OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pierre-Philippe Bauzin

Pierre-Philippe Bauzin (Sent Melhon, 12 d'abril de 1933 - Niça, 11 de gener de 2005) va ser un organista, improvisador i compositor francès.

## Biografia

Nascut a Saint-Émilion, Bauzin va començar a estudiar el piano als cinc anys, l'orgue als deu i l'harmonia als onze. Als dotze anys, esdevingué, per competició, titular del gran òrgan de l'església Saint-Pierre de Bordeus. Als catorze anys va obtenir el primer premi de piano i el primer premi d'harmonia al conservatori de Bordeus. Tres mesos més tard, va ingressar a classes de piano i harmonia al Conservatori de París, on va guanyar diversos premis. Als setze anys va ser organista titular de l'església de Notre Dame de Lourdes a Chaville i va dirigir oficialment el seu primer cor.
Els seus mestres eren: Yves Nat i Jean Batalla (piano); Maurice Duruflé (harmonia i orgue de tub); Noël Gallon (contrapunt i fuga); Elisabeth Brasseur (directora del cor); Louis Fourestier (Direcció); Olivier Messiaen (anàlisi musical) i Arthur Honegger (composició musical).
Va ser principalment com a organista que va viatjar pel món. Va ser organista convidat de tota la vida a la basílica de Sant Pere del Vaticà a Roma, on va rebre diverses vegades les felicitacions del papa Joan Pau II. Als anys noranta, va impartir classes magistrals d'improvisació a l'orgue a la Juilliard School de Nova York. Així, a través de les seves excepcionals qualitats d'improvisador, va oferir nombrosos recitals d'orgue a tot Europa i els Estats Units.
Bauzin va morir l'11 de gener de 2005 a Niça als 71 anys i va ser enterrat a Ambarès, a la seva regió natal.

## Referències

* ↑ http://pierrephilippebauzin.free.fr/Francais/PierrePhilippeBauzin.php?page=Catalogue
* ↑ http://www.worldcat.org/identities/viaf-2775162301483020270006/

## Enllaços externs

* http://pierrephilippebauzin.free.fr/
* http://cantifolia.free.fr/site/oeuvres/64/BAUZIN%20et%20Poeme%20et%20Sinfonia.pdf
* https://consent.youtube.com/m?continue=https%3A%2F%2Fwww.youtube.com%2Fwatch%3Fv%3DebFDdJIHb-8&gl=ES&m=0&pc=yt&uxe=23983172&hl=ca&src=1
# Bernat Vallès

Bernat Vallès va ser president de la Generalitat de Catalunya el període 1365-1367 sota el mandat de Pere III el Cerimoniós. Era canonge de Barcelona i rector de Santa Maria de Badalona i de Sant Pere Pescador.

## Biografia

Designat diputat eclesiàstic i, per tant, President de la Generalitat per les Corts de Tortosa d'11 de març de 1365. En aquell moment la guerra dels dos Peres contra Castella li comporta al rei d'Aragó unes fortes despeses, motiu pel qual convoca Corts amb major freqüència (març, juliol i setembre de 1365) per recaptar donatius i fogatges.
Per ajudar a aquesta funció i també per tenir un major control sobre els diputats que, tot i el seu recent nomenament havien estat qüestionats per les Corts i defensats pel rei, en desembre de 1365 es nomenen uns diputats adjunts i més procuradors i oïdors. Les noves aportacions dineràries i un interès del Papa a reubicar les tropes mercenàries de Bertrand du Guesclin, aconseguiren la intervenció d'aquest en el conflicte amb un replegament de les tropes castellanes i un cert respir per a Pere el Cerimoniós.
En 1367 el rei convoca les Corts de Vilafranca. La desconfiança mostrada a les anteriors Corts cap als diputats portà a designar uns oïdors per revisar els comptes i a crear una comissió formada per Ramon Gener, Ramon de Julià i Ramon Sescomes per analitzar el funcionament de la Diputació del general. De resultes d'aquesta investigació, es decideix suprimir temporalment el càrrec de diputat resident (és a dir, la figura que s'ha considerat President de la Generalitat) i nomenar un regent, rol que recaigué en Pere Vicenç, fins aquell moment regent dels comptes.

## Referències

* 1 2 3 4 Solé i Sabaté, 2003.
* ↑ Gordo-Guarinos, 2000.

## Bibliografia

* Gordo-Guarinos, Francesc. De Berenguer de Cruïlles a Jordi Pujol: els 125 presidents de la Generalitat de Catalunya. Lleida: Pagès Editors, 2000. ISBN 84-7935-703-7.
* Solé i Sabaté, Josep M. Història de la Generalitat de Catalunya i els seus presidents (3 vol.). Barcelona: Generalitat de Catalunya, 2003. ISBN 978-84-412-0883-4.
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Felip d'Anglesola

Felip d'Anglesola, president de la Generalitat de Catalunya l'any 1380, havia estat nomenat per les Corts reunides a Barcelona el 17 de gener d'aquell any. Fill dels senyors d'Anglesola havia tingut una bona educació. Abans de ser nomenat diputat havia format part de la comissió reorganitzadora de la Generalitat l'any 1378. Va morir cap a la fi de 1380, abans d'un any del seu nomenament i va ser substituït per Pere de Santamans el gener de 1381.
A les Corts de Barcelona (1379), el rei Pere el Cerimoniós havia tornat a demanar fons, aquesta vegada per la conquesta de Sardenya. Es va prometre un donatiu de 150.000 lliures. Dins de les mesures de contenció es decideix prescindir dels oïdors i deixar aquesta feina als propis diputats. També els va tocar nomenar nous comissaris i diputats locals que havien estat destituïts, així com encarregar-se de vendre censals, segons acord de les Corts de maig de 1380.

## Referències

* ↑ Ferrer i Mallol, Maria Teresa. «Felip d'Anglesola, sagristà de Tarragona (1380-1383)». A: Josep Maria Solé i Sabaté (ed.). Història de la Generalitat de Catalunya i dels seus presidents. 1r vol. Barcelona: Generalitat de Catalunya i Fundació Enciclopèdia Catalana, 2003, p. 85-89. ISBN 8441208832.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents. Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-0884-0
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# La revolta dels contes

La revolta dels contes (originalment en anglès, Revolting Rhymes) és una pel·lícula de televisió d'animació per ordinador britànicoalemanya del 2016 basada en el llibre homònim Versos perversos de 1982 escrit per Roald Dahl i il·lustrat per Quentin Blake. El text recupera personatges dels contes clàssics com Blancaneu i la Caputxeta Vermella, però amb un esperit transgressor.
Reexplicant i entrellaçant cinc dels sis poemes del llibre, la pel·lícula consta de dues parts, està produïda per Magic Light Pictures i està narrada per Dominic West. Les pel·lícules es va crear a Berlín (Magic Light Pictures Berlin) i a Ciutat del Cap (Tggerfish Animation Studios). Es va emetre a la cadena PBS als Estats Units.
La primera part va ser nominada a l'Oscar al millor curtmetratge d'animació dels 90ns Premis de l'Acadèmia. Al lloc web d'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes, la pel·lícula té un percentatge d'aprovació del 85% basada en 13 comentaris i una puntuació mitjana de 7,45 sobre 10.
El 26 de gener de 2018 es va estrenar el doblatge en català.

## Referències

* ↑ ; Lang, Jamie «‘My Life as a Zucchini,’ ‘Revolting Rhymes' Top European Animation Awards». , 08-12-2017 [Consulta: 25 octubre 2019].
* ↑ «90th Academy Award Animated Short Film Nominees». Disney Enterprises, Inc., 23-01-2018 [Consulta: 23 gener 2018].
* ↑ «Revolting Rhymes (2016)». Rotten Tomatoes. Fandango Media. [Consulta: 22 febrer 2018].
* ↑ «La revolta dels contes». Cinema en Català. [Consulta: 30 març 2022].

## Enllaços externs

* La revolta dels contes a FilminCAT
* La revolta dels contes a Programmes de la BBC (anglès)
* La revolta dels contes a The Big Cartoon DataBase (anglès)
# Laia Pellejà i Puxeu

Laia Pellejà i Puxeu (Tarragona, 1979) és una científica catalana, doctora en Nanociència i Nanotecnologia. Des de març de 2024 és directora dels Centres de Recerca de Catalunya.

## Trajectòria

Nascuda a Tarragona l’any 1979, es va llicenciar en Química per la Universitat Rovira i Virgili, on també faria un màster i un doctorat et Nanociència i Nanotecnologia. Posteriorment va completar els seus estudis amb un màster en Direcció Pública per l'Escola d’Administració Pública de Catalunya (EAPC) i la Universitat Oberta de Catalunya (UOC).
La seva trajectòria professional s'ha desenvolupat principalment en diversos llocs de responsabilitat a l'Institut Català d’Investigació Química (ICIQ-CERCA), on va començar a treballar com a investigadora el 2005, i posteriorment va anar assumint diverses responsabilitats, fins que fou nomenada gerent l’any 2020.
El febrer de 2024 fou nomenada directora d’iCERCA, en substitució de Lluís Rovira i Pato. També és membre del Consell Assessor de Continguts i de Programes de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, i de l'actual (2024) junta de la Societat Catalana de Química. Com a científica, és coautora d'una patent i de diversos articles publicats en revistes internacionals.

## Referències

* 1 2 3 4 «Laia Pellejà, nova directora de la Fundació Institució dels Centres de Recerca de Catalunya (iCERCA)» (en anglès). Govern de la Generalitat de Catalunya, 01-02-2024. [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ ACN. «Laia Pellejà, nova directora de la Fundació Institució dels Centres de Recerca de Catalunya», 25-02-2024. [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ «Laia Pellejà, nova directora de la Fundació Institució dels Centres de Recerca de Catalunya (iCERCA) - esclafit» (en castellà), 26-02-2024. [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ Aznar, Glòria. «Dra. Laia Pellejà: «El ICIQ empieza a abrir líneas con países en vías de desarrollo»» (en espanyol europeu). Diari de Tarragona, 01-09-2022. [Consulta: 3 març 2024].
* ↑ «La tarragonina Laia Pellejà, nova directora de la Fundació Institució dels Centres de Recerca de Catalunya» (en espanyol europeu). [Consulta: 3 març 2024].
# Las buenas hierbas

Las buenas hierbas és una pel·lícula mexicana del 2010 dirigida per María Novaro. Es va presentar en competició a la Festa del Cinema di Roma de 2010. El repartiment femení va guanyar col·lectivament el premi del jurat Marc'Aurelio a la millor actriu.

## Sinopsi

Dalia, és una dona jove, separada i amb un nen, la mare de la qual, Lala, treballa al jardí botànic de Ciutat de Mèxic, dividint el seu temps entre la cura de les plantes i els estudis etnobotànics. Mare, filla i neta porten una vida despreocupada fins que Lala descobreix que té la malaltia d'Alzheimer. Conscient del destí que l'espera, Lala demana a Dalia que l’ajudi i li confia el coneixement de les plantes medicinals de la tradició precolombina, basat en l’antic Còdex Badiano. Comença així un viatge en la química de les plantes i les emocions humanes, que s'entrellaça amb el de l'existència diària de les dues protagonistes, que representa de manera realista i de mala gana la manifestació progressiva dels símptomes, la gravetat dels quals s'accentua cada vegada més, al tràgic epíleg.
Entre els personatges que acompanyen Dalia i Lala en aquest viatge destaca la figura de Blanquita, la veïna gran que viu amb el record i la presència sobrenatural de la seva neboda de quinze anys que va desaparèixer tràgicament anys abans, vincle metafòric entre el món de la vius i dels difunts.

## Repartiment

* Úrsula Pruneda: Dalia
* Ofelia Medina: Lala
* Ana Ofelia Murguía: Blanquita

## Recepció

A part de la Festa del Cinema di Roma, també va participar en la selecció oficial del Festival de Cinema Iberoamericà de Huelva En la LIII edició dels Premis Ariel va guanyar el premi a la Millor coactuació femenina i als millors efectes visuals, i fou nominada a la millor actriu i a la millor direcció artística. Al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana va guanyar el tercer premi Gran Coral a la millor pel·lícula.

## Referències

* ↑ Error: hi ha arxiuurl o arxiudata, però calen tots dos paràmetres.«Tutti i premi del Festival Internazionale del Film di Roma 2010».
* ↑ La buena hierba cinematográfica per Carlos Bonfil. Publicada al diari La Jornada. 22 d'agost de 2010.
* ↑ Las buenas hierbas, de María Novaro, fue muy aplaudida en el festival de Roma, La Jornada, 31 d'octubre de 2010
* ↑ 'Las buenas hierbas', una reflexión sobre la pérdida a través del Alzheimer, llega al Festival, 20 Minutos, 16 de novembre de 2010
* ↑ Se lleva El Infierno nueve premios Ariel, La Jornada, 8 de maig de 2011
* ↑ Premian a María Novaro en festival de cine de la Habana por Las buenas hierbas, La Jornada, 13 de desembre de 2010

## Enllaços externs

* María Novaro, Directora "Las buenas hierbas" a YouTube
# Las oscuras primaveras

Las oscuras primaverasés una pel·lícula de l'any 2014 dirigida per Ernesto Contreras i protagonitzada per José María Yazpik, Irene Azuela i Cecilia Suárez.

## Sinopsi

Igor (José María Yazpik) i Flora (Cecilia Suarez) són una parella disfuncional, té molts problemes ja que no poden ser pares, Igor coneix a Pina es desitgen profundament però no són lliures, ell és casat i ella té un fill. Ella decidirà fer-li una disfressa de lleó al seu petit fill. Ell decidirà comprar una fotocopiadora per a la seva dona. La primavera arribarà a alliberar-los, omplint les seves vides de passió i culpa.

## Repartiment

* José María Yazpik - Igor
* Irene Azuela - Pina
* Cecilia Suárez - Flora
* Hayden Meyenberg - Lorenzo
* Flavio Medina - Sandro
* Margarita Sanz - María
* Fernando Becerril - Sr. Valdez
* Mariana Burelli - Maribel
* Armando Hernández - Vendedor
* Enrique Rangel - Prof. Moncada

## Justificació de la pel·lícula

En iniciar la realització de la cinta, el director Ernesto Contreras tenia la idea de crear una pel·lícula per a adults amb la intenció d'explorar els camins de la infidelitat i l'engany, fruit de les relacions monòtones i avorrides en les quals es va perdent amb el temps l'amor entre la parella. La pel·lícula plasma les conseqüències de la desesperació i les males relacions en el matrimoni i com el desig pot ser més fort que l'amor a vegades. Inverteix el valor de la primavera i revela el seu costat fosc. La història es desenvolupa a Ciutat de Mèxic, un lloc on no hi ha quatre estacions pel que el títol remet a la condició humana.

## Premis

Fou projectada per primer cop el 21 d'octubre de 2014 al Festival Internacional de Cinema de Morelia, on fou nominada a la millor pel·lícula, Al Festival de Cinema de Miami va guanyar el Gran Premi del Jurat i el premi a la millor actuació de conjunt. En la LVII edició dels Premis Ariel va guanyar tres premis: millor edició, millor so i millor banda sonora, mentre que fou nominada a millor pel·lícula, director, actriu, coactuació femenina i fotografia.

## Referències

* ↑ Holland, Jonathan «'The Obscure Spring' ('Las oscuras primaveras'): Miami Review». The Hollywood Reporter, 17-03-2015.
* ↑ Morgenstern, Hans «Miami Film Festival 2015: The Obscure Spring Is a Trip Down Misery Lane». Miami New Times, 12-03-2015.
* ↑ El deseo y frustración de ‘Las oscuras primaveras', EL País, 25 de març de 2018
* ↑ Llegan 'Las oscuras primaveras' a Morelia, Milenio, 28 d'agost de 2014
* ↑ "Las oscuras primaveras" se lleva el Gran Premio del Festival Cine de Miami, La Vanguardia, 15 de març de 2015
* ↑ Los ganadores de los Premios Ariel 2015 son..., El Financiero, 27 de maig de 2015

## Enllaços externs

* Tràiler oficial a YouTube
# Bagel

El bagel (o de vegades també beigel; en jiddisch בײגל beygl) és un pa elaborat tradicionalment de farina de blat i que acostuma a tenir un forat al centre. Abans d'ésser enfornat es bull en aigua breument, donant com a resultat un pa dens amb una coberta exterior lleugerament cruixent. La massa sovint s'assaboreix amb diferents productes com ara sal, ceba, all, ou, sègol. Existeixen algunes varietats no tan tradicionals com: tomàquet, segó, formatge i comí, entre d'altres. Els bagels poden estar coberts de llavors de sèsam o cascall, cebes o alls secs, sal grossa, o de tot al mateix temps (en anglès everything bagels, bagels amb tot).

## Història

La primera referència escrita sobre el bagel que es coneix data del 1610. La història que el bagel es va inventar arran de la derrota del Turcs a Viena el 1683 és només, doncs, una llegenda sense fonament.
Posteriorment, l'aliment es va popularitzar entre la comunitat jueva a mitjan segle xix, quan fleques de Londres van començar a comercialitzar-los regularment en tres unitats. Posteriorment, l'emigració a l'Amèrica del Nord de ciutadans europeus, entre ells jueus, va afavorir la implantació de l'aliment i la seva comercialització.

## Preparació

El bagel tradicional acostuma a elaborar-se amb farina de blat, sal, aigua i llevat. Existeixen variants de la recepta que li afegeixen un toc dolç (normalment malt, sucre o mel) al bagel durant l'elaboració.
Normalment es barregen els ingredients per formar una massa. Des de la massa es van fent els bagel segons la forma tradicional amb un forat al centre. Després es deixen llevar durant 12 hores a baixa temperatura, i després es couen en aigua que no contingui additius. Finalment, es fiquen al forn a temperatura alta.

## Farciment

Tot i que un bagel pot menjar-se sol, el més habitual és que acostumi a tallar-se i consumir-se amb algun acompanyament. Tradicionalment acostumen a farcir-se de mantega o crema de formatge. És comú afegir salmó fumat, tomàquet, ceba o una combinació d'aquests; una combinació tradicional en la cultura jueva als Estats Units és crema de formatge, ceba, tàperes i salmó fumat (d'un tipus anomenat «lox»).
També pot introduir-se farciment amb la intenció de fer entrepans per a l'esmorzar com ara ou, formatge, pernil i d'altres; els entrepans fets amb bagels són una opció comuna en el menjar ràpid als Estats Units. Una altra variant són els anomenats pizza bagels, amb salsa de tomàquet i formatge.

## Referències

* ↑ Balinska, Maria The Bagel. The surprising history of a modest bread., 2008, pàg. 224.

## Enllaços externs

* Història del Bagel
* Recepta Pas a Pas Arxivat 2008-10-14 a Wayback Machine.
* Recepta il·lustrada
* Recepta en anglès de FoodNetwork.com Arxivat 2008-05-15 a Wayback Machine.
# Baix fràncic

Els idiomes baix fràncics (en neerlandès: Nederfrankisch; en baix alemany: Nedderfranksche Spraken, en alemany: Niederfränkisch; en francès: bas francique) són una agrupació de diverses llengües germàniques occidentals parlades als Països Baixos, a la Bèlgica septentrional (Flandes), a un racó septentrional de França (el departament de Nord), i a una franja occidental d'Alemanya tocant als Països Baixos, la regió de la Baixa Renània (Niederrhein), que tenen un origen comú en el baix fràncic antic. A través de la migració o colonització, també son parlades al Surinam, Sud-àfrica i Namíbia. Tenen el seu origen en el baix fràncic antic, que a donat peu al neerlandès, entre d'altres.

## Llengües derivades del Baix Fràncic

* Neerlandès
** Holandès
** Zelandès
** Brabantí
** Flamenc oriental
** Flamenc occidental
** Limburguès
** Guelderic meridional
* Afrikaans
* Baix Rinès

## Referències

* ↑ "Old Low Franconian", Collins Dictionary, (anglès)
* ↑ "Dutch Language", Encyclopedia Britannica, (anglès)
# Nervi cutani lateral superior del braç

El nervi cutani lateral superior del braç (o nervi cutani braquial lateral superior) és la continuació de la branca posterior del nervi axil·lar, després de perforar la fàscia profunda. Conté axons de les branques ventrals de les arrels C5-C6.

## Estructura

Recorre al voltant de la vora posterior del deltoide i innerva la pell sobre els dos terços inferiors de la part posterior d'aquest múscul, així com la que cobreix el cap llarg del tríceps braquial.

## Vegeu també

* Nervi cutani posterior del braç (braquial posterior)
* Nervi cutani medial del braç (braquial medial)
* Nervi cutani lateral de l'avantbraç (antebraquial lateral)

## Imatges addicionals

* Nervis cutanis de l'extremitat superior dreta.
* Esquema de distribució segmentària dels nervis cutanis de l'extremitat superior dreta.

## Referències

* ↑ «nervi cutani lateral superior del braç - Diccionari d'anatomia | TERMCAT». [Consulta: 25 gener 2023].
Aquest article incorpora text de l'edició de l'Anatomia de Gray en domini públic.

## Enllaços externs

* Foto a mun.ca
# Corrèze

«Corrèze o Corresa» té aquests significats:
* Corresa, departament francès a la regió Nova Aquitània
* riu Corresa, riu francès del Massís Central que al seu torn és afluent a la riba esquerra de la Vézère
* Corrèze (francès) o Corrèsa (occità), municipi al departament de la Corresa (regió de la Nova Aquitània, França)
# Portada/efemèride febrer 24

Etel Adnan
« 23 de febrer · 24 de febrer · 25 de febrer »
# Cèdula

«Cèdula» té aquests significats:
* Cèdula hipotecària, tipus d'obligació emesa per entitats de crèdit garantida per préstecs hipotecaris
* Reial cèdula, despatx del rei expedit per algun tribunal superior en què es concedeix una gràcia o es disposa alguna providència
# Le Marteau sans maître

Le Marteau sans maître (El martell sense mestre) és una obra de Pierre Boulez. Es va estrenar l’any 1955 i empra la poesia surrealista de René Char, per a contralt i ensemble.

## Obra

Fins al 1977, més de vint anys després de la seva publicació, els mètodes compositius de Le Marteau sans maître no es van poder explicar. Aquest fenomen, descobert per Lev Koblyakov, es deu al fet que Boulez utilitza un control estricte dels elements individuals, els quals són adherits a l'estructura global, que resulta compatible amb els principis del serialisme. El compositor francès es decanta per canvis de notes individuals basades en el so i l’harmonia sense seguir els patrons serialistes.

## Història

Le Marteau sans maître es va escriure en el seu origen, entre el 1953 i el 1954, com una composició en sis moviments. El 1954 es va publicar al “Imprimée pour le festival de musique“. En 1955, Boulez va revisar l’ordre dels moviments i en va afegir tres de nous. També va decidir dividir-los en dos blocs: primer, els tres moviments "Artisanat furieux" i després els tres "Bourreaux de solitude", que estaven ordenats al contrari que en la puntuació final. Respecte al primer moviment, originalment estava escrit per a duet de guitarra i vibràfon, als quals va afegir posteriorment la flauta i la viola. Finalment, a l’any 1955 es va estrenar en l'edició número 29 del Festival de la Societat Internacional de Música Contemporània de Baden-Baden. Després de ser estrenada, a l’any 1957, la peça va sofrir algunes petites revisions, mentre Universal Edition publicava la seva edició. Amb els anys, Le Marteau sans maître s'ha convertit en una de les obres més influents i famoses de Pierre Boulez.

## Estructura

Consta de nou moviments, entre els quals trobem quatre que contenen textos de tres poemes de René Char. Els altres cinc són instrumentals.
1. Avant "L'Artisanat furieux" (Abans de "The Furios Craft")
2. Commentaire I de "Bourreaux de solitude" (Comentari I de "Botxins de la soledat")
3. "L'Artisanat furieux" (The Furious Craftsmanship)
4. Commentaire II de "Bourreaux de solitude" (Comentari II de "Botxins de la soledat")
5. "Bel Édifice et les pressentiments", version première ("Bel Édifice and presentiments", primera versió)
6. "Bourreaux de solitude" ("Botxins de la soledat")
7. Après "L'Artisanat furieux" (Després "The Furious Craftsmanship")
8. Commentaire III de "Bourreaux de solitude" (Comentari III de "Botxins de la soledat")
9. "Bel Édifice et les pressentiments", double ("Bel Édifice and presentiments", doble)

## Referències

* ↑ Heinemann, Stephen «Pitch-Class Set Multiplication in Theory and Practice». Music Theory Spectrum, 20, 1, 4-1998, pàg. 72–96. DOI: 10.2307/746157. ISSN: 0195-6167.
* ↑ Lerdahl, Fred «Cognitive constraints on compositional systems». Contemporary Music Review, 6, 2, 1-1992, pàg. 97–121. DOI: 10.1080/07494469200640161. ISSN: 0749-4467.
* ↑ Grundlegung II.: Hören – Aufführen – Verstehen serieller/post-serieller Musik. Die Klaviermusik: die drei Sonaten, Notations, Le Marteau sans maître (1954–55) und die Structures Ia pour deux pianos (1952). Wilhelm Fink Verlag, 2016, p. 83–141. ISBN 978-3-7705-5998-5.
# 922

El 922 (CMXXII) fou un any comú de l'edat mitjana començat un dimarts.

## Esdeveniments

* Robert I és coronat rei de França
* El Peloponès es revolta contra l'Imperi Romà d'Orient

## Necrològiques

* Galí III d'Aragó, comte d'Aragó
* Maig, Sada (Iemen): Muhammad al-Murtada li-Din Allah, imam zaydita ràssida del Iemen.

## Referències

* ↑ Robert Fossier The Cambridge illustrated history of the Middle Ages, Cambridge University Press, 1997