OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Stray Kids

Stray Kids (coreà: 스트레이 키즈; romanització: Seuteurei Kijeu;; SKZ) és una boy band coreana de K-pop formada per JYP Entertainment a través del reality show del 2017 del mateix nom. El grup està format per vuit membres: Bang Chan, Lee Know, Changbin, Hyunjin, Han, Felix, Seungmin i IN. Al principi eren nou membres fins que Woojin va abandonar el grup per motius personals l'octubre de 2019.
Stray Kids va publicar l'EP de debut I Am Not el 2018, seguit de dos EP més, I Am Who i I Am You. La trilogia d'EP Clé es va publicar el 2019, formada per Clé 1: Miroh, Clé 2: Yellow Wood i Clé: Levanter. El primer àlbum d'estudi del grup, Go Live, es va publicar el 2020, convertint-se en el seu primer disc de platí certificat per la Korea Music Content Association (KMCA). El mateix any, Stray Kids també va debutar al Japó amb l'àlbum recopilatori SKZ2020 publicat per Epic Records Japan.
El 2021, del seu segon àlbum d'estudi, Noeasy, se'n van vendre milions de vendes. Després de signar amb Republic Records per als Estats Units d'Amèrica el 2022, el grup va publicar els EP Oddinar i Maxident, a més del tercer àlbum d'estudi 5-Star (2023), que va encapçalar en tres ocasions el Billboard 200 i va entrar a la UK Albums Chart. 5-Star va rebre la certificació de cinc milions de vendes d'àlbums per la KMCA, fet que converteix Stry Kids en el tercer grup que ho aconsegueix a la història de Corea del Sud. El 2023 va aparèixer a la llista Next Generation Leaders de Time.
Bang Chan, Changbin i Han també són membres del trio 3Racha.

## Discografia

* Go Live (2020)
* Noeasy (2021)
* 5-Star (2023)
* The Sound (2023)

## Filmografia
### Sèries de televisió

| Any | Títol |
| 2017 | Stray Kids |
| 2019 | Finding SKZ |
| 2020 | Finding SKZ God Edition |
| 2021 | Kingdom: Legendary War |
| 2021 | Kingdom Week &lt;No+&gt; |
| 2022 | Finding SKZ Get Edition |
| 2023 | Stray Kids Tokyo Mission Tour |

## Referències

* ↑ Knight «Cookin' up a new sound: Stray Kids and the mala taste genre». Outro Words, 24-07-2021.
* ↑ , 08-05-2023. Arxivat 23 de juliol 2023 a Wayback Machine.
* ↑ Choi «'최파타' 스트레이키즈 "팀명 '트리거' 될 뻔"» (en coreà). , 08-08-2019.
* ↑ Sara, Delgado. «Stray Kids Member Woojin Is Leaving the K-Pop Group». Teen Vogue, 28-10-2021. [Consulta: 1r juny 2021].
* ↑ «Bang Chan (3RACHA)». JYP Publishing. [Consulta: 10 novembre 2021].
* ↑ «Changbin (3RACHA)». JYP Publishing. [Consulta: 10 novembre 2021].
* ↑ «Han (3RACHA)». JYP Publishing. [Consulta: 10 novembre 2021].
# Kate Bornstein

Katherine Vandam "Kate" Bornstein (Neptune City, Nova Jersey, 15 de març de 1948) és una escriptora estatunidenca. Viu a la ciutat de Nova York amb la seva parella, Barbara Carrellas. El 2012 va fer un vídeo per al projecte It Gets Better de Dan Savage. L'agost de 2012 li van diagnosticar càncer de pulmó.
Bornstein va néixer en una família jueva.
El 1970 Bornstein es va unir a l'Església de la Cienciologia, de la qual va marxar el 1981.
Bornstein no se sent home ni dona. Va néixer home. El 1986 va ser operada de reasignació de sexe. Ha escrit llibres sobre gènere. El més conegut és Gender Outlaw .
El 2013 es va fer un documental sobre Bornstein anomenat Kate Bornstein is a Queer & Pleasant Danger.

## Referències

* ↑ Morgan, Glennisha. «Kate Bornstein, activista i teòrica transgènere, rep suport per a la recaptació de fons contra el càncer» (en anglès). Huff Post. [Consulta: 22 març 2013].
* 1 2 A Queer and Pleasant Danger: la història real d'un simpàtic noi jueu que s'uneix a l'Església de la Cienciologia i se'n va dotze anys després per convertir-se en l'encantadora dama que és avui de Kate Bornstein
* ↑ «La meva excomunió de Cienciologia» (en anglès). Salon. [Consulta: 5 maig 2012].
# FormulaTV

FormulaTV és un portal d'Internet dedicat al món de la televisió llançat l'any 2004. Es tracta d'un dels portals temàtics televisius més visitats a Espanya. Fou fundat i dirigit per Xabier Migelez Pérez fins que el va deixar el 2016. Fou substituït per Héctor Alabadí Toledo.
El portal publica de forma diària informació multimèdia per als amants i professionals de la televisió com a notícies, audiències o programació, entre d'altres. Una de les funcions destacades és la possibilitat de consultar l'audiència dels programes l'endemà.

## Estructura

El portal es divideix en diverses seccions, com poden ser notícies, sèries de televisió, programació, blogs, fòrums. A més existeix la possibilitat de consultar les audiències de les sèries i programes de televisió l'endemà de la seva emissió. Pot veure's per mes, per dia, per programa, i fins i tot totes les dels dies del mes actual.
També té seccions especials com poden ser de programes, sèries, realities, etc. en el qual s'inclou fotos i vídeos, notícies, o guia d'episodis. El registre és opcional i és necessari per a poder opinar en les notícies, crear un bloc personal en el portal o, entre altres coses, puntuar sèries o programes de la pàgina.

## Referències

* ↑ FormulaTV, 15 años pegados a la televisión, 15 de febrer de 2019
* ↑ Evolución Audiencia FORMULA TV a OJD
* ↑ El director de Fórmula TV se marcha y ficha por Vanitatis
* ↑ Héctor Alabadí: “La televisión, tal y como la recordamos, tiene los días contados”, trecebits.com, 19 de febrer de 2018

## Enllaços externs

* FormulaTV - Lloc web oficial
# Francesc Renart

Francesc Renart (1723 - 1791) fou un mestre de cases català.

## Bioagrafia

Fill de Josep Renart, pagès, mort el 1738, i de la seva esposa, Rosa. Entrà sense precedents professionals com a mestre de cases el 1740. Als 28 anys era andador, és a dir, qui havia de fer encàrrecs o donar avisos, i complia l'obligació que requeia els anomenats «fadrins forros», persones tot just esdevinguts mestres; els forros eren, precisament, els que no provenien d'una família del gremi, la situació dels quals podia ser difícil si el mercat no estava en expansió.
No obstant això, Renart feu una notable fortuna econòmica i professional a la Barcelona de mitjans del segle xviii. Fou membre de companyies a càrrec de nombroses obres públiques, en aquells anys impulsades pels militars borbònics, i també de nombroses obres particulars, en solitari o amb altres socis. Si bé no foren edificis remarcables, va tenir una notable influència en l'arquitectura i l'urbanisme de la ciutat de Barcelona i de les poblacions de la seva rodalia
Algunes de les seves obres més significatives foren: el Col·legi de Cirurgia (1761-1765), el Palau Marc de Reus (1775-1781), la finalització de l'església i convent de Sant Agustí Nou (1769) i el projecte de la nova església de Santa Maria de Badalona (1760-1778) amb Josep Juli, la carretera de Barcelona a Vilafranca, entre d'altres.
Es casà amb Josepa Closes, filla de Magí Closes. La família Renart fou un clar exemple de l'ascens social de la pagesia a la burgesia a través de la via professional, dedicant-se a les obres i a l'arquitectura progressivament. Els seus fills Josep i Francesc foren també mestres de cases; també tingué una filla, Rita, que es casà amb Joan Bosch i Quer, mestre de cases i fabricant de teixits. El fill de Josep, i net de Francesc, Francesc Renart i Arús, arribà a ser arquitecte acadèmic i comediògraf de renom.

## Referències

* 1 2 Rosell Colomina, 1996, p. 32.
* 1 2 Montaner i Martorell, 1990, p. 407.
* ↑ Rosell Colomina, 1996, p. 26.
* 1 2 Rosell Colomina, 1996, p. 33.
* ↑ «Francesc Renart». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Fitxa de Santa Maria de Badalona». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* ↑ Arranz, 1992, p. 74.

## Bibliografia

* Arranz, Manuel. Mestres d'obres i fusters. La construcció a Barcelona en el segle XVIII. Col·legi d'Aparelladors i Arquitectes Tècnics de Barcelona, 1991, p. 388-390. ISBN 848710407X.
* Montaner i Martorell, Josep Maria. La modernització de l'utillatge mental de l'arquitectura a Catalunya (1714-1859). Barcelona: Institut d'Estudis Catalans, 1990. ISBN 84-7283-158-2.
* Rosell Colomina, Jaume. La construcció en l'arquitectura de Barcelona a final del segle XVIII. Universitat Politècnica de Catalunya, 1996. Arxivat 2015-02-14 a Wayback Machine.
# Front Patriòtic (Bulgària)

El Front Patriòtic (en búlgar: Отечествен фронт, ОФ; trl. Otečestven Front, OF) va ser una organització rebel de Bulgària durant la Segona Guerra Mundial. Creada a instàncies de Gueorgui Dimitrov el 1942, agrupava diverses forces antifeixistes: el Partit Comunista Búlgar, el Moviment Zveno, l'ala esquerra de la Unió Popular Agrària Búlgar i el Partit dels Treballadors Socialdemòcrates Búlgars, entre d'altres.
La força armada del Front Patriòtic fou l'Exèrcit Rebel d'Alliberament Nacional, els destacaments del qual eren organitzats als boscos búlgars per a combatre les Forces Armades del Regne de Bulgària i els seus aliats, principalment l'Alemanya nazi.
El Front Patriòtic comptava amb 20.000 guerrillers, 10.000 participants de grups de combat i suport logístic d'aproximadament 200.000 simpatitzants.
En els combats van caure 9415 guerrillers de l'Exèrcit Rebel d'Alliberament Nacional i 20.000 enllaços i simpatitzants van ser assassinats pel govern feixista, ja sigui mitjançant execució a la forca o cremats vius. Altres desenes de milers de militants van morir en camps de concentració.
El 9 de setembre de 1944, una revolució endegada per la Unió Soviètica va posar fi al règim monàrquic-feixista i va establir una república, que va tenir el suport del 93% dels participants del referèndum de 1946, fundant-se la República Popular de Bulgària.

## Referències

* ↑ Nadra, Rodolfo (1974). ¿Conoce usted Bulgaria?. Buenos Aires: Ediciones Mundo Contemporáneo. pp. 12-13.
* ↑ Hermes, Luciano; Moreno. Bulgaria bajo la lente. Buenos Aires: Editorial Cartago, 1974, p. 17.
* ↑ Jessup, John E. (1989). A Chronology of Conflict and Resolution, 1945-1985. New York: Greenwood Press..
# Fruits of Desire

Fruits of Desire és una pel·lícula muda dirigida per Oscar Eagle i protagonitzada per Robert Warwick i Madlaine Traverse entre d'altres. La pel·lícula, basada en la novel·la “The Ambition of Mark Truitt”,de Henry Russell Miller, es va estrenar el 31 de gener de 1916.

## Argument

Mark Truitt somia convertir-se en un magnat d'acer, de manera que abandona la seva llar al camp, així com la seva estimada Unity i s'instal·la a Pittsburgh. Comença com a peó a la fàbrica d'acer, però aviat es converteix en un capatàs i després en un superintendent. Mark viu amb l'encarregat de la fàbrica, la filla del qual, Kazia, s'enamora d'ell. Truitt, però, torna sol al seu poble natal i construeix la seva pròpia acereria. Esdevé ric i es casa amb Unity, però els diners la canvien i la parella s'acaba divorciant. Al final, Mark torna a Pittsburgh, troba Kazia, que mai no l'ha deixat d'estimar, i es casa amb ella.

## Repartiment

* Robert Warwick (Mark Truitt)
* Madlaine Traverse (Kazia, filla de Roman Androskia)
* Dorothy Fairchild (Unity)
* Robert Cummings (Thomas Henley, amo de l'acereria)
* Alec B. Francis (Jeremiah Quimby)
* Ralph Delmore (Roman Androskia, encarregat)
* D.J. Flanagan (Blair)
* James T. Mack (Piotr, fill de Roman Androskia)
* James Ewens (Gracy)
* Adolph Lestina (reverend Courtenay)
* Philip Basi (doctor Graham)
* Julia Stuart
* Phyllis Haseltine
* Mildred Havens

## Referències

* 1 2 Milne, Peter «"Fruits of Desire"». Motion Picture News 13, 14, 29-01-1916, pàg. 561.
* ↑ Denig, Lynde «“Fruits of Desire”». The Moving Picture World, 05-02-1916, pàg. 792.
* ↑ «Complete Record of current films». Motography XV, 8, 19-02-1916, pàg. 434.

## Enllaços externs

* Fruits of Desire al catàleg de l'American Film Institute
# Full Català

Full Català fou un periòdic en català publicat d'octubre de 1941 a desembre de 1942 a Ciutat de Mèxic per la Comunitat Catalana de Mèxic. Era sostinguda econòmicament per l'empresari Joan Linares i Delhom. La seva línia era nacionalista i publicava texts de caràcter polític i literari. Entre els col·laboradors habituals cal destacar Josep Maria Miquel i Vergés, Joaquim Xirau i Palau, Lluís Ferran de Pol, Pere Matalonga, Joan Roura-Parella, Joan Lluhí i Vallescà, Josep Carner, Eduard Nicol i Franciscà, Joan Ventura i Sureda, Pere Calders, Josep Pijoan, Marcel Santaló, Pere Bosch i Gimpera, Joan Sales, Agustí Bartra, Raimon Galí i Herrera, Jaume Serra Hunter, Jaume Aiguader i Miró, el coronel Enric Pérez i Farràs i Abelard Tona i Nadalmai, entre d'altres. Molts ells continuarien en la redacció de Quaderns de l'exili, de la que se'n considera sovint antecessora.

## Referències

* ↑ Vicenç Riera i Llorca Els exiliats catalans a Mèxic Curial Edicions Catalanes (pàgina 77)
* ↑ «Full Català». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Galvanostègia

La galvanostègia és el procés basat en el trasllat d'ions metàl·lics des d'un ànode a un càtode en un medi líquid, compost fonamentalment per sals metàl·liques i lleugerament acidulat. Des del punt de vista de la física, és l'electrodeposició d'un metall sobre una superfície per millorar les seves característiques. Amb això s'aconsegueix proporcionar duresa, durada, o ambdues coses. El procés es pot resumir en el trasllat d'ions metàl·lics des d'un ànode (càrrega positiva) a un càtode (càrrega negativa) en un medi líquid (electròlit), compost fonamentalment per sals metàl·liques. Essencialment (entre altres aplicacions) és el procés electroquímic que s'empra per pintar per mitjà del corrent peces metàl·liques que no contenen carboni com ara les de bronze, alumini, coure, entre d'altres.

## Vegeu també

* Bany d'or
* Galvanoplàstia
* Ftalocianina

## Enllaços externs

* Com rogenca un objecte metàl·lic?
* Biblioteca de Joieria - Galvanoplastia Arxivat 2010-07-02 a Wayback Machine.
# Gaspar Galceran de Pinós

Gaspar Galceran de Pinós i Castro, I comte de Guimerà, (n. Barcelona, 15 de novembre de 1584 - † Saragossa, 15 de juliol de 1638), historiador i antiquari.

## Biografia

Fill de Felipe Galcerán de Castro, Vescomte d'Evol, Illa i Canet, i de Ana d'Aragó i de Borja, filla dels Ducs de Villahermosa Martin i Luisa de Borja. Gaspar ostentà els títols i de Comte de Guimerà, Vescomte d'Evol, de Alquel, de Foradat, d'Illa, Canet i Ausbell, i les baronies de la Roca, Fréscano, Fraella, Vicien, Albero entre d'altres. Pretendent en els ducats de Villahermosa i de Luna, Baronies de Areños, Pedrola, Torrellas i altres, així com ser cap de l'antiga i noble casa de Pinós.
Fou un erudit i col·leccionista aficionat a les monedes i les antiguitats. Reuní una important biblioteca i una gran col·lecció de manuscrits, medalles i inscripcions. Després de la seva mort, heretaren les seves col·leccions el Convent Major de San Agustin de Zaragoza, i la Casa del Duc d'Híxar que heretà a la de Guimerà, malgrat el Comte va estar casat amb Isabel Inés de Eril, filla de Felipe, primer Comte d'Eril, i de Cecilia Semanat, no deixà fills; llegant en el seu testament el 10 de juny de 1638, les seves possessions a Francisca de Pinós i Fenollet, viuda de don Juan Francisco Cristóval Fernandez d'Híxar, Duc d'Híxar i Comte de Belchite. Fou enterrat en el Real Convent de Predicadors de Saragossa.

## Enllaços externs

* Guimera.info
* Enciclopèdia Catalana
# Getting Acquainted

Getting Acquainted és una pel·lícula muda de la Keystone escrita, dirigida i protagonitzada per Charles Chaplin i interpretada també per Mabel Normand i Mack Swain entre d'altres. Es tracta de la darrera pel·lícula que rodaria per a la Keystone (tot i que no la darrera en estrenar-se) i també la darrera col·laboració amb Mabel Normand. La pel·lícula, que es va filmar entre el 13 i 3l 14 de novembre de 1914 al Griffith Park de Los Angeles, es va estrenar el 5 de desembre de 1914.

## Argument

Charlie i la seva dominat esposa caminen pel parc. La dona s'adorm en un banc del parc i Charlie aprofita per allunyar-se d’ella. Es troba amb Mabel, la bonica esposa d’Ambrose que està ocupat intentant ajudar un desconegut a arrencar el seu cotxe. Charlie flirteja amb Mabel però és rebutjat ràpidament i un policia del parc apareix per ajudar la noia. Mentrestant, Ambrose es troba amb l'esposa de Charlie i se sent atret per ella. També ell és rebutjat. Ambrose i Charlie es troben amb una dona rossa i el seu acompanyant turc. Un policia del parc persegueix a Charlie i Ambrose per assetjar dones al parc i acaba capturant Charlie portant-lo de tornada amb la seva dona. Ella el salva de la detenció, però se l'enduu bruscament cap a casa.(REF1)

## Repartiment

* Charles Chaplin (Charlie)
* Mack Swain (Ambrose)
* Mabel Normand (Mabel)
* Phyllis Allen (esposa de Charlie)
* Harry McCoy (passejant)
* Edgar Kennedy (policia)
* Cecile Arnold (noia rossa)
* Glenn Cavender (acompanyant turc)
* Gene Marsh (noia al parc)
* Joe Bordeaux (motorista)
* Helen Carruthers (enamorada en el parc)

## Referències

* ↑ Okuda, Ted; Maska, David. Charlie Chaplin at Keystone and Essanay: Dawn of the Tramp (en anglès). iUniverse, 2005-08, p. 73-74. ISBN 978-0-595-36598-2.
* 1 2 Neibaur, James L. Early Charlie Chaplin: The Artist as Apprentice at Keystone Studios (en anglès). Scarecrow Press, 2012, p. 188. ISBN 978-0-8108-8242-3.
* ↑ Walker, Brent E. Mack Sennett's Fun Factory: A History and Filmography of His Studio and His Keystone and Mack Sennett Comedies, with Biographies of Players and Personnel (en anglès). McFarland, 2010-01-13. ISBN 978-0-7864-5707-6.
# Ghost World

Ghost World: Món Fantasmal és una novel·la gràfica escrita i il·lustrada per Daniel Clowes que narra la història de dues joves adolescents americanes a punt d'entrar a la maduresa. Aquest còmic va aparèixer per primer cop el 1993 a la revista Eightball i la primera publicació en forma de llibre va ser a càrrec de l'editorial Fantagraphics Books, el 1997.
Ghost World: Món fantasmal ha estat publicat en català el 2008 per Ediciones La Cúpula.
L'any 2001 se'n va fer una adaptació cinematogràfica, dirigida per Terry Zwigoff i interpretada per Thora Birch, Scarlett Johansson, Brad Renfro, Illeana Douglas i Steve Buscemi, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Daniel Clowes: Lloyd Llewellyn and Eightball Contents». [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ «Daniel Clowes». [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ «Ghost World. Món Fantasmal (En Catalán)» (en castellà). [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ «GHOST WORLD. MON FANTASMAL». Tebeosfera. [Consulta: 15 maig 2022].
* ↑ «Ghost World», 21-09-2001. [Consulta: 15 maig 2022].
# Giuseppe Porsile

Giuseppe Porsile (Nàpols, 5 de maig de 1680 - Viena, 29 de maig de 1750) fou un compositor italià.
Fill de Carlo, també músic, estudià en el Conservatori dei Poveri di Gesú Cristo, seguint els cursos de Gennaro Ursino, M. Giordano i Gaetano Greco. Des de 1695 fou nomenat vicemestre de capella a la cort espanyola de Carles II a Barcelona, on esdevingué mestre el 1697 per a impulsar la capella local de música la qual restava molt devaluada. Més endavant estava sota les ordres de l'arxiduc Carles, l'adversari austríac al tron espanyol, i també el mestre de cant de la seva muller Elisabet Cristina. En ser elegit el 1711 Carles III a Viena sobirà de l'Imperi amb el nom de Carles VI, seguí dos anys més a Barcelona amb la nova sobirana Isabel i després la seguí a Viena on continuà al seu servei. El 17 de desembre de 1720 fou nomenat compositor i mestre de capella a la cort de Viena, on va romandre fins al 1740.
Algunes de les seves òperes representades són:
* Il ritorno di Ulisse (Nàpols, 1707);
* A Viena: La virtù festeggiata, (1717);
* Alceste, festa teatral (1718);
* Meride e Selinunte (1721);
* Spartaco (1726).
* Il tempio di Giove chiuso da Cesare Augusto (1726);
* La Clemenza di Cesare, obra de cambra (1727);
* Telenilla, festa teatrale (1727);
* Scipione Africano il maggiore, festa de camera (1730);
* Sesostri (1737);
* Psiche (1737);
I també 12 oratoris, entre els més coneguts:
* L'anima immortale creata e redenta per il cielo (1722);
* Il trionfo di Giuditta (1723);
* Il sacrifico di Gefte (1724);
* Mosè liberato dal Nilo (1725);
* Assalone nemico del padre amante (1726);
* L'Esaltazione di Salomone (1727);
* L'Ubbidenza a Dio (1730);
* Due Re Roboamo e Gereboamo (1731), entre d'altres.
Finalment va escriure altres moltes composicions sacres i profanes, serenates i cantates, conservades a Viena o en diverses biblioteques europees. Johann Adolph Hasse i Johann Joseph Fux expressaren judicis molt elogiosos envers l'art de Porsile.

## Bibliografia

* Edita SARPE, Gran Enciclopedia de la Música Clásica, vol. III, pàg. 1117. (ISBN 84-7291-227-2)
# Gocta

Gocta, coneguda localment com La Chorrera, és una cascada a prop els llogarrets peruans de Cocachimba i San Pablo, districte de Valera, província de Bongará, Regió de l'Amazones, al nord-est del Perú. Els veïns del lloc sempre han conegut aquest saltant d'aigua com Gocta. La "Chorrera" és el nom que fan servir els pobladors de Coca i Cocachimba per dir cascada. En aquesta vall hi ha 22 cascades, aproximadament. Al març de 2006, un grup d'exploradors liderats per l‘alemany Stefan Ziemendorff, van decidir prendre les mides topogràfiques de la cascada i van descobrir que ―amb 540 metres de caiguda lliure― és el cinquè saltant d'aigua més alt del món:
* Kerepakupai Merú (Salto Angel), de 807 m, a Bolívar (Veneçuela).
* Kjeragfossen, de 715 m, a Noruega. Aquesta cascada s‘asseca durant algunes èpoques de l'any.
* Salt Kukenaam, de 674 m; a Bolívar (Veneçuela). Aquesta cascada s‘asseca durant algunes èpoques de l'any.
* Cascada del Ventisquero Colgante, de 549 m, a Aysén (Xile).
* Cascada Gocta, de 540 m, a l'Amazones (Perú).
L'alçada total de la cascada és de 771 m, cosa que la situa en el 15è lloc de la llista mundial de cascades.
Hi ha moltes llegendes al voltant d'aquesta cascada: una es relaciona amb la maledicció d'una sirena rossa i bonica que, ajudada per una serp gegant, custodien un vas d'or. Una altra parla de Juan Mendoza, que va desaparèixer encantat per les roques que hi ha darrere la cascada.
La cascada de Gocta és visitada per molts turistes, els quals inicien el recorregut des de la ciutat de Chachapoyas, per passar després al poblat de Cocachimba, de d'on s'inicia una caminada en la qual es poden apreciar plantes i animals de costa i de serra molt interessants. Hi ha allotjament a Cocachimba, que permet descansar tot veient la cascada. Aquesta visita forma part del circuit turístic del nord del Perú, que en l'etapa a la regió de l'Amazones engloba altres visites a reserves naturals a la selva en indrets encara verges i on viuen moltes espècies d'animals en perill d'extinció. A més, inclou la fortalesa de Kuélap i ruïnes d'una fortalesa construïda per la cultura chachapoyas entre els segles x i xiv, entre d'altres. Atesa la transcendència de la cascada de Gocta, les autoritats de la regió de l'Amazones fan gestions per protegir les riqueses que hi ha a la zona, per exemple, valuoses espècies de flora i fauna.

## Referències

* ↑ Llista de cascades de d'aigua en caiguda lliure, en el lloc web World Waterfall Database.
* ↑ Llista de cascades més altes (considerant l'altitud total de les diverses cascades), en el lloc web World Waterfall Database.

## Enllaços externs

* http://www.elpais.com/articulo/sociedad/gigantesca/cascada/secreta/sirena/serpiente/elpporsoc/20060310elpepusoc_4/Tes
* http://simplementeleymebamba.blogspot.com/