OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Florence Wysinger Allen

Florence Wysinger Allen (1913-1997) va ser una model artística afroamericana durant més de 30 anys. Va ser anomenada la més estimada model dels artistes de San Francisco.

## Biografia

Florence Wysinger Allen va néixer a Oakland, Califòrnia, el 1913. El seu pare, Arthur, era el fill d'Edmond Wysinger Edward i la seva mare, nascuda Moore, era un pianista de concert. Allen va assistir a la Fremont High School i es va convertir en un membre actiu de la comunitat artística de San Francisco, així com es va convertir en activista pels drets civils i columnista d'un diari. El seu cercle social inclouia gent de la talla de Paul Robeson, Paul Newman, Harry Belafonte i Allen Ginsberg. Mentre no feia de model treballava d'hostessa a restaurants de North Beach com el Washington Square Bar and Grill. El 1987 va ser atropellada per un camió mentre creuava un carrer a prop de Moll dels Pescadors, i es va trencar les dues cames i perdé la seva mobilitat. Va morir a El Sobrante, a Califòrnia l'1 de juny de 1997.

## Carrera

| « | Hi ha un art en aquest negoci. Hi ha molt més que la pell i els ossos. És una feina molt difícil. Has de trobar els músculs que no sabies ni que tenies. Just quan creus que estàs relaxada, la suor comença a córrer - i llavors et rasques. La tensió és enorme. | » |
| — Flo Allen |||
Allen va començar com a model el 1933, motivada per necessitats monetàries, i treballar per a pintors com Mark Rothko, Diego Rivera, Gertrude Murphy i Wayne Thiebaud. També va fer de model per a classes d'art a l'escola d'art de San Francisco, a la Universitat de Califòrnia, Berkeley i la Universitat Stanford, entre d'altres. Preferia fer de model de nu, ja que es cobrava 75 centaus per hora davant dels 50 centaus l'hora per modelar vestida. El 1945 va fundar el Gremi de models de San Francisco. El 1965 la Universitat de Califòrnia-San Francisco va celebrar una exposició d'art titulada Florence Allen Herself, que va mostrar trenta anys de la carrera d'Allen com a model. El 1987 es va convertir en la Coordinadora de models i professora del Taller de Certificació de models al California College of the Arts.

## Referències

* 1 2 «Synapse – The UCSF student newspaper, Volume 9, Number 11, 28 May 1965 — 1965–66 Symphony Tickets Now Available». Synapse Archive. University of California, San Francisco, 1965. [Consulta: 16 juny 2011].
* 1 2 3 4 «Finding Aid». Florence Allen papers, 1920–1997. Archives of American Art, 2011. [Consulta: 16 juny 2011].
* 1 2 3 4 J.L. Pimsleur. «Flo Allen – Legendary Artists' Model». Modern Art. SF Gate, 1997. Arxivat de l'original el 2013-02-02. [Consulta: 16 juny 2011].

## Enllaços externs

* Bay Area Models Guild companya fundada per Allen (anglès)
* Flo Allen's obituari al SFGate Arxivat 2013-01-04 at Archive.is (anglès)
# Font Vella (Gratallops)

La Font Vella és una antiga font a Gratallops (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Es tracta d'un petit conjunt, aproximadament de planta quadrada, amb una arcada de mig punt que dona pas a l'interior, on es troba la font. El material utilitzat és pedra blanca, amb carreus no excessivament treballats.

## Història

La font es considerada pels habitants del poble com d'origen àrab, encara que aquest fet no és comprovable. Molt propera al poble, fou utilitzada durant segles. La font fou abandonada perquè s'ha perdut l'aigua, i avui és completament coberta d'esbarzers. Únicament hom pot observar la seva estructura quan, per una causa o altra, es crema el barranquet on és situada, i els esbarzers desapareixen.

## Referències

* 1 2 3 «Font Vella». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 agost 2018].
* ↑ Sabaté i Alentorn, Jaume. Guia de Gratallops. Tarragona: Instituit d'Estudis Tarraconenses Ramon Berenguer IV & Diputació de Tarragona, 1986, p. 13 (Els Llibres de la Medusa núm 27). ISBN 840006142X. Arxivat 2019-10-23 a Wayback Machine.
# Vida a l'ombra

El concepte de vida a l'ombra és una hipòtesi avançada pel cosmòleg Paul Davies, president del grup de treball SETI: Ciència i Tecnologia Postdetecció de l'Acadèmia Internacional d'Astronàutica. La hipòtesi suggereix que, si la vida ha evolucionat més d'una vegada a la Terra, podria haver-hi microorganismes que no tenen cap relació evolutiva amb les altres formes de vida conegudes. Davies creu que, si els científics descobrissin una forma alternativa de vida microbiana a la Terra, significaria que hi ha una gran probabilitat que la vida hagi sorgit a molts altres llocs de l'Univers. Suggereix que alguns indicadors podrien ser formes alternatives de bioquímica, com ara aminoàcids dextrogirs, un codi genètic diferent o fins i tot material genètic que no estigui basat en cadenes d'àcids nucleics (ADN o ARN) o biopolímers. La hipòtesi contempla la possibilitat que els organismes que descendeixen d'aquest «segon origen» hagin sobreviscut fins a l'actualitat en una biosfera a l'ombra.

## Referències

* 1 2 3 Migneault, Ashley. «Short Sharp Science: How to hunt for shadow life» (en anglès). Newscientist.com, 15-02-2009. [Consulta: 15 maig 2010].
* 1 2 3 Morgan, James. «Alien life 'may exist among us'» (en anglès). BBC News, 16-02-2009. [Consulta: 8 setembre 2015].
* ↑ «Cosmologist Explores Notion Of 'Alien' Life On Earth» (en anglès). Sciencedaily.com, 26-02-2009. [Consulta: 15 maig 2010].

## Vegeu també

* Matèria fosca biològica
* The Eerie Silence
# Varzi-Xúdia

Varzi-Xúdia (en rus: Варзи-Шудья) és un poble d'Udmúrtia, a Rússia, que el 2012 no tenia cap habitant. Pertany al raion d'Alnaixi.

## Referències

* ↑ «Численность населения Алнашского района в разрезе населённых пунктов на 1 января 2008 года». Алнашский районный Совет депутатов. Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 20 febrer 2010].
# Hiperqueratosi

La hiperqueratosi (equivalent als termes queratosi, queratoma, queratodèrmia i tilosi) és l'engruiximent de l'estrat corni de la pell i provoca durícies o calls.
La queratina prové de les capes de cèl·lules de l'epidermis que moren acceleradament en resposta a contacte continu amb objectes durs o abrasius. Per això les durícies són més comuns en zones de contacte i esforç com ara mans i peus.

## Fisiopatologia

És un mecanisme de defensa de la pell, que als peus sol associar-se a patrons anòmals de marxa i funcionament del peu, els quals provoquen que determinades zones del peu es vegin sotmeses a sobrecàrrega, i la resposta de la pell és la formació d'hiperqueratosi.
En altres casos estan relacionades amb el fregament excessiu del calçat (sobretot a les zones dorsals del peu) o amb la pressió de les estructures òssies sobre la pell que les separa (com passa amb els helomes o hiperqueratosi interdigitals).
És freqüent també apreciar hiperqueratosi en treballadors que agafen objectes fort amb les mans, fan servir eines manuals, passen molt de temps drets, en esportistes...

## Tractament

Les durícies als peus són un signe de sobrecàrrega que ha de ser valorat pel podòleg. El tractament convencional per eliminar les dureses és la quiropòdia o eliminació mitjançant bisturí. Un cop retirada la hiperqueratosi la pell queda completament sana, però el factor etiològic, que és el funcionament anormal del peu, continua sent present, per la qual cosa el problema torna a aparèixer passat un temps. Per aquesta raó, el tractament s'ha d'encaminar no només a eliminar manualment aquestes dureses, sinó a buscar el mecanisme etiològic que les origina i compensar-lo, generalment mitjançant uns suports plantars (plantilles) confeccionats a mida.

## Referències

* ↑ Diccionari Enciclopèdic de Medicina
* ↑ Baños Bernad, Miguel Ángel. «Queratodèrmies palmoplantars. Característiques i tractaments.». Institut Català del Peu, 2019. [Consulta: 1r gener 2022].
* ↑ «Cercaterm». Termcat. [Consulta: 12 gener 2025].
* ↑ Roza, Álvaro López. Lesiones en el pádel: Más vale prevenir que jugar. Punto Rojo Libros.
* ↑ Grouios, George «Corns and calluses in athletes' feet: a cause for concern». The Foot, 14, 4, 01-12-2004, pàg. 175–184. DOI: 10.1016/j.foot.2004.07.005. ISSN: 0958-2592.
* ↑ Pons, Bartolomé Beltrán. El Medico Solo No Basta. Arán Ediciones.
# Timiateri de Calaceit

El timiateri o encenser de Calaceit és datat entre els anys 675-526 a. C. (segle vi a. C.) i és una peça elaborada pels ibers, que és tal com anomenaven els antics cronistes grecs als pobles nadius del llevant i sud de la península Ibèrica, per distingir-los dels pobles de l'interior, la cultura i els costums dels quals eren ben diferents.
El timiateri o thymiaterion és una mena d'encenser utilitzat antigament a la zona mediterrània amb propòsits espirituals i religiosos, en particular durant les cerimònies de culte.
Fou trobat l'any 1903 a l'interior de la tomba d'un personatge d'alt rang iber, al costat d'un calder i d'una cuirassa, a la necròpoli de "Les Ferreres", situada a la comarca aragonesa del Matarraña, a la Franja de Ponent. La peça arqueològica va ser trobada per un pagès i bescanviada per un quadre a l'oli amb Juan Cabré, natural de Calaceit, arqueòleg i artista autor de la pintura.
L'encenser s'exposa al Museo A rqueológico Nacional d'Espanya, a Madrid, amb el número d'inventari 38447.

## Característiques tècniques

* Període: Edat de ferro II.
* Estil: Ibèric.
* Forma: Dos cons de cèrcols calats contraposats, units per una columneta que a la seva base té un cavall.
* Material: bronze.
* Tècnica: Fosa a la cera perduda.
* Altura: 35 centímetres
* Altura del cavall: 15 centímetres.
* Longitud del cavall: 15,5 centímetres.
* Longitud de la columna: 20 centímetres.
* Diàmetre màxim del cremador: 20,5 centímetres.
* Diàmetre màxim del suport: 19,5 centímetres.

## Referències

* Fitxa tècnica del Timiateri de Calaceit del Museo Arqueológico Nacional de España
# Cultura de Los Millares

La cultura de Los Millares va substituir la cultura almerienca.
Cap al 2500 aC, arribaren al sud-est noves onades de colonitzadors orientals que van fer desaparèixer la cultura almerienca i varen donar origen a l'anomenada cultura de Los Millares, netament metal·lúrgica. Eren buscadors de coure i sabien treballar aquest metall, abundós a la península Ibèrica. La muralla de Los Millares està datada mitjançant el sistema del Carboni 14, cap al 2350 aC. Sembla segur que aquesta cultura va irradiar cap a la vall de l'Ebre. De fet, és segur que al període del 2.500 al 2000 aC els buscadors de metalls eren nombrosos a les costes del sud i est.

## Bibliografia

* Alimen, Maria-Henriette; Marie-Joseph, Steve. Prehistoria (en castellà). Mexico DF, Madrid i Buenos Aires: Siglo XXI, 1970 (Historia universal, volum 1). ISBN 84-323-0034-9.
# Garsa

La garsa eurasiàtica o senzillament garsa o blanca (Pica pica) és una espècie d'ocell passeriforme de la família dels còrvids. És distribuïda per tota la regió paleàrtica, de la península Ibèrica al Japó

## Distribució geogràfica

Habita a tot Europa (excepte a Islàndia, Còrsega, Sardenya i les Balears), i per Àsia des de les zones temperades fins Sibèria Oriental. Té algunes subespècies.

## Característiques

És fàcil d'identificar pel color, blanc al ventre i a les ales, i negre a la resta del cos, amb irisacions de to blau, verd o morat a les vores de les ales i a la cua. Fa uns 46 centímetres de llargada.

## Història natural

És un ocell molt sociable i gregari a l'hivern. A l'estiu i a la primavera es desplaça en parella, mentre que a la tardor i a l'hivern s'aplega en estols més grans. És omnívor; s'alimenta d'insectes, cargols, llimacs, sargantanes, ous i pollets d'altres ocells, carn morta, cireres, nous, raïm, fruita en general, patates i pastanagues.
Les garses s'aparellen per tota la vida, i la parella roman junta també fora de la temporada de cria. Cada any, a principi de primavera, construeixen un niu nou, de forma esfèrica amb una o dues entrades laterals, situat habitualment a la capçada d'un arbre però de vegades també entre matolls. La femella pon de sis a vuit ous i els incuba durant disset o divuit dies, i els pollets, que neixen nus, es queden al niu de 22 a 27 dies. La cria de la garsa és parasitada pel cucut reial, que pon els ous en nius de garsa perquè les garses els incubin i li criïn els polls.

## Cultura popular

En català, hi ha una dita popular «donar garsa per perdiu» o bé «donar garsa per colom», que s'utilitza quan es vol enganyar algú tot donant-li quelcom que sigui de qualitat inferior a allò que espera.
En general, en català s'associa «garsa» amb un lladre o una persona que procura adquirir massa coses en perjudici d'altres. També es diu que es tornen boges per les coses brillants.
Les garses és una obra de teatre modernista i sociològic català d'Ignasi Iglésias que fou molt popular el segle passat.

## Vegeu també

Altres espècies d'ocells també s'anomenen garsa:
* Garsa blava
* Garsa de mar
* Garsa groguera
* Garsa de l'Himàlaia
* Garsa del Magrib

## Referències

* ↑ «Garsa». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 10-01-2020 (català)
* ↑ «garsa». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «blanca». Diccionari de la llengua catalana de l'IEC. Institut d'Estudis Catalans.
* ↑ «Tree of Life». Arxivat de l'original el 2007-10-31. [Consulta: 28 octubre 2007].
* 1 2 3 4 Rodríguez de la Fuente, F.. Enciclopedia Salvat de la Fauna. 4. Pamplona: Salvat, 1970, p. 268-272.
* 1 2 3 4 SAUER, F. Aves terrestres Barcelona, 1984. Ed. Blume (Original alemany Landvögel Múnic, 1982) (castellà)
# Stipa gigantea

Stipa gigantea és una espècie de planta de la família de les poàcies.

## Descripció

És una gramínia de fulla perenne o semiperenne, que se sol conrear als jardins com a exemplar d'exhibició. Es tracta d'una espècie longeva amb estretes fulles verdes de fins a 80 cm. A l'estiu les tiges alçades donen flors aspres de color porpra platejat, en panícules grans i obertes de fins a 20 cm de llarg, que duren tot l'hivern, adoptant un intens color daurat.

## Hàbitat

Zones seques de muntanyes d'alzines a l'interior peninsular, on resisteixen molt bé les gelades. Sobre sòls sorrencs àcids. Hemicriptòfit.
Formen comunitats de grans gramínies que es desenvolupen sobre sòls relativament profunds en àrees seques i on a més de Stipa gigantea hi habiten plantes com Arrhenatherum elatius, Centaurea ornata, Corynephorus canescens, Stipa lagascae, Ononis spinosa, etc.

## Distribució

Centre i sud de la península Ibèrica i nord d'Àfrica. Com a dada curiosa, la imatge d'aquesta planta s'utilitza en heràldica, concretament en l'escut de Bercial de Zapardiel, a Espanya.

## Taxonomia

Stipa gigantea va ser descrita per Heinrich Friedrich Link i publicada al Journal für die Botanik 2: 313. 1799.

### Etimologia

* Stipa: nom genèric que deriva del grec stupe (estopa) o stuppeion (fibra), fent al·lusió a les aristes plumoses de les espècies euroasiàtiques, o (més probablement) a la fibra obtinguda de pastures d'espart.
* gigantea; epítet llatí que significa "molt gran".

### Sinonímia

* Avena cavanillesii Lag.
* Avena striata Schousb. ex Willk. & Lange
* Celtica gigantea (Link) F.M.Vázquez & Barkworth
* Celtica gigantea subsp. donyanae (F.M.Vázquez & Devesa) F.M.Vázquez & Barkworth
* Celtica gigantea subsp. maroccana (Pau & Font Quer) F.M.Vázquez & Barkworth
* Celtica gigantea subsp. sterilis F.M.Vázquez & Barkworth
* Lasiagrostis gigantea (Link) Trin. & Rupr.
* Macrochloa arenaria (Brot.) Kunth
* Macrochloa gigantea (Link) Hack.
* Stipa arenaria Brot.
* Stipa gigantea subsp. donyanae F.M.Vazquez & Devesa
* Stipa gigantea subsp. maroccana (Pau & Font Quer) F.M.Vazquez & Devesa
* Stipa gigantea var. maroccana Pau & Font Quer
* Stipa gigantea var. mesatlantica Andr.

## Referències

* ↑ «Stipa gigantea». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 9 febrer 2013].
* ↑ (en anglès) Watson L, Dallwitz MJ. «The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references». The Grass Genera of the World, 2008. [Consulta: 25 gener 2010].
* ↑ A Epítetos Botánicos
* ↑ «Stipa gigantea a The Plant List» (en anglès). [Consulta: 7 juliol 2017].

## Bibliografia

* R.B.Gardens, Kew. Grass Base, The Online World Grass Flora
* Darke, R. 1999. Color Encycl. Ornam. Grasses 1–325. Timber Press, Portland.
# Montecosaro

Montecosaro és un comune (municip
# José Antonio Elizalde Bertrand

José Antonio Elizalde Bertrand (Barcelona, c. 1931 - Barcelona, 16 de juliol de 2015) fou pilot de motociclisme de velocitat i motocròs català. Com a pilot oficial de Montesa durant la dècada de 1950, destacà en competicions de velocitat, resistència i pujades de muntanya, assolint èxits com ara el títol de Campió d'Espanya de velocitat en 125cc (1952) o la victòria a la Pujada a la Rabassada el 1954, ambdós amb una Montesa. Fou també un dels pioners del motocròs a la península Ibèrica, i com a oficial d'OSSA aconseguí el primer Campionat d'Espanya d'aquesta modalitat en la categoria dels 250cc, celebrat el 1959.

## Referències

* ↑ «José Antonio Elizalde Bertrand» (en castellà). enmemoria.lavanguardia.com. La Vanguardia, 16-07-2015. [Consulta: 9 agost 2017].
# Fórmula límit de Kronecker

En matemàtiques, la fórmula límit de Kronecker clàssica descriu el terme constant per s = 1 d'una sèrie real analítica d'Eisenstein (o funció zeta d'Epstein) d'acord amb els termes de la funció eta de Dedekind. Es poden generalitzar amb sèries d'Eisenstein més complicades. Són anomenades així en honor del matemàtic alemany Leopold Kronecker (1823-1891).

## Primera fórmula límit de Kronecker

La primera fórmula límit de Kronecker és
    $E(\tau ,s)={\pi \over s-1}+2\pi (\gamma -\log(2)-\log({\sqrt {y}}|\eta (\tau )|^{2}))+O(s-1)$
on
* E(τ,s) és la sèrie real analítica d'Eisenstein, donada per
    $E(\tau ,s)=\sum _{(m,n)\neq (0,0)}{y^{s} \over |m\tau +n|^{2s}}$
per a Re(s) > 1, i per continuïtat analítica per a diferents valors del nombre complex s.
* γ és la constant d'Euler-Mascheroni
* τ = x + iy amb y > 0.
* $\eta (\tau )=q^{1/24}\prod _{n\geq 1}(1-q^{n})$, amb q = e$^{2πiτ}$, és la funció eta de Dedekind.
Per tant, la sèrie d'Eisenstein admet un pol s = 1 de residu π, i la (primera) fórmula límit de Kronecker dona el terme constant de la sèrie de Laurent en aquest pol.

## Segona fórmula límit de Kronecker

La segona fórmula límit de Kronecker és
    $E_{u,v}(\tau ,1)=-2\pi \log |f(u-v\tau ;\tau )q^{v^{2}/2}|$
on
* u i v són reals no enters.
* q = e$^{2πiτ}$ i q$^a$ = e$^{2πiaτ}$
* p = e$^{2πiz}$ i p$^a$ = e$^{2πiaz}$
* $E_{u,v}(\tau ,s)=\sum _{(m,n)\neq (0,0)}e^{2\pi i(mu+nv)}{y^{s} \over |m\tau +n|^{2s}}$
per Re(s) > 1, i es defineix per la continuïtat analítica per a diferents valors del nombre complex s.
* $f(z,\tau )=q^{1/12}(p^{1/2}-p^{-1/2})\prod _{n\geq 1}(1-q^{n}p)(1-q^{n}/p).$

## Referències

* Lang, Serge. Elliptic Functions (en anglès), 1987. ISBN 0-387-96508-4.
* Siegel, C. L. Lectures on Advanced Analytic Number Theory (en anglès), 1961.

## Vegeu també

* Funció d'Herglotz-Zagier

## Enllaços externs

* William B. Hart. «Evaluation of the Dedekind Eta Function (PhD thesis), chapter 0: Preliminaries», 2004. (anglès)
# Ardesio

Ardesio edyuudrt6r
# Biozona MN 5

En bioestratigrafia, la biozona MN 5 és una de les setze biozones de mamífers del Neogen utilitzades per caracteritzar la fauna de mamífers fòssils d'Europa durant el Neogen. És precedida per la biozona MN 4 i seguida per la biozona MN 6, i forma part de l'Orleanià del Miocè mitjà. Aquesta biozona s'inicia amb la cronozona de polaritat magnètica C5Cr, fa 17 milions d'anys, i acaba durant el cron C5Bn.1r, fa 15 milions d'anys, encara que s'han proposat correlacions diferents. La localitat de referència utilitzada per correlacionar la fauna amb aquesta biozona és Pontlevoy-Thenay, a França; altres localitats són La Retama a Espanya, Castelnau-d'Arbieu a França, and Sandelzhausen a Alemanya.
Durant aquesta època apareix per primer cop Cricetodon (un rosegador) a l'oest d'Europa, així com els poc coneguts Lartetomys i Mixocricetodon. Dins de la família extinta Eomyidae, el gènere Ligerimys apareix per última vegada durant aquesta època, encara que Keramidomys i Eomyops apareixen com a immigrants. L'últim marsupial europeu, Amphiperatherium frequens, i el primitiu artiodàctil Cainotherium, apareixen per últim cop a França i Espanya durant aquesta època, encara que segueixen estant presents a Alemanya durant la biozona MN 6.
Durant aquesta època apareixen per primer cop el primat Pliopithecus, Ancylotherium i Hoploaceratherium, així com Chalicotherium, un membre relacionat amb la família extinta Chalicotheriidae. També apareixen per primer cop diversos artiodàctils, com Conohyus (un porc), Heteroprox i Dicrocerus (cérvols) i Micromeryx (un cérvol mesquer).
Els rinoceronts Prosantorhinus, Plesiaceratherium, Hispanotherium, i Gaindatherium, així com els porcs Bunolistriodon i Aureliachoerus, i els remugants Amphimoschus i Lagomeryx, apareixen per últim cop. Dos gèneres d'artiodàctils, Triceromeryx i Pseudoeotragus, apareixen només durant aquesta època.

## Referències

* 1 2 3 4 5 Mein, P. «European Miocene mammal biochronology». A: Rössner, G.E. & Heissig, K. (ed.). The Miocene Land Mammals of Europe. Múnic: Verlag Dr. Friedrich Pfeil, 1999, p. 25–38. (anglès)
* ↑ Steininger, F. «Chronostratigraphy, geochronology and biochronology of the Miocene "European Land Mammal Mega-Zones (ELMMZ)" and the Miocene "Mammal Zones (MN-Zones)"». A: Rössner, G.E. & Heissig, K. (ed.). The Miocene Land Mammals of Europe. Múnic: Verlag Dr. Friedrich Pfeil, 1999, p. 9–24. (anglès)
# Fara Olivana con Sola

Fara Olivana con Sola és un comune (mudhfgh
# Gorlago

Gorlago ( bergamasco : Gorlàgh ) és un corthgfd
# Isola di Fondra

Isola di Fondra ( Bergamasque : ytedrtg
# Medolago

Medolago ( bergamasco : Medulàch ) és un comune (mungyhjchdf
# Mont

«Mont» té aquests significats:
* Mont o muntanya, elevació natural, acusada i abrupta del terreny
* Mont o Menthu, déu falcó de la guerra en la mitologia egípcia
* Mont (heràldica), moble heràldic (o, segons algunes fonts, una figura) que representa una muntanya
* Toponímia:
** Mont (Alts Pirineus), municipi al departament dels Alts Pirineus (regió d'Occitània, França)
** Mont (Pirineus Atlàntics), municipi al departament dels Pirineus Atlàntics (regió de Nova Aquitània, França)
** Mont (Saona i Loira), municipi al departament de Saona i Loira (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
** Mont (Vielha e Mijaran), poble del municipi de Vielha e Mijaran, a la Vall d'Aran, dins l'entitat municipal descentralitzada d'Aubèrt e Betlan
** El Mont (Albanyà), cadena de muntanyes del Prepirineu, a l'Alta Garrotxa
** Mare de Déu del Mont, santuari del municipi d'Albanyà, a l'Alt Empordà
** Veïnat del Mont, veïnat del municipi d'Amer, a la Selva
* Miscel·lània:
** Mont de pietat, establiment benèfic que fa préstecs amb un interès mòdic
** Mont de Venus, regió púbica de la dona
# Microloris

Microloris és un gènere extint de petits primats de la subfamília dels loris. Se'l coneix per unes dents trobades a Siwalik, al nord del Pakistan, i datades entre fa 8 i 16 milions d'anys. Recentment se n'ha descrit l'espècie Microloris pilbeami, datada entre fa 9 i 10 milions d'anys.

## Referències

* ↑ MacPhee, R. D. E.; L. L. Jacobs. 1986. Nycticeboides simpsoni and the morphology, adaptations, and relationships of Miocene Siwalik Lorisidae. Contributions to Geology, University of Wyoming, Special Paper 3: 131-161. (anglès)
* ↑ Harrison, T. «Later Tertiary Lorisiformes». A: Werdelin, L & Sanders, W.J. Cenozoic Mammals of Africa. Berkeley: California University Press, 2010, p. 333–349. (anglès)
# Diàtlevo

Diàtlevo (en rus: Дятлево) és un poble d'Udmúrtia, a Rússia, el 2008 tenia 184 habitants. Pertany al raion d'Alnaixi.

## Referències

* ↑ «Численность населения Алнашского района в разрезе населённых пунктов на 1 января 2008 года». Алнашский районный Совет депутатов. Arxivat de l'original el 2012-04-11. [Consulta: 20 febrer 2010].