OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Corball barbat

El corball barbat (Pogonias cromis) és un peix de la família dels esciènids.

## Taxonomia

Pogonias cromis és l'única espècie del gènere Pogonias.
El peix adult duu unes barbetes sota la mandíbula inferior, característica que ha donat nom al gènere (grec antic Pogonisa = "barba").

## Particularitats

És un peix d'aigua salada, molt apreciat a la cuina de la costa est dels Estats Units. Es troba a l'Atlàntic, des de les aigües fredes de les costes de la Badia de Fundy a Nova Escòcia passant per les aigües tropicals del Carib i fins al litoral de l'Argentina.
Els individus joves tenen de 6 a 8 estries en blanc i negre. A mesura que avança l'edat perden els colors i es tornen d'una coloració gris fosc força uniforme. Poden arribar a viure uns 40 anys, arribant a una llargada de 170 cm i un pes de fins a 50 kg.
Aquest corball és famós per la seva facultat de poder emetre sons roncants similars a un tamborineig, lo que li ha valgut el nom de "drumfish" (peix tambor), i que produeix fent vibrar els muscles abdominals contra la bufeta natatòria. Alexander von Humboldt va sentir el soroll d'aquests peixos a les boques del riu Magdalena el 20 de febrer del 1803, sense tindre coneixement del que es tractava.

## Referències

* ↑ ITIS
* ↑ H.B. Bigelow & W.C. Schroeder, The Fishes of the Gulf of Maine, 1953 (revisat el 2002). (anglès)
* ↑ Alexander von Humboldt, Reise in die Aequinoctial-Gegenden des neuen Continents. J.G. Cotta, Stuttgart 1859

## Enllaços externs

* Black Drum, Texas Parks and Wildlife
* Smithsonian Marine Station
# Ángel Luis Fernández Serrano

Ángel Luis Fernández Serrano (Puertollano, 26 de febrer de 1970) és un exfutbolista castellanomanxec, que ocupava la posició de migcampista.

## Trajectòria esportiva

Va començar a destacar al CE L'Hospitalet, en aquella època filial del RCD Espanyol. El 1990 passa al conjunt perico, tot jugant 9 partits de la primera divisió. Les dues campanyes següents, Ángel Luis continuaria apareixent amb més o menys regularitat, així com la temporada 93/94, amb l'Espanyol en Segona Divisió.
L'estiu de 1994 fitxa pel RCD Mallorca, on qualla una gran temporada. És titular, disputa 36 partits i anotà set gols, la major xifra de la seua carrera (posteriorment només va marcar tres gols més entre Primera i Segona). Eixes bones actuacions li retornen a la màxima divisió, a les files del CP Mérida. Juga 27 partits i el seu equip perd la categoria.
La 96/97 milita a la UE Lleida, i a l'any següent, al Vila-real CF, sent una de les peces més importants que van aconseguir l'ascens a Primera de l'any 1998. Però, a la màxima categoria, el de Puertollano no compta per als valencians, i tan sols juga dos partits.
La temporada 99/00 s'incorpora al CD Logroñés. A partir d'ací, la seua carrera prosseguiria per equips de divisions inferiors fins a la seua retirada.
Després de penjar les botes, ha seguit vinculat al món del futbol i ha ocupat llocs tècnics de la UD Puertollano.

## Referències

* 1 2 «Ángel Luis Fernández Serrano». GEC. [Consulta: 15 febrer 2025].
* ↑ «Un grande vuelve a casa, Puertollano» (en castellà). Lanza Digital, 13-05-2009. [Consulta: 15 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Ángel Luis
# Akbar Djuraev

Akbar Djuraev (Taixkent, Uzbekistan, 8 d'octubre de 1999) és un aixecador de peses uzbek que competeix en la categoria de Pes Pesant (actualment -102 Kg). Ha participat en 1 Olimpíada, guanyant la medalla d'or en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020, en la categoria de -109 Kg, obtenint a més el record olímpic, amb 430 Kg totals aixecats. A més ha aconseguit 2 medalles d'or en els Campionats del Món i 4 medalles (1 d'or) en els Campionats d'Àsia. Actualment ostenta el rècord asiàtic total en la categoria de -109Kg, aconseguit als Jocs Olímpics de Tòquio, aixecant un pes de 430 Kg.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Categoria |
| 2020 | Tòquio | 1 | -109 Kg |
| Campionat del Món ||||
| 2017 | Anaheim | 13a posició | -105 Kg |
| 2018 | Aşgabat | 4a posició | -102 Kg |
| 2019 | Pattaya | 4a posició | -109 Kg |
| 2021 | Taixkent | 1 | -109 Kg |
| 2022 | Bogotà | DNS | +109 Kg |
| 2023 | Riad | 1 | -109 Kg |
| Campionat d'Àsia ||||
| 2019 | Ningbo | 2 | -109 Kg |
| 2020 | Taixkent | 2 | -109 Kg |
| 2023 | Jinju | 3 | +109 Kg |
| 2024 | Taixkent | 1 | -102 Kg |

## Referències

* ↑ «Perfil oficial» (en anglès). Federació Internacional d'Halterofília (IWF). [Consulta: 13 abril 2024].
* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 19 abril 2023].
* ↑ «Uzbek ace breaks Olympic records on his way to weightlifting gold» (en anglès). Infobae, 03-08-2021.
* ↑ «Akbar Djuraev wins second gold for Uzbekistan in Tokyo Olympics» (en anglès). Kun.uz, 03-08-2021.
# Antonio Berlese

Antonio Berlese (26 de juny de 1863 a Pàdua – 24 d'octubre de 1927 a Florència) va ser un entomòleg italià.
Berlese treballa en la fitopatologia dels arbres fruiters en plagues d'insectes. Va publicar uns 300 articles i el llibre, Gli insetti loro organizzazione, sviluppo, abitudini e rapporti con l'uomo (en dos volums, 1909 i 1925); també una sèrie d'articles titulada Acari, Myriapoda et Scorpiones hucusque in Italie reperta (1882 - 1903) amb unes 1.000 il·lustracions fetes pel mateix Berlese. Es va especialitzar en els Hemípters Coccoidea. Amb el seu germà, Augusto Napoleone Berlese (1864-1903), especialista en plantes i fongs, fundà la Revista di Patologia vegetale el 1892. El 1903 fundà la revista Redia, que posava èmfasi en l'entomologia, acarologia i nematologia.

## Algunes obres

* Le cocciniglie Italiane viventi sugli agrumi. Parte II. I. Lecanium. Riv. Patol. Veget. 3: 49-100(1896).
* amb Leonardi, G.. Diagnosi di cocciniglie nuove. Riv. Patol. Veget. 4: 345-352 (1896).
* amb Leonardi, G. Diagnosi di cocciniglie nuove. Riv. Patol. Veget. 4: 1-352 (1896).
* amb Leonardi, G. Le cocciniglie Italiane viventi sugli argumi. Parte III. I Diaspiti. [Cap. I. Note di sistematica e descrizione delle specie.] Riv. Patol. Veget. 4: 74-170 (1896).
* amb Leonardi, G. Diagnosi di cocciniglie nuove. Riv. Patol. Veget. 4: 345-352 (1896).

## Referències

* Conci, C. 1975: Repertorio delle biografie e bibliografie degli scrittori e cultori italiani di entomologia. Mem. Soc. Ent. Ital. 48 1969(4) 817-1069.
* Conci, C. & Poggi, R. 1996: Iconography of Italian Entomologists, with essential biographical data. Mem. Soc. Ent. Ital. 75 159-382, Portrait.
# Neisi Dajomes

Neisi Dajomes (Puyo, Equador, 12 de maig de 1998) és una aixecadora de peses equatoriana que competeix en la categoria de -81 Kg (després de participar en les categories de -75 Kg i -76Kg). Ha participat en 2 Olimpíades, guanyant la medalla d'or en els Jocs Olímpics de Tòquio 2020. Amb aquesta medalla es va convertir en la primera dona de l'Equador que aconseguia una medalla als Jocs Olímpics. A més ha guanyat 3 medalles en els Campionats del Món, 2 medalles en els Jocs Panamericans (1 d'or) i 7 medalles d'or en els Campionats Panamericans. Actualment té el rècord panamericà d'arrencada de -76Kg, aconseguint aixecar el 13 de maig de 2021, 118Kg en el Campionat Ibero-americà celebrat a Cali. Així com els rècords panamericans d'arrencada i total en -81Kg, amb 123Kg i 269Kg respectivament, aixecats en la Copa del Món de Phuket, el 9 d'abril de 2024.
Neisi Dajomes és germana de la també aixecadora olímpica Angie Palacios. Filla d'una família de refugiats del conflicte armat colombià, va créixer en una situació econòmica complicada a la regió amazònica de Pastaza. La seva popularitat és tant àmplia al país sud-americà, que fins i tot se li va posar el nom a un nou mamífer descobert, en homenatge a ella.

## Trajectòria professional

Jocs Olímpics :
| Any | Seu | Posició | Categoria |
| 2016 | Rio de Janeiro | 7a posició | -69 Kg |
| 2020 | Tòquio | 1 | -76 Kg |
| Campionat del Món ||||
| 2015 | Houston | 10a posició | -69 Kg |
| 2017 | Anaheim | 2 | -75 Kg |
| 2018 | Aşgabat | 3 | -76 Kg |
| 2019 | Pattaya | 3 | -76 Kg |
| 2022 | Bogotà | 5a posició | -81 Kg |
| 2023 | Riad | DNF | -81 Kg |
| Jocs Panamericans ||||
| 2015 | Toronto | 2 | -69 Kg |
| 2019 | Lima | 1 | -76 Kg |
| Campionat Panamericà ||||
| 2017 | Miami | 1 | -75 Kg |
| 2018 | Santo Domingo | 1 | -75 Kg |
| 2019 | Guatemala | 1 | -76 Kg |
| 2020 | Santo Domingo | 1 | -76 Kg |
| 2022 | Bogotà | 1 | -81 Kg |
| 2023 | Bariloche | 1 | -81 Kg |
| 2024 | Caracas | 1 | -81 Kg |

## Referències

* ↑ «Perfil olímpic» (en anglès). olympics.com. [Consulta: 26 abril 2023].
* ↑ «¡Oro Histórico! Neisi Dajomes es la primera mujer medallista olímpica de Ecuador» (en castellà). El Correo, 01-08-2021.
* ↑ «Neisi Dajomes gana 9 medallas de oro en el Sudamericano de pesas» (en castellà). Primicias.
* ↑ «¡Gigante! Neisi Dajomes clasifica a Paris 2024 con dos medallas de oro en Tailandia» (en castellà). Teleamazonas.
* ↑ «¿Quién es Neisi Dajomes, medallista de oro en pesas?» (en castellà). GK, 31-03-2023.
* ↑ «Se registran 5 nuevas especies de mamíferos en Ecuador, dos llevan sus nombre en honor a Richard Carapaz y Neisi Dajomes» (en castellà). El Universo, 19-04-2022.
# Aimó de Savoia-Aosta

Aimó de Savoia-Aosta (Torí, 9 de març de 1900 - Buenos Aires, 1948) fou el quart duc d'Aosta, príncep d'Itàlia i rei titular de Croàcia, com a Tomislau II, des de l'any 1941 fins a l'any 1943.
Era fill del duc Manuel Filibert de Savoia-Aosta i de la princesa Helena d'Orleans. El duc d'Aosta era net per via paterna del rei Amadeu I d'Espanya i de l'aristòcrata Maria Victòria del Pozzo, princesa de la Cisterna i per via materna del príncep Felip d'Orleans i de la princesa Maria Isabel d'Orleans. Casat l'any 1939 amb la princesa Irene de Grècia, filla del rei Constantí I de Grècia i de la princesa Sofia de Prússia. La parella tingué un únic fill SAR el príncep Amadeu de Savoia-Aosta, nat el 1943 a Florència, qui es casà en primeres núpcies amb la princesa Clàudia d'Orleans de la qual es divorcià i es casà amb l'aristòcrata siciliana Sílvia Paternò di Spedalotto.
El 22 de setembre de 1904 fou honrat amb el títol de duc de Spoleto pel rei Víctor Manuel III d'Itàlia. A la mort sense descendència masculina del seu germà gran Amadeu de Savoia-Aosta en un camp de presoners britànic a Nairobi el 3 de març de 1942, es feu càrrec del ducat d'Aosta.
El 15 d'abril de 1941 els nacionalsocialistes i la Ustachi establiren l'Estat independent de Croàcia i oferiren al duc de Spoleto la corona. Aimone i Irene acceptaren en un primer moment tot i que aviat se'ls hi feu entendre que establir-se a Zagreb seria problemàtic per la seva integritat física. Després de la destitució de Mussolini el 25 de juliol de 1943, Aimó va abdicar el 31 de juliol com a rei per ordre de Víctor Manuel III. Després del referèndum constitucional italià de 1946 i l'establiment de la República abandonà el país i s'establí sol a l'Argentina amb la intenció de refer econòmicament les seva deteriorada hisenda, on morí l'any següent.

## Referències

* ↑ Editorial Information Service (en anglès). Foreign Policy Association, Incorporated, 1944.
* ↑ «Obituaries». A: Keesing's Record of World Events (en anglès), Abril 1948, p. 9212.
* ↑ Death of Duke of Aosta (en anglès). Canberra Times, 31 gener 1948, p. 1.
# 255

El 255 (CCLV) fou un any comú començat en dilluns del calendari julià.

## Esdeveniments

* Inventada a la Xina una espècie de brúixola, el carro apuntant al sud, que funciona sense magnetisme.
* Mani torna a Pèrsia i, en un primer moment, rep permís del rei de reis Sapor I per predicar-hi el maniqueisme; pressionat pels sacerdots zoroastristes, Sapor li revoca la vènia i Mani es veu obligat a exiliar-se una altra vegada.

## Referències

* ↑ Melton, 2014, «255».

## Bibliografia

* Melton, J. G. Faiths Across Time: 5,000 Years of Religious History (en anglès). Volum 1. ABC-CLIO, 2014. ISBN 978-1-61069-025-6.
# L'aneguet lleig

L'aneguet lleig és un dels contes més populars de Hans Christian Andersen, publicat el 1843. L'èxit de la història va propiciar la seva adaptació a diversos formats, incloent un musical i un curt de dibuixos animats. L'aneguet ha esdevingut també una metàfora de l'assetjament escolar o bullying, tant és així que s'ha fet un musical, anomenat Honk! inspirat en el conte de Christian Andersen, que tracta de fons el tema de l'assetjament escolar i de la tolerància.

## Argument

Un ànec és rebutjat pels seus companys, ja que el consideren lleig pel seu aspecte diferent. Assetjat, ha de deixar el niu i intenta refugiar-se a casa d'uns grangers, però el gat i els nens el martiritzen fins que el fan fugir. Plorant pel seu aspecte veu un estol de cignes blancs volants i sospira per la seva bellesa. Aleshores s'amaga per passar sol l'hivern i quan arriba la primavera s'adona que s'ha convertit en un cigne i que per això tenia un aspecte diferent dels altres ànecs.

## Anàlisi

Els biògrafs asseguren que és un conte fortament autobiogràfic, ja que l'autor se sentia diferent i d'aspecte lleig. Aquest fet es veu reforçat per l'elecció del cigne, animal que simbolitza la poesia, la diferència estètica.
El conte recull la concepció de l'artista del romanticisme, vist com un ésser marginal i incomprès però perquè resulta superior a la resta de persones. Igualment recull el símbol de les estacions de l'any, ja que a la primavera es produeix un autèntic renaixement, l'assumpció de la veritable forma. La identitat perduda (l'aneguet resulta ser "fill" d'una altra família més noble) és típica dels relats del segle xix i recullen l'anagnòrisi de les tragèdies gregues.

## Adaptacions

La història de L'aneguet lleig és una història que va esdevenir molt popular i per això ha sigut adaptada incomptables vegades per gran varietat de mitjans de comunicació.
La sèrie Silly Symphonies de Walt Disney va fer dues pel·lícules anomenades The Ugly Duckling basades en el conte. La primera pel·lícula és del 1931 en blanc i negre, i l'altra és del 1939 en Technicolor. La pel·lícula en color va guanyar l'Oscar al millor curtmetratge animat en 1939.

## Referències

* ↑ «‘HONK JR.’ WADDLES ONTO STAGE» (en anglès). TYour West Valley News. Mitchell Vantrease, Ultima actualització 13 setembre 2011. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 26 setembre 2011].
* ↑ «The tale of an ugly duckling» (en anglès). The Daily Telegraph. Anne Chisholm, Ultima actualització 6 juny 2005. Arxivat de l'original el 2008-06-10. [Consulta: 26 setembre 2011].

## Vegeu també

* The Ugly Duckling, curtmetratge de dibuixos animats de Disney.
# Jack Smight

Jack Smight (9 de març de 1925 – Los Angeles, 1 de setembre de 2003) fou un director de cine i de teatre americà.
Smight va néixer a Minneapolis, Minnesota. Va anar a escola amb Peter Graves, qui seria en el futur un reconegut actor. Entre les seves obres destaquen The Traveling Executioner, No Way to Treat a Lady, Rabbit, Run, Canvi d'esposes, Midway, Harper, Airport 1975, Damnation Alley i l'Emmy Eddie, guardonat així com altres episodis de sèries televisives com ara: The Twilight Zone; The Alfred Hitchcock Hour i Columbo.
Smight va morir de càncer a Los Angeles el 2003.

## Filmografia

* El tercer dia (The Third Day) (1965)
* Harper (1966)
* Calidoscopi (Kaleidoscope) (1966)
* The Secret War of Harry Frigg (1968)
* No Way to Treat a Lady (1968)
* The Illustrated Man (1969)
* Strategy of Terror (1969)
* Rabbit, Run (1970)
* The Traveling Executioner (1970)
* Frankenstein: The True Story (1973)
* Airport 1975 (1974)
* Midway (1976)
* Damnation Alley (1977)
* Fast Break (1979)
* Canvi d'esposes (Loving Couples) (1980)
* Number One with a Bullet (1987)

## Referències

* 1 2 Bergan, Ronald. «Jack Smight. Down-to-earth director whose stars included Bacall, Steiger and Newman». The Guardian, 19-09-2003.
* 1 2 3 «Jack Smight». The New York Times.
* ↑ Variety Staff. «Review: ‘The Traveling Executioner’». Variety, 31-12-1969.
* ↑ Canby, Vincent. «Airport 1975 (1974) Screen:'Airport 1975' Is a Silly Sequel With a 747». The New York Times, 19-10-1974.

## Enllaços externs

* Jack Smight a l'Internet Broadway Database
* Necrologia-Jack Smight The Guardian
# Gran Premi de Mèxic del 1967

Resultats del Gran Premi de Mèxic de la temporada 1967 de Fórmula 1, disputat a l'autòdrom Hermanos Rodríguez (Ciutat de Mèxic) el 22 d'octubre del 1967. La pole position fou per a Jim Clark 1' 47. 56 que també feu la volta ràpida (1' 48. 130, a la volta 52)
| Posició | Número | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Posició de sortida | Punts |
| 1 | 5 | Jim Clark | Lotus - Ford | 65 | 1h 59' 29. 3 | 1 | 9 |
| 2 | 1 | Jack Brabham | Brabham - Repco | 65 | + 1' 25.36 min. | 5 | 6 |
| 3 | 2 | Denny Hulme | Brabham - Repco | 64 | + 1 Volta | 6 | 4 |
| 4 | 3 | John Surtees | Honda | 64 | + 1 Volta | 7 | 3 |
| 5 | 8 | Mike Spence | BRM | 63 | + 2 Voltes | 11 | 2 |
| 6 | 21 | Pedro Rodríguez | Cooper - Maserati | 63 | + 2 Voltes | 13 | 1 |
| 7 | 22 | Jean Pierre Beltoise | Matra - Ford | 63 | + 2 Voltes | 14 | |
| 8 | 12 | Jonathan Williams | Ferrari | 63 | + 2 Voltes | 16 | |
| 9 | 9 | Chris Amon | Ferrari | 62 | Sense gasolina | 2 | |
| 10 | 16 | Jo Bonnier | Cooper - Maserati | 61 | + 4 Voltes | 17 | |
| 11 | 19 | Guy Ligier | Brabham - Repco | 41 | + 4 Voltes | 19 | |
| 12 | 15 | Jo Siffert | Cooper - Maserati | 59 | Escalfament motor | 10 | |
| Ret | 14 | Bruce McLaren | McLaren - BRM | 45 | Pressió de l'oli | 8 | |
| Ret | 17 | Chris Irwin | BRM | 33 | Pèrdua d'oli | 15 | |
| Ret | 7 | Jackie Stewart | BRM | 24 | Motor | 12 | |
| Ret | 6 | Graham Hill | Lotus - Ford | 18 | Part mecànica | 4 | |
| Ret | 18 | Moises Solana | Lotus - BRM | 12 | Suspensions | 9 | |
| Ret | 11 | Dan Gurney | Eagle - Climax | 4 | Radiador | 3 | |
| Ret | 10 | Mike Fisher | Lotus - BRM | 0 | Alim. combustible | 10 | |

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-02-18. [Consulta: 14 març 2010].
# Apunt

Un apunt és una nota que es pren a classe, al llegir un llibre, en una reunió, en un discurs o una conferència per a recordar el més important i poder estendre-les després. Els bons apunts han de concretar la comprensió d'un concepte, de tal manera que normalment a millor comprensió d'aquest es pot sintetitzar en menor extensió de text (menor quantitat de paraules). Aquesta propietat és essencial per a obtenir uns bons apunts. Els apunts es poden fer escrits sobre paper de diversos tipus (fins i tot hi ha productes de papereria especialitzats), o també per mitjans electrònics: telèfons mòbils, ordinadors, etc. En l'actualitat hi ha diversos programes (programari) especialitzats en l'edició i organització d'apunts.

## Vegeu també

* Apunt amagat

## Referències

* ↑ L'apunt, thefreedictionary.com, (castellà)
Viccionari
# Cova de Las Chimeneas

La Cova de Las Chimeneas és un jaciment arqueològic enquadrat dins del complex Coves del monte Castillo, i està situada a Puente Viesgo, Espanya. Està inclosa en la llista del Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO des de juliol de 2008, dins el conjunt Cova d'Altamira i art rupestre paleolític del nord d'Espanya (en anglès, Cave of Altamira and Paleolithic Cave Art of Northern Spain).
És una cavitat amb dos pisos comunicats per la formació de xemeneies càrstiques, que són les que donen nom a la cova. L'interès arqueològic es troba en el pis inferior, ja que la part superior de la cova és simplement un laberint estèril.
En 1953 la descobreix el mateix equip de caminers de la Diputació Regional que descobreix la Cova de Las Monedas, i tres anys més tard Joaquín González Echegaray publica un estudi en el qual es parla de l'aparició de restes de sílex, inhumacions de Prehistòria recent i diferents gravats en la cova.
Tot el conjunt s'enquadraria dins de l'estil III de Leroi-Gourhan, és a dir, d'època Solutriana. No obstant això, les datacions realitzades en Carboni 14 indiquen que les restes són magdalenianes.
# Astronomia de l'antiga Grècia

L'astronomia a l'antiga Grècia comprèn totes les descobertes i innovacions en astronomia fetes pel món hel·lènic. Estava considerada una branca de les matemàtiques i com a tal, subjecta a explicacions racionals.
Els grecs van posar nom als cinc planetes del sistema solar més propers, de fet els noms actuals mantenen aquest origen, basat en la mitologia grega (que s'expandiria als nous descobriments). La mateixa paraula "planeta" prové del grec i significa errant, ja que la posició d'aquests astres no era fixa, sinó que semblava moure's pel firmament. Van descriure aquests moviment situant els planetes i les estrelles en unes esferes que giraven envoltant la Terra (Plató afirmava que en fregar-se entre elles produïen la música de les esferes, la més sublim). No va ser fins Aristarc de Samos que va sorgir un model heliocèntric.
Claudi Ptolemeu assentà les bases del sistema cosmològic vigent durant segles, essent l'astrònom grec de més rellevància (malgrat la tornada a un sistema geocèntric). Aquestes bases van passar a l'astronomia de l'Índia i de Roma i des d'allà a Occident.

## Astronomia a la Grècia clàssica

El model imperant estava basat en el geocentrisme, amb el cosmos dividit en dues parts: una pertanyent a la Terra, fixa, i una altra corresponent a les esferes del cel, on giraven orbitant els diferents astres (Èudox de Cnidos). L'harmonia de les esferes assegurava l'ordre universal. Cada astre tenia el seu període de gir, de manera que es podia explicar la diferent aparença del firmament nocturn.

## Astronomia hel·lenística

Apol·loni de Perge va perfeccionar el model de les esferes amb moviments afegits que explicaven les irregularitats dels moviments dels planetes. Hiparc de Nicea va afegir al model clàssic grec els aprenentatges dels astrònoms babilonis, elaborant un catàleg d'estels els moviments dels quals podien afegir precisió a les variacions dels astres principals. També va dividir la Terra en meridians i paral·lels.
L'autèntica revolució de l'astronomia grega, però, va esdevenir-se en període romà, amb la publicació del sistema geocèntric de Claudi Ptolemeu a la seva obra Almagest, que va perdurar tota l'edat mitjana i que unifica els teòrics anteriors amb les seves mesures sobre el Sol i la Lluna i els epicicles, que permetien situar amb una cera exactitud la posició d'un astre al llarg del temps.

## Referències

* ↑ Aaboe, Asger H. (2001). Episodes from the Early History of Astronomy. New York: Springer. ISBN 978-0-387-95136-2.
* ↑ Aaboe, Asger H. (2001). Episodes from the Early History of Astronomy New York: Springer. ISBN 978-0-387-95136-2.
* ↑ Gregersen, Erik. The Universe: A Historical Survey of Beliefs, Theories, and Laws. Rosen Publishing. New York, 2010. ISBN 978-1-61530-055-6.