OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# John Moses Browning

John Moses Browning (23 de gener de 1855 – 26 de novembre de 1926) va néixer a Ogden, Utah, va ser un dissenyador d'armes nord-americà, i va dissenyar i desenvolupar moltes varietats d'armes, tant militars com civils, municions i mecanismes de foc, i la majoria encara es fan servir a dia d'avuí a arreu del món. Ell és reconegut com un dels dissenyadors d'armes del segle XX més brillants, en el desenvolupament d'armes automàtiques i semiautomàtiques, i és segur que va crear i patentar unes 128 armes al llarg de la seva vida. Ell va crear la seva primera arma als 13 anys a la tenda d'armes del seu pare, i va ser premiat pel seu pare en rebre la seva primera patent d'una arma al 7 d'octubre de 1879, als 24 anys.
Browning ha influenciat sobre quasi tots els dissenys de totes les categories d'armes que han existit. Ell ha inventat o millorat moltes armes de forrellat, tant fusells com escopetes. Encara que on més va destacar va ser en el disseny i desenvolupament d'armes automàtiques.

## Biografia

Era el fill d'un armer. Browning era membre de l'Església de Jesucrist dels Sants dels Darrers Dies i va servir 2 anys en una missió a Geòrgia a principis del 28 de març de 1887. La seva religió la va “heretar” del seu pare.

## Vegeu també

* Browning Arms Company

## Referències

* ↑ Pelley, Doug. «Pictures of Headstones: John M. Browning», 01-07-2004. Arxivat de l'original el 2007-02-05. [Consulta: 23 gener 2007].
* ↑ Borth, Christy. Masters of Mass Production, p. 152, 156-9, Bobbs-Merrill Company, Indianapolis, IN, 1945.
* ↑ "By 1900, over 75% of the repeating sporting arms on the United States market, both lever and pump, were of John's invention." Browning Firearms Collection Arxivat 2012-11-20 a Wayback Machine. brochure from The American Society of Mechanical Engineers
* ↑ Encyclopædia Britannica online, "John Moses Browning" Arxivat 2015-07-23 a Wayback Machine.
* Browning, John, and Curt Gentry. John M. Browning, American Gunmaker. New York: Doubleday, 1964. OCLC 1329440

## Enllaços externs

* The Ogden Union Station Browning Museum
* M-1911 Pistol History
* 1911 Pistol Photo Reference Site Past Items Sold at Auction Arxivat 2016-03-14 a Wayback Machine.
# Antonio María Barbieri

Antonio María Barbieri (Montevideo, 12 d'octubre de 1892 – ibídem, 6 de juliol de 1979) va ser un cardenal i arquebisbe catòlic uruguaià.

## Biografia

Nascut a Montevideo el 1892, Barbieri va ser batejat amb el nom d'Alfredo. El 1913 va entrar a l'Orde dels Frares Menors Caputxins. Després de continuar la seva formació a Itàlia, Barbieri va adoptar el nom d'Antonio María. El 1921 va ser ordenat sacerdot i va obtenir el seu doctorat en teologia el juliol de 1923. No va acceptar el càrrec de professor a la prestigiosa universitat romana i va decidir tornar a l'Uruguai.
El 1936, Barbieri va ser nomenat bisbe coadjutor de Montevideo. Va rebre la consagració episcopal el 8 de novembre del mateix any. El 1940 va esdevenir el tercer arquebisbe de Montevideo. Tenia un programa de ràdio i va contribuir com a professor d'història i com a assagista.
El 15 de desembre de 1958 va ser nomenat cardenal pel papa Joan XXIII, amb el títol de San Crisogono. Com a cardenal, va participar activament al Concili del Vaticà II. Va deixar el càrrec d'arquebisbe de Montevideo el 1976 després de 35 anys de servei.
Va morir a Montevideo el 1979 als 86 anys.

## Referències

* ↑ Antonio María Cardenal Barbieri (Catholic Hierarchy)
* ↑ www.arquidiocesis.net. «Arquidiócesis de Montevideo» (en castellà). [Consulta: 12 febrer 2012].

## Enllaços externs

* Biografia Arxivat 2014-08-26 a Wayback Machine. a la pàgina web Cardinals de Salvador Miranda (anglès)
# Jamaal Tinsley

Jamaal Tinsley (Brooklyn, 28 de febrer de 1978) és un exjugador de bàsquet estatunidenc que jugava a la posició base.
Tinsley va jugar a bàsquet universitari per als Iowa State Cyclones. Després de l'últim any, va ser seleccionat pels Vancouver Grizzlies amb la 27a selecció del draft de l'NBA del 2001, però els drets van ser transferits la mateixa nit als Atlanta Hawks primer, i tot seguit als Indiana Pacers. Tinsley va jugar 11 temporades a l'NBA, principalment amb els Pacers, així com amb els Memphis Grizzlies i Utah Jazz.

## Referències

* ↑ «Breaking away» (en anglès americà). ESPN Magazine, 01-12-2000. Arxivat de l'original el 2007-10-15. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Tinsley drafted by Hawks, traded to Pacers» (en anglès). UPI Archives, 27-06-2001. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Pacers, Tinsley reach resolution» (en anglès). NBA, 22-07-2009. [Consulta: 15 novembre 2009].
* ↑ «Grizzlies sign Jamaal Tinsley» (en anglès). NBA, 14-11-2009. [Consulta: 15 novembre 2009].
* ↑ «Jazz Signs Jamaal Tinsley, Keith McLeod and Trey Gilder» (en anglès). NBA, 12-12-2011. [Consulta: 24 gener 2013].
# Curci Àtic

Curci Àtic (llatí: Curtius Atticus) va ser un cavaller romà del segle i. Segurament formava part de la gens Cúrcia, una antiga gens romana d'origen patrici. Va ser un dels pocs companys a qui l'emperador Tiberi va demanar que l'acompanyessin al seu retir de Capri l'any 26, on es va estar uns anys. El 32 va ser eliminat pel cap dels pretorians, Sejà. Justus Lipsius creu que és el mateix Àtic a qui Ovidi va dirigir dues pòntiques.

## Referències

* ↑ [https://quod.lib.umich.edu/m/moa/acl3129.0001.001/428?rgn=full+text;view=image;q1=AtticusSmith,+William+(ed.).+Dictionary+of+Greek+and+Roman+Biography+and+Mythology.+Vol.+I.++Boston:+Little,+Brown,+&+Comp.,+1867,+p. 413. ]
# Zolotarevita

La zolotarevita és un mineral de la classe dels silicats. Rep el nom en honor del Dr. Andrey A. Zolotarev (n. 1982), un cristal·lògraf de la Universitat Estatal de Sant Petersburg (Rússia).

## Característiques

La zolotarevita és un ciclosilicats de fórmula química Na₅Zr[Si₆O$_{15}$(OH)₃]·3H₂O. Va ser aprovada com a espècie vàlida per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2021, sent publicada l'any 2022. Cristal·litza en el sistema trigonal.
L'exemplar que va servir per a determinar l'espècie, el que es coneix com a material tipus, es troba conservat a les col·leccions del museu mineralògic i geològic de l'Institut Geològic del Centre Científic de Kola, a Rússia, amb el número de catàleg: gim 7910.

## Formació i jaciments

Va ser descoberta a Rússia, concretament al mont Al·luaiv, situat al districte de Lovozero (óblast de Múrmansk), l'únic indret de tot el planeta on ha estat descrita aquesta espècie mineral.

## Referències

* ↑ «Zolotarevite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 5 abril 2022].
* ↑ Mikhailova, Julia A.; Selivanova, Ekaterina A.; Krivovichev, Sergey V.; Pakhomovsky, Yakov A.; Chukanov, Nikita V.; Yakovenchuk, Victor N. «The new mineral zolotarevite, Na5Zr[Si6O15(ОН)3]⋅2–3H2O, the first highly hydrated lovozerite-group member from the Lovozero alkaline massif, Kola Peninsula, Russia». Mineralogical Magazine, 86, 2, 4-2022, pàg. 263–271. DOI: https://doi.org/10.1180/mgm.2022.13 [Consulta: 19 octubre 2022].
# Serpoll

El Serpoll (Thymus serpyllum) és una espècie de planta del mateix gènere de la farigola (Thymus), de la família de les lamiàcies o labiades.
Viu pràcticament a tot Europa, encara que a la península Ibèrica sol estar representat per diferents varietats de muntanya.
És un subarbust (amb tiges llenyoses només a la base) més o menys prostrat que pot fer entre 10 o 30 centímetres d'alt i s'escampa pel terra (procumbent). Les fulles són persistents i ovals (no revolutes com les de la farigola) d'uns 3 a 8 mm de llargada. Les flors són menudes i flairoses de color rosa porpra. A l'igual que la farigola, es pot utilitzar com a condiment o per a fer infusions.

## Referències

* 1 2 Oriol de Bolòs i Josep Vigo. Flora dels Països Catalans. Barcelona: Ed. Barcino, 1995, p. Vol.III, pàg.322. ISBN 84-7226-698-2.
* ↑ Font I Quer, Pius. Dioscòrides renovado. Barcelona: Editorial Labor. ISBN 84-335-6151-0.
# Lasius flavus

Lasius flavus és una espècie de formiga de la subfamília dels formicins (Formicinae) que està molt estesa a Europa, incloent-hi la península Ibèrica, però també habita a Àsia, Àfrica del nord i l'est d'Amèrica del Nord. Va ser descrita per l'entomòleg danès Johan Christian Fabricius el 1787.
Aquesta espècie viu principalment en els camps i prats humits, els nius són en general totalment sota terra i coberts d'herba, encara que també poden tenir l'entrada en forma de monticle. Crien pugons i s'alimenten de les seves secrecions ensucrades.

## Característiques

Les reines mesuren de 7 a 9 mil·límetres de llarg, els mascles de 3 a 4 mil·límetres i les obreres de 2 a 4 mil·límetres. Aquestes formigues tenen colors que van del groc al marró, la reina i els mascles són més foscos. Lasius flavus és una espècie monomorfa, és a dir tots els membres són de forma semblant i no tenen soldats.

## Història natural

S'alimenta gairebé exclusivament de la melassa excretada pels pugons que crien als nius subterranis. A causa d'aquest tipus de subministrament d'aliments, aquesta formiga no surt gaire del formiguer per buscar menjar. Per això els nius gairebé no tenen eixides.
Les formigues sexuades eixamenen principalment els dies càlids de mig estiu. La nova colònia és sovint fundada per diverses reines (pleometrosi). Més tard, les reines es barallen i només en sobreviu una i la colònia esdevé monògina.
* Obrera amb pugó
* Reines alades
* Mascles i reines surten del niu terrestre
* Niu terrestre
* Obreres que curen llarves
* Reina

## Referències

* ↑ «Hormigas.org - Lasius flavus» (en castellà). [Consulta: 9 novembre 2023].
* ↑ Balton, Barry. «Lasius flavus - AntCat» (en anglès). [Consulta: 27 març 2022].
* ↑ Fabricius, Johan Christian. Mantissa insectorum sistens eorum species nuper detectas adiectis characteribus, genericis, differentiis, specificis, emendationibus, observationibus (pdf) (en llatí). tom I. Copenhaguen: C.G. Proft, 1787, p. 348.
* 1 2 Bellmann, Heiko. Bienen, Wespen, Ameisen Hautflügler Mitteleuropas (en alemany). éa ediciól. Stuttgart: Franckh-Kosmos, 2005. ISBN 978-3-440-09690-1.

## Bibliografia

* Suñer, David; Gómez, Crisanto; Espadaler, Xavier «Poblaciones meridionales de Lasius flavus (Fabr.) y L. myops Forel: estudio biométrico (Hymenoptera, Formicidae)». Orsis: organismes i sistemes, 11-01-1991, pàg. 101–108. ISSN: 2014-9727.
# Samia cynthia

Samia cynthia és una espècie de lepidòpter ditrisi de la família dels satúrnids (Saturniidae) originària de la Xina i Corea, per bé que ha estat introduïda a diverses parts del món, incloent-hi la península Ibèrica.
S'utilitza per produir un tipus de seda però s'alimenta de fulles d'arbres del gènere Ailanthus a diferència del cuc de la seda comú, Bombyx mori, que ho fa de les moreres (del gènere Morus). Samia cynthia té les ales molt grosses, de 113–125 mm i amb una taca en forma de creixent de lluna en les ales anteriors i posteriors.

## Samia cynthia ricini

La subespècie S. cynthia ricini, que es troba a l'Índia s'alimenta de les fulles del ricí i també produeix un tipus de seda (en anglès: eri silk). Aquesta subespècie és la que està completament domesticada.
Aquesta seda és molt duradora però no es pot extreure sencera del capoll i, per tant, es forma una mena de llana o cotó.

## Distribució

Peigler & Naumann (2003), van revisar el gènere Samia: Poblacions indígenes Àsia: Xina (Zhejiang, Shanghai, Jiangxi, Jiangsu, Shandong, Beijing, Shanxi, Liaoning, Heilongjiang), Corea (Pyongan del Nord, Pyongan del Sud, Pyongyang, Kangwon, Kyongsan del sud).
Poblacions introduïdes (escapades del cultiu o introduïdes i naturalitzades) Àsia: Japó; Índia Australàsia: Austràlia Amèrica: Canadà, Estats Units, Veneçuela, Uruguai, Brasil. Àfrica: Tunísia. Europa: França, Àustria, Suïssa, Alemanya, Espanya, Bulgària.

## Cicle vital
### Ous

Els ous blanquinosos, marcats de marró, els pon en fileres de 10 a 20 ous en fulles. L'eclosió dels ous triga 7–10 dies.

### Larves

Les larves són gregàries i de primer són de color groc. La màxima llargada és de 70–75 mm.

### Pupes

El capoll és d'un color blanc a gris.

### Adults

Les femelles s'aparellen al vespre o la nit després d'emergir al matí. Els vols dels adults es produeixen durant maig i juny (al nord d'Europa i té una sola generació). Al sud d'Europa una segona generació parcialment pot ocórrer al setembre

## Plantes on s'alimenta

Les larves es poden alimentar d'altres plantes però en els ailants (Ailanthus altissima) els resultats són millors i en el cas de la subespècie S. cynthia ricini sobre el Ricinus communis.

## Referències

* ↑ "The Queen of Textiles." Nina Hyde. National Geographic Magazine. Vol. 165, No. 1, January, 1984, pp. 2-49.
* ↑ Peigler, R.S. & Naumann, S., 2003. A revision of the Silkmoth Genus Samia. Texas, San Antonio: University of the Incarnate Word. 230 pp., 10 maps, 228 figs. ISBN 0-9728266-0-2
* Tuskes, PM, JP Tuttle and MM Collins. 1996. The wild silk moths of North America. Cornell University Press. ISBN 0-8014-3130-1 Saturnids of Western Palearctic

## Enllaços externs

Butterflies and Moths of North America Ailanthus silkmoth Samia cynthia (Drury, 1773) Arxivat 2009-03-16 a Wayback Machine.
* Giant Moths (Saturniidae) of Prince Edward Island, Canada: Samia Cynthia (Drury 1773) Arxivat 2015-02-18 a Wayback Machine.
# Rodadits esperonat

El rodadits esperonat (Gomphus graslinii) és una espècie d'odonat anisòpter de la família Gomphidae que habita la península Ibèrica i França.

## Característiques

Tenen els ulls molt separats, caràcter que comparteixen amb els Petaluridae i amb els zigòpters. Els ulls són de color blau intens, l'abdomen és negre amb taques de color groc. Per la seva coloració es confonen amb altres gòmfids. Els adults mesuren usualment de 4 a 7 cm de longitud. Viuen en rierols, rius o llacs en estat proper al natural.
Gòmfid caracteritzat per les seves àmplies línies negres a les àrees antehumeral i humeral del tòrax, les seves potes són majoritàriament negres, excepte les coxes que són grogues i els fèmurs amb ratlles grogues.

## Distribució

L'àrea de distribució d'aquesta espècie només comprèn una part de la península Ibèrica i part del sud i sud-oest de França. A França, les poblacions es troben clarament en regressió en l'oest, essent estables a la zona del sud-oest, a l'oest del riu Roine.
A la península Ibèrica viu a Portugal (excepte a la part central del país), a Espanya (sud-oest de Galícia, sud-oest de Castella i Lleó i sud i sud-oest d'Andalusia).
A Catalunya, les úniques poblacions s'han localitzat als rius del vessant interior del massís dels Ports i s'ha fotografiat un exemplar a les muntanyes de Prades.

## Hàbitat

Encara que es tracta d'una espècie d'aigües corrents, sembla més comuna a les zones de recés, com ocorre amb Macromia splendens, espècie amb la qual sol compartir l'hàbitat. A França volen des de mig juny a mig agost. Els espècimens ibèrics volen entre primers de juny a mitjans de juliol.

## Ecologia

Després de l'emergència volen cap als boscos propers per madurar. Només s'acosten a l'aigua per reproduir-se. La seva principal amenaça és la pèrdua d'hàbitat per contaminació de les aigües o reducció de cabal.

## Referències

* ↑ Gomphus graslinii en el Atlas de invertebrados amenazados de España.
* 1 2 3 4 Les libèl·lules de Catalunya. 1a. ed. [Figueres, Girona]: Brau, 2016. ISBN 978-84-15885-46-7.
* ↑ «Oxygastra, grup d'estudi dels odonats de Catalunya». [Consulta: 1r gener 2016].

## Enllaços externs

* Oxygastra, grup d'estudi dels odonats de Catalunya.
* Biodiversidad Virtual.
# Amblyocarenum walckenaeri

Amblyocarenum walckenaeri és una espècie d'Aranya migalomorfa de la família dels cirtauquènids (Cyrtaucheniidae). Fou descrit per primera vegada per H. Lucas el 1846, amb el nom de Cyrtocephalus walckenaerii.
Aquesta espècie es troba a la zona mediterrània. Es coneixen a tota una zona que va des de Tarragona fins al sud de la península Ibèrica.
El nom d'espècie està dedicat a Charles Athanase Walckenaer.

## Sinonímia

Segons el World Spider Catalog amb data de 26 de gener de 2019 hi ha les següents sinonímies:
* Cyrtocephalus mauritanicus Lucas, 1846
* Cyrtocephalus walckenaerii Lucas, 1846
* Cyrtauchenius walckenaeri (Lucas, 1846)
* Cyrtauchenius similis L. Koch, a Ausserer, 1871
* Amblyocarenum simile Buchli, 1966

## Referències

* 1 2 3 Lucas, H. (1846). Histoire naturelle des animaux articulés. In: Exploration scientifique de l'Algérie pendant les années 1840, 1841, 1842 publiée par ordre du Gouvernement et avec le concours d'une commission académique. Paris, Sciences physiques, Zoologie 1, 89-271.
* 1 2 (anglès) World Spider Catalog: Amblyocarenum walckenaeri (Lucas, 1846) en la família Cyrtaucheniidae +base de dades Accés el 26 de gener de 2019.
* ↑ Ribera, Carles «Els aranèids: aranyes». Història natural dels Països Catalans. © Enciclopèdia Catalana, SLU, 9 Artròpodes (I), 1986 [Consulta: 5 gener 2019].
# Cheetos

Cheetos és una marca registrada que engloba diversos tipus de snacks de farina a blat de moro amb gust de formatge, distribuïda per Frito Lay, una empresa que el 1965 es va integrar en el grup multinacional PepsiCo.
La marca va aparèixer per primera vegada el 1948 com «Fritatos» i va ser inventada per Charles Elmer Doolin, el també creador de Fritos. S'elaboren mitjançant una barreja de blat de moro i aigua, que s'escalfa a pressió i després es deixa assecar. Quan la barreja pren contacte amb l'aire calent, el vapor que està present en la pasta s'expandeix i la massa s'infla. Després, se li afegeix el gust desitjat. Els primers Cheetos van ser petits trossets de blat de moro inflats amb gust de formatge, però la gamma de productes es va ampliar amb el pas dels anys amb altres formes, com pilotes de futbol, fantasmes i ratpenats. Hi ha múltiples varietats depenent del país on es comercialitzen.
La mascota és un guepard antropomòrfic d'aspecte prim i que vesteix ulleres de sol i sabatilles esportives, conegut com a Chester Cheetos. Va aparèixer per primera vegada el 1988 de forma provisional, però la seva popularitat entre el públic en va fer un dels símbols de la marca. Va arribar fins i tot a protagonitzar videojocs.
El producte va ser criticat perquè es fàbrica amb oli de palma, que encara no prové de plantacions sostenibles. Segons un compromís de la casa mare, des del 2020 la primera matèria hauria de procedir de producció sostenible. L'empresa i organitzacions ecològiques divergeixen en la seva apreciació d'aquest compromís.

## Referències

* ↑ «Company» (en anglès). Frito-Lay, s.d. Arxivat de l'original el 2018-12-18. [Consulta: 17 desembre 2018].
* ↑ «The Birth of the Frito» (en anglès). National Public Radio, 18-10-2007.
* ↑ Smith, Andrew F. «Cheetos». A: Fast Food and Junk Food: An Encyclopedia of What We Love to Eat (en anglès). Santa Barbara (CA): ABC-CLIO, 2011. ISBN 9780313393945.
* ↑ «Productos Cheetos» (en castellà). PepsiCo. Arxivat de l'original el 2018-12-18. [Consulta: 27 febrer 2010].
* ↑ Elliott, Stuart «Commercial Cartoon Furor Grows» (en anglès). New York Times, 05-03-1992.
* ↑ Henderson, Lee Andrew. «Cool Spot and the Noid: Video Games Based on Brand Products» (en anglès). Associated Content, 28-02-2007. Arxivat de l'original el 6 de març de 2013.
* ↑ «El costat més amarg dels 'cheetos'». Catalunya Diari, 12-08-2016 [Consulta: 17 desembre 2018].
* ↑ Goldman, David. «Cheetos in crosshairs of deforestation controversy» (en anglès). CNN Business. CNN, 30-03-2016. [Consulta: 17 desembre 2018].
* ↑ Chu, Will. «PepsiCo palm oil progress report dismissed as ‘masterful window dressing’» (en anglès). Food Navigator.com, 07-08-2017. [Consulta: 17 desembre 2018].

## Enllaços externs

* Cheetos - Lloc web oficial
# Ted Bundy

Theodore «Ted» Robert Cowell Bundy (24 de novembre del 1946 - 24 de gener del 1989) va ser un criminal i un dels assassins més coneguts i prolífics de tota la història amb 36 víctimes, tot i que hi ha professionals que pensen que en són més d'un centenar.

## Biografia

Fill biològic de Lloyd Marshall, un veterà de la força aèria que mai no va conèixer, i de Louise Cowell, que esdevingué mare soltera. Per la seva condició de fill il·legítim, va ser considerat una vergonya per a la família. Va viure 14 anys a casa dels seus avis. Als 4 anys ell i la seva mare es traslladen a viure a Washington, on es casà amb Johnny Bundy, qui li donà el cognom. Aquest matrimoni va tenir 4 fills més.
Ted fou un estudiant brillant amb molt bones notes a la Universitat de Washington i en una altra de Tacoma. Als 21 anys es va enamorar de Stephanie Brooks, però ella el va deixar, fet que, juntament amb la seva història familiar, va marcar-lo de manera traumàtica. Va graduar-se en Psicologia.
Fins als anys 1967 - 1972 tot va anar bé amb Theodore fins que es va trobar amb Stephanie Brooks de nou l'any 1973, i van establir una relació que va tenir lloc l'estiu d'aquell mateix any fins a l'hivern, quan Bundy va abandonar-la. Stephanie no va saber res més d'ell. El gener de l'any 1974 va començar a cometre assassinats i delictes de diferents menes. El primer assassinat que va cometre va ser al novembre del 1973, quan recollí una jove autoestopista a qui estrangulà. Va matar durant quasi tota la dècada dels 1970. També va ser acusat de jugar amb els morts i de necrofília.
Va morir a 42 anys a la cadira elèctrica el 24 de gener del 1989.

## Perfil psicològic i criminològic

Els estudis diuen que va ser una persona maniàtica i depressiva. No només això, sinó que cap al final de la seva vida, va confessar que sofria d'agorafòbia. Ted Bundy era un home carismàtic, perquè la mirada de la gent sobre ell era una mescla de temor i curiositat. Julia, la tieta de Bundy, va recordar que després d'anar-se'n a dormir, es va despertar i va veure ganivets a tot el seu voltant. El jove i petit Bundy de només 3 anys era al mateix llit amb un ganivet de la família Cowell a la mà i semblava content. Julia va espantar-se i no s'ho podia creure. En una entrevista amb Dobson, Ted Bundy va assegurar que la pornografia va influir molt en el seu estat psicològic i va afegir que no era gens saludable.

## Referències

* 1 2 3 4 Pesce, Andrea B. Asesinos seriados: las crónicas del horror, 2003, pàg. 113.
# Betty Swords

Betty Swords fou una ninotaire estatunidenca que publicà a diverses revistes: The Saturday Evening Post, Redbook, Good Housekeeping, Ladies' Home Journal, Changing Times, etc., generalment amb els seus propis textos, i només de vegades il·lustrant els d'altres autors. També escrigué per al còmic Daniel el trapella, entre d'altres, i per a les revistes McCall's, Modern Maturity, The Christian Science Monitor, etc.
Nascuda a Denver, Colorado, i resident a Oakland, Califòrnia, estudià Belles Arts a la Universitat de Califòrnia a Berkeley. Estigué activa com a ninotaire professional des del 1955 al 1980, i feu cursos i conferències sobre el poder de l'humor a partir del 1976. Fins i tot escrigué un llibre, Humor power, que tanmateix restà inèdit. Els seus dibuixos, realitzats sempre amb una línia prima molt definida i realista, reflectien inicialment situacions que aleshores es consideraven "normals" de submissió de la dona al seu espòs, fins que cap al 1967 descobrí l'alliberament de la dona i tombà radicalment cap a la ridiculització i denúncia d'aquestes mateixes situacions.

## Referències

* 1 2 3 «[ At Swords' Point: Humor As Weapon]». The Comics Journal, 19-12-2011. [Consulta: 23 març 2015]. Entrevista concedida a R. C. Harvey el 1995 ("El punt de vista de la Swords: l'humor com a arma").