OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cementiri de Sant Martí Sarroca

El cementiri de Sant Martí Sarroca és un cementiri propietat del municipi de Sant Martí Sarroca (l'Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. El cementiri va ser construït d'acord amb el projecte realitzat per l'arquitecte Modest Fossas i Pi, l'any 1868. La documentació relativa a l'obra es conserva a l'arxiu municipal de Sant Martí Sarroca. El cementiri municipal de Sant Martí Sarroca està situat prop del nucli urbà, en un pla al peu de la Roca. És de planta rectangular, tancat per murs amb nínxols adossats. Al centre hi ha un passeig distribuïdor amb xiprers als costats, que porta a la capella. Als extrems hi ha torres. Són interessants els elements escultòrics de l'interior. El conjunt s'inscriu dintre de les característiques de l'estil neoclàssic.

## Notes

* 1 2 «Cementiri municipal de Sant Martí Sarroca». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 setembre 2015].
# Cazzano Sant'Andrea

Cazzano Sant'Andrea ( bergamasco : Cazzà ) és ugyfkujyh
# Cividate al Piano

Cividate al Piano ( Bergamasque : Siedàt o Seedàt ) és un municipi i municipi de la província de Bèrgam, a la Llombardia, Itàlia .El 1191 el territori municipal va ser la seu de la batalla de Rudiano entre els municipis de Bèrgam, recolzats per Cremona, i els de Brescia, recolzats per Milà
# Alexandre de Browne de Tiège

Alexandre Jean Marie Antoine Hubert de Browne de Tiege (Berchem, 26 de desembre de 1841 - Beveren-Waas, 5 de juny de 1910), fou un banquer belga, membre del Parlament belga (1900-1904) formant part del Partit Catòlic per l'arrondissement Sint-Niklaas.
Alexandre de Browne de Tiège era el principal capitalista, conjuntament amb el rei Leopold II de Bèlgica, de la Societat d'Anvers de Comerç del Congo (Societé Anversoise du Commerce au Congo) i la Companyia Anglo-Belga del Cautxú i l'Exploració (Anglo-Belgian India Rubber and Exploration Company), les dues empreses que van obtenir les principals concessions monopolístiques al territori de l'Estat Lliure del Congo. De Browne, que posseïa 1.100 de les 3.400 accions de la Societat d'Anvers, i 1.000 de les 2.000 de la Companyia Anglo-Belga era a més un dels principals creditors del rei, que el 1894 li devia més de dos milions de francs belgues.

## Referències

* ↑ M'Bokolo, pàg. 515.

## Bibliografia

* Kevin POSCHET, Alexandre de Browne de Tiège (1841-1910) : "bankier van Leopold II" en "baron van de afgekapte handen", in: Het Land van Beveren, jg. 53, 2010, nr. 4, p. 213-255.
* M'Boloko, Elikia. «África Central: el tiempo de las matanzas». A: Marc Ferro (ed.). El Llibre Negre del Colonialisme. Madrid: La Esfera de los Libros, 2005, p. 509-531. ISBN 84-9734-380-8.
# Costa Serina

Costa Serina ( Bergamasque : Còsta ) és un municidghjfg
# Josep de Caralt i Sala

Josep de Caralt i Sala (Barcelona, 1862 - Sant Andreu de Llavaneres, 1944) fou un industrial i polític català, primer comte de Caralt.

## Biografia

Fill de Delmir de Caralt i Matheu (1835-1914) i de Filomena Sala i Tió (1840-1923), pertanyia a una família de comerciants originaris de Mataró que van crear la primera fàbrica moderna de fibra de cànem al Baix Segura. L'any 1885 es casà amb Montserrat Fradera Gal amb qui tingué tres fills. Va exercir com a professor a l'Escola d'Enginyers Industrials de Barcelona. Va començar la seva carrera militant a la Lliga Regionalista, partit amb el qual va donar suport el 1915 al Manifest de les Zones Franques, que va acabar per abandonar malcontent amb la seva política autonomista i va passar al Partit Liberal Fusionista després de signar, el 1919, el Manifest Monàrquic, document en què diversos polítics catalans espanyolistes mostraven la seva oposició a l'autonomia regionalista.
Fou ministre de Finances entre el 2 de març i el 22 de març de 1918 en un govern que presidí Manuel García Prieto i el 1919 va passar al Senat espanyol en tant que senador vitalici.
Durant la Dictadura de Primo de Rivera pertanyé a la Unió Monàrquica Nacional i a l'esclat de la Guerra Civil va donar suport a l'alçament militar contra el govern de la Segona República.
El rei Alfons XIII li atorgà el 1916 el títol de comte de Caralt i el 1917 també fou president de Foment del Treball.

## Referències

* ↑ «Josep de Caralt i Sala». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Arbre genealògic de Josep de Caralt i Sala
# Lenna, Llombardia

Lenna ( bergamasco : Lèna ) és un comune (municipi) dgjhgbvn
# Locatello

Locatello ( bergamasco : Locadèl ) és un comurytjfhgjcf .
# Ghaziabad

Ghaziabad (en hindi ग़ाज़ियाबाद, en urdú غازی آباد) és una ciutat industrial i municipi de l'Índia, a Uttar Pradesh, capital del districte de Ghaziabad, a la vora del riu Hindon. Duu el nom del seu fundador Ghazi ud-Din, ministre mogol i germà de Salabat Jag nizam d'Hyderabad, que quan la va fundar el 1740 la va batejar Ghaziuddinnagar, nom després escurçat a Ghaziabad. Segons el cens del 2001 la població és de 968.521 habitants.
El 1763 el raja jat Surajmal de Bharatpur va morir en lluita contra els rohilles prop de la ciutat. El 30-31 de maig de 1857, un destacament britànic que venia de Meerut es va trobar aquí amb els rebels de Delhi i els va derrotar. El 1881 tenia 12.059 habitants i el 1901 eren 11.275. La ciutat fou declarada municipi el 1868 i era la capital d'un tehsil del districte de Meerut fins al 14 de novembre de 1976 quan fou elevada a capital de districte.

## Referències

* ↑ «Census of India 2001: Population, population in the age group 0-6 and literates by sex - Cities/Towns (in alphabetic order)». Arxivat de l'original el 2004-06-16. [Consulta: 16 juny 2004].

## Bibliografia

* The Imperial Gazetteer of India, 1885, Sir William Wilson Hunter, London, Trübner & co.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.

## Enllaços externs

* Ghaziabad, portal
# Jabalpur

Jabalpur (en hindi: जबलपुर), també coneguda com a Sanskardhani, és una ciutat de l'estat de Madhya Pradesh a l'Índia. És una de les ciutats més importants de l'Índia central. És la seu administrativa del districte de Jabalpur i la divisió de Jabalpur. Està situada geogràficament al centre de l'Índia, a la regió de Mahakaushal. És la vint-i-setena aglomeració urbana a l'Índia segons el cens del 2001 i la número 235 al rànking mundial el 2006. Jabalpur és una de les ciutats amb major tasa de creixement demogràfic (la número 121 al rànking mundial). Va rebre el certificat general ISO-9001, essent el primer districte indi en obtenir-lo. Això entrà en vigor l'abril del 2007.
Jabalpur és una de les ciutats amb major tasa d'impostos sobre la renda, ja que la seu de diversos departaments centrals i de l'estat estan situats en aquesta localització, a més d'hostatjar milers de treballadors del govern.
Al cens del 2001 figura amb 1.276.853 habitants. La població antigament era:
* 1872: 55.188
* 1881: 75.075
* 1891: 84.481
* 1901: 90.016
Prop de la ciutat hi ha les famoses Marble Rocks (Roques de Marbre) a Bheraglial, a 25 km del riu Narbada. Garha, l'antiga capital gond, es troba a menys de 7 km a l'oest però dins la municipalitat; destaca el Madan Mahal, construït vers el 1100 per Madan Singh, ara en ruïnes.
Jabalpur porta el nom antic de Javalipatna, i no va destacar fins que fou escollida com a residència pels marathes després de la conquesta de Garha-Mandla el 1781. El 1818 va passar als britànics i va esdevenir seu del comissionat dels Territoris de Saugor i Nerbudda que van dependre de les Províncies del Nord-oest (Agra) fins que fou agregat a les Províncies Centrals el 1861 formant el 1863 els districtes de Saugor i Jabalpur dins la divisió de Jabalpur. La municipalitat es va crear el 1864. El "cantonment" (camp militar) tenia el 1901 una població per si sol de 13.157 habitants.

## Bibliografia

* Hunter, Sir William Wilson. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Londres: Trübner & co., 1885.
* Wilson Hunter, Sir William; Sutherland Cotton, James; Sir Richard Burn, Sir William Stevenson Meyer. Great Britain India Office. The Imperial Gazetteer of India (en anglès). Oxford: Clarendon Press, 1908.
# William Baird

William Baird (Eccles, Berwickshire, 1803 – 27 de gener de 1872) va ser un metge i zoòleg escocès, més conegut per la seva obra de 1850, Natural History of British Entomostraca.
Baird va estudiar al Royal High School of Edinburgh, abans d'estudir medicina a les universitats Edimburg, Dublín i Paris. Va ser cirurgià de la Companyia Britànica de les Índies Orientals del 1823 al 1833, viatjant e interessant-se per la història natural de l'índia, la Xina i altres països. El 1829 va ajudar a crear el Club de Naturalistes de Berwickshire, on hi va contruibuïr regularment amb les seves publicacions. Baird va exercir de metge a Londres fins al 1841, quan es va unir al departament de zoologia del Museu Britànic (actualment part del Museu d'Història Natural de Londres).
L'obra més destacada de William Baird, el Natural History of British Entomostraca, va ser publicada el 1850 per la Ray Society. També va publicar molts altres documents de diverses matèries, i el 1858 l'obra de divulgació científica Cyclopædia of the Natural Sciences. Va ser membre de Societat Linneana de Londres, de la Royal Botanical Society de Viena i de la Royal Society.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 Anonymous «Obituary Notices of Fellows Deceased». Proceedings of the Royal Society, vol.20, n.130–138, 1871, pàg. I–XXXIV. DOI: 10.1098/rspl.1871.0003. (anglès)

## Enllaços externs

* Natural History of British Entomostraca, a Biodiversity Heritage Library (anglès)
# Marina Gatell i Poch

Marina Gatell i Poch (Sabadell, 11 de juliol del 1979) és una actriu de teatre i cinema i productora catalana.
Començà fent teatre d'aficionats a Sabadell. Va estudiar amb Nancy Tuñón i a l'Institut del Teatre de Barcelona i va completar la seva formació amb diversos cursos de cant, dansa, solfeig i piano. Ha actuat al Teatre Lliure i ha participat en llargmetratges com Lisístrata, Inhumà, Ningú no és perfecte o Pa negre; a sèries de televisió com Majoria absoluta, Siete vidas, Hospital Central, Lalola o Física o química i en diferents obres de teatre.
Ha treballat com productora a Mirvia (2015).

## Obres
### Cinema

* Dones (2000), de Judith Colell
* Lisístrata (2002), de Francesc Bellmunt
* Cocó (2003), d'Aureli de Luna
* Nobody Is Perfect (2006), de Joaquim Oristrell
* Inhumà (2007), de Thomas Dunn
* Intrusos (en Manasés) (2008), de Juan Carlos Claver
* Sense límits (Little Ashes) (2008), de Paul Morrison
* Pa negre (2010) d'Agustí Villaronga
* Maximum Shame (2010), de Carlos Atanes
* La trinca: la biografia no autorizada (2011), de Joaquim Oristrell
* Perdona si te llamo amor (2014), de Joaquín Llamas
* Rastros de sàndalo (2014), de María Julià
* Dos (2021), de Mar Targarona

### Teatre

* Cantonada Brossa (cabaret) (2000) de Joan Brossa, dirigida per David Plana, Rafel Duran i Pere Sagristà
* Don Joan (2002), de Molière, dirigida per Marta Momblant Ribas
* Amor matern (2007), d'August Strindberg, dirigida per Judith Colell
* Temps salvatge (2018), de Josep Maria Miró i Coromina, dirigida per Xavier Albertí.

### Televisió

* 7 vidas (2000), 5 episodis
* Hospital central (2001), 1 episodi
* Majoria absoluta (2002-2004), 41 episodis
* Fragments (2003), de Judith Colell
* Crusader (2004), de Bryan Goeres
* Viure de mentides (2005), de Jorge Algora
* El mundo de Chema (2006), 11 episodis
* Mòbbing (2006), de Sònia Sánchez
* I Figli strappati (2006), de Massimo Spano
* Ventdelplà (2007)
* Lalola (2008-2009). Paper protagonista.
* Zoo (2008). Participació en el capítol 1.
* Després de la pluja (2008), d'Agustí Villalonga, basada en l'obra de Sergi Belbel
* Física o química (2010)
* Ermessenda (2010)
* Terra baixa (2011) (TV movie)
* la Riera (2016), de Griselda Quevedo
* Com si fos ahir (2024), de Núria Furió

## Referències

* ↑ Encara que criada a Monistrol de Calders, lloc que anomena el meu poble en les entrevistes
* ↑ «Entrevista a Marina Gatell». A cel obert Comunicació, 01-01-2017. [Consulta: 19 maig 2020].
* ↑ «Mirvia». catalanfilm.cat. [Consulta: 3 febrer 2019].
# José Luis Rodríguez García

José Luis Rodríguez García (Loeches, Comunitat de Madrid, 30 d'abril de 1966) va ser un ciclista espanyol, que fou professional entre 1989 i 1998. Quan era amateur va participar en els Jocs Olímpics de Seül, en la prova de contrarellotge per equips.
Va ser president de l'Associació Espanyola de Ciclistes Professionals.

## Palmarès

* 1985
** 1r a la Volta a Segòvia i vencedor d'una etapa
* 1991
** 1r al Trofeu Castella i Lleó i vencedor d'una etapa
* 1993
** 1r al Trofeu Castella i Lleó
* 1995
** Vencedor d'una etapa de la Volta a Burgos
* 1997
** 1r al Trofeu Castella i Lleó

### Resultats al Tour de França

* 1990. 92è de la classificació general
* 1998. Abandona (16a etapa)

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1991. 31è de la classificació general
* 1992. 89è de la classificació general
* 1993. 67è de la classificació general
* 1994. 37è de la classificació general
* 1995. 68è de la classificació general
* 1996. 65è de la classificació general
* 1997. 58è de la classificació general
* 1998. 64è de la classificació general

### Resultats al Giro d'Itàlia

* 1989. Abandona
* 1990. 101è de la classificació general
* 1992. Abandona
* 1995. Abandona

## Enllaços externs

* Fitxa a sitiodeciclismo.net
* Fitxa a museociclismo.it
* Fitxa a cyclebase.nl
# Lijerica

La lijerica (pronunciat lijɛritsa en serbocroat) és un instrument musical de corda fregada propi d'Hercegovina i de la regió croata de Dalmàcia. En la classificació de Hornbostel-Sachs pertany al grup: 321.321 dels llaüts amb caixa en forma de bol. Té un cos en forma de pera, tres cordes i es toca amb un arquet. Normalment apareix per acompanyar la dansa linđo o poskočica típica de la zona.
És un dels instruments típics de l'Imperi Romà d'Orient, juntament amb l'urghun (orgue) el shilyani, tipus d'arpa o de lira, i el salandj, probablement una cornamusa.
El nom és un diminutiu de «lira», i probablement deriva de la lira de Bizanci. D'altra banda, té vincles amb altres instruments com el kemenche turc, la lira calabresa, la lira de Creta i el gadulka. Tot i que el seu lloc preferent és en la música tradicional, també se la pot trobar en la música popular.

## Referències

* ↑ Talam, Jasmina. Folk Musical Instruments in Bosnia and Herzegovina (en anglès). Cambridge Scholars Publishing, 2014-07-18, p. 86. ISBN 978-1-4438-6427-5.
* 1 2 3 Boyett, Colleen; Tarver, H. Micheal; Gleason, Mildred Diane. Daily Life of Women: An Encyclopedia from Ancient Times to the Present [3 volumes] (en anglès). ABC-CLIO, 2020-12-07, p. 295. ISBN 978-1-4408-4693-9.
* ↑ Apel, Willi. Harvard Dictionary of Music (en anglès). Harvard University Press, 1969, p. 364. ISBN 978-0-674-37501-7.
* ↑ Shiloah, Amnon. Music in the World of Islam: A Socio-cultural Study (en anglès). Wayne State University Press, 1995, p. 162. ISBN 978-0-8143-2970-2.

## Enllaços externs

* Lirica - tradicijsko glazbalo hrvatskoga Jadrana Arxivat 2011-09-29 a Wayback Machine.
# Canalda

Canalda és un poble de la part oriental del municipi d'Odèn, i forma una entitat municipal descentralitzada des del 1973.
El municipi té uns 18,31 km² d'extensió i una població de 51 habitants (2019). És al nord del Solsonès, al vessant sud de la serra de Querol. Pel terme hi passen, entre d'altres, la Riera de Canalda, el Torrent d'Urdoll, la Rasa de Coll de Jou i la Rasa d'Encies. A l'est té la Serra d'Encies, i a l'oest la del Puig Sobirà. Està comunicat per carretera comarcal amb Odèn i amb Sant Llorenç de Morunys pel Coll de Jou, i per carretera local amb Lladurs i Solsona.
L'església parroquial, romànica, està dedicada a Sant Julià. Els absis, quadrats, són del segle ix-x. El campanar, la nau central i la portalada són del segle xii, mentre que la sagristia i el creuer són barrocs, del segle xviii. Canalda, juntament amb la quadra d'Encies, ja havia tingut ajuntament propi a mitjan segle xix, si bé no es té constància de quan es va incorporar a Odèn.
Segons el Diccionari Alcover-Moll, la seva etimologia és preromana, probablement cèltica, ja que en l'acta de consagració de la catedral de la Seu d'Urgell, l'any 839, hi apareix amb el topònim Kanavita.
Del 2011 al 2019 va ser l'alcalde pedani fou Valentí Garrigasait, pare de Raül Garrigasait.
Evolució demogràfica :
| 1990 | 1991 | 1994 | 1995 | 1996 |
| 30 | 34 | 34 | 32 | 34 |
Evolució demogràfica :
| Any | Nucli urbà | Nucli urbà | Nucli urbà | Poblament dispers | Poblament dispers | Poblament dispers | Total |
| Any | Homes | Dones | Total | Homes | Dones | Total | Total |
| 2000 | 0 | 0 | 0 | 22 | 13 | 35 | 35 |
| 2001 | 0 | 0 | 0 | 21 | 14 | 35 | 35 |
| 2002 | 0 | 0 | 0 | 20 | 14 | 34 | 34 |
| 2003 | 0 | 0 | 0 | 22 | 15 | 37 | 37 |
| 2004 | 0 | 0 | 0 | 24 | 15 | 39 | 39 |
| 2005 | 0 | 0 | 0 | 22 | 15 | 37 | 37 |
| 2006 | 0 | 0 | 0 | 23 | 17 | 40 | 40 |
| 2007 | 0 | 0 | 0 | 34 | 19 | 53 | 53 |
| 2008 | 0 | 0 | 0 | 42 | 21 | 63 | 63 |
| Font: INE ||||||||

## Vegeu també

* Font de la Rectoria (Canalda)
* Avenc Montserrat Ubach

## Referències

* ↑ Aquest topònim figura al Nomenclàtor oficial de toponímia major de Catalunya Arxivat 2009-08-16 a Wayback Machine.
* ↑ «Canalda». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Entitat Municipal Descentralitzada de Canalda». municat.gencat.cat. [Consulta: 26 agost 2020].
* ↑ «251484 Odèn». Idescat. [Consulta: 26 agost 2020].
* ↑ Solsona, Nació. «Decés del Valentí Garrigasait | Nació Solsona». [Consulta: 7 juny 2022].

## Enllaços externs

* Canalda Arxivat 2005-03-11 a Wayback Machine.
# 1723
## Esdeveniments
### Resta del món

* Epidèmia de febre groga a Europa.
* Constitucions d'Anderson.

## Naixements

* 5 de gener, París: Nicole-Reine Lepaute, matemàtica i astrònoma francesa del segle xviii (m. 1788).
* 20 de gener: Louis-Pierre Anquetil, historiador francès
* 21 de març, Remincourt, Vosges (França): François Bourgeois jesuïta francès, missioner a la Xina. (m. 1792).
* 23 d'abril, Worcester: Hannah Snell, dona anglesa que, fent-se passar per home, va ser militar, amb el nom de James Gray (m.1792).
* 5 de juny, Fife (Escòcia): Adam Smith, economista i filòsof escocès considerat el pare de l'economia moderna (m. 1790).
* 9 de novembre, Berlín: Anna Amàlia de Prússia, compositora i mecenes (m. 1787).
* 22 de desembre, Köthen, Saxònia: Karl Friedrich Abel, compositor alemany (m. 1787).

## Necrològiques
### Països Catalans

* 8 de març, Alacant: Isidre Escorihuela, mestre de capella i compositor valencià (n. ?).
* 17 d'abril, València: Tomàs Vicent Tosca i Mascó, erudit valencià, matemàtic, cartògraf i teòleg, a banda de creador del moviment Novatores (n. 1651).

### Resta del món

* 11 de juliol, Bòrt (Corresa) (França): Jean-François Marmontel,historiador francès i escriptor, era un membre del moviment de l'Enciclopèdia francesa (m. 1799).
* 28 de juliol, Beja: Mariana Alcoforado, autora de les Cartas d'amor de la monja portuguesa, joia de la literatura universal (m. 1723).
* 25 de novembre, Montpeller, Regne de França: David Augustin de Brueys, teòleg i dramaturg en francès.
* Delhi, Imperi Mogol: Muhammad Saki Mustaidd Khan, historiador.

## Referències

* ↑ «Nicole-Reine Etable de Labrière - Biography» (en anglès). School of Mathematics and Statistics. University of St Andrews, Scotland, 01-12-2008. [Consulta: 12 novembre 2022].
* ↑ Walker, Richard. The Female Soldier: The Surprising Life and Adventures of Hannah Snell (en anglès). Lulu.com, 2019-08-20. ISBN 978-0-359-86660-1.
* ↑ «Adam Smith | Biography, Books, & Facts» (en anglès). [Consulta: 27 juny 2020].
* ↑ Vela, Marta. «Las Musas. Guillermina y Ana Amalia de Prusia» (en castellà). Ritmo. [Consulta: 5 març 2023].
* ↑ «Tomàs Vicent Tosca i Mascó | enciclopèdia.cat». [Consulta: 24 abril 2020].
* ↑ Larousse, Éditions. «Encyclopédie Larousse en ligne - Jean François Marmontel» (en francès). [Consulta: 11 juliol 2020].
* ↑ Gallego Delima, Flor «Las cartas de Mariana de Alcoforado: un encuentro entre el amor, el psicoanálisis y la estética». Revista de Estudios Culturales, Núm. 12, gener-juny 2015, pàg. 129-141.
# Ranica

Ranica ( bergamasco : Ranga o La Rànga o Laranga o Ràniga ; dsf
# San Paolo d'Argon

San Paolo d'Argon ( bergamasco : San Pól d'Àrgon ) és un comune (musgfz
# Antoni Bosch Penalva

Antoni Bosch Penalva (Barcelona, 12 de novembre de 1925), que habitualment firmava amb un o dos dels seus cognoms, és un historietista i il·lustrador català. Germà major del també il·lustrador Jordi Penalva.

## Biografia

Antoni inicia la carrera de Belles arts, però amb 16 anys comença a treballar en una empresa artesana de decoració i embelliment del cristall.
Després de ser rebutjades les seves primeres mostres per l'Editorial Bruguera, col·labora amb Hispanoamericana i Ameller. També il·lustra llibres de text per al batxillerat. El 1945 crea "Yakub, el pequeño vagabundo", el seu primer personatge, per a l'Editorial Fantasio, encara que només dura quatre números.
El 1947, mentre està realitzant el servei militar, la recuperació de la revista Polzet li dona l'oportunitat de publicar la més famosa de les seves sèries: Silver Roy. Per a la revista de còmic El Campeón, de Bruguera, dibuixa la sèrie Erik, el enigma viviente.
A partir de 1952, es dedica sobretot a la realització de portades, entre les quals destaquen, per la seva elegància, les de la revista Ca Ca el 1958, sempre per a l'Editorial Bruguera.
Des de 1961 al 66, produirà serials de romanç per al mercat anglès, arribant a viatjar a Londres i Brussel·les.
Tornarà després a decantar-se per la il·lustració, molt millor pagada, encara que el 1975 va realitzar la historieta Los gorriones (lit. Els pardals), amb guió de Mariano Hispano, per a l'estranger.

## Obra

| Anys | Títol | Guionista | Tipus | Publicació |
| 1943 | Cuento Infantil | | Serial | Hispano Americana: Infantil de las Grandes Aventuras |
| 1946 | Yakub, el Pequeño Vagabundo | | Serial | Fantasio |
| 1947 | Silver Roy, el Comando Solitario | Antoni Bosch, Rafael González | Sèrie | Pulgarcito |
| 1947 | Titán, el Invencible | | Monografia | Bruguera |
| 1948 | Erik, el Enigma Viviente | | Sèrie | El Campeón |
| 1950 | Silver Roy, el Comando Solitario | | Monografia | Bruguera: Magos del Lápiz |
| 1975 | Els Estornells | Mariano Hispano | Sèrie | Cavall Fort |

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 Entrevista d'Armando Matías Guiu a l'autor a Comic Story-6, al sisè número de Bruguelandia, Editorial Bruguera, Barcelona, 28/12/1981, pp. 28-29.
* 1 2 3 4 5 6 7 Cuadrado (2000), p. 181.

## Bibliografia

* CUADRADO, Jesús. Atlas español de la cultura popular: De la historieta y su uso, 1873-2000. Madrid: Ediciones Sinsentido/Fundación Germán Sánchez Ruipérez. 2 v, 2000. ISBN 84-89384-23-1.

## Enllaços externs

* Comic creator: Antonio Bosch Penalva a Lambiek