward | 5 | Sobreescalfament | 15 | |
| Ret | 11 | Alan Stacey | Lotus - Climax | 2 | Embragatge | 12 | |
| Ret | 18 | Bob Said | Connaught | 0 | Accident | 13 | |
| DNS | 22 | Phil Cade | Maserati | | | | |

## Altres

* Pole: Stirling Moss 3' 00. 0
* Volta ràpida: Maurice Trintignant 3' 05. 0 (a la volta 39)
* Fernando Alonso va superar el rècord que va establir en aquest GP Bruce McLaren com a pilot més jove a guanyar un Gran Premi de F1 quan va guanyar el Gran Premi d'Hongria del 2003 a l'edat de 22 anys i 26 dies.

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-02-18. [Consulta: 5 juny 2010].
# Raquel Taranilla García

Raquel Taranilla García (Barcelona, 1981) és una escriptora catalana. És llicenciada en Dret i doctora en Filologia Hispànica. Des de 2016, viu a Madrid, on es dedica a ensenyar a escriure. És professora de la Facultat de Ciències de la Informació de la Universitat Complutense de Madrid. Abans va impartir classes a la Universitat de Barcelona i a la Universitat Hamad Bin Khalifa, on va coordinar el programa de llengua espanyola. El 2012 va publicar La justicia narrante i el 2015, el llibre autobiogràfic Mi cuerpo también i el 2017, Sumario 3/94: la historia judicial de Vicente Arlandis. El 2020 va rebre el Premi Biblioteca Breve per l'obra Noche y océano, una "història de vampirs del segle XXI".

## Referències

* 1 2 «Raquel Taranilla» (en castellà). escritores.org, 18-02-2020. [Consulta: 25 desembre 2020].
* ↑ «Raquel Taranilla, 62è premi Biblioteca Breve». ACN. [Consulta: 11 febrer 2020].
# Família de Vesta

La família d'asteroides Vesta és un grup d'asteroides i majoritàriament d'asteroides de tipus V («vestoides») al cinturó interior d'asteroides, a prop de Vesta.

## Característiques

Els asteroides Vesta consten de l'asteroide més gros, Vesta que dona nom a la família, i de tots els asteroides d'un diàmetre de 530 quilòmetres de mitjana, i d'altres asteroides molt més petits amb un diàmetre inferior als 10 km.
Els més brillants d'ells, (1929) Kollaa i (2045) Pequín, tenen una magnitud absoluta de 12,2, el què els donaria un radi d'uns 7,5 quilòmetres suposant una albedo semblant a la del mateix Vesta.
Amb anterioritat l'anomenat (1) Ceres era l'asteroide més gros, i ara es classifica com a planeta nan; Ceres.
La família es va originar a partir d'un impacte al pol sud de l'asteroide 4 Vesta, sent l'origen del cràter gegant Rheasilvia i el lloc més probable de l'impacte. Es creu que la família és la font dels meteorits HED
La família de Vesta també inclou un parell d'asteroides de tipus J (relacionats amb el de tipus V), que es creu que procedeixen de les capes més profundes de l'escorça de Vesta; i són similars als meteorits diogenites.
Una anàlisi numèrica del HCM (Zappalà 1995) va determinar un gran grup de membres de la família "essencials", els elements orbitals adients es troben en les àrees aproximades:
| | a$_p$ | e$_p$ | i$_p$ |
| mín | 2.26 ua | 0.075 | 5.6° |
| màx | 2.48 ua | 0.122 | 7.9° |
Això dona als límits aproximats de la família. En l'època actual, l'àrea osculatriu dels elements orbitals d'aquests membres principals és:
| | a | e | i |
| min | 2.26 ua | 0.035 | 5.0° |
| màx | 2.48 ua | 0.162 | 8.3° |
L'anàlisi de Zappalà de 1995 va trobar 235 membres principals. Una recerca en una base de dades correcta d'elements recents (AstDys) de 96.944 planetes de menor importància el 2005 va produir 6.051 objectes (aproximadament el 6% del total), situada a la regió de la família Vesta com per al primer quadre anterior.

## Intrusos

Les anàlisis espectroscòpiques han demostrat que alguns dels més grans asteroides Vesta, són de fet, intrusos. No són de la classe espectral de tipus V o J, sinó que tenen elements orbitals similars per coincidència. Aquests inclouen (306) Unitas, (442) Eichsfeldia, (1697) Koskenniemi, (1781) Van Biesbroeck, (2024) McLaughlin, (2029) Binomi, (2086) Newell, (2346) Lilio, entre d'altres. (Identificat mitjançant la inspecció del PDS conjunt de dades de la taxonomia d'asteroides PDS Arxivat 2003-11-19 at Archive.is).

## Referències

* V. Zappalà, Ph. Bendjoya, A. Cellino, P. Farinella and C. Froeschlé, Asteroid Families: Search of a 12,487-Asteroid Sample Using Two Different Clustering Techniques Arxivat 2020-03-28 a Wayback Machine., Icarus, Volume 116, Issue 2 (August 1995), pages 291-314
* S.J. Bus and R.P. Binzel, Phase II of the Small Main-Belt Asteroid Spectroscopic Survey, Icarus Vo.. 158, p. 106 (2002). Data set online here Arxivat 2006-01-05 a Wayback Machine..
* AstDys site. Proper elements for 96944 numbered minor planets.
# El Riard

El torrent de Riard (anomenat també, simplement, el Riard) és un afluent per l'esquerra de la Ribera Salada d'11,3 km de curs que realitza íntegrament al terme municipal de Lladurs.
Neix al Cap del Pla, a 1.080 m d'altitud, a un centenar de metres al SW de la Casanova de la Salada. El primer km el realitza en direcció NW-SE. Seguidament agafa la direcció NE-SW que manté durant 4,4 km, fins a la confluència amb la rasa de Cinca. Allà, durant un curt tram agafa la direcció SE-NW fins que travessa la carretera que va del Pla de Cirera fins a Montpol. A continuació, agafa la direcció W-E fins a la seva confluència amb la rasa de Solanelles i l'últim tram del seu recorregut el fa en direcció NE-SW. (3,4 km)
Des del seu naixement rep per la dreta, entre d'altres, la rasa de Vilardell, la rasa del Clot de la Roca, la rasa del Barranc, la rasa de Solanelles i la rasa del Sastre. I per l'esquerra, entre d'altres, rep la rasa de Cinca i la rasa de la Recuita.
Durant el seu recorregut deixa a la dreta les masies de Cal Sarri, el Soler de Timoneda, Solanelles i la Casanova de Solanelles i a l'esquerra, les masies de Riard, Can Sivella, la parròquia de Sant Serni de la Llena i l'Alzina.
Desemboca a la Ribera Salada a 562 m d'altitud, a 1,3 km ribera amunt del Pla dels Roures i 340 m al NW del serrat de la Centinella.