OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi de Mèxic del 1991

Resultats del Gran Premi de Mèxic de Fórmula 1 de la temporada 1991, disputat al circuit de Ciutat de Mèxic el 16 de juny del 1991.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 6 | Riccardo Patrese | Williams - Renault | 67 | 1h 29' 52. 205 | 1 | 10 |
| 2 | 5 | Nigel Mansell | Williams - Renault | 67 | + 1.336 s | 2 | 6 |
| 3 | 1 | Ayrton Senna | McLaren - Honda | 67 | + 57.356 s | 3 | 4 |
| 4 | 33 | Andrea de Cesaris | Jordan - Ford | 66 | + 1 Volta | 11 | 3 |
| 5 | 19 | Roberto Moreno | Benetton - Ford | 66 | + 1 Volta | 9 | 2 |
| 6 | 29 | Éric Bernard | Lola - Ford | 66 | + 1 Volta | 18 | 1 |
| 7 | 24 | Gianni Morbidelli | Minardi - Ferrari | 66 | + 1 Volta | 23 | |
| 8 | 25 | Thierry Boutsen | Ligier - Lamborghini | 65 | + 2 Voltes | 14 | |
| 9 | 11 | Mika Häkkinen | Lotus - Judd | 65 | + 2 Voltes | 24 | |
| 10 | 12 | Johnny Herbert | Lotus - Judd | 65 | + 2 Voltes | 25 | |
| 11 | 4 | Stefano Modena | Tyrrell - Honda | 65 | + 2 Voltes | 8 | |
| 12 | 3 | Satoru Nakajima | Tyrrell - Honda | 64 | + 3 Voltes | 13 | |
| Ret | 8 | Mark Blundell | Brabham - Yamaha | 54 | Motor | 12 | |
| Ret | 32 | Bertrand Gachot | Jordan - Ford | 51 | Accident | 20 | |
| Ret | 30 | Aguri Suzuki | Lola - Ford | 48 | Caixa canvi | 19 | |
| Ret | 20 | Nelson Piquet | Benetton - Ford | 44 | Part mecànica | 6 | |
| Ret | 28 | Jean Alesi | Ferrari | 42 | Embragatge | 4 | |
| Ret | 22 | Jyrki Järvilehto | Dallara - Judd | 30 | Motor | 16 | |
| Ret | 9 | Michele Alboreto | Footwork - Porsche | 24 | Motor | 26 | |
| Ret | 7 | Martin Brundle | Brabham - Yamaha | 20 | Part mecànica | 17 | |
| Ret | 16 | Ivan Capelli | Leyton House - Ilmor | 19 | Motor | 22 | |
| Ret | 27 | Alain Prost | Ferrari | 16 | Alternador | 7 | |
| Ret | 15 | Mauricio Gugelmin | Leyton House - Ilmor | 15 | Motor | 18 | |
| Ret | 14 | Olivier Grouillard | Fondmetal - Ford | 13 | Motor | 21 | |
| Ret | 2 | Gerhard Berger | McLaren - Honda | 5 | Motor | 5 | |
| Ret | 23 | Pierluigi Martini | Minardi - Ferrari | 4 | Virolla | 15 | |
| NVC | 26 | Érik Comas | Ligier - Lamborghini | | | | |
| NVC | 17 | Gabriele Tarquini | AGS - Ford | | | | |
| NVC | 18 | Stefan Johansson | AGS - Ford | | | | |
| NVC | 18 | Fabrizio Barbazza | AGS - Ford | | | | |
| NVC | 34 | Nicola Larini | Lamborghini | | | | |
| NVC | 35 | Eric van de Poele | Lamborghini | | | | |
| NVC | 13 | Pedro Chaves | Coloni - Ford | | | | |
| NVC | 21 | Emanuele Pirro | Dallara - Judd | | | | |

## Altres

* Pole: Riccardo Patrese 1' 16. 696
* Volta ràpida: Nigel Mansell 1' 16. 788 (a la volta 61)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-03. [Consulta: 8 maig 2010].
# Mon père est ingénieur

Mon père est ingénieur és una pel·lícula francesa dirigida per Robert Guédiguian del 2004.

## Argument

Natacha s'imagina com la Mare de Déu portant Jesús al ventre, als molls en desús de Marsella. El seu Josep és Jérémie, el seu amor d'infància i de tota la vida. Jérémie, a qui fa molts anys que no veu, viatja pel món, mentre que la Natacha segueix sent metge local. Jérémie es troba al seu costat, però ella no ho sap. La Natacha ja no sap res. Un dia, el seu pare la va trobar així, inert, muda: “xoc psicològic” diuen els professors. Jérémie s'instal·la amb la Natacha. Els records tornen inundant-se: tenien 14 anys i s'estimaven. Avui, Jérémie ha tornat i encara no sap que es quedarà. La seva investigació per descobrir què li va passar a la Natacha la farà conèixer la gent que va conèixer, estimar la gent que estimava, cuidar els malalts que va tractar...

## Repartiment

* Ariane Ascaride : Natacha / Marie
* Jean-Pierre Darroussin : Jérémie / Joseph
* Gérard Meylan : Monsieur Vadino / Roustido
* Christine Brucher : Madame Vadino
* Pascale Roberts : la mare de Natacha
* Jacques Boudet : el pare de Natacha
* Youssef Sahbeddine : Rachid / Vincent
* Mathilda Duthu : Mylène / Mireille
* Pierre Banderet : l'ase
* Patrick Bonnel : el bou

## Distincions

Va estar nominada a la Conquilla d'Or al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 2004.

## Crítiques

| « | "Un Guédiguian tòpic (...) se li arraïmen les frases fetes de telepredicador i se li pressent el murmuri de 'La internacional' (...) història tan paternalista i tendra com lleugerament bíblica (...) Puntuació: ★ (sobre 5)." | » |
| — Oti Rodríguez Marchante, ABC. |||
| « | "El camí a Betlem es repeteix de manera al·legòrica i discursiva desviant-se la història principal (...) no aconsegueix la vitalitat de 'Marius i Jeanette' o de 'La ciutat està tranquil·la' per aquesta absurda mescla de realitat i rondalla idealista que no acaba de quallar." | » |
| — Inma Garrido, Cinemanía. |||

## Referències

* ↑ Mi padres es ingeniero a cineuropa.org
* ↑ Mont père est ingénieur a unifrance.org
* ↑ Guediguian pide medidas contra el cine de los EE UU, El País, 15 d'agost de 2004
* ↑ Guédiguian, el telepredicador, ABC, 3 de juny de 2006

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Núria Parés Sellarès

Núria Parés Sellarès (Manlleu, Osona, 1972) és una traductora, escriptora i professora catalana.
Natural de Manlleu, però amb la residència a Vic, abans de ser traductora, va estudiar i es va llicenciar en Turisme, i volia ser hostessa de vol. No ha exercit mai, però aquest ofici. Es va llicenciar també en Traducció i Interpretació per la Universitat de Vic. Es va especialitzar en traducció jurídica, econòmica i literària, i actualment és traductora jurada de la Generalitat de Catalunya. Ha exercit com a professora a la Universitat de Vic - Universitat Central de Catalunya.
Pel que fa al seu coneixement de les llengües, Parés domina cinc llengües: l'anglès, el francès, l'italià (aquests dos en un nivell mitjà), el castellà i el català. I tradueix, professionalment, des de les quatre primeres cap a la cinquena i en algun cas també cap al castellà.
Parés porta en el seu llarg historial professional, amb vint-i-dos anys d'experiència, prop de tres-centes cinquanta traduccions, entre les quals destaquen obres d'Oliver Sacks com Musicofilia, Migranya, i més, Robert Fisk (La gran guerra per la civilització), Donna Leon, Mort Entre línies, La temptació del perdó, i més, Dolores Redondo, Et donaré tot això i la trilogia del Baztán, María Dueñas, Les filles del capità, A. J. Finn, La dona de la finestra, o Jo Frost (Ja ets mare!) al català. En castellà té, per exemple, Guía fin de semana El Cairo/Nilo per a National Geographic Society (2011). La primera de les seves traduccions fou Estúpids Homes Blancs, del documentalista nord-americà Michael Moore. La darrera, Reflexions sobre cinema, de Quentin Tarantino. Entre les seves traduccions ha destacat, per circumstàncies anecdòtiques, quan en una entrevista l'autor no va saber respondre sobre qui era la seva traductora, la de Santi Vila, D'herois i Traïdors, una mena crònica en primera persona al voltant dels fets d'octubre.
A banda de traductora, Parés és també autora de tres obres de ficció: Sonatines de carnestoltes (2010), La petita història d'en Nil (2014) i Records de xocolata (2015), totes elles guions per a històries narrades i representades amb peces per a piano de diversos autors.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Qui és Núria Parés? Perfil de la traductora al català del darrer llibre de Santi Vila». VilaWeb, 18-03-2018 [Consulta: 19 març 2018].
* ↑ «Registre oficial de professionals de la traducció i la interpretació jurades d'altres llengües al català i viceversa». Direcció General de Política Lingüística de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 19 març 2018].
* ↑ Brugué, Lydia «Entrevista a Núria Parés, traductora literària». Tradiling, 21-10-2016 [Consulta: 19 març 2018].
* ↑ «Santi Vila: ‘Permeti’m que em reivindiqui noble’». VilaWeb, 08-03-2018 [Consulta: 19 març 2018].
* ↑ «‘D'herois i traïdors', el procés explicat per Santi Vila». VilaWeb, 05-03-2018 [Consulta: 19 març 2018].

## Enllaços externs

* Entrevista a Núria Parés
* http://el9nou.cat/video/nuria-pares/
# Ducat de Gramont

El Ducat de Gramont fou una jurisdicció feudal entre Bearn i Baixa Navarra, amb capital a Bidaxa (que no era part del ducat).
El 1643 el comtat de Guixa (Guiche), alguns llocs del principat sobirà de Bidaxa (sense la vila de Bidaxa ni la d'Arancou) i les baronies de Vilanova, Came, Sames, Léren, Saint-Pé, Bardos i Urt, possessions dels comtes (abans senyors) de Gramont, foren convertides en el Ducat-pairia però a falta de registre es va tornar a crear per Lluís XIV amb el mateix territori el 1648. El ducat va portar el nom de Ducat de Gramont abraçant dotze pobles: Bardos, Urt, Guixa (Guiche), Sames, Came, Bergouey, Viellenave-sur-Bidouze, Léren, Saint Pé de Léren, Escos. Els Gramont prínceps de Bidaxa eren des del 1486 alcaldes hereditaris de Baiona, i al segle xvii reberen el govern de Bearn i Baixa Navarra així com d'altres ciutats com Saint Jean Pied-de-Port. El seu govern a Bidaxa i al ducat es va acabar el 1789.
Els ducs portaven els títols de Príncep Sobirà de Bidaxa, Comte de Toulougeon, comte de Guixa, comte de Louvigny (inicialment vescomte), Vescomte d'Aster, baró (inicialment senyor) d'Andouins, de Lescun i d'Hagetmau, i senyor (més tard duc) de Lesparre.

## Llista de senyors, comtes i ducs de Gramont

Vescomtes d'Aster:
* Sanç Garcia, mort el 1458 (adquireix per matrimoni amb Anna, filla i hereva de Joan III, el vescomtat d'Aster)
* Joan I 1458-1496
* Joan II 1496-?
* Menaud ?-1534 (es casa amb Clara de Gramont, filla i hereva de Francesc de Gramont)
Senyors de Gramont i Guixa
* Francesc de Gramont ?-1525
* Clara de Gramont 1525-1534
* Antoni I de Gramont-Aster 1534-1576
* La senyories de Gramont i Guixa són elevades a comtat vers 1572
Comtes de Gramont i Guixa
* Antoni I de Gramont-Aster vers 1572-1576
* Filibert I 1576-1580 (Aster va passar al germà Joan Antoni). Per matrimoni amb Diana d'Audouins, vescomtessa de Louvigny va adquirir aquest vescomtat (amb les senyories de Lescun, Anduins i Hagetmau)
* Antoni II 1580-1644 (comte fins al 1643, després duc de Gramont i comte de Guixa)
* Filibert II (1621-1707)
* Antoni III de Gramont 1644-1678
* Antoni Charles de Gramont (Antoni IV) 1678-1720
* Antoni V de Gramont 1720-1725
* Antoni VI de Gramont 1725-1741
* Lluís I de Gramont 1741-1745
* Antoni VII de Gramont 1745-1789
* Suprimit per la revolució de 1789.
* Ferran de Gramont (1815-1897)
# Goat Fell

Goat Fell (Goatfell segons el Ordnance Survey; en gaèlic escocès Gaoda Bheinn) és el cim més alt de l'illa d'Arran, a Escòcia, amb 874 metres d'altitud. La muntanya, igual que el proper Castell de Brodick, és propietat actualment del National Trust for Scotland.
Es creu que el nom pot significar o bé "Muntanya del vent" (a partir del gaèlic escocès gaoth) o "Muntanya de la Cabra" (del noruec antic geita).
A causa de la popularitat d'Arran com a destinació turística, Goat Fell és escalat molt freqüentment, i existeixen diverses possibles rutes, algunes de les quals combinen també l'ascens a altres cims propers. La ruta més comunament utilitzada és un camí de 5 km de longitud que comença en el Castell de Brodick, a Cladach. Aquest camí travessa els terrenys boscosos del castell, travessant les seves tanques de rododendres. A uns 300 m d'altitud, el camí abandona la protecció dels arbres i continua a través d'un erm, fins a aconseguir el cim per la cara est de la muntanya. Al capdamunt hi ha un mirador des del qual, en un dia clar, pot veure's Irlanda.
Una ruta alternativa part de la localitat de Corrie, per ascendir al Goat Fell des del nord; en aquesta zona la muntanya es connecta amb un altre cim subsidiari, coneguda com a North Goatfell, un lloc del que parteixen tres crestes diferents: la que es dirigeix al sud, fins al cim principal; una que es dirigeix al nord-est, amb alguns passatges en els quals és necessari escalar lleugers desnivells sobre el Cioch na h-Oighe ("El pit de la jove dama"); i finalment una cresta que es dirigeix a l'oest, i descendeix fins al port de muntanya conegut com The Saddle, abans d'ascendir de nou cap al cim del Cir Mhòr.
A més de per la seva bellesa natural, Goat Fell també va aconseguir notorietat després de ser l'escenari d'un controvertit crim al juliol de 1889, quan una excursionista anomenada Edwin Rose va caure daltabaix, empesa, segons va declarar la sentència, pel seu acompanyant, John Watson Laurie.

## Referències

* ↑ Craig Howie «Mountain-top death: Did he slip or was he pushed?». The Scotsman, 10-10-2005.

## Enllaços externs

* Goat Fell a la pàgina del National Trust for Scotland
* Informació sobre l'Illa d'Arran
* Passeig pel Goat Fell a Visit Scotland (anglès)
* Goat Fell tourist trail, mapes i imatges
* Panorames virtuals generats per ordinador Nord Arxivat 2016-01-02 a Wayback Machine. Sor Arxivat 2016-01-02 a Wayback Machine. Index
# Castell de Sant Nicolau

El Castell de Sant Nicolau és una torre de guaita i defensa situada a la boca del Port de Ciutadella de Menorca. Va ser construït al segle XVII (anys 1680-1682) segons projecte de l'enginyer militar Josep Castellón. Va ser restaurada el 1960 i altra vegada el 1990, quan es va recuperar la torreta que el corona, que havia desaparegut. És de planta vuitaviada, envoltada per un fossat, i dotada d'una porta d'accés amb ornamentació. La forma octagonal la diferencia clarament de la majoria de torres de guaita menorquines, que són de planta circular (i que van ser construïdes al segle xviii).

## Referències

* ↑ «Castell de Sant Nicolau». [Consulta: 18 agost 2021].
* ↑ Fernández de la Fuente, Mónica. De la isla de Menorca a las costas sur y este de Inglaterra: análisis del prototipo de torre Martello = From the island of Minorca to the south and east coasts of England: analysis of the prototype of the Martello tower (Tesi). E.T.S. Arquitectura (UPM), 2015.
* ↑ Fernández de la Fuente, Mónica «Torres Martello en la isla de Menorca». Castillos de España: publicación de la Asociación Española de Amigos de los Castillos, 167, 2012, pàg. 299–301. ISSN: 0008-7505.
* ↑ Lagarda Mata, Ferran. Las Torres de Defensa Costera de Menorca. El Origen de las Torres Martello. (pdf) (en castellà). Alfajarín, 2017, p. 404. ISBN 9788496810532.
# Yi Yi

Yi Yi (en xinès: 一一; en pinyin: Yī Yī); és una pel·lícula taiwanesa de l'any 2000. Tracta dels problemes (emocionals, dificultats com a home de negocis, etc.) d'un pare i la seva relació amb els seus fills. El títol del film juga amb l'ambigüitat de la llengua xinesa que costa de captar; pot significar "un u" com "dos". Comercialitzada en llengua castellana. Ha rebut diversos premis i mencions (com el premi al millor director de Canes 2000).
Aquesta pel·lícula va ser doblada al català.

## Argument

La pel·lícula tracta de la família Jian que viu a Taipei. La seva vida és vista des de tres punts de vista: la del pare NJ (insatisfet amb la seva feina i dubtós pel retrobament d'un antic amor), la de la filla adolescent Ting-Ting (que s'embolicarà en un amor a tres bandes), i la del nen Yang-Yang(que presenta problemes a l'escola) Els tres, mentre la mare està absent buscant suport espiritual (per tal de superar la seva crisi existencial), han de conviure amb la sogra de NJ que està en coma Es repassa la vida humana començant amb la visió del matrimoni fin a les exèquies. El retrat de la vida que es fa a la pel·lícula es va fixant en cadascun dels protagonistes de cap a la fi. Orient i Occident cada cop s'assemblen més.

## Repartiment

Els protagonistes principals:
* Wu Nien-jen (en el paper de N.J, home honest)
* Elaine Jin (Min-Min, esposa de NJ)
* Kelly Lee :(Ting-Ting)
* Jonathan Chang (Yang-Yang)
* Issei Ogata (el magnat japonès del software Ota)
* Su-Yun Ko (Sherry, un antic amor de NJ)
* Hsi-Sheng Chen (Ah-Di)
* Pang Chang Yu (Fatty)
* Shu-shen Hsiao (Hsiao Yen)
* Adriene Lin :(Li-Li)
* Pang Chang Yu (Fatty)

## Referències

* ↑ «Yi Yi». goitaquefanara.cat. Fundació .cat.
# Estadi Dr. Issoufou Joseph Conombo

L'Estadi Dr. Issoufou Joseph Conombo, anteriorment conegut com Estadi Municipal d'Ouagadougou, és un estadi esportiu de la ciutat d'Ouagadougou, a Burkina Faso.
És la seu dels clubs Rail Club du Kadiogo i Santos Football Club i té una capacitat per a 15.000 espectadors.

## Referències

* ↑ «Ouagadougou : Le Stade municipal désormais Stade Dr Issoufou Joseph Conombo - leFaso.net».
* ↑ «Informació». soccerway.com.
# Samus Aran

Samus Aran (サムス・アラン, Samusu Aran) és un personatge fictici, protagonista de la saga Metroid. Va equipada amb una armadura de la raça alienigena Chozo creat especialment per a ella, que incorpora avançades tecnologies. Les característiques fonamentals d'aquest vestit són el canó d'energia i l'habilitat d'adoptar la forma Morfosfera una espècie de bola on pot rodar per canonades y llocs petits. La primera entrega de la interminable saga va ser Metroid(NES), que va sortir l'any 1986, fent el mateix joc amb millors grafics (GBA) y una millora amb noves armes i continuació del joc Metroid: Zero mission.

## Característiques

* Nom: Samus Aran
* Espècie: Humana potenciada amb sang Chozo i després, Metroid
* Ocupació: Caçarrecompenses
* Edat: acaba la seva última missió als 26 anys
* Orígens: Colònia terrestre K-2L
* Color del cabell: Ros
* Color dels ulls: Blaus
* Alçada: 1.90m
* Pes: 90 kg
* Creador: Makoto Kanoh
* Primer Joc: Metroid (1986)
* Últim joc cronològicament: Metroid Fusion (2002)
* Veu: Jennifer Hale
# Lakewood (Califòrnia)

Lakewood és una ciutat dels Estats Units a l'estat de Califòrnia. Segons el cens del 2005 tenia 88.253 habitants.

## Demografia

Segons el cens del 2000, Lakewood tenia 79.345 habitants, 26.853 habitatges, i 20.542 famílies. La densitat de població era de 3.248,7 habitants/km².
Dels 26.853 habitatges en un 38% hi vivien nens de menys de 18 anys, en un 57,8% hi vivien parelles casades, en un 13,4% dones solteres, i en un 23,5% no eren unitats familiars. En el 18,4% dels habitatges hi vivien persones soles el 8,2% de les quals corresponia a persones de 65 anys o més que vivien soles. El nombre mitjà de persones vivint en cada habitatge era de 2,95 i el nombre mitjà de persones que vivien en cada família era de 3,37.
Per edats la població es repartia de la següent manera: un 27,5% tenia menys de 18 anys, un 8,1% entre 18 i 24, un 31,1% entre 25 i 44, un 21,4% de 45 a 60 i un 11,9% 65 anys o més.
L'edat mediana era de 35 anys. Per cada 100 dones de 18 o més anys hi havia 90,1 homes.
La renda mediana per habitatge era de 58.214 $ i la renda mediana per família de 63.342 $. Els homes tenien una renda mediana de 45.447 $ mentre que les dones 35.206 $. La renda per capita de la població era de 22.095 $. Entorn del 5,6% de les famílies i el 7,4% de la població estaven per davall del llindar de pobresa.

## Poblacions més properes

El següent diagrama mostra les poblacions més properes.

## Referències

* ↑ «U.S. Gazetteer: 2000 and 1990». Oficina del Cens dels Estats Units, 10-07-2008.
* 1 2 3 «Fact Sheet- Lakewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-15. [Consulta: 18 juliol 2010].
* ↑ «Geographic Comparison Table- Lakewood». American Fact Finder. Oficina del Cens dels Estats Units, 12-01-2010. Arxivat de l'original el 2020-02-12. [Consulta: 18 juliol 2010].
# Llista de banderes municipals de Lituània

Aquesta és una llista de les banderes municipals de Lituània. Les banderes estan agrupades per comtats segons estableix la divisió administrativa de Lituània.

## Comtat d'Alytus

* Alytus (ciutat)
* Alytus (districte)
* Druskininkai
* Lazdijai
* Varėna

## Comtat de Kaunas

* Birštonas
* Jonava
* Kaišiadorys
* Kaunas (ciutat)
* Kaunas (districte)
* Kėdainiai
* Prienai
* Raseiniai

## Comtat de Klaipėda

* Klaipėda (ciutat)
* Klaipėda (districte)
* Kretinga
* Neringa
* Palanga
* Skuodas
* Šilutė

## Comtat de Marijampolė

* Kalvarija
* Kazlų Rūda
* Marijampolė (ciutat)
* Marijampolė (districte)
* Šakiai
* Vilkaviškis

## Comtat de Panevėžys

* Biržai
* Kupiškis
* Panevėžys (ciutat)
* Panevėžys (districte)
* Pasvalys
* Rokiškis

## Comtat de Šiauliai

* Akmenė
* Joniškis
* Kelmė
* Pakruojis
* Radviliškis
* Šiauliai (ciutat)
* Šiauliai (districte)

## Comtat de Tauragė

* Jurbarkas
* Pagėgiai
* Šilalė
* Tauragė

## Comtat de Telšiai

* Mažeikiai
* Plungė
* Rietavas
* Telšiai

## Comtat d'Utena

* Anykščiai
* Ignalina
* Molėtai
* Utena
* Visaginas
* Zarasai

## Comtat de Vílnius

* Elektrėnai
* Šalčininkai
* Širvintos
* Švenčionys
* Trakai
* Ukmergė
* Vílnius (ciutat)
* Vílnius (districte)
# Lluïsa Oller i Barbany

Lluïsa Oller i Barbany (Barcelona, 1928 - Cardedeu, 16 de febrer de 2025) va ser una infermera catalana, referent a Catalunya de l’atenció a les persones més vulnerables. Resident a Cardedeu (Vallès Oriental), va ser coneguda per la seva tasca dintre del Grup Viver de Bell-lloc, del qual era la presidenta d'honor des de 2015.
Oller va ser l'encarregada de bastir l'àrea d'assistència social de l'Associació per a la Integració Social del Deficient en els seus inicis, als anys 80. Paral·lelament a les seves funcions dins de l'organització, Oller va dur a terme tasques d'acollida a marginats dintre del seu propi domicili. Durant la dècada del 2010 va donar a la Fundació Lluïsa Oller dos immobles situats a Cardedeu, un al carrer de Tarragona que acull treballadors del Viver i l'altre, al carrer de Joan XXIII, reconvertit en Llar Residència amb capacitat per atendre fins a dotze internats amb discapacitat intel·lectual i on es va crear un centre ocupacional de dia, el Centre Especial de Treball.
El municipi de Cardedeu va atorgar-li el 2008 la Creu de Terme, màxima distinció de la localitat. L'any 2017 va ser escollida Vallesana de l'any pel diari El 9 Nou. L'any 2020, l'ajuntament de Cardedeu, en compliment de la Llei de Memòria Històrica, va canviar el nom del carrer de Pere Mercader, rebatejant-lo pel de Lluïsa Oller.

## Referències

* ↑ Boix, Arnau. «Mor Lluïsa Oller, presidenta d'honor de la Fundació Viver de Bell-lloc». El Punt Avui, 16-02-2025. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ «Patronat». Viver de Bell-lloc. Arxivat de l'original el 2021-10-18. [Consulta: 18 octubre 2021].
* 1 2 «S'ha mort a 97 anys Lluïsa Oller, presidenta de la fundació Viver de Bell-lloc». Vilaweb, 16-02-2025. [Consulta: 17 febrer 2025].
* ↑ Serra Almansa, Guillem. «Lluïsa Oller: “El Viver de Bell-lloc em va fer ressuscitar”». Punt Vallès, 09-07-2018. Arxivat de l'original el 2024-05-22. [Consulta: 15 octubre 2021].
* ↑ Ferran, Elena. «Compromís de per vida». El Punt Avui, 01-06-2021. Arxivat de l'original el 2021-10-16. [Consulta: 16 octubre 2021].
* ↑ Polo, Ferran. «Els lectors d’EL 9 NOU trien Lluïsa Oller, de Viver de Bell-lloc, com a vallesana de l’any». El 9 Nou, 01-06-2018. Arxivat de l'original el 2021-10-18. [Consulta: 15 octubre 2021].
* ↑ Polo, Ferran. «Cardedeu rebateja com Lluïsa Oller el carrer dedicat al militar Pedro Mercader». El 9 Nou, 04-08-2020. Arxivat de l'original el 2021-10-18. [Consulta: 15 octubre 2021].

## Enllaços externs

* Entrevista a Vallés Oriental Televisió
# Commune Football Club

El Commune Football Club és un club de futbol burkinès de la ciutat d'Ouagadougou. Disputa els seus partits a l'Stade du 4-Août. Fins al 2005 s'anomenà Club Football d'Ouagadougou.

## Palmarès

* Lliga burkinesa de futbol:
** 2007
* Supercopa burkinesa de futbol:
** 2007

## Referències

* ↑ «Burkina Faso – List of Champions». RSSSF, 2010.
* ↑ «Burkina Faso - List of Super Cup Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].