OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Webmin

Webmin és una eina de configuració de sistemes a través de web per OpenSolaris, GNU/Linux i altres sistemes Unix. Amb el que es poden configurar aspectes interns de molts sistemes operatiu, com usuaris, quotes d'espai, serveis, arxius de configuració, apagada de l'equip, etc. A més, permet modificar i controlar moltes aplicacions open source, com el Servidor HTTP Apache, PHP, MySQL, DNS, Samba, DHCP, entre d'altres.
Webmin està escrit en Perl, versió 5, executant-se com el seu propi procés i servidor web. De manera predeterminada, es comunica a través del port TCP 10000, i pot ser configurat per utilitzar SSL si OpenSSL està instal·lat amb mòduls de Perl addicionals requerits.
Està construït a partir de mòduls, els quals tenen una interfície als arxius de configuració i el servidor Webmin. Això fa fàcil l'addició de noves funcionalitats sense gaire esforç. A causa del disseny modular de Webmin, és possible per a qualsevol interessat escriure extensions per a configuració d'escriptori.
Webmin també permet controlar diverses màquines a través d'una interfície simple, o iniciar sessió en altres servidors webmin de la mateixa subxarxa o xarxa d'àrea local.
Codificat per l'australià Jamie Cameron, Webmin està alliberat sota Llicència BSD. Existeix també Usermin, que és la versió reduïda del Webmin.

## Enllaços externs

* Webmin La pàgina Oficial
* Tutorial d'instal·lació Arxivat 2009-01-07 a Wayback Machine.
# Little Miss Marker

«Little Miss Marker» té aquests significats:
# Psammodromus jeanneae

Psammodromus jeanneae és una espècie sauròpsid escatós de la família dels lacèrtids, pròpia d'Espanya i sud-est de França. Inclosa anteriorment en l'espècie Psammodromus algirus, estudis recents d'ADN mitocondrial han demostrat ser una nova espècie (Busak et al., 2006). Busak et al. han estimat que l'aïllament reproductiu entre les poblacions ancestrals de P. algirus a banda i banda de l'estret de Gibraltar va ocórrer fa uns 2,98-3,23 milions d'anys i que la separació entre Psammodromus manuelae i P. jeanneae fa 1,4-1,54 milions d'anys. Una alternativa a aquest escenari ha estat formulat per Carranza et al. (2006), segons els quals la separació entre els dos clades de la península Ibèrica hauria tingut lloc fa 3,6 milions d'anys i la separació entre el clade occidental, P. manuelae, i el nord-africà, P. algirus, fa 1,9 milions d'anys.

## Característiques

Coloració del dors marró clara, marró rogenca o olivàcia, amb dues línies supraciliars i altres dues supralabials blanquinoses o groguenques, amb una banda fosca entre elles. Algunes poblacions tenen una línia vertebral fosca. Ocels axil·lars de color blavós, de grandària decreixent cap a la part posterior, menors que en P. manuelae. Els ocels estan envoltats de negre. Els mascles grans presenten a la primavera els costats del cap i la gola de color taronja i groc. Costats d'escassa coloració negra i amb disposició irregular.

## Validesa de l'espècie

Cal destacar que fonts taxonòmiques fiables no estan d'acord amb la validesa d'aquesta espècie. En efecte, mentre que la UICN la accepta sense cap comentari, The Reptile Database la situa com a sinònim de P. algirus.

## Referències

* 1 2 Amori, G., Hutterer, R., Krystufek, B., Yigit, N., Mitsani, G. & Muñoz, L. J. P. 2008. Psammodromus jeanneae. In: IUCN 2009. IUCN Xarxa List of Threatened Species. Version 2009.1. (LC) Consultat el 29 d'octubre de 2009
* ↑ Psammodromus jeanneae, en l'Enciclopèdia Virtual dels Vertebrats Espanyols. Salvador A. Martínez-Solano. I (Eds.). Museu Nacional de Ciències Naturals, Madrid. Arxiu en pdf. Vist el 15/05/2019.
* ↑ Busak, Stephen; Salvador, A. & Lawson, Robin 2006 Two new species in the genus Psammodromus (Reptilia: Lacertidae) from the Iberian Peninsula. Annals of the Carnegle Mus. 75 (1): 1 - 10.
* ↑ The Reptile Database: Psammodromus algirus Vist el 15/05/2019.
# Giovanni di Ser Giovanni

Giovanni di Ser Giovanni, anomenat Lo Scheggia, o simplement Scheggia, és a dir "l'estella" (San Giovanni in Altura, avui San Giovanni Valdarno, Arezzo, 1406 - 1486), va ser un pintor italià del Quattrocento, germà de Masaccio.
Nascut el 1406 a San Giovanni Valdarno, es va traslladar amb la seva família a Florència el 1417. Entre 1420 i 1421 entra al servei del pintor Bicci di Lorenzo, un artista florentí de relativa importància durant la primera meitat del Quattrocento, potser com a ajudant de taller.
L'any 1426 és documentada la seva estança a Pisa com a administrador del seu germà Masaccio, herència de qui va rebutjar després de la mort d'aquest en 1428. Se sap que en 1429 ja tenia el seu propi taller de pintura al barri florentí de Sant'Apollinare.
El 1430 es registra com a orfebre i ebenista al gremi de Sant Lluc (que amb el temps es convertiria en l'Acadèmia de Belles Arts de Florència); més tard també s'inscriuria en el corresponent gremi com metge i expert en herbes i plantes medicinals.
Entre 1436 i 1440 participa en la decoració de la sagristia de la Catedral de Florència. En aquesta època atenia demandes particulars fabricant, sobretot, mobiliari artístic, mentre que per a l'Església va pintar retaules i frescos, un dels quals conserva la seva signatura: es tracta d'«El Martiri de Sant Llorenç», ubicat a l'església de Sant Llorenç a la seva localitat natal, San Giovanni Valdarno.
El 1449, amb motiu de les celebracions pel naixement de Llorenç el Magnífic, elabora la safata de fusta tallada i policromada destinada a portar el menjar del nadó, amb el tema d'El triomf de la fama, que es conserva al Museu Metropolità d'Art de Nova York.
Scheggiava morir l'any 1486 i va ser enterrat a la Basílica de la Santa Creu de Florència.

## Obra

De les seves obres, destaquen, entre d'altres, una Mare de Déu amb nen(1440-1450) destinada originalment a l'església de Sant Llorenç a San Giovanni Valdarno, una pintura al tremp sobre taula amb un Cor d'Àngels músics que va formar part de la sagristia de l'ermita de Sant Llorenç.
A l'antiga abadia de Soffena es conserva una Anunciació atribuïda a aquest mestre i cal esmentar, també, el Tauler d'Adimari, actualment a la Galeria de l'Acadèmia de Florència, amb una escena matrimonial emmarcada per un paisatge de fons en el qual és possible veure la ciutat en perspectiva, reconeixent el Baptisteri de San Giovanni, de la catedral florentina.
A Catalunya, es pot veure una obra seva, Les set Arts Liberals, al Museu Nacional d'Art de Catalunya. L'obra és una pintura al tremp sobre taula amb fons i acabats d'or, provinent del Llegat de Francesc Cambó.

## Referències

* ↑ Joan Yeguas a Guia del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Barcelona: MNAC, 2004. ISBN 8480431369. Pàgs. 192-193.

## Bibliografia

* DDAA. La col·lecció Cambó del Museu Nacional d'Art de Catalunya. Publicacions del Mnac, 2000. ISBN 8480430206.
# Estany de la Murtra

L'estany de la Murtra és una antiga llacuna, que té actualment l'aspecte d'una riera canalitzada entre conreus.
Es tracta d’una de les zones humides del Delta del Llobregat més castigades, tant per la proximitat i efectes de diverses infraestructures com per l'alteració dels fluxos hídrics. Diverses comportes en regulen el nivell d’aigua i l’aïllen del mar. A més, constitueix la via de desguàs dels canals de reg de Viladecans i Gavà, ús aquest que ja s'esmenta en documents de l'edat mitjana.
La vegetació de l'espai es redueix a una estreta franja de canyars, degut a l'expansió dels conreus.
Pel que fa a la fauna, a l'estany de la Murtra s'hi han citat espècies com el blauet (Alcedo atthis), el martinet menut (Ixobrychus minutus), el morell de cap roig (Aythya ferina), etc.
Aquesta zona humida té una superfície d’unes 22 hectàrees. Al límit sud de l'espai transcorre la C-31 (autovia de Castelldefels) i al seu extrem SE es troba l’Estació depuradora d’aigües residuals de les poblacions de Gavà i Viladecans, així com diverses indústries. La qualitat de l’aigua es veu afectada molt negativament pels abocaments de l'EDAR de Gavà i Viladecans, fins a tal punt que el tram final de l'espai té l'aspecte d'una claveguera a l'aire lliure. El potencial ecològic de l'espai també es veu alterat per les infraestructures de l'entorn (soroll, efecte barrera, etc.) i pels abocaments d'aigües d'ús agrícola i industrial.
L'espai va ser objecte d’algunes millores ambientals fa anys per part del Museu de Gavà, l'Ajuntament de Gavà i el Departament de Medi Ambient.
Aquesta zona humida està inclosa dins l'espai del PEIN "Delta del Llobregat" i dins l'espai de la Xarxa Natura 2000 ES0000146 "Delta del Llobregat".

## Vegeu també

* Delta del Llobregat

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 «Estany de la Murtra». Fitxes descriptives de zones humides. Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca, Alimentació i Medi Natural de la Generalitat de Catalunya (CC-BY-SA). [Consulta: 25 febrer 2014].
# Luci Corneli Lèntul

Luci Corneli Lèntul és el nom dels següents personatges:
* Luci Corneli Lèntul, senador romà, el més antic dels Cornelis Lèntuls
* Luci Corneli Lèntul, cònsol el 327 aC, fill de l'anterior
* Luci Corneli Lèntul Caudí, cònsol el 275 aC, nebot de l'anterior
* Luci Corneli Lèntul Caudí, cònsol el 237 aC, fill de l'anterior
* Luci Corneli Lèntul Caudí, edil el 205 aC, nebot de l'anterior
* Luci Corneli Lèntul, cònsol el 199 aC, cosí de l'anterior
* Luci Corneli Lèntul, legat a Macedònia el 168 aC
* Luci Corneli Lèntul Llop, cònsol el 156 aC
* Luci Corneli Lèntul, cònsol el 130 aC
* Luci Corneli Lèntul Níger, flamen de Mart entre el 70 i el 56 aC
* Luci Corneli Lèntul Crus, cònsol el 51 aC, oncle de l'anterior
* Luci Corneli Lèntul, cònsol el 38 aC, besnebot de l'anterior
* Luci Corneli Lèntul (cònsol any 3 aC), cònsol el 3 aC, fill de l'anterior
# Archivo Español de Arqueología

Archivo Español de Arqueología és una revista científica d'arqueologia publicada pel Consell Superior d'Investigacions Científiques.

## Història
### Antecedents i fundació (1925-1939)

Entre els anys 1925 i el 1937 aparegué com a Archivo Español de Arte y Arqueología i, a partir del 1940, com a publicació independent. S'hi han publicat, principalment, treballs referits a la península Ibèrica. Quan en 1925 aparèix una revista específica relacionada amb l'arqueologia, responia a una necessitat, la de completar un espai en l'ampli camp de les publicacions científiques. La història de la revista no es pot desvincular en cap moment de la història de l'institució que l'acull i la promou ni de la dels seus protagonistes.

### Segona etapa (1940-1950)

Després d'una paràlisi a causa de la guerra, la revista reprén les seves publicacions a partir del juliol de 1940. Es separa en dues revistes independents, l'Archivo Español de Arqueología i l'Archivo Español de Arte.

### Tercera etapa (des de 1951)

Aquesta etapa comença el 1951 amb la creació d'un Institut d'Arqueologia independent, separat del d'Art, l'Instituto Español de Arqueología "Rodrigo Caro", que fins al 1958 adoptaria el nom de Instituto de Arqueología y Prehistoria. En paral·lel es creava també l'Instituto Español de Arte "Diego Velázquez".
Entre els anys 1990 i 2000 es produeix una reactivació de la revista, sota la direcció de Luís Caballero. A partir de l'any 2000 agafa la direcció Javier Arce.

## Referències

* 1 2 Sanmartí i Grego, Joan «Archivo Español de Arqueología». Enciclopèdia.cat. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana [Consulta: 1r desembre 2019].
* 1 2 3 4 5 Mora, Gloria ««Archivo Español de Arqueología». Notas para una historia de la revista». Archivo Español de Arqueología, Vol. 75, Núm. 185-186, 07-04-2010, pàg. 5–20. DOI: 10.3989/aespa.2002.v75.125. ISSN: 1988-3110 [Consulta: 2 març 2019].
* ↑ «Archivo español de arte y arqueología (1925-1937)». Ministeri d'Educació, Cultura i Esport. [Consulta: 2 març 2019].

## Enllaços externs

* Archivo español de arqueología
# Giuseppe Patroni Griffi

Giuseppe Patroni Griffi (Nàpols, Itàlia, 27 de febrer de 1921 - Roma, 15 de desembre de 2005) va ser un dramaturg, escriptor, i director de teatre i de cinema.
Va néixer a Nàpols en el si d'una família aristocràtica i es va traslladar a Roma immediatament després del final de la Segona Guerra Mundial i hi va passar la seva vida professional. Patroni Griffi és considerat un dels col·laboradors més destacats del teatre i el cinema italià a la Itàlia de postguerra. Va dirigir, entre d'altres, a Charlotte Rampling, Elizabeth Taylor, Marcello Mastroianni, Laura Antonelli, Florinda Bolkan, Terence Stamp, Fabio Testi, Pupella Maggio i Lilla Brignone. Director artístic del teatre Eliseo de Roma (2002-2005), a la seva memòria s'ha dedicat el teatre.
Patroni Griffi també va participar en nombroses produccions d'òpera per a la televisió, incloent La traviata de Verdi. Les seves nombroses produccions teatrals inclouen obres de Pirandello, Eduardo De Filippo, Jean Cocteau i Tennessee Williams.
Com a escriptor, va publicar una primera col·lecció de contes en 1955, Ragazzo di Trastevere. Més tard, va contribuir de manera significativa al cos de la literatura italiana "Scende giù per Toledo" i "La morte della bellezza", tots dos establerts a Nàpols.

## Filmografia
### Director i guionista

* Il mare (1962)
* Metti, una sera a cena (1969)
* Addio fratello crudele (1971)
* Identikit (1974)
* Divina creatura (1975)
* La gabbia (1985)
* La romana – minisèrie TV (1988)
* Tosca, nei luoghi e nelle ore di Tosca –telefilm (1992)
* La traviata a Paris – telefilm (2000)

### Guionista

* Canzoni di mezzo secolo, dirigida per Domenico Paolella (1952)
* Canzoni, canzoni, canzoni, dirigida per Domenico Paolella (1953)
* I magliari, dirigida per Francesco Rosi (1959)
* Lettere di una novizia, dirigida per Alberto Lattuada (1960)
* La ragazza con la valigia dirigida per Valerio Zurlini (1961)
* I cuori infranti, dirigida per Vittorio Caprioli, episodi La manina di Fatma (1963)
* Led ntuicrd, dirigida per Luchino Visconti, episodi La strega bruciata (1967)
* C'era una volta, dirigida per Francesco Rosi (1967)
* La maestrina degli operai, dirigida per Guglielmo Morandi – film TV (1970)
* D'amore si muore, dirigida per Carlo Carunchio (1972)
* Femmina, dirigida per Giuseppe Ferlito (1998)

## Referències

* ↑ «Giuseppe Patroni Griffi». The New York Times, 2015. Arxivat de l'original el 16 April 2015.
* ↑ MYmovies.it. «Giuseppe Patroni Griffi» (en italià). MYmovies.it. [Consulta: 5 abril 2024].

## Enllaços externs

* Pel·lícules de Giuseppe Patroni Griffi
# Thomas Jonathan Jackson

Thomas Jonathan Jackson, conegut com a "Stonewall" Jackson (Clarksburg, Virgínia de l'Oest, 1824 - Chancelorsville, Virgínia 1863), militar sudista. Graduat a l'Acadèmia Militar dels Estats Units, era un devot presbiterià; fou un heroi a la Guerra amb Mèxic del 1846-1848 i hi assolí el grau de general. Es distingí a la Guerra Civil dels Estats Units, en la qual fou un dels principals generals confederats. Va ser vencedor de la primera i segona batalla de Bull Run i contribuí a guanyar la batalla de Fredericksburg (1862). Va morir accidentalment a la batalla de Chancellorsville. La seva mort fou un cop molt dur per als Confederats.

## Referències

* ↑ Belchem, John. Diccionario Akal de Historia del siglo XIX (en castellà). Madrid: Akal, 2007, p. 255. ISBN 9788440618483.

## Enllaços externs

* American Civil War:Comprehensive American Civil War site with forums Arxivat 2007-10-19 a Wayback Machine.
* Biografia (anglès)
* Lloc web de VMI sobre Stonewall Jackson
* Retrats de Stonewall Jackson Arxivat 2007-09-27 a Wayback Machine.
# Hipocondria

La hipocondria és la preocupació excessiva per la pròpia salut que porta a imaginar patir malalties o atribuir causes greus a qualsevol símptoma detectat o conegut d'altres. Davant la sospita d'estar malalt, l'hipocondríac pot insistir a visitar els metges, consultar amics i buscar informació per confirmar aquesta creença (sovint insistint després d'un diagnòstic mèdic on no es detecta res) o bé, al contrari, evitar a tot preu l'anada al metge perquè no confirmi les pors (s'associa llavors a la iatrofòbia). La hipocondria pot desembocar en trastorns d'ansietat o malalties psicosomàtiques.
La hipocondria es va fer cèlebre amb l'obra de Molière El malalt imaginari.
Viccionari
# Fujiwara no Moriko

Fujiwara no Seishi (any de naixement desconegut - mort, 13 d'octubre de 943) era filla de Musashi no Kami Fujiwara no Tsunekuni (casa del sud de Fujiwara). Esposa de Fujiwara no Michisuke.
Com que Morosuke va ser investit per primera vegada als 16 anys l'any 923 i Moriko va donar a llum el seu fill gran, Fujiwara no Koretada, l'any següent, es creu que ja estaven casats en aquesta època. Més tard va donar a llum a Kanemichi, Kaneie, Tadakimi, Anshi (emperadriu de l'emperador Murakami, mare dels emperadors Reizei i Enyu), Noriko (consort de l'emperador Murakami, després emperadriu vídua) i Anshi (consort de l'emperador Reizei), però va morir quan Michisuke era conseller de Dainagon.
Se li va concedir el rang de Shoichii quan el seu nét, l'emperador Reizei, va pujar al tron.
# Salangana linxi

La salangana linxi (Collocalia linchi) és una espècie d'ocell de la família dels apòdids (Apodidae) que habita boscos i zones obertes de la Península Malaia, Sumatra, Java, Bali i Lombok.

## Distribució

No se'n ha quantificat la població mundial però l'espècie és comuna a Java i a les illes circumdants. Té una distribució molt gran i, per tant, se la classifica en la categoria risc mínim de la Llista Vermella de la UICN. La població minva, però no és preocupant.

## Subespècies

S'han descrit quatre subespècies:
* C. l. ripleyi Somadikarta, 1986. De Sumatra.
* C. l. linchi Horsfield et Moore, 1854. De les illes de Java i Bawean.
* C. l. dedii Somadikarta, 1986. De les illes de Bali i Lombok.
* C. l. dodgei Richmond, 1905. De les muntanyes de Borneo.
Alguns especialistes consideren la població de Borneo una espècie diferent.

## Referències

* ↑ «salangana linxi». Neoloteca. TERMCAT, 17-07-2017. [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ BirdLife International «Cave Swiftlet Collocalia linchi» (en anglès). Llista Vermella de la UICN, 2016. DOI: 10.2305/IUCN.UK.2016-3.RLTS.T22686498A93114737.en.
* ↑ P. Chantler. (2017). Swifts (Apodidae). J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, D.A. Christie i E. de Juana, E. (eds.). Handbook of the Birds of the World Alive. Lynx Edicions, Barcelona
* ↑ Moyle, Robert Glen; Hosner, Peter A.; Nais, Jamili «Taxonomic status of the Kinabalu 'linchi' swiftlet». Bulletin of the British Psychological Society, 128, 2, 1-2008, pàg. 94-100.
# Licini

Licini és el nom dels següents personatges:
* Licini I, emperador romà del 307 al 324.
* Licini II, fill de l'emperador Licini, cèsar i potser august.
* Licini, qualsevol altre membre de la Gens Licínia

## Cal no confondre amb

* Licimni (Licymnius)
# Julien Donkey-Boy

Julien Donkey-Boy és un film independent escrit i dirigit per Harmony Korine. La pel·lícula tracta de Julien, un jove esquizofrènic protagonitzat per l'actor escocès Ewen Bremner, i la seva família disfuncional. Julien Donkey-Boy és el sisè film realitzat sota les normes del Dogma 95 i el primer film fora d'Europa en aplicar els "vots de castedat" del Dogma 95. L'estrena del film va ser en el Festival Internacional de Cinema de Venècia el setembre de 1999.

## Argument

La pel·lícula tracta sobre una família disfuncional formada per Julien (Ewen Bremner), un home jove amb esquizofrènia no tractada, la seva germana (Chloë Sevigny), el seu germà atlètic (Evan Neuman), i seu pare dominant alemany (Werner Herzog). Mentre el seu pare balla a la seva habitació amb discos de Dock Boggs mentre porta una careta antigàs, el seu germà contínuament treballa fora amb l'esperança de convertir-se en un lluitador, i Julien està caminant sovint pels carrers, o parlant amb ell mateix com el "Rei Julien".

## Producció

Era la primera pel·lícula americana feta d'acord amb el manifest danès Dogma 95. Rodada en MiniDV, la pel·lícula es va convertir en 16 mm abans d’explotar-la en 35 mm per a la còpia mestra. Korine va fer servir aquest mètode per donar-li un aspecte a la pel·lícula una baixa definició.

## Dogma 95

Korine va trencar algunes regles del Dogma 95 fent la pel·lícula. Per exemple, Dogma 95 estipula que tots els puntals s'han de trobar en la localització del rodatge. La criatura morta de Julien és un puntal trobat en la unitat de maternitat de l'hospital on l'escena es va rodar; va ser utilitzat pels infermers per practicar CPR prenatal. També, tot el treball de càmera se suposa que és a mà, però aquesta pel·lícula utilitza càmeres ocultes, tècnicament no a mà.
Malgrat aquestes transgressions, el comitè original de Dogma 95 va donar suport a Julien Donkey-Boy . En una entrevista al DVD d’ Epidemic , Lars Von Trier, cocreador de Dogma 95, lloa l'habilitat de Korine per interpretar les regles creativament.

## Repartiment

* Ewen Bremner: Julien
* Chloë Sevigny: Pearl
* Werner Herzog: Pare
* Evan Neumann: Chris
* Joyce Korine: Àvia
* Chrissy Kobylak: Chrissy
* Victor Varnado: Rapper
* Brian Fisk:
* Virginia Reath:
* Alvin Law:
* Tom Mullica:
* Ricky Ashley:
* Carmela García:
# Rita Algranati

Rita Algranati, coneguda pel nom de guerra de «Marzia», (Roma, 12 de gener de 1958) és una activista política italiana, militant de les Brigades Roges entre 1977 i 1979.

## Activitat armada

Esposa d'Alessio Casimirri, exbrigadista romà en crida i cerca, el 1988 va ser condemnada a presó perpètua pels assassinats del jutge Riccardo Palma, del conseller provincial romà del partit Democràcia Cristiana Italo Schettini, del tinent coronel Antonio Varisco i dels dos policies durant l'assalt a la seu de Democràcia Cristiana de Roma de 1979.
També va participar en l'emboscada a Via Fani el 16 de març de 1978, en la qual les Brigades Roges van segrestar Aldo Moro i van matar els cinc agents de la seva escorta. Segons la història de les mateixes Brigades Roges, es va col·locar amb un ram de flors a la mà a la cantonada entre la Via Trionfale i la Via Fani, per dur a terme la tasca d'escolta i control de Moro i, posteriorment, activar el senyal a Mario Moretti, Alvaro Lojacono i Casimirri perquè poguessin interceptar el comboi amb els seus cotxes i bloquejar-lo en el punt establert per a l'emboscada.

## Fugida

Fugitiva des de 1982, va viure molts anys a Managua, capital de Nicaragua, amb el seu marit Alessio Casimirri, de qui es va separar més tard, però no oficialment. Ell va romandre al país mentre que ella el va deixar a l'inici de la dècada de 1990, després de la fi del seu matrimoni.

## Captura

En aquesta no etapa, es va traslladar a Angola, i després a Algèria, al costat del seu nou company, Maurizio Falessi, un altre membre de la cèl·lula romana de les Brigades Roges, al costat del qual va ser capturada al Caire el gener de 2004. Les connivències i proteccions que van permetre una fugida tant llarga no han sortit a la llum i són encara objecte d'investigació.

## Referències

* ↑ «Br, chi è Rita Algranati» (en italià). Repubblica, 14-01-2004. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Il caso Moro La fuga dei brigatisti verso via Montalcini» (en italià). Anniaffollati.it. Arxivat de l'original el 2018-11-14. [Consulta: 14 novembre 2018].
* ↑ Bellu, Giovanni Maria. «I fiori della compagna Marzia diedero il segnale della strage» (en italià). Repubblica, 15-01-2004. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Presa la Algranati, era in via Fani Con lei Falessi, membro delle Ucc» (en italià). Repubblica, 14-01-2004. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Br arrestati, ora i pm indagano su chi aiutò la latitanza» (en italià). Repubblica, 16-01-2004. [Consulta: 9 febrer 2025].