OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Salomon van Ruysdael

Salomon van Ruysdael (1600/1603, Naarden - 1670, Haarlem) va ser un pintor paisatgista holandès. Va ser l'oncle de Jacob Van Ruysdael.
Les seves pintures de caràcter realista s'enquadren en l'estil barroc. Els seus temes predilectes són paisatges dels camps holandesos, donant especial atenció a les variacions de llum que s'aprecien en cada moment. Alguns estudiosos ho consideren un precursor de l'Impressionisme holandès.
L'horitzontalitat del paisatge queda trencada per la inclusió d'elements verticals. Una de les seves creacions més representatives és Paisatge amb riu i barca transportant el bestiar, que acull el Rijksmuseum d'Amsterdam.
Hi ha una obra seva exposada al Museu Nacional d'Art de Catalunya, més concretament Velers al costat d'un poblet.

## Obres destacades

Ryusdael fou un dels referents del paisatgisme holandès.
* Ferry Boat amb el bestiar al riu prop de Vecht Nijenrode, 1649
* Ferry en un riu, 1649
* Vista de Deventer Vist des del Nord-oest, 1657

## Referències

* ↑ Diccionario de Arte II (en castellà). Barcelona: Biblioteca de Consulta Larousse. Spes Editorial SL (RBA), 2003, p.222. DL M-50.522-2002. ISBN 84-8332-391-5 [Consulta: 7 desembre 2014].
# Universitat Aydın d'Istanbul

La Universitat Aydın d'Istanbul és una universitat privada fundada el 18 de maig de 2007 a Istanbul, Turquia per extensió del seu predecessor, l'escola professional d'Anadolu BIL que existia des del 26 de setembre de 2003.

## Facultats

La universitat consta de deu facultats.
* Facultat d'Art i Ciències
* Facultat de Comunicacions
* Facultat d'Odontologia
* Facultat de Ciències Econòmiques i Administratives
* Facultat d'Educació
* Facultat d'Enginyeria - Arquitectura
* Facultat de Belles Arts
* Facultat de Dret
* Facultat de Medicina

## Referències

* ↑ «Istanbul Aydin University - About University Page» (en anglès). Istanbul Aydın Üniversitesi. [Consulta: 10 març 2017].
* ↑ (en turc) , 18-07-2012.
# Brigitte Schlieben-Lange

Brigitte Schlieben-Lange (Söttham, Baviera, 25 de setembre de 1943 - Frankfurt, 14 de setembre de 2000) fou una filòloga alemanya, filla de Annemarie Lange-Seidl, una de les iniciadores de la semiòtica, i neta de l'escriptor alemany Florian Seidl.
Estudià lingüística romànica i germànica, lingüística general i filosofia a les universitats de Múnic, Ais de Provença, Marsella i Tübingen, i fou deixebla d'Eugen Coşeriu. El 1971 fou catedràtica de romanística i lingüística general de la universitat de Frankfurt del Main, i el 1991 substituí Coseriu a la Universitat de Götingen. Va dedicar bona part de la seva obra a les problemàtiques tant de l'occità com del català, i alhora fou una de les iniciadores de la sociolingüística. També col·laborà amb Robèrt Lafont i fou coeditora de la revista Zeitschrift für Katalanistik (Revista de Catalanística). El 1990 dirigí el projecte Dialog der Kulturen amb l'Office Franco-Allemand pour la Jeunesse (OFAJ). L'associació Deutscher Katalanistenverband ofereix un premi en memoria seva.

## Obres

* Okzitanische und katalanische Verbprobleme (1971)
* Okzitanisch und Katalanisch. Ein Beitrag zur Soziolinguistik zweier romanischer Sprachen (1971)
* Perlokution (1974)
* Metasprache und Metakommunikation (1975)
* Soziolinguistik (1973)
* Linguistische Pragmatik (1975), influïda per Jürgen Habermas i Karl-Otto Apel
* Traditionen des Sprechens. Elemente einer pragmatischen Sprachgeschichtsschreibung (1983)
* Europäische Sprachwissenschaft um 1800. Methodologische und historiographische Beiträge zum Umkreis der Ideologie (1989)

## Referències

* ↑ «Brigitte Schlieben-Lange». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ Neu-Altenheimer, Irmela; Berkenbusch, Ela «Brigitte Schlieben-Lange 1943-2000» (pdf). Llengua i Literatura, revista anual de la Societat Catalana de Llengua i Literatura , 2001 (n°12), pàg. 553-557 [Consulta: 17 juny 2014].
# Iñigo Pérez Soto

Íñigo Pérez Soto (Pamplona, Navarra, 18 de gener de 1988) és un exfutbolista professional navarrès que jugava com a centrecampista. Posteriorment fa d'entrenador de futbol.

## Carrera

Producte del filial de l'Athletic Club a Lezama, Pérez va ser fitxat pel Bilbao Athletic a principis de 2007, encara que va continuar jugant amb el filial del Baskonia durant un temps.
El 28 d'octubre de 2009 va fer el seu debut amb el primer equip perdent 2-0 contra el Rayo Vallecano a la Copa del rei (perdent 2–4 en total); dos dies després va debutar a La Liga, substituint el veterà jugador Pablo Orbaiz guanyant 1–0 a casa contra l'Atlètic de Madrid.
Després de pujar al primer equip de l'Athletic definitivament, Pérez va marcar en el seu primer partit oficial guanyant 3-0 a casa contra el RCD Mallorca, jugant els últims 10 minuts al lloc d'Iker Muniain. El 8 de març de 2011 va ser cedit al SD Huesca a la Segona Divisió – tot i que el mercat de fitxatges ja s'havia tancat, la Reial Federació Espanyola de Futbol va permetre el fitxatge pel club aragonès, ja que el club havia patit la baixa de David Bauzá en un lligament encreuat anterior.
Pérez va ser cada cop més titular amb l'equip basc la temporada 2011-2012 a causa de la sortida del club d'Orbaiz (cedit a l'Olympiacos FC) i la seriosa lesió al genoll de Carlos Gurpegui, sota les ordres del nou entrenador Marcelo Bielsa.

## Palmarès

Athletic Club
* Lliga Europa de la UEFA: Subcampió 2011–12
* Copa del Rei de Futbol: Subcampió 2011–12
Osasuna
* Segona Divisió: 2018–19

## Referències

* ↑ Lopez luck aids Bilbao Arxivat 2012-10-24 a Wayback Machine.; ESPN Soccernet, 21 de setembre de 2010
* ↑ Íñigo Pérez llega al Huesca cedido por el Athletic (Íñigo Pérez arrives at Huesca on loan from Athletic); Marca, 8 de març de 2011 (castellà)
* ↑ Sanzol, Pablo «Los goles del Osasuna campeón» (en castellà). Marca, 18-06-2019 [Consulta: 21 juny 2019].

## Enllaços externs

* Perfil a l'Athletic Club (anglès)
* Perfil a BDFutbol (anglès)
* Perfil a Transfermarkt (anglès)
# Tizona Comunicación

Tizona Comunicación és una empresa de comunicació relacionada amb el partit polític ultradretà Vox. Constituïda el 17 de juliol de 2018, té la seu a Madrid i declara tenir una facturació de vora 500.000 euros amb un capital social declarat el 10 d'abril de 2020 de més de 100.000 euros.
L'empresa és propietat de Gabriel Ariza, fill de l'amo d'Interconomía, Julio Ariza, i també de Kiko Méndez Monasterio, assessor de Santiago Abascal. Tizona Comunicación no només s'ha dedicat a la comunicació sinó també a la consultoria, arribant a tenir en net als seus comptes segons una investigació del diari El Plural fins a 13.799 euros l'any 2018, 682.342 el 2019, 1.398.621 euros el 2020, 1.224.012 el 2021 i 453.179 l'any 2022. El seu capital social es valoraria en uns 301.858 euros dels quals el 70% de la facturació serien "altres despeses d'explotació" i que ascendirien a uns 2,7 milions d'euros. L'any 2022 aquesta agència gastaria el 99 dels seus ingressos en "serveis externs" i el seu "entramat societari" vinculat a Vox i que l'exportaveu Macarena Olona denuncia com que es gastaven en "putes i varis". Vox utilitzà a més la seva fundació Disenso, creada l'any 2020 i presidida per Santiago Abascal, com a organisme sense ànim de lucre per "desviar diners a tercers" entre els quals Tizona Comunicación i els seus propietaris. El Diario.es publicaria que de l'any 2020 al 2023 al voltant de set milions d'euros haurien anat a parar a Disenso que s'haurien repartit entre el personal i les "altres despeses". Tizona Comunicación tindria el seu domicili fiscal a la direcció física de Nicasio Gallego 9 i que fou la seu de Vox el 2019, i que és on la fundació Disenso celebra esdeveniments, conferències, i col·loquis, a més de realitzar-hi els cursos de formació, assessorament i preparació dels membres del partit. En aquesta mateixa ubicació es trobaria també l'Institut de Ciències Socials, Econòmiques i Polítiques, el qual és propietat també de Tizona Comunicación, i en la qual serien professors el mateix Kiko Méndez Monasterio; el propietari del Grup Intereconomia i pare de Gabriel Ariza, Julio Ariza; el vicepresident d'acció política de Vox, Jorge Buxadé; el coronel Pedro Baños o el president de LaLiga, Javier Tebas, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Tizona Comunicacion sl - Cif B88159132». [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ S.L, expansion com, Unidad Editorial Internet. «TIZONA COMUNICACION SL : Encuentra su CIF, nº Teléfono, Sector... en Expansión.com» (en castellà). [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ «El otro "negocio" de Vox: su agencia de comunicación ha facturado más de 3 millones y medio de euros» (en castellà), 24-10-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
* ↑ «La agencia de comunicación de Vox destinó el 70% de su facturación de cinco años al epígrafe ‘otros gastos’» (en castellà), 19-10-2023. [Consulta: 28 octubre 2023].
# Tití colombià de mans negres

El tití colombià de mans negres (Cheracebus medemi) és una espècie de primat de la família dels pitècids.

## Característiques

De pèl suau i esponjós, gairebé totalment de color negre incloses les mans, a diferència d'altres espècies estretament relacionades. Al llarg del coll s'estén fins a les orelles, una banda blanca o bé grogosa. El cap és petit i rodó.

## Distribució i hàbitat

Habita al bosc humit al sud de Colòmbia als departaments del Caquetá i Putumayo.

## Comportament

El seu estil de vida no s'ha estudiat molt. Viuen en grups familiars que romanen junts des d'una parella monògama -generalment durant tota la vida- juntament amb la seva descendència. Són territorials, i ho expressen emetent sons conjuntament quan les parelles d'altres grups entren en el seu propi territori. La seva dieta principalment està formada per fruita. En menor grau també mengen altres part de les plantes i insectes
# Pterocactus valentinii

Pterocactus valentinii és una espècie que pertany a la família de les cactàcies (Cactaceae).

## Descripció

Pterocactus valentinii és petit i només produeix unes quantes tiges sobre el sòl. Les tiges sovint tenen parts llargues, subterrànies i primes i no són gaire ramificades. Les tiges sobre terra són verdes i cilíndriques i fan de 4 a 8 cm de llarg i d'1 a 1,5 cm de diàmetre. Hi ha de 25 a 30 espines radiants i vidrioses. A les arèoles manquen de llana i fan de 0,4 a 2 cm de llarg. No es poden diferenciar en espines centrals i perifèriques.
Les flors són de color groc a coure, de vegades vermelloses, fan fins a 4 cm de llarg i fins a 3 cm d'amplada. Els fruits són de color rosa groguenc i fan fins a 2 cm de diàmetre i són espinosos.

## Distribució

Pterocactus valentinii es distribueix al sud de l'Argentina a les províncies de Mendoza, Neuquén i Chubut; a les planes de la Patagònia a altituds de fins a 1000 metres.

## Taxonomia

Pterocactus valentinii va ser descrita per Speg. i publicat a Anales de la Sociedad Científica Argentina 48: 51, a l'any 1899.

### Etimologia

Pterocactus: nom genèric que deriva de les paraules gregues: "πτερόν" (pteron), que significa "ales", i fa referència a les llavors alades que són típiques del gènere i úniques dins de la família dels cactus.
valentinii: epítet atorgat en honor al col·leccionista argentí de plantes J. Valentín.

## Referències

* ↑ «Pterocactus valentinii». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden, 08-08-2024.
* ↑ Eggli, Urs; Newton, Leonard E. Etymological Dictionary of Succulent Plant Names (en anglès). Birkhäuser, 2004, p. 151. ISBN 3-540-00489-0.

## Enllaços externs

* https://cactiguide.com/cactus/?genus=Pterocactus&species=valentinii
# Mancuixa

Les mancuixes (de l'àrab: منقوشة, manqūxa, pl. مناقيش, manāqīx) són unes galetes de la cuina llevantina (libanesa, siriana…) compostes d'una base semblant al pa àrab, embegudes d'oli d'oliva, salpebrades tradicionalment de zàtar i cuites al forn o sobre la tava.

## Denominació

El nom mancuixa és la transcripció de la pronúncia estàndard de la paraula àrab, que tanmateix dialectament pot sonar manuixe. Literalment, la paraula significa ‘gravada’, ‘esculpida’, ‘burinada’, ‘cisellada’, ‘inscrita’, ‘pintada’, ‘acolorida’, i és un participi passiu del verb نقش, naqaxa, ‘gravar, esculpir, burinar, cisellar, inscriure, acolorir, pintar de diferents colors'.

## Origen

Aquest plat originari del Llevant s'ha difós més àmpliament a l'orient mitjà.
És tradicionalment preparat el matí per l'esmorzar, al mateix temps que el pa de la jornada.

## Consum

Es menja sobretot per esmorzar.
Similar a la pizza, es pot plegar en dues parts, embolicar-la com un entrepà o tallar-la a porcions.

## Guarnicions clàssiques

* Zàtar (àrab: زعتر, zaʿtar). La mancuixa de zàtar o, dialectalment, manuixe zàtar, és la forma més popular: la galeta és untada amb una barreja de zàtar i oli d'oliva abans de ser posada al forn. Es menja sobretot per esmorzar amb te o després del sopar amb begudes gasoses. Sovint, el comprador pot aportar la seva pròpia preparació de zàtar, perquè cadascun té la seva pròpia recepta, com el curri indi.
* Formatge (àrab: جبنة, jabna). La manqúixa de formatge o, dialectalment, manuixe jebne, és consumida com l'anterior, però generalment és més cara. El zàtar és reemplaçat per mató libanès, akkawi i llavors de sèsam.
* Carn de bou. El lahm bi-l-ajín (‘carn a la massa’) o, dialectament, lahm b-ajín, és guarnit amb una barreja de bou picat barrejat amb tomàquets i oli vegetal. Es serveix sobretot per dinar, rarament per esmorzar.
* Kaixk. La mancuixa amb kaixk o, dialectalment, manuixe keixk, és originària de la regió de la Bekaa. S'hi posa kaixk (iogurt fermentat amb blat esmicolat), que es barreja amb tomàquet i ceba sobre el pa abans d'escalfar-ho.

## Referències

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. "نقش". ISBN 978-84-412-1546-7.
* 1 2 3 Amy Riolo. Arabian Delights: Recipes & Princely Entertaining Ideas from the Arabian Peninsula (en anglès). Capital Books, 2007.
# Société Patrie

La Sociéte Sportive Patrie fou una entitat sociocultural i esportiva de Barcelona de la primera meitat del segle xx. Fou creat per la colònia francesa resident a Barcelona el gener de 1910 amb el nom de Sociedad Francesa de Preparación y Perfeccionamiento Militar Patrie.
Des de ben aviat la pràctica esportiva esdevingué una de les principals activitats de la societat. Se sap que el 21 de maig de 1911, al camp del carrer Muntaner, disputà el primer partit de rugbi documentat a la Catalunya Sud, on va vèncer el RCD Espanyol per 7 a 0. Altres esports practicats per la societat foren el futbol o el tennis.
La seva activitat més destacada fou la difusió del basquetbol, amb una secció masculina creada el 1922 i una de femenina creada el 1929. L'equip es proclamà quatre cops campió del Campionat de Catalunya i un de la Copa d'Espanya (1935). A l'equip hi destacaren jugadors com Raoul Arnaud, Armand Maunier i Fernando Font. L'activitat de la societat cessà durant la guerra civil i, a partir de 1939, el règim franquista prohibí totes les activitats del club per la seva afiliació francesa. La majoria dels seus jugadors ingressaren a l'Atlètic BBC de Sant Gervasi. El 1943 nasqué el Club Esportiu Hispano Francès, entitat que es pot considerar la continuació de la Societé Patrie.

## Palmarès

* 4 Campionat de Catalunya de bàsquet masculí: 1923, 1930, 1935, 1936
* 1 Copa espanyola de bàsquet masculina: 1934-35

## Referències

* 1 2 «Société Patrie». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Societé Sportif de la Patrie». Madrid-sport (Madrid). Pàgina 9., 07-08-1924. [Consulta: 7 juny 2022].
* 1 2 Lluís Puyalto Cebolla i Vicenç Navarro Vidal. El bàsquet a Catalunya, Des dels orígens fins a l'any 1938. Fundació del bàsquet català, 2000. ISBN 8488297068
* ↑ «Rugby». Mundo Deportivo, 25-05-1911. [Consulta: 7 juny 2022].
* ↑ «Cien años de autenticidad» (en castellà). Mundo Deportivo, 02-06-2011. [Consulta: 21 desembre 2022].
* ↑ «Partidos varios». Mundo Deportivo, 07-05-1914. [Consulta: 7 juny 2022].
* ↑ «Tennis». El Diluvio: Any 66, no. 102 [103], 01-05-1923. [Consulta: 7 juny 2022].
* ↑ Espin, Martin. «El Patrie, un equipo de pioneros». Mundo Deportivo, 17-10-1980. [Consulta: 21 desembre 2022].
# Maquillatge

La paraula maquillatge prové per derivació del terme de l'idioma francès maquiller (maquillar) principalment utilitzat a la parla teatral francesa durant el segle xix. Es tracta d'aplicar uns productes adequats a la nostra pell (segons quin tipus de pell tinguem) i s'utilitza per fer caracterització, il·luminar alguns punts del rostre i per embellir.
El terme maquillatge s'utilitza des que antigament als teatres es feia caracterització pels actors. Encara que, amb el pas del temps, no només ha estat un mètode de caracterització en aquest àmbit sino que a més s'ha generalitzat a qualsevol estil de vida, és a dir, en l'actualitat el maquillatge s'ha estès i no només parlem d'aplicar uns cosmètics a la pell del cos o al rostre, sinó també d'extensions de cabell o alguna pròtesi de pell artificial.

## El maquillatge: És un concepte o una paraula necessària des dels seus orígens teatrals.

El maquillatge amb el a través de la història ha evolucionat, a partir de les diverses transformacions teatrals i a més s'ha deixat veure en la civilització. Des que es coneix el maquillatge, és a dir, des de la prehistòria, se sap que és un element de la figura femenina i que ha estat present en les societats i cultures de tot el món.

## Vegeu també

* Micropigmentació

## Enllaços externs

* http://maquillatge.cat Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine.
# Glacera del Besiberri

La glacera del Besiberri és una glacera de roca pirinenca situada al municipi de Vilaller, a la comarca de l'Alta Ribagorça. Amb una superfície de 6 ha i una llargada màxima de 735 metres, és l'única glacera de Catalunya. La glacera es troba al vessant nord-oest del Besiberri Sud (3.023 m).
La glacera, igual que totes les glaceres pirinenques, es troba en recessió, encara que molt menys agressiva comparat amb d'altres glaceres de la zona.

## Descripció geogràfica

El massís del Besiberri, en què s'enclava aquesta glacera està constituït per la granodiorita de la Maladeta i entallat vigorosament en circs segons les principals pautes morfo-tectòniques. D'això i d'una brusca elevació en surt una aresta-eix dominant, de direcció N-S, estesa més de dos km sobre els 2.900 m d'altitud i amb més de 1.500 m de desnivell sobre la immediata vall de la Noguera Ribagorçana, aconseguint el seu punt màxim a 3.030 m al pic meridional. Immediat a aquest i obert al nord-oest s'obre el circ occidental, trobat entre parets escarpades i fracturades, amb 450 m de desnivell. Allí s'hi troba una forma ben dibuixada de glacera rocosa amb llengua incipient, que tot just desborda aquest àmbit, i que en el contacte de la part superior amb els vessants enllaça amb les geleres i les erosions del fons del circ.
Malgrat estar localitzat a l'est de la Noguera Ribagorçana, aquest massís mostra encara una gelera activa a l'extrem oriental del glacialisme actual pirinenc. D'altra banda, la seva forma rocosa s'emparenta amb altres nombroses d'aquest mateix tipus, però també en altres sectors més occidentals i, en conseqüència, en millors condicions respecte a les precipitacions nivals. Les freqüents formes similars al Pirineu oriental, de diverses edats, semblen indicar, però, una tendència policrònica cap a aquesta morfologia en aquest sector de la serralada.

## Referències

* ↑ Govern d'Espanya «Còpia arxivada» (en castellà). Les glaceres dels Pirineus Espanyols. Arxivat de l'original el 7 d’agost 2016 [Consulta: 20 juny 2016].
* ↑ CANTARINO, GARCÍA, SERRANO «Còpia arxivada» (en castellà). A l'aparell glacial del Besberri, al Pirineu Català (Lleida) [Universitat Politècnica de València]. Arxivat de l'original el 10 de juliol 2016 [Consulta: 20 juny 2016].
* ↑ E. SERRANO*, E. MARTINEZ DE PISÓN, R. MARTÍNEZ, I. CANTARINO, J. NAVARRO «Còpia arxivada» (en castellà). La glacera nord-occidental del Besberri (Pirineu de Lleida), pàg. 96-97. Arxivat de l'original el 13 d’agost 2016 [Consulta: 20 juny 2016].
# Aqualita

L'aqualita és un mineral de la classe dels silicats que pertany al grup de l'eudialita. El nom al·ludeix a la seva composició.

## Característiques

L'aqualita és un ciclosilicat de fórmula química (H₃O)₈(Na,K,Sr)₅Ca₆Zr₃Si₂₆O₆₆(OH)₉Cl, que va ser aprovat per l'Associació Mineralògica Internacional l'any 2002. Cristal·litza en el sistema trigonal formant cristalls equants. La seva duresa a l'escala de Mohs és 4 a 5.
Segons la classificació de Nickel-Strunz, l'aqualita pertany a «09.CO: Ciclosilicats amb enllaços de 9 [Si$_9$O$_{27}$]18$^-$» juntament amb els següents minerals: al·luaivita, eudialita, ferrokentbrooksita, kentbrooksita, khomyakovita, manganokhomyakovita, oneil·lita, raslakita, feklichevita, carbokentbrooksita, zirsilita-(Ce), ikranita, taseqita, rastsvetaevita, golyshevita, labyrinthita, johnsenita-(Ce), mogovidita, georgbarsanovita, dualita, andrianovita, voronkovita i manganoeudialita .

## Formació i jaciments

Es troba en pegmatites alcalines. Sol trobar-se associat a altres minerals com: thorita, natrolita, microclina, lorenzenita, innelita, galena, batisita o aegirina. Va ser descoberta al dipòsit de crom i diòpsid d'Inagli, a Aldan (República de Sakha, Rússia). També se n'ha trobat a Kovdor, també a Rússia, i a Kizilcaören (Eskişehir, Turquia).

## Referències

* ↑ «Aqualite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 desembre 2015].
* ↑ «Eudialyte Group» (en anglès). Mindat. [Consulta: 29 desembre 2015].
* ↑ «Aqualite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. [Consulta: 29 desembre 2015].
# Kartxevskiïta

La kartxevskiïta és un mineral de la classe dels que pertany al grup de la wermlandita. Anomenat així en honor de Pavel Karehevsky, mineralogista rus, per les seves contribucions a l'estudi dels massisos carbonatítics. És semblant a la hidrotalcita quant a l'estructura d'hidròxid de doble capa.

## Característiques

La kartxevskiïta és un element químic de fórmula química Mg$_{18}$Al$_9$(OH)$_{54}$Sr₂(CO₃)$_9$(H₂O)₆ (H₃O)₅. Cristal·litza en el sistema trigonal. La seva duresa a l'escala de Mohs és 2.

## Formació i jaciments

S'ha descrit només al Massís de Kovdor (Rússia; localitat tipus). Es forma com a mineral hidrotermal durant els últims estadis, formant intercreixements amb la quintinita-3T en cavitats en dolomita en un context carbonatític.

## Referències

* ↑ «Karchevskyite» (en anglès). Mindat. [Consulta: 7 novembre 2015].
* ↑ «Karchevskyite» (en anglès). Handbook of Mineralogy. Arxivat de l'original el 2019-05-08. [Consulta: 29 abril 2018].
Supergrup de la hidrotalcita :