OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Museu Valencià del Paper

El Museu Valencià del Paper és un museu situat a la localitat valenciana de Banyeres de Mariola (l'Alcoià).
Es va inaugurar el 25 de març de 1997 a la Torre de la Font Bona de Banyeres de Mariola (Alacant). Al cap de dos anys, el 21 de maig de 1999, va ser traslladat a la seua ubicació actual al xalet de Vila Rosario, construït en 1903 i situat al parc homònim. El museu, creat originalment a partir les donacions de Juan Castelló Mora, exposa el procés artesanal de fabricació de paper, il·lustrat amb els objectes utilitzats i maquetes d'antics molins, entre d'altres. Destaquen així mateix els 1300 llibrets de paper de fumar, les filigranes d'entre els segles XVII i xx, anuncis de fàbriques de tabac, joguines de paper i un llarg etcètera. Posseeix a més una àmplia biblioteca especialitzada, amb més de 1500 volums.
El museu disposa les seues peces en 6 sales repartides en 3 plantes i el soterrani, on es troba un taller d'elaboració manual del paper.
Després d'un any tancat per reformes per actualitzar-ho i posar-ho al dia, es va reinaugurar el 24 de febrer de 2019.

## Referències

* 1 2 «Museu Valencià del Paper». Ajuntament de Banyeres de Mariola. [Consulta: 18 maig 2010].
* 1 2 «Museu Valencià del Paper de Banyeres de Mariola». A: Gran Enciclopedia Temática de la Comunidad Valenciana. Sociedad. Editorial Prensa Valenciana, 2009.
* ↑ BD, Redacció. «S'inicia una nova etapa del Museu Valencià del Paper». Banyeres Digital - Les notícies de Banyeres de Mariola. Arxivat de l'original el 2019-07-10. [Consulta: 10 juliol 2019].
* ↑ INFORMACION. «Una nueva etapa para el Museu del Paper de Banyeres». www.diarioinformacion.com. [Consulta: 10 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Museu Valencià del Paper
# Gran Premi de França del 2002

Resultats del Gran Premi de França de Fórmula 1 de la temporada 2002, disputat al circuit de Nevers Magny-Cours el 21 de juliol del 2002.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 72 | 1h 32' 09. 837 | 2 | 10 |
| 2 | 4 | Kimi Räikkönen | McLaren - Mercedes | 72 | + 1.104 s | 4 | 6 |
| 3 | 3 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 72 | + 31.975 s | 6 | 4 |
| 4 | 6 | Juan Pablo Montoya | Williams - BMW | 72 | + 40.675 s | 1 | 3 |
| 5 | 5 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 72 | + 41.772 s | 5 | 2 |
| 6 | 15 | Jenson Button | Renault | 71 | + 1 Volta | 7 | 1 |
| 7 | 7 | Nick Heidfeld | Sauber - Petronas | 71 | + 1 Volta | 10 | |
| 8 | 23 | Mark Webber | Minardi - Asiatech | 71 | + 1 Volta | 18 | |
| 9 | 17 | Pedro de la Rosa | Jaguar - Cosworth | 70 | + 2 Voltes | 15 | |
| 10 | 22 | Alex Yoong | Minardi - Asiatech | 68 | + 4 Voltes | 19 | |
| 11 | 25 | Allan McNish | Toyota | 65 | Motor | 17 | |
| Ret | 16 | Eddie Irvine | Jaguar - Cosworth | 52 | Trencament aleró | 9 | |
| Ret | 14 | Jarno Trulli | Renault | 49 | Motor | 8 | |
| Ret | 8 | Felipe Massa | Sauber - Petronas | 48 | Part mecànica | 12 | |
| Ret | 24 | Mika Salo | Toyota | 48 | Motor | 16 | |
| Ret | 11 | Jacques Villeneuve | BAR - Honda | 35 | Motor | 13 | |
| Ret | 12 | Olivier Panis | BAR - Honda | 29 | Accident (ferides) | 11 | |
| Ret | 10 | Takuma Sato | Jordan - Honda | 23 | Virolla | 14 | |
| NVS | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | | Encesa | 3 | |
| NVQ | 20 | Heinz-Harald Frentzen | Arrows - Cosworth | | | | |
| NVQ | 21 | Enrique Bernoldi | Arrows - Cosworth | | | | |
| WD | 9 | Giancarlo Fisichella | Jordan - Honda | 0 | Ferides | | |

## Altres

* Pole: Juan Pablo Montoya 1' 11. 985
* Volta ràpida: David Coulthard 1' 15. 045 (a la volta 62)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-10-13. [Consulta: 23 abril 2010].
# Takis Spetsiotis

Takis Spetsiotis (Pireu, 1954) és un escriptor i director grec. Va créixer a Ermioni, d'on va marxar l'any 1971. Ha dirigit curtmetratges i llargmetratges i ha escrit novel·les. La pel·lícula Metéoro kai skiá sobre la vida de Napoleon Lapathiotis va guanyar el primer premi estatal a la millor pel·lícula el 1985.

## Filmografia
### Τelevisió

* 1993 Anatomía enós enklímatos: Kathartírio
* 1994 Anatomía enós enklímatos: Skhési storgís

### Cinema

* 1976 I Líza kai i álli
* 1977 Kalloní (curtmetratge)
* 1981 Stin anapaftikí meriá
* 1985 Metéoro kai skiá
* 1987 Eis to fos tis iméras
* 1991 Korákia (í "To parápono tou nekrotháfti")

### Teatre

* 1999-2001 Psychología Syrianoú syzýgou d'Emmanouíl Roḯdi
* 2003 O monólogos tou vasiliá Leopóldou de Mark Twain
* 1999-2001 Ψυχολογία Συριανού συζύγου του Εμμανουήλ Ροΐδη

## Llibres

* 1996 Ston Kósta Tachtsí antí stefánou, Odós Panós
* 1999 Chaíre Napoléon
* 2003 Deltíon taftótitos
* 2005 Antouanétta Angelídi
* 2006 Tachtsís - Den ntrépomai
* 2007 Triandríes kai Sía
* 2009 Grammatikós s' éna paidí tou drómou
* 2009 To állo krevátic
* 2011 Evgenía Chatzíkou: Notebook
* 2023 Prosefchés éktaktis anánkis

## Referències

* ↑ Τάκης Σπετσιώτης, ένας καταξιωμένος Ερμιονίτης
* ↑ Σπετσιώτης, Τάκης
# Sant Joan de l'Erm

«Sant Joan de l'Erm» té aquests significats:
* Sant Joan de l'Erm Nou, santuari nou de Sant Joan de l'Erm, en el municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell)
* Sant Joan de l'Erm Vell, antic santuari situat al municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell)
* Estació d'esquí de fons de Sant Joan de l'Erm, estació d'esquí de fons al municipi de Montferrer i Castellbò
# Adriano Baracco

Adriano Baracco (Vicenza, 28 de setembre de 1907 – Milà, 22 de juliol de 1976) va ser periodista, guionista, productor de cinema i editor de revistes, així com escriptor de ciència-ficció italià.

## Biografia

És conegut sobretot per haver editat els setmanaris de cinema Hollywood (de 1945 a 1952) i Festival - piccolo settimanale di attualità cinematografiche de 1953 a 1961, així com Novella Film de 1947 a 1958 per 575 números totals, tots impresos per a les edicions Vitagliano de Milà. També va ser director responsable de la segona temporada de Cinema des de 1948 fins a 1953.
També es va dedicar al cinema com a productor: el 1961 va fundar la Zenith Cinematografica juntament amb Mino Loy, que va finançar sobretot documentals i pel·lícules de mitja durada per a nens i de la qual va ser productor executiu fins al 1964. Entre 1962 i 1972 va escriure una vintena de guiond fr pel·lícules dirigidrd entre d'altres per Vittorio Sala, Alessandro Blasetti, Mauro Bolognini, Dino Risi i Alberto Lattuada.
Va escriure dues novel·les de ciència-ficció sota el pseudònim d'Audie Barr, totes dues publicades a la sèrie d'Urania: I figli della nuvola (1957) i Gli schiavi di Rox (1958). Va morir als 68 anys.

## Obres
### Novel·les

* I figli della nuvola, Urania 162, Arnoldo Mondadori Editore, 1957 (com Audie Barr)
* Gli schiavi di Rox (novel·la curta), Urania 186, Arnoldo Mondadori Editore, 1958 (com Audie Barr)

### Guions

* Donne sole, dirigida per Vittorio Sala (1956)
* Intrigo a Los Angeles, dirigida per Romano Ferrara (1964)
* Il treno del sabato, dirigida per Vittorio Sala (1964)
* Berlino appuntamento per le spie (Operazione Polifemo), dirigida per Vittorio Sala (1965)
* Operazione San Gennaro, dirigida per Dino Risi (1967)
* Questi fantasmi, dirigida per Renato Castellani (1967)
* Gangster '70, de Mino Guerrini (1968)
* Meglio vedova, dirigida per Duccio Tessari (1968)
* L'arcangelo, dirigida per Giorgio Capitani (1969)

## Referències

* ↑ Francesco Pitassio Neorealist Film Culture, 1945-1954: Rome, Open Cinema, p. 162
* ↑ Roberto Curti Tonino Valerii: The Films, p. 207

## Enllaços externs

* Bibliografia d'Adriano Baracco, a Internet Speculative Fiction Database.
* Bibliografia italiana d'Adriano Baracco, al Catalogo Vegetti della letteratura fantastica, Fantascienza.com.
# Jacques Viot

Jacques Viot (Nantes, 20 de novembre de 1898, 29 de gener de 1973) fou un escriptor i guionista francès.

## Biografia

Jacques Viot va néixer a una família de l'alta burgesia francesa. Va estudiar a l'externat des Enfants nantais entre 1908 i 1912, passant les seves vacances a Pornic. Es va incorporar al regiment d'artilleria de Vannes el 1916, on participaria en la Primera Guerra Mundial, on va conèixer els surrealistes. Més endavant, es va inscriure a l'École des hautes études commerciales de Paris, on es va diplomar per passar a treballar en un gabinet d'assegurances a la seva ciutat natal, Nantes. Canviant de vida, deixa Nantes i se'n va a París sense feina i sense diners. A París escriu poemes, treballa pel Le Journal littéraire. A poc a poc esdevé secretari del galerista Pierre Loeb, amb qui exposa obra de Joan Miró, Max Ernst o Pierre Roy, entre d'altres. Molt endeutat, Jacques Viot s'exilia a Oceania

## Publicacions

* Déposition de blanc, Librairie Stock, 1932
* Malaventure, Librairie Stock, 1933
* Dans l'escalier, novel·la policíaca publicada amb el nom de Benoît Vince, Calmann-Lévy, 1934
* La Gueule du loup, novel·la policíaca publicada amb el nom de Benoît Vince, Calmann-Lévy, 1934
* Le Niais, roman, La Jeune Parque, 1945
* Joseph, roman, La Jeune Parque, 1947
* Poèmes de guerre, J.-M. Place, 1994

## Filmografia
### Com a escenògraf

* 1935: Les Beaux Jours
* 1938: Les Gens du voyage
* 1938: Fahrendes Volk
* 1938: Le Dompteur
* 1939: Le jour se lève
* 1942: La Maison des sept jeunes filles
* 1942: Une femme disparaît
* 1943: Marie-Martine
* 1944: La Collection Ménard
* 1945: Carmen
* 1946: Lunegarde
* 1946: Macadam
* 1947: The Long Night
* 1948: Rapide de nuit
* 1951: Saint-Louis, ange de la paix
* 1951: Juliette ou la Clé des songes
* 1953: L'Appel du destin
* 1954: Le Masque de fer
* 1954: L'Air de Paris
* 1955: Le Port du désir
* 1957: L'Auberge en folie
* 1959: Orfeu Negro
* 1961: Os Bandeirantes
* 1963: L'Oiseau de paradis
* 1963: Le Tout pour le tout
* 1964: O Santo Módico
* 1979: Le Crime des innocents (téléfilm), adaptació pòstuma de la seva obra Le Square des innocents

## Referències

* ↑ lesgensducinema.com
* ↑ Le Nail, Bernard. Le Temps éditeur. Dictionnaire biographique de Nantes et de la Loire-Atlantique. Les hommes et les femmes qui ont fait la Loire-Atlantique, 2010, p. 402. ISBN 978-2-36312-000-7.

## Enllaços externs

* Les films de Jacques Viot a CinéRessources.net (francès)
* Jacques Viot Arxivat 2010-11-19 a Wayback Machine. a Le surréalisme au jour le jour (francès)
# Víctor Manuel Román y Reyes

Víctor Manuel Román y Reyes (13 d'octubre de 1872 - 6 de maig de 1950) va esdevenir el president de Nicaragua, va ocupar el càrrec des del 15 d'agost de 1947 fins a la seva mort el 6 de maig de 1950. El seu vicepresident va ser Mariano Argüello Vargas, ex-ministre d'Afers Exteriors i president del Senat del Congrés Nacional de Nicaragua.
Victor Román va ser el president de la cambra alta del Congrés Nacional de Nicaragua 1929-1930.
Víctor Manuel Román y Reyes també anomenat per les sigles T.V. (Tio Victor) va ser designat per l'Assemblea General, cop d'estat . Va practicar la filosofia militar de l'expresident de Nicaragua Zelaya. La filosofia de José Santos Zelaya es basava en les opinions militars de l'antic emperador alemany . T.V. era membre del Partit Nacionalista Liberal de Somoza i després de la seva mort, el marit de la seva neboda, Anastasio Somoza Garcia, va ser nomenat per seguir endavant amb l'exèrcit de TV.
El president Víctor Manuel Roman va morir a Filadèlfia. En el seu llit de mort, envoltat del seu nét, la família i pocs companys polítics entre ells el secretari de la presidència (cap de gabinet) Alejandro del Carmen. Roman y Reyes va signar l'Acord de Coalició Liberal i Conservador de Nicaragua. Va ser ell, qui va ajudar la minoria a entrar al Congrés.

## Referències

* ↑ «DESIGNACIÓN DE PRESIDENTE Y VICE PRESIDENTE». legislacion.asamblea.gob.ni.
* ↑ «Gobernantes de Nicaragua». Ministerio de Educación, 09-12-2012. Arxivat de l'original el 2012-10-09.
* ↑ «(SE VOTA UNA SUMA PARA LA CELEBRACIÓN DEL PRIMER CONGRESO MÉDICO NACIONAL)». legislacion.asamblea.gob.ni.
* ↑ Shelley Klein, Najgroźniejsi dyktatorzy w historii, wyd. MUZA SA, Warszawa, 2008, ISBN 978-83-7495-323-8, tłum. Jolanta Sawicka, s. 100
# Elbaïta

L'elbaïta és un mineral del grup VIII (silicats) segons la classificació de Nickel-Strunz. Sovint s'utilitza com a gemma o com a mineral per a col·leccionistes. El seu nom prové de l'illa d'Elba, a Itàlia, on va ser descoberta l'any 1913.
L'estiu de 2024 l'IMA acceptà la proposta 24-A de definint així un neotip per aquest mineral. La localitat tipus s'establia a la pegmatita de Rosina, situada a uns 100 m al sud del poble de San Piero in Campo, a l'illa d'Elba (Itàlia). Aquest material va ser dipositat a les col·leccions del Museo Universitario di Scienze della Terra (MUST), al departament de Ciències de la Terra de la Universitat de Roma La Sapienza, amb el número de catàleg 33383/406.

## Característiques químiques

És un ciclosilicat del grup de la turmalina. Presenta sèries de solució sòlida amb els següents minerals:
* Liddicoatita, on se substitueix gradualment el sodi pel calci.
* Dravita, on se substitueix gradualment el liti pel magnesi.
* Afrisita,on se substitueix gradualment el liti pel ferro.

## Formació i jaciments

Sol trobar-se en roques riques en liti com ara pegmatites granítiques, roques metamòrfiques i filons hidrotermals d'alta temperatura.

## Referències

* ↑ Elbaite. Mindat
* ↑ Elbaite. Webmineral
* ↑ Bosi, Ferdinando; Hatert, Frédéric; Pasero, Marco; Mills, Stuart J. «IMA Commission on New Minerals, Nomenclature and Classification (CNMNC) – Newsletter 80». European Journal of Mineralogy, 36, 4, 15-08-2024, pàg. 599–604. DOI: https://doi.org/10.5194/ejm-36-599-2024 [Consulta: 16 agost 2024].

## Enllaços externs

* Cristamine (UNED) Arxivat 2015-05-26 a Wayback Machine.
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1950

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1950, disputat al circuit de Silverstone el 13 de maig del 1950.

## Resultats

| Pos. | Núm. | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 2 | Nino Farina | Alfa Romeo | 70 | 2h 13' 23. 6 | 1 | 9 |
| 2 | 3 | Luigi Fagioli | Alfa Romeo | 70 | + 2.6 s | 2 | 6 |
| 3 | 4 | Reg Parnell | Alfa Romeo | 70 | + 52.0 s | 4 | 4 |
| 4 | 14 | Yves Giraud Cabantous | Talbot-Lago | 68 | + 2 Voltes | 6 | 3 |
| 5 | 15 | Louis Rosier | Talbot-Lago | 68 | + 2 Voltes | 9 | 2 |
| 6 | 12 | Bob Gerard | ERA | 67 | + 3 Voltes | 13 | |
| 7 | 11 | Cuth Harrison | ERA | 67 | + 3 Voltes | 15 | |
| 8 | 16 | Philippe Étancelin | Talbot-Lago | 65 | + 5 Voltes | 14 | |
| 9 | 6 | David Hampshire | Maserati | 64 | + 6 Voltes | 16 | |
| 10 | 10 | Joe Fry | Maserati | 45 | Cotxe compartit | 20 | |
| Comp. | 10 | Brian Shawe Taylor | Maserati | 19 | + 6 Voltes | | |
| 11 | 18 | Johnny Claes | Talbot-Lago | 64 | + 6 Voltes | 21 | |
| Ret | 1 | Juan Manuel Fangio | Alfa Romeo | 62 | Pèrdua d'oli | 3 | |
| NC | 23 | Joe Kelly | Alta | 57 | No classificat | 19 | |
| Ret | 21 | Prince Bira | Maserati | 49 | Sense combustible | 5 | |
| Ret | 5 | David Murray | Maserati | 44 | Motor | 18 | |
| NC | 24 | Geoff Crossley | Alta | 43 | No classificat | 17 | |
| Ret | 20 | Toulo de Graffenried | Maserati | 36 | Motor | 8 | |
| Ret | 19 | Louis Chiron | Maserati | 26 | Embragatge | 11 | |
| Ret | 17 | Eugene Martin | Talbot-Lago | 8 | Pressió de l'oli | 7 | |
| Ret | 9 | Peter Walker | ERA | 2 | Cotxe compartit | 10 | |
| Comp. | 9 | Tony Rolt | ERA | 3 | Caixa canvi | | |
| Ret | 8 | Leslie Johnson | ERA | 2 | Motor | 12 | |

## Altres

* Pole: Nino Farina 1' 50. 6
* Volta ràpida: Nino Farina 1' 50. 8 (a la volta 2)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2015-01-18. [Consulta: 22 maig 2010].
# Amanda Bynes

Amanda Laura Bynes (Thousand Oaks, 1986) és una actriu estatunidenca i expresentadora de Nickelodeon.

## Biografia

Bynes es va fer famosa per presentar shows a televisió, fins que va arribar a tenir el seu propi, The Amanda Show. Posteriorment començà a actuar en pel·lícules de cinema. Va ser la protagonista de la pel·lícula What a Girl Wants, i de la sèrie What I Like About You junt amb la "Kelly" de Beverly Hills 90210. Ha intervingut en la pel·lícula Big Fat Liar juntament amb Frankie Muniz (l'actor de Malcolm in the middle).

## Filmografia

* 2002: Big Fat Liar: Kaylee
* 2002-2006: What I Like About You: Holly Tyler
* 2003: Charlotte's Web 2: Wilbur's Great Adventure (veu)
* 2003: Un somni per a ella (What a Girl Wants)
* 2005: Love Wrecked: Jenny Taylor
* 2005: Robots (veu)
* 2006: She's the Man: Viola Hastings
* 2007: Sydney White: Sydney White
* 2007: Hairspray: Penny Pingleton
* 2008: Living Proof
* 2010: Rumors i mentides: Marianne Bryant

## Referències

* ↑ «How Amanda Bynes went from comedy sensation to a troubled, retired child actress and newly engaged college grad» (en anglès). BBC, 16-07-2003. [Consulta: 27 febrer 2022].
* ↑ «Amanda Bynes. What a Girl Wants» (en anglès). Insider, 16-02-2020. [Consulta: 27 febrer 2022].
# Ailanthus

Ailanthus és un gènere de plantes amb flors. El seu nom deriva de la paraula ailanto, una paraula ambonesa que probablement significa "arbre dels déus" o "arbre celestial"). Pertany a la família Simaroubaceae, dins l'ordre Sapindals (anteriorment Rutales o Geraniales). Aquest gènere és natiu d'Àsia oriental fins Australàsia.

## Algunes espècies

El nombre d'espècies és debatut, alguns especialistes n'accepten deu, mentre d'altres només sis o menys. Les espècies inclouen:
* Ailanthus altissima (Arbre del Cel, ailant, sinònim A. vilmoriniana) – considerat com espècie invasora als Estats Units d'Amèrica i Europa, on es troba a la llista de les 100 més dolents.
* Ailanthus excelsa Índia i Sri Lanka
* Ailanthus fordii – Xina
* Ailanthus integrifolia Nova Guinea i Queensland, Austràlia
* Ailanthus triphysasinònim A. malabarica) – nord i est d'Austràlia.
* Ailanthus vietnamensis – Vietnam
Hi ha registres fòssils d'Ailanthus, se'n consideren tres espècies:
* Ailanthus tardensis – trobat només a Hongria
* Ailanthus confucii – Del període Terciari a Europa, Àsia i Amèrica del Nord
* Ailanthus gigas – trobat només a Eslovènia

## Seda d'Ailanthus

El cuc de la seda d'Ailanthus (Samia cynthia), s'alimenta de les fulles dAilanthus i proporciona una seda més duradora i barata que el cuc de seda de les moreres, però que és inferior en finesa. Una altra larva de lepidòpter que se n'alimenta de les fulles és de l'espècie Endoclita malabaricus.

## Referències

* ↑ «The Plant List - Ailanthus vilmoriniana».
* ↑ «National Invasive Species Information Center (NISIC): Gateway to invasive species information; covering Federal, State, local, and international sources.». Arxivat de l'original el 2016-03-22. [Consulta: 21 abril 2014].
* ↑ «100 of The Worst». Daisie, 2012.
* ↑ «The Plant List - Ailanthus malabarica».
* ↑ Corbett, S.L.; Manchester, S.R. «Phytogeography and Fossil History of Ailanthus (Simaroubaceae)». International Journal of Plant Sciences, 165, 4, 2004, pàg. 671-690.
* Plantilla:APNI
* Germplasm Resources Information Network: Ailanthus Arxivat 2000-10-23 a Wayback Machine.
* Plant Conservation Alliance's Alien Plant Working Group: Least Wanted
# Juve contre Fantômas

Juve contre Fantômas és una pel·lícula de Louis Feuillade, estrenada el 1913. Aquesta és la segona d'una sèrie de 5 pel·lícules. La seguiran Le Mort qui tue el 1913, Fantômas contre Fantômas i Le Faux Magistrat el 1914.

## Sinopsi

L'inspector Juve, ajudat pel jove periodista Fandor, continua la lluita contra Fantômas que al seu torn pretén ser Gurn, el doctor Chaleck, l'home negre. Però Fantômas va acompanyat d'una nova companya, la Joséphine coneguda com Joséphine la pierreuse. La lluita continua des del Simplon-Express fins als magatzems de Bercy. Es divideix en quatre capítols.
* La Catastrophe du Simplon-Express
* Au Crocodile
* La Villa hantée
* L'Homme noir

## Repartiment

* Georges Melchior : Jérôme Fandor, periodista
* René Navarre : Fantômas / Dr. Chaleck / L'apache Loupart
* Edmond Bréon : L'inspector Juve
* Renée Carl : Lady Beltham
* Yvette Andréyor : Joséphine la pierreuse, còmplice de Loupart
* Jane Faber : Princesa Danidoff
* Laurent Morléas : Martialle
* Marthe Vinot

## Referències

* ↑ Juve contre Fantômas a bifi.fr
* ↑ Juve contre Fantômas a silentera.com

## Bibliografia

* André, Emmanuelle «De l'indice visuel à la trace fantômatique (Fantômas, Louis Feuillade, 1913-1914)». Double jeu. Théâtre / Cinéma. Presses universitaires de Caen [Caen], 2011, pàg. 97-114..
* Azoury, Philippe. Fantômas, style moderne. París / Liège: Centre Pompidou / Yellow Now, 2002. ISBN 2-84426-121-3. .
* Bielecki, Emma «Fantômas's shifting identities. From books to screen». Studies in French Cinema, 2013, pàg. 3-15. DOI: 10.1386/sfc.13.1.3_1..
* Champreux, Jacques «L'année du « Maître de l'Effroi »». 1895. Association française de recherche sur l'histoire du cinéma (AFRHC) [París], octubre 1993, pàg. 244-263..
* Champreux, Jacques «Entretien à propos du DVD de Fantômas». 1895. Association française de recherche sur l'histoire du cinéma (AFRHC) [París], 2000, pàg. 343-349..
* Cherchi Usai, Paolo «Les vies parallèles de Fantômas». Les Cahiers de la Cinémathèque. Revue d'histoire du cinéma éditée par l'institut Jean Vigo, 1988, pàg. 71-76. ISSN: 0764-8499..
* Collectif, « Spécial Feuillade / Fantômas », L'Avant-scène cinéma, numéro 271-272, 1er-15 juillet 1981, 98
* Delahousse, Sarah «Reimagining the Criminal. The Marketing of Louis Feuillade's Fantômas (1913–14) and Les Vampires (1915) in the United States». Studies in French Cinema. Routledge [Londres], 14, 2014, pàg. 5–18. DOI: 10.1080/14715880.2013.875742 ..
* Mayer, Ruth «"Never twice the same". Fantômas's Early Seriality». Modernism/modernity. Johns Hopkins University Press, abril 2016, pàg. 341-363. DOI: 10.1353/mod.2016.0034..
* Navarre, René. Fantômas c'était moi. Souvenirs du créateur de Fantômas en 1913 / mémoires présentés et commentés par son petit-fils, François-Marie Pons. París: L'Harmattan, 2012, p. 335. ISBN 978-2-296-96812-7. .
* Thomas, Benjamin. Fantômas de Louis Feuillade. París: Vendémiaire, 2017, p. 105. ISBN 978-2-36358-289-8. .
# Dessalinitzadora de la Tordera

La Dessalinitzadora de la Tordera fou inaugurada el 2002 i ubicada dins del terme municipal de Blanes, és la primera dessalinitzadora de Catalunya. La seva construcció tenia dos objectius: per una banda, garantir el bon estat de l'aqüífer de la Tordera a fi de garantir la qualitat de la seva aigua i evitar-ne la sobreexplotació, i per l'altra, garantir el subministrament de diversos municipis de l'Alt Maresme i del sud de la Selva.

## Referències

* ↑ «Dessalinitzadora de la Tordera». [Consulta: 15 febrer 2025].
# Teus, meus i nostres

«Teus, meus i nostres» té aquests significats:
# The Field

«The Field» té aquests significats:
* The Field (teatre), obra de teatre de 1965 de John B. Keane
* The Field (exposició), exposició inaugural de la National Gallery of Victoria, de 1968
* The Field (pel·lícula), pel·lícula de 1990 basada en l'obra de John B. Keane
* The Field (revista), revista d'esports de camp publicada a Anglaterra des de 1853
* The Field (músic), nom artístic d'Axel Willner, músic electrònic suec