OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Achmat Dangor

Achmat Dangor (Johannesburg, 2 d’octubre 1948 - 6 de setembre 2020) fou un escriptor i poeta sud-africà compromès contra l'apartheid –o política de separació de races–, que treballà a favor de la democràcia universal al seu país. Parlava holandès, anglès i afrikaans, tot i que només publicà en les dues darreres llengües mencionades. Es feu especialment famós per novel·les com Kafka's Curse (1997) i Bitter Fruit (2001), totes dues obres escrites en anglès. També conreà –i tingué gran èxit– en altres gèneres literaris, com la novel·la curta, la història curta, el teatre i la poesia.
Dangor, que va ser germà de la política sud-africana Jessie Duarte, va néixer a Johannesburg i va residir a la República de Sud-àfrica de forma permanent tota la vida, malgrat que va viatjar i va fer estades llargues als Estats Units d’Amèrica molt freqüentment. Es pot destacar que Dangor va ser un dels pares fundadors del Congress of South African Writers (en català: Congrés d’Escriptors Sud-africans) i que, a l’any 2015, la South African Literary Awards (SALA) li va concedir el Lifetime Achievement Award. De moment, cap de les seves obres ha estat traduïdes al català, però tres de les seves novel·les tenen versió castellana: The Z-Town Trilogy (1990), tradudïda com La Trilogia de Z Town, Kafka's Curse (1997), traduïda com a La Maledicción de Kafka i Bitter Fruit (2003), traduïda com Fruta Amarga.
A part de dedicar-se a la literatura, Dangor es va fer un nom també en el camp de l'activisme polític fins al punt que va arribar a encapçalar diverses organitzacions no-governamentals de prestigi al seu país. Entre aquestes ONG, trobem la Nelson Mandela Children's i la Nelson Mandela Foundation. A més, Dangor fou el representant sud-africà de la Ford Foundation (en català: Fundació Ford).

## Premis

Entre d'altres, alguns dels seus premis amb més anomenada inclouen:
* Mofolo Plomer Prize de Sud-àfrica (1981).
* Herman Charles Bosman Prize per Kafka's Curse (1998).
* International IMPAC Dublin Literary Award (2003).
* Booker Prize va considerar Bitter Fruit finalista (2004).

## Obres publicades

Entre d'altres, les principals obres publicades per Dangor són:
* Waiting for Leila (1981)
* Voices from Within (1982)
* Bulldozer (1983)
* Majiet (1986)
* The Z Town trilogy (1990)
* Private Voices (1992)
* Kafka’s Curse (1997)
* Bitter Fruit (2003)
* Strange Pilgrimages (2013)
* Dikeledi: Child of Tears, No More (2017)

## Referències

* ↑ «Achmat Dangor - Literature» (en anglès). British Council. [Consulta: 22 juny 2021].
* ↑ «SA author, activist Achmat Dangor dies at 71» (en anglès). ENC DStv 403 Channel TV, 06-09-2020. Arxivat de l'original el 2020-09-06. [Consulta: 23 juny 2021].
* ↑ «SA Literary Awards» (en anglès). South African Literary Awards. [Consulta: 23 juny 2021].
* ↑ «Tributes pour in for author, political activist Achmat Dangor» (en anglès). IOL, 06-09-2020. [Consulta: 23 juny 2021].
# Maletes perdudes

Maletes perdudes és la primera novel·la de l'escriptor manlleuenc Jordi Puntí i Garriga. L'autor, que ja havia escrit anteriorment dues obres de narrativa, Pell d'armadillo el 1998 i Animals tristos el 2002, publicà aquest nou llibre al febrer del 2010. Aquest es va emportar ràpidament, aquell mateix any, diversos premis entre els quals la Crítica de la Narrativa Catalana, el Lletra d'Or o el Premi Llibreter de narrativa.
El seu èxit s'estengué més enllà dels Països Catalans ja que Maletes perdudes figura entre les obres catalanes més traduïdes juntament amb Camí de sirga de Jesús Moncada o la Ciutat invisible d'Emili Rosales.

## Argument

La novel·la se centra sobre quatre germans de mares diferents, Christof, Christophe, Christopher i Cristòfol, nascuts a diversos països europeus, que cerquen el seu pare, en Gabriel Delacruz, un transportista de mobles. Arran de la seva desaparició, els quatre fills descobreixen a poc a poc la vida del seu genitor.

## Premis

* 2010 — Premi de la Crítica de narrativa catalana.
* 2010 — Premi Llibreter de narrativa.
* 2010 — Premi Lletra d'Or.
* 2010 — Premi Joaquim Amat-Piniella.

## Traduccions

A l'alemany:
* Die irren Fahrten des Gabriel Delacruz. Traductor: Michael Ebmeyer. Colònia: Kiepenheuer und Witsch Verlag, 2013.
A l'anglès:
* Lost Luggage. Traductora: Julie Wark. Atria Books/Marble Arch Press, 2013. Short Books Ltd, 2014.
A l'eslovè:
* Izgubljeni kovčki. Traductora: Veronika Rot. Ljubljana: Mladinska Knjiga, 2015.
A l'espanyol:
* Maletas perdidas. Traductora: Rita da Costa. Barcelona: Salamandra, 2010.
Al francès:
* Bagages perdus. Traductor: Edmond Raillard. París: JC Lattès, 2013.
A l'italià:
* Valigie smarrite. Traductora: Stefania Maria Ciminelli. Milà: Mondadori, 2012.
Al neerlandès:
* Verloren bagage. Traductora: Irene van de Mheen. Amsterdam: Atlas Contact, 2011
Al polonès:
* Zagubione bagaże. Traductor: Witold Jan Maciejewski. Katowice: Sonia Draga, 2015.
Al portuguès (de Brasil):
* Bagagem perdida. Traductora: Angela Zarate Bandeira. São Paulo: Rai Editora, 2012.
Al romanès:
* Bagaje pierdute. Traductor: Alexandru Călin. Bucarest: Curtea Veche, 2012.

## Referències

* ↑ «Maletes perdudes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Nopca, Jordi «Quina literatura catalana es llegeix al món?». Diari Ara, 20-04-2014, p. 48-49 [Consulta: 24 abril 2014].
* ↑ «Avanç editorial: ‘Maletes perdues'». Vilaweb, 15-02-2010 [Consulta: 16 maig 2023].
# Proeresi

Proeresi (llatí Proaeresius, armeni Պարույր, Parouyr, grec Προαιρέσιος c. 276 – c. 368), va ser un destacat retòric roma d'origen armeni, nascut a Armènia vers el 276, de família ben relacionada però pobre.

## Biografia

Va anar a Antioquia on va estudiar retòrica amb Ulpià i al destacar va anar llavors a estudiar a Atenes. Després va retornar a Antioquia amb el seu amic Hefestió; els dos combinaven la feina a l'escola publica. A la mort del retòric Julià la seva cadira a l'acadèmia es va decidir que seria confiada a diversos retòrics i foren escollits Epifani, Diofant, Sòpolis, Parnasi i Hefestió.
Proeresi va seguir al seu amic a Atenes, i va continuar acumulant fama. Un procònsol el va expulsar de Grècia però el nou procònsol el va restaurar i el va fer cap de tots els retòrics d'Atenes. Després va gaudir del favor d'Anatoli prefecte d'Il·líria o Illyrium, i això va cridar l'atenció de l'emperador Constant que el va cridar a la Gàl·lia el 342 i el va tenir al seu costat un any. Després va anar a Roma, on se li va erigir una estàtua per haver escrit un elogi de la ciutat, on hi havia una inscripció que deia: «La reina de les ciutats al príncep de l'eloqüència».
Va tornar després a Atenes per a la que va aconseguir un subministrament extraordinari de gra. Quan el 362 Julià l'Apòstata va promulgar el seu criticat decret que prohibia l'ensenyament als mestres cristians, Proeresi en va quedar exempt, però va refusar la diferenciació i va aturar les seves classes. Va morir vers el 363.
Estava casat amb Amficlea de Tral·les i va tenir algunes filles totes les quals van morir joves. Se'l descriu com de gran estatura, i vigorós fins i tot ja vell, amb una gran força, i desafiava el fred passant l'hivern sense sabates i amb roba lleugera, i bevent agua glaçada. La seva oratòria era gràcil i amb freqüents al·lusions als temps clàssics, i tenia un gran poder de convenciment i una memòria prodigiosa.

## Referències

* ↑ Kurkjian, Vahan. A History of Armenia. Nova York: Armenian General Benevolent Fund, 1958.
* ↑ Dihle, Albrecht. Greek and Latin Literature of the Roman Empire: From Augustus to Justinian. Routledge (UK), 1994, p. 430. ISBN 0-415-06367-1.
* ↑ Hägg, Tomas; Philip Rousseau. Greek Biography and Panegyric in Late Antiquity. University of California Press, 2001, p. 230. ISBN 0-520-22388-8.

## Enllaços externs

* Eunapius: The Life of Prohaeresius
* (francès) Eunapius: La vida de Proeresi
# 1102

El 1102 (MCII) fou un any comú del segle xii que va començar en dimecres

## Esdeveniments

* Fundació del comtat de Trípoli
* Ermengol VI esdevé comte d'Urgell
* Batalla de Mollerussa entre els comtes catalans i els militars musulmans
* Albert I és considerat antipapa
* Alfons VI de Castella ordena evacuar València, que caurà després en mans àrabs
* Kálmán I d'Hongria esdevé rei de Croàcia
* Inici del regnat de Toros I a la Petita Armènia
* Primera documentació de l'església de Sant Iscle i Santa Victòria de Surp
* Pere Abelard comença a ensenyar tesis precursores de l'escolàstica
* Cesarea de Palestina cau en mans dels cavallers cristians en el marc de les croades
* Batalla de Ramla entre Jerusalem i Egipte
* Inici del domini dels ortúkides

## Naixements

* ca. 7 de febrer, Westminster: Matilde d'Anglaterra, hereva legítima i reclamant al tron anglès (m. 1167).

## Necrològiques

* Ladislau I Herman
* Ermengol V, mort en combat
* Guislabert II de Rosselló, comte
* Hug de Vermandois, príncep francès

## Referències

* ↑ Sobrequés i Vidal, Santiago. Història de Catalunya. Cupsa Editorial, 1979, p. vol.2, p.46-47. ISBN 8439001258.
* ↑ Cronologia d'Història del Món, Edicions 62, 1999
* ↑ Clifford Edmund Bosworth, The Mediaeval Islamic Underworld: The Banū Sāsān in Arabic life and lore, (E.J. Brill, 1976), 107.
* ↑ Norton, Elizabeth. She Wolves: The Notorious Queens of Medieval England (en anglès). History Press, 2011-08-26, p. 70. ISBN 978-0-7524-6921-8.
# Mario Cuenca Sandoval

Mario Conca Sandoval (Sabadell, 1975) és un escriptor català establert a Andalusia. Ha escrit novel·les i poesies.

## Novel·les

Boxeo sobre hielo (Berenice, 2007, premi Andalusia Jove de novel·la), El ladrón de morfina (451 Editors, 2010), Los hemisferios (Seix Barral, 2014), El don de la fiebre (Seix Barral, 2018; novel·la que tracta sobre la figura del compositor francès Olivier Messiaen), LUX (Seix Barral, 2021).

## Antologies

Ha coordinat i prologat 22 Escarabajos. Antología hispánica del cuento Beatle, Páginas de Espuma,, 2009, i ha estat inclòs en antologies com 30 cuentistas hispanoamericanos, de Claudia Apablaza (2007): Poe (451 edicions, 2009) i Microcuento en Andalucía (Batarro, 2009).

## Publicacions periòdiques

Ha col·laborat en múltiples revistes, com a Quimera, Nayagua, Trece trenes, El robador de Europa, etc.

## Premis i reconeixements

Ha obtingut els premis Solcs de Poesia (2004), Vicente Núñez de Poesia (2005), Andalusia Jove de Narrativa (2007) i Premi Internacional Píndaro a la Creació Literària Inspirada en el Futbol, convocat per la Casa Nacional de les Lletres Andrés Bello i el Ministeri per al Poder Popular de la Cultura de Veneçuela (2008). A més ha estat finalista del Premi José Saramago-Sierra de Madrid de Narrativa (2008). Ha publicat els poemaris Todos los miedos, Renacimiento, Sevilla, 2005; El libro de los hundidos, Visor, Madrid, 2006 y Guerra del fin del sueño, La Garúa, Barcelona, 2008. El 2018 va guanyar el Premi Ciutat de Barcelona.

## Referències

* ↑ «El don de la fiebre». El Cultural [Consulta: 1r febrer 2019].
* ↑ ««LUX», de Mario Cuenca Sandoval». Librújula, 21-09-2021. [Consulta: 5 gener 2023].
* ↑ J., N. «Rosalía, Josep Pedrals i Jordi Prat i Coll, premis Ciutat de Barcelona 2018. El consistori també reconeix Mario Cuenca Sandoval, Lacol i 'Rhumans'». Diari ARA, 31-01-2019 [Consulta: 1r febrer 2019].
# Terça (litúrgia)

Terça o tèrcia és una hora canònica, hora menor de l'ofici diví o litúrgia de les hores de l'Església, corresponent a l'hora romana homònima.
Es resa al voltant de les nou del matí i consisteix fonamentalment en diversos salms. El seu nom prové del llatí i es refereix a la tercera hora després de l'alba. Amb la Sexta, Nona i Completes forma part de les anomenades 'hores menors'.

## Referències

* ↑ «Tèrcia». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 29 maig 2024].
* ↑ Cabrol, Fernand «Terce». The Catholic Encyclopedia. Robert Appleton Company [Nova York], Vol. 14, 1912 [Consulta: 29 maig 2024].
# Sheila Widnall

Sheila E. Widnall (Tacoma, 1940) és una enginyera i astrofísica estatunidenca, coneguda per les seves contribucions a la dinàmica de fluids i les turbulències aeronàutiques. Va ser la primera dona a ocupar el càrrec de Secretària de les Forces Aèries dels Estats Units (1993-1997) i una destacada professora al Massachusetts Institute of Technology (MIT), on va ser la primera dona a presidir la Facultat d'Enginyeria. A més, va ser membre de diverses comissions, incloent el Columbia Accident Investigation Board després de l'accident del transbordador espacial Columbia el 2003. Ha estat elegida membre de l'Acadèmia Nacional d'Enginyeria i és una important defensora de les dones en la ciència i la tecnologia.

## Referències

* ↑ «The Honorable Sheila E. Widnall» (en anglès). nae.edu. [Consulta: 12 febrer 2025].
* 1 2 3 4 «Widnall, Sheila E. | Women of the Hall» (en anglès americà). [Consulta: 12 febrer 2025].
# Aristó

Aristó és el nom dels següents personatges:
* Aristó fou un amic d'Aristòtil, al que va dirigir diverses cartes
* Aristó (escriptor) (s. V aC), escriptor grec
* Aristó (escultor), escultor grec
* Aristó (explorador), explorador grec egipci.
* Aristó (metge) (s. V aC), metge grec
* Aristó (pintor), pintor grec
* Aristó d'Alees, retòric grec
* Aristó d'Alexandria, filòsof peripatètic grec
* Aristó d'Atenes, pare de Plató
* Aristó de Cirene (s. V aC), governant de Cirene
* Aristó de Corint, militar grec
* Aristó d'Esparta, rei d'Esparta (560 aC-510 aC)
* Aristó d'Etòlia, estrateg de la Lliga Etòlia el 221 aC
* Aristo de Gerasa fou un retòric grec que és esmentat per Esteve de Bizanci
* Aristó de Kéa (s. III aC), filòsof peripatètic grec
* Aristó de Megalòpolis (s. II ac), polític de la Lliga Aquea
* Aristó de Mitilene, escultor i orfebre de plata grec nascut a Mitilene, d'època desconeguda.
* Aristó de Pel·la, escriptor grec (s. I)
* Aristó de Quios, filòsof grec (~260 aC)
* Aristó de Rodes, ambaixador rodi (segle II aC)
* Aristó de Tir, militar cartaginès
* Tit Aristó (s. I - II), jurista romà
# Martí Galindo i Girol

Martí Galindo i Girol (Barcelona, 21 de maig de 1937 - 3 de març de 2019) fou un actor i regidor de teatre, que es va fer especialment conegut al programa de Xavier Sardà Crónicas marcianas.

## Biografia

Va viure una infància difícil a causa del seu naixement prematur, amb un pes d'1,7 kg, inferior al considerat necessari per sobreviure. Per mantenir-lo en vida, en un moment en què encara no hi havia incubadores, durant setmanes va estar embolicat en mantes i bosses d'aigua calenta en una caixa de gasoses.

## Trajectòria

En teatre, amb motiu de la seva curta estatura normalment interpretava papers de nen. A l'octubre del 1963 va debutar amb El hombre, la bestia y la virtud de Luigi Pirandello, estrenat al teatre Calderón de Barcelona per la companyia d'Alejandro Ulloa. El 1985 va participar en La desaparició de Wendy de Josep Maria Benet i Jornet, estrenada a la sala Villarroel de Barcelona. També actuà, el 1991, a Snoopy (musical), amb direcció de Ricard Reguant.
A la dècada del 1980 va aparèixer breument a la televisió el 1986 al programa Planeta imaginario de TVE interpretant a Morgan, el vampir que menjava llibres, i també en el programa Ahí te quiero ver, presentat per Rosa Maria Sardà. En aquest últim programa va ser on va conèixer Xavier Sardà, amb qui treballaria estretament durant anys.
Va formar part del programa Crónicas marcianas des de l'inici el 1997, fins a la seva sisena temporada, el 2002, dos anys abans que el programa desaparegués. Al Crónicas va compartir plató amb Boris Izaguirre, Carlos Latre, Fernando Ramos i Rosario Pardo. Al programa el personatge del senyor Galindo oferia un contrapunt humorístic al presentador del programa, que es convertí en un dels més reeixits de la història de la televisió espanyola. Des que provà l'èxit a la televisió deixà el teatre en un segon terme, i quan deixà el programa, amb 65 anys, també es retirà de la vida pública, amb l'excepció de petites col·laboracions a Qué tiempo tan feliz o La noria.
El 1997 va rebre el TP d'Or com a personatge Revelació.

## Referències

* ↑ «Mor Martí Galindo als 81 anys», 03-03-2019. [Consulta: 4 març 2019].
* ↑ «Mor el català Martí Galindo, figura mítica de 'Crónicas Marcianas'». [Consulta: 4 març 2019].
* ↑ «¿Qué fue de... Martí Galindo de Crónicas Marcianas?» (en castellà). Bizkaia - El Correo.com. Arxivat de l'original el 2017-02-28 [Consulta: 28 febrer 2017].
* 1 2 3 «Mor Martí Galindo als 81 anys», 03-03-2019. [Consulta: 4 març 2019].
* ↑ Los primeros pinitos en televisión de Galindo en lavanguardia.com
* ↑ «Muere Galindo, el eterno compañero de Xavier Sardá en 'Crónicas Marcianas'». 20 minutos, 2019 [Consulta: 4 març 2019].
* 1 2 «Muere Martí Galindo, colaborador de ‘Crónicas Marcianas'». El País, 04-03-2019.
# Esòfag

L'esòfag és un tub muscular, a través del qual el bol alimentari (menjar) passa de la boca a l'estómac. Es continua amb la laringofaringe a nivell de la sisena vèrtebra cervical (C6).

## Funció

El bol alimentari passa a través de l'esòfag per moviments peristàltics (peristalsi). Als mamífers connecta la faringe, que és una cavitat comuna de l'aparell respiratori i el digestiu, amb l'estómac, on s'inicia la segona part de la digestió (la primera part es produeix a la boca, a través de la masticació i la mescla del menjar amb saliva).

## Estructura
### Esfínters

L'esòfag està envoltat per la part superior i inferior per dos anells musculars, coneguts respectivament com a esfínter esofàgic superior i esfínter esofàgic inferior. Aquests esfínters actuen per tancar l'esòfag quan no s'empassa menjar. L'esfínter esofàgic superior és un esfínter anatòmic, que està format per una porció inferior del constrictor faríngi inferior, també conegut com a esfínter cricolaringi a causa de la seva relació amb el cartílag cricoide de la laringe anterior. Tanmateix, l'esfínter esofàgic inferior no és un esfínter anatòmic, sinó més aviat funcional, el que significa que actua com a esfínter però no té un engrossiment diferent com els altres esfínters.

## Histologia

Consta de quatre capes que, de més intern a més extern, són:
* Mucosa
** Epiteli pla estratificat. La seva funció és la protecció.
** Làmina pròpia. Escassa.
** Muscular de la mucosa. Múscul llis.
* Submucosa. Conté glàndules secretores de moc (glàndules esofàgiques).
* Muscular externa. La seva composició varia segons el tram de l'esòfag:
** Terç superior: Múscul estriat.
** Terç mitjà: Múscul llis.
** Terç inferior: Predomini del múscul llis.
* Adventícia.

## Malalties associades

* Freqüents:
** Esofagitis. La forma més habitual és la malaltia per reflux gastroesofàgic (MRGE) en què l'àcid de l'estómac puja a través de l'esòfag causant una sensació de cremor (per l'esofagitis); un reflux continu pot arribar a erosionar les capes més internes de l'esòfag i donar lloc a l'esòfag de Barrett.
** Hèrnia d'hiat, sovint associada a la MRGE.
* Poc freqüents o rares:
** Atrèsia esofàgica
** Fístula traqueoesofàgica
** Càncer d'esòfag
** Constricció esofàgica
** Varius esofàgiques
** Síndrome de Mallory-Weiss
** Síndrome de Plummer-Vinson
** Anell de Schatzki
** Diverticle de Zenker
** Trastorns de la motilitat:
*** Acalàsia
*** Afectació esofàgica de la malaltia de Chagas
*** Espasme esofàgic
*** Disfàgia neurogènica

## Imatges addicionals

* Tall transversal del coll a nivell de C6.
* Tall transversal del tòrax. Es mostren les relacions de l'artèria pulmonar.
* Tall sagital del nas, la boca, la faringe i la laringe.
* Posició i relacions cervicals i mediastíniques de l'esòfag. Vist des de darrere.
* Secció d'un esòfag humà.

## Referències

* ↑ Drake, Richard L.; Vogl, Wayne; Tibbitts, Adam W.M. Mitchell. Gray's anatomy for students. Philadelphia: Elsevier/Churchill Livingstone, 2005, p. 192–94. ISBN 978-0-8089-2306-0.
Viccionari
# Editors

Editors és un grup de música indie que es va formar el 2002 a Birmingham (Anglaterra, Regne Unit). Abans de dir-se Editors van ser coneguts amb el nom de Pilot, The Pride i Snowfield. Els integrants són Tom Smith (veu, guitarra i piano), Chris Urbanowicz (guitarra i sintetitzador), Russel Leetch (baix elèctric i veu) i Ed Lay (percussió).
Dels seus dos primers àlbums es van vendre gairebé 2 milions de còpies: The Back Room (2005) i An End Has A Start (2007). Del primer, el tema més conegut és "Munich", mentre que del segon, que va arribar a ser número 1 a les llistes d'àlbums més venuts del Regne Unit el juny de 2007, conté temes com "The Racing Rats" i "Smokers Outside The Hospital Doors". A l'octubre de 2009 va sortir el seu tercer disc, In This Light And On This Evening, amb èxits com "Papillon" i "Bricks And Mortar". Aquest últim té un caire més sintètic i aspre, cosa que suposa un veritable canvi respecte als dos anteriors.
El seu so s'ha comparat amb el de Joy Division, Interpol, The Strokes i U2. Van ser teloners de Franz Ferdinand, i l'any 2008 el diari The Mail on Sunday els va declarar el segon millor grup de música anglès de la dècada, per darrere d'Arctic Monkeys.
La música normalment la compon Tom Smith, mentre que el procés d'escriure les lletres ho fan de manera conjunta; aquestes són una mica ambigües perquè la gent pugui extreure'n les seves pròpies conclusions, segons diu Smith.

## Discografia

* 2005 - The Back Room (Kitchenware Records)
* 2007 - An End Has a Start (Kitchenware Records)
* 2009 - In This Light and on This Evening (Kitchenware Records)
* 2013 - The Weight of Your Love (PIAS)
* 2015 - In Dream (PIAS Recordings)

## Referències

* ↑ «EDITORS: All Sparks Won't Burn Out». Arxivat de l'original el 2009-06-02. [Consulta: 2 abril 2008].
* ↑ «Editors | Biography, Albums, Streaming Links | AllMusic». [Consulta: 31 desembre 2017].
* ↑ Interview: Editors (Part IV: Band Origins), www.bigtakeover.com, 5 September 2006. Retrieved 13 May 2008
* ↑ ↑ «Editors stream new album online before release» (en anglés). NME (5/10/2009).
* ↑ Nick Durden, Stop the press: Britain's hottest new band, Editors, Mail On Sunday. 15 de febrer de 2008

## Enllaços externs

* Pàgina oficial d'Editors (anglès)
* "Anatomy of a Sound – Editors' In This Light and on This Evening" a Bluefat
Viccionari
# Gandares

Els gandares (en llatí gandarai) fou un poble ari que ocupava una regió equivalent a la part sud-occidental de l'Afganistan. La regió fou anomenada Gandhara, com s'anomena al Mahabharata. Estrabó situa la regió a l'oest de l'Indus; Claudi Ptolemeu la situa més a l'est, prop de Caixmir (Caspatyros) el que es conforme al que indiquen Hecateos i Esteve de Bizanci que anomena a la ciutat principal Gandarikê Skuthôn aktê. Heròdot anomena al poble com a Gandaris (llatí: Gandarii) i el situa a la VII satrapia de Darios juntament amb els aparites (aparytae), dadices (dadicae) i sattagides (sattagydae), i portaven el mateix armament i vestimenta que els bactrians.

## Referències

* ↑ Roy, Pratap Chandra. The Mahabharata of Krishna-Dwaipayana Vyasa (en anglès). Forgotten Books, 1960, p.65. ISBN 1451018266.
* 1 2 Cunningham, Alexander. The Ancient Geography of India: The Buddhist period, including the campaigns of Alexander, and the travels of Hwen-Thsang (en anglès). Trübner and Company, 1871, p.47.
* ↑ Dictionary of Greek and Roman Geography (en anglès). vol.1: Abacaenum-Hytanis. Walton and Maberly, 1856, p.972.