OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Juan Andrés Coloma

Juan Andrés Coloma (Elda, 5 de setembre de 1621 - ibídem 13 de setembre de 1694) fou el quart comte d'Elda.
Fill de Joan Coloma, III comte d'Elda, va heretar el títol en 1638, quan ja estava casat amb Isabel Francisca Pujades i Borja, filla del comte d'Anna, herència que ella va adquirir el mateix any que Juan Andrés el comtat d'Elda. La unió de tots dos territoris va garantir al IV comte d'Elda una situació preeminent entre la noblesa. Administrador de la herència de la seva esposa, també ho va fer del de la seva mare a Castella en 1639 i dels del comtats de Lodosa per herència entre 1643 i 1675. No obstant això la situació no li va estalviar mantenir plets successoris en diferents casos sobre la baronia d'Anna, els drets dels béns de Catalina Cardona, que va ser esposa del segon senyor d'Elda, i els conflictes amb altres nobles.
També va haver d'afrontar dos litigis importants entre 1673 i 1684. Primer entre la pròpia vila d'Elda i el Comtat per haver tractat d'obligar els vassalls d'aquella a declarar en el palau del comte els seus béns per fixar els censos a satisfer, negant aquests la seva condició de vassallatge directe. I després amb els posseïdors de béns immobles anteriors a l'expulsió dels moriscos que no es consideraven subjectes a tributació. Tots dos es van saldar amb un acord general signat entre les parts en 1684 pel qual els veïns s'obligaven a construir un pantà per a reg en la conca del Vinalopó, i que més tard seria el denominat pantà d'Elda.
Malgrat haver heretat un territori sanejat i haver acumulat propietats suficients per trobar-se en una sòlida posició econòmica, bé fora pels plets, bé per la mala administració dels béns, es va veure obligat a demanar avançaments sobre els censos i a alienar part del patrimoni, sense que li compensés que, com als seus antecessors, Felip IV el nomenés alcaid del castell d'Alacant.
Del seu matrimoni va tenir vuit fills, dels quals van destacar més tard Antonio Fernando, comte d'Anna; Francisco Coloma, qui va heretar el títol del comtat d'Elda; i Joseph Coloma.

## Referències

* Revista Alborada, núm 43. Elda, 2003. Dipòsit Legal A-1197-1996.
* L'Acadèmies Valencianes durant el Barroc Arxivat 2008-02-28 a Wayback Machine., a la Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes.
# Gens Papíria

La gens Papíria (en llatí Papiria gens) va ser una gens romana plebea que tenia també una branca patrícia.
La història d'aquesta gens és el tema d'una de les cartes de Ciceró a Luci Papiri Pet, que no sabia de cap Papirii que hagués estat patrici. Ciceró afirma que els Papirii eren anomenats originàriament Papisii, i que la primera persona que va adoptar la nova forma del nom va ser Luci Papiri Cras, cònsol, l'any 336 aC. També diu Ciceró que la branca patrícia dels Papirii pertanyia a les minores gentes, és a dir , eren procedents d'altres ciutats o dins de la mateixa Roma sense ser patricis, els quals van adquirir la ciutadania romana. Els Papirii patricis es van dividir en diverses famílies: Cras, Cursor, Maso i Mugil·là. La branca plebea era formada per les famílies Carbó, Pet i Turde. La primera encara existent. La família més antiga va ser la dels Mugillanus, i el primer membre de la gens que va obtenir el consolat va ser Luci Papiri Mugil·là, cònsol l'any 444 aC, encara que la família ja existia a l'època monàrquica on un Papiri (Gai Papiri o Sext Papiri va reunir les Leges regiae. Un Marc Papiri va ser el primer rex sacrificulus nomenat després de l'expulsió dels reis i la proclamació de la República Romana.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Volum III. Londres: John Murray, 1876, p. 118.
# Maurizio Vitali

Maurizio Vitali (Savignano sul Rubicone, 17 de març de 1957) és un antic pilot de motociclisme italià. Va córrer principalment amb la MBA en 125cc i la Garelli en 250cc, competint en un total de 125 curses en què obtingué 2 victòries en la categoria dels 125cc, la primera el 1983 al Gran Premi de San Marino i la segona al mateix Gran Premi el 1984.

## Biografia

Després de començar a córrer de manera privada als 19 anys el 1976 i guanyar el trofeu monomarca Aspes Yuma el 1978, participà en el campionat d'Itàlia de velocitat guanyant el títol quatre vegades entre 1983 i 1991.
Ja el 1979 va debutar en el Mundial i va conquistar el primer podi al Gran Premi de Finlàndia de 1981 en la categoria de 125cc. També va competir en 250cc, tot i que no amb els mateixos bons resultats que al vuitè de litre. Les seves últimes aparicions al mundial es remunten al 1993. Aquell any es va retirar, tot que va seguir vinculat al món del motociclisme com un dels responsables de l'AGV Racing Service integrat dins l'estructura de Dainese per a la recerca i desenvolupament en MotoGP.

## Referències

* ↑ «La course moto en Famille...» (en francès). racingmemo.free.fr.
* ↑ «Estadisticas de Maurizio Vitali». Motogp. Arxivat de l'original el 2019-03-24. [Consulta: 1r abril 2024].
* ↑ «Maurizio Vitali, ángel de la guarda de Valentino Rossi» (en castellà). Forumal Moto. Arxivat de l'original el 2019-03-24. [Consulta: 1r abril 2024].
* ↑ Io, Valentino e la nostra grande passione, da Il nuovo - Giornale di Bellaria e Igea Marina, n.º15, 12 octubre 2006
# San Zenone

San Zenone (Sant Zenó en italià) és una església al comú de Campione d'Italia, documentada des del 756, fou fundada per la família del noble llombarda Totone; reconstruïda al segle xiv, transformada a l'estil neo-barroc, al segle xviii, i desconsagrada el 1967. Avui és utilitzada com a galeria d'art. Durant les investigacions arqueològiques dels anys 1993-96, es van trobar els fonaments de la primitiva església, amb una única sala absidal, avui visible sota un terra de vidre, i una sèrie de sepulcres de l'alta edat mitjana, en els quals també es van trobar algunes joies de l'època longobarda.
A l'interior l'edifici és cobert per una volta de canó amb llunetes dels anys 1832-1833, marcada per una articulació de pilastres amb capitells jònics. Els dos primers pilars estan decorats amb imatges d'un sant màrtir, a la dreta, i de la Sagrada Família, a l'esquerra, datades de l'any 1500 dC. Durant la restauració es van recuperar les columnes del segle xiv (una de les quals adornada amb un fresc de la Mare de Déu amb el Nen, incorporades als pilars.
A l'absis hi ha, pintada al fresc, la teoria dels apòstols, de mitjans del segle XIV. Al darrer pilar hi ha un baix relleu de marbre de la Nativitat, del taller d'en Tommaso Rodari de Maroggia i una figura de sant pintada al fresc, del segle XV dC. Al compartiment del costat dret hi ha dos notables baixos relleus, emmarcats per pilars, que representen els sants Ambròs de Milà i Zenó de Verona, atribuïbles estilísticament a l'esmentat taller de Rodari, de finals del segle XV dC, dos sagraris renaixentistes, amb estatuetes de marbre de la Mare de Déu i de l'Anunciació, i una figura d'estuc barroc de Carles Borromeo. Al passadís lateral dret, trobem una placa de marbre amb una inscripció del 1477 que commemora l'alliberament de la vila de Campione dels impostos duaners, per ordre del duc Joan Galeàs Sforza.

## Referències

* ↑ Campione d'Italia en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* ↑ «Chiesa di San Zenone». Arxivat de l'original el 2022-05-21. [Consulta: 4 juliol 2022].
* ↑ Tommaso Rodari en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* ↑ Maroggia en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.
* ↑ Carlo Borromeo en Alemany, Francès o Italià al Diccionari històric de Suïssa.

## Bibliografia

* Virgilio Gilardoni, El romànic. Catàleg de monuments de la República i del Cantó del Ticino, La Vesconta, Casagrande SA, Bellinzona 1967, pp. 260-262.
* Berhard Anderes, Guia d'art de la Suïssa italiana, Edicions Trelingue, Lugano-Porza 1980, pp. 323-326.
* AA. VV., Guia d'Art de la Suïssa italiana, Edicions Casagrande, Bellinzona 2007, pp. 359-362.
# Josep Sardà i Reina

Josep Sardà i Reina (Premià de Mar, 27 d'octubre de 1972) és un ex-pilot de motociclisme català que competí internacionalment entre la temporada de 1993 i la de 1998.
Entre altres èxits destacats, Sardà guanyà l'edició del 2006 de les 24 hores Motociclistes de Catalunya, formant equip amb Salvador Cabana i Víctor Casas.

## Resultats al Mundial de motociclisme
### Per temporada

| Any | Categoria | Moto | Curses | Victòries | Podi | Pole | Fast lap | Punts | Posició |
| 1993 | 125cc | Honda | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | NC |
| 1995 | 125cc | Honda | 8 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2 | 30è |
| 1996 | 125cc | Honda | 13 | 0 | 0 | 0 | 0 | 8 | 25è |
| 1997 | 125cc | Honda | 14 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 | 27è |
| 1998 | 125cc | Honda | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | NC |
| Total | | | 39 | 0 | 0 | 0 | 0 | 13 | |

## Referències

* ↑ «David Tomàs se situa tercer a l'estatal». capgros.com, 18-09-2003. Arxivat de l'original el 3 de març 2016. [Consulta: 8 juny 2011].
* ↑ «Josep Sardà comença a presentar les seves credencials». comemissores.com. Ràdio Premià de Mar, 25-06-2003. Arxivat de l'original el 18 de setembre 2003. [Consulta: 4 juny 2011].
* ↑ «Josep Sarda» (en anglès). motogp.com. Arxivat de l'original el 6 d’octubre 2012. [Consulta: 6 juny 2011].

## Enllaços externs

* Imatge de la Marató que es feu a Premià de Mar per a ajudar financerament a Josep Sardà
* Vídeo de Sardà pilotant a Montmeló el 2007 (castellà)
# Yves Saint Laurent (pel·lícula)

Yves Saint Laurent és una pel·lícula dramàtica biogràfica francesa del 2014 dirigida per Jalil Lespert i coescrita amb Jacques Fieschi, Jérémie Guez i Marie-Pierre Huster. La pel·lícula està basada en la vida d'Yves Saint Laurent des de 1958. És protagonitzada per Pierre Niney, Guillaume Gallienne, Charlotte Le Bon, Laura Smet, Marie de Villepin, Xavier Lafitte i Nikolai Kinski. S'ha doblat al català.
La pel·lícula va obrir la secció Panorama Especial del 64è Festival Internacional de Cinema de Berlín al renovat Zoo Palast, amb la presència del director, el repartiment i de Pierre Bergé. La pel·lícula va rebre set nominacions als 40ns premis César, i va guanyar el premi al millor actor per a Pierre Niney.

## Referències

* ↑ Diderich, Joelle. «Yves Saint Laurent Biopic Wins Pierre Bergé's Approval». Women's Wear Daily, 10-01-2014. [Consulta: 10 gener 2014].
* ↑ «Panorama 2014: First Films». berlinale. Arxivat de l'original el 22 December 2013. [Consulta: 31 desembre 2013].
* ↑ «Yves Saint Laurent». berlinale. [Consulta: 7 febrer 2014].
* ↑ «Juliette Binoche, Marion Cotillard, Kristen Stewart Among France's Cesar Awards Nominees». The Hollywood Reporter, 28-01-2015. [Consulta: 31 gener 2015].
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1960

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1960, disputat al circuit de Silverstone el 16 de juliol del 1960.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Jack Brabham | Cooper - Climax | 77 | 2h 04' 24. 3 | 1 | 8 |
| 2 | 9 | John Surtees | Lotus - Climax | 77 | + 49.6 s | 11 | 6 |
| 3 | 7 | Innes Ireland | Lotus - Climax | 77 | + 1' 29.6 min. | 5 | 4 |
| 4 | 2 | Bruce McLaren | Cooper - Climax | 76 | + 1 Volta | 3 | 3 |
| 5 | 12 | Tony Brooks | Cooper - Climax | 76 | + 1 Volta | 9 | 2 |
| 6 | 11 | Wolfgang von Trips | Ferrari | 75 | + 2 Voltes | 7 | 1 |
| 7 | 10 | Phil Hill | Ferrari | 75 | + 2 Voltes | 10 | |
| 8 | 15 | Henry Taylor | Cooper - Climax | 74 | + 3 Voltes | 16 | |
| 9 | 14 | Olivier Gendebien | Cooper - Climax | 74 | + 3 Voltes | 12 | |
| 10 | 5 | Dan Gurney | BRM | 74 | + 3 Voltes | 6 | |
| 11 | 19 | Maurice Trintignant | Aston Martin | 72 | + 5 Voltes | 21 | |
| 12 | 26 | David Piper | Lotus - Climax | 72 | + 5 Voltes | 24 | |
| 13 | 25 | Brian Naylor | JBW - Maserati | 72 | + 5 Voltes | 18 | |
| 14 | 16 | Masten Gregory | Cooper - Maserati | 71 | + 6 Voltes | 14 | |
| 15 | 21 | Gino Munaron | Cooper - Castellotti | 70 | + 7 Voltes | 25 | |
| 16 | 8 | Jim Clark | Lotus - Climax | 70 | + 7 Voltes | 8 | |
| Ret | 4 | Graham Hill | BRM | 71 | Virolla | 2 | |
| Ret | 24 | Lucien Bianchi | Cooper - Climax | 62 | Part elèctrica | 17 | |
| Ret | 6 | Jo Bonnier | BRM | 59 | Suspensions | 4 | |
| Ret | 3 | Chuck Daigh | Cooper - Climax | 58 | Sobreescalfament | 19 | |
| Ret | 17 | Ian Burgess | Cooper - Maserati | 58 | Motor | 20 | |
| Ret | 18 | Roy Salvadori | Aston Martin | 46 | Direcció | 13 | |
| Ret | 23 | Jack Fairman | Cooper - Climax | 46 | Bomba de combustible | 15 | |
| Ret | 22 | Keith Greene | Cooper - Maserati | 12 | Sobreescalfament | 22 | |

## Altres

* Pole: Jack Brabham 1' 34. 6
* Volta ràpida: Graham Hill 1' 34. 4 (a la volta 56)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-22. [Consulta: 7 juny 2010].
# Serrat dels Espinyers

El Serrat dels Espinyers és un turó de 644,8 m d'altitud, situat al mig del terme municipal d'Isona i Conca Dellà, pertanyent a l'antic terme d'Isona. Està situat just a ponent de la vila d'Isona, i té el vèrtex geodèsic 262091001. Està pràcticament del tot ocupat per la Granja dels Espinyers.
Arran de les millores dels accessos al poble d'Isona des de la carretera C-1412b els anys 2009 i 2010 s'hi van realitzar unes intervencions arqueològiques que van posar al descobert un jaciment arqueològic de 4500 m². Aquest jaciment va permetre estudiar la fase ibèrica i l'inici de la fase romana de la població d'Aeso, i va identificar indicis d'un campament militar romà i una gran quantitat de sitges, amb datacions d'entre el segle III i I aC.

## Referències

* ↑ Padrós, Carles; Belmonte, Cristina; Garcés, Ignasi «[https://raco.cat/index.php/Pyrenae/article/view/317518 Indicis d’un campament romà tardorepublicà en el Serrat dels Espinyers (Isona i Conca Dellà, Pallars Jussà), nova evidència anterior a la fundació d’Aeso]». Pyrenae, 01-02-2016, pàg. 39-52.
# Rebel·lió de Satsuma

La Rebel·lió de Satsuma (西南戦争, Seinan Sensō), també coneguda com la Guerra del sud-oest fou una revolta dels antics samurais de Satsuma, dirigits per Saigō Takamori contra el govern de l'emperador Meiji i que va durar del 29 de gener al 24 de setembre del 1877, amb la derrota dels darrers centenars de samurais contra l'exèrcit imperial de 300.000 homes a la batalla de Shiroyama, havent estat la darrera i més seriosa amenaça que va tenir el nou govern.

## Referències

* ↑ Jōchi, Daigaku. Monumenta Nipponica: Studies on Japanese Culture, Past and Present (en anglès). vol.28. Sophia University, 1973, p. 446.
# Smarta

El terme smarta fa referència als adherents de l'hinduisme que segueixen els xastres (escriptures sagrades hindús) smriti. D'aquest mot en deriva el neologisme smartisme o "tradició smarta" (smarta sampradaya).

## Etimologia

En sànscrit, smarta és una derivació del terme smriti ('record', 'tradició'). Smarta significa doncs 'basat en els [textos] smriti. Els smriti són textos basats en les doctrines vèdiques. En general engloben els Itihasa (com ara el Mahabharata o el Ramayana), els Purana i els dharmasastra (els llibres de religió i moral, com les Lleis de Manu).
El concepte de smarta s'oposa al de xrauta, que significa 'basat en els xruti. Els xruti ('escoltats [directament de Déu]') són els textos sagrats principals com els quatre Vedes i les més de cent Upanixad.

## Tradició smarta

Principalment -encara que no únicament- els practicants de l'smartisme segueixen la filosofia d'Adi Shankara, el monjo filòsof conegut com el shan mata sthapana Acharya, 'fundador del sistema de les sis escoles'. Shankara va voler consolidar totes les fes hindús sota la bandera de la doctrina 'no-dual' de l'advaita vedanta.
Per unificar l'adoració en tota l'Índia, Shankara va popularitzar l'antic altar smarta de cinc deïtats: Ganapati, Surya, Vixnu, Xiva i Xacti, i va afegir-hi Kumara. D'aquests sis, els devots poden triar una 'deïtat preferida', o ixta devata. Cadascun d'aquests déus es consideren un reflex del saguna Brahman (Déu, amb qualitats), com oposat al nirguna Brahman (Déu, sense cap qualitat que el qualifiqui).
Hi ha molts smartas que són seguidors del guru xivaïta Shivaya Subramuniya Swami.

## Notes

* ↑ .com/resources/books/dws/dws_mandala-02.html HimalayanAcademy.com
# Rebel·lió Shinpūren

La rebel·lió Shinpūren (神風連の乱, Shinpūren no ran) de 1876 va ser un dels molts aixecaments armats d'ex-samurais que van tenir lloc a principis de l'era Meiji contra el nou govern del Japó.
La rebel·lió va ser duta a terme per l'organització radical Keishinto (敬神党, Keishintō), formada per ex-samurais del domini de Kumamoto, que s'oposava a l'occidentalització del Japó i la pèrdua dels privilegis de classe com a resultat de la Restauració Meiji.
Keishinto, liderada per Otaguro Tomoo, va realitzar un atac sorpresa contra l'Exèrcit Imperial Japonès i el govern Meiji a Kumamoto, matant dozenes de soldats i oficials de la prefectura de Kamamoto. Els rebels van ser derrotats per les forces imperials el matí següent. La majoria dels rebels que van sobreviure van suïcidar-se o van ser arrestats i executats pel govern.

## Conseqüències

En aquest temps, la revolta Shinpūren va tenir en efecte dòmino, encoratjant la rebel·lió Akizuki i la rebel·lió Hagi. Encara que la revolta Shinpūren va fallar completament, el fet que un petit, però determinat grup d'homes pogués causar tal estat de pànic i pogués vèncer tan gran força va servir com a inspiració política de grups secrets fins al final de l'Imperi Japonès el 1945.

## Referències

* Keane, Donald. Emperor Of Japan: Meiji And His World, 1852-1912. Columbia University Press, 2005. ISBN 0-231-12341-8.
# Cartes de Cató

Cartes de Cató (Cato's Letters) foren uns assaigs dels escriptors britànics John Trenchard i Thomas Gordon, publicats des del 1720 fins al 1723 amb el pseudònim de Cató (95-46 abans de la nostra era), l'enemic implacable de Juli Cèsar i un famós i tenaç defensor dels principis republicans. Les Cartes són considerades una obra fonamental en la tradició dels Commonwealth men (grup de reformistes protestants i republicans britànics). Els 144 assaigs es publicaren en el London Journal, després en el British Journal. Aquests assaigs periodístics condemnaven la tirania i promocionaven els principis de llibertat de consciència i llibertat d'expressió, i foren el vehicle principal per a la difusió dels conceptes que havia desenvolupat John Locke.
Les Cartes van ser recollides i impreses com a Assaigs sobre la llibertat, civil i religiosa. Una mesura de la seua influència està testificada per sis edicions impreses el 1755. Una generació més tard els seus arguments influïren en els ideals de la Guerra de la Independència dels Estats Units d'Amèrica, i es calcula que la meitat de les biblioteques privades de les colònies americanes contenia volums enquadernats de les Cartes de Cató als seus prestatges.
"Cató", més tard, fou un pseudònim en una sèrie de cartes al Nova York Journal entre el 1787 i el 1788, que s'oposaven als punts de vista de James Madison, i instant en contra de la ratificació de la Constitució dels Estats Units. Molts historiadors atribueixen aquestes cartes a George Clinton, tot i que la seua autoria no ha estat demostrada. Aquestes cartes no tenen relació amb les cartes de Trenchard i Gordon.
L'Institut Cato, de Washington DC, un institut fundat per Edward H. Crane el 1977, pren el nom de les Cartes de Cató.

## Referències

* ↑ ContraPeso.info, Selección de. «La seguridad es la ley suprema de la sociedad» (en espanyol), 01-07-2002. [Consulta: 14 febrer 2025].
* ↑ John Trenchard and Thomas Gordon. Essays on Liberty, Civil and Religious, and Other Important Subjects. ed. and annotated by Ronald Hamowy. 2 vols. (Indianapolis, Liberty Fund, 1995). The standard modern edition (anglés).
* ↑ «Mises Daily | Mises Institute» (en anglés), 20-01-2025. [Consulta: 14 febrer 2025].
* ↑ «Republican Government: Cato, no. 3». [Consulta: 15 febrer 2025].
* ↑ «cato». [Consulta: 15 febrer 2025].
# Gran Premi de Gran Bretanya del 1970

Resultats del Gran Premi de la Gran Bretanya de Fórmula 1 de la temporada 1970, disputat al circuit de Brands Hatch el 19 de juliol del 1970.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 5 | Jochen Rindt | Lotus - Ford | 80 | 1h 57' 02. 0 | 1 | 9 |
| 2 | 17 | Jack Brabham | Brabham - Ford | 80 | + 32.9 s | 2 | 6 |
| 3 | 9 | Denny Hulme | McLaren - Ford | 80 | + 54.4 s | 5 | 4 |
| 4 | 4 | Clay Regazzoni | Ferrari | 80 | + 54.8 s | 6 | 3 |
| 5 | 16 | Chris Amon | March - Ford | 79 | + 1 Volta | 17 | 2 |
| 6 | 14 | Graham Hill | Lotus - Ford | 79 | + 1 Volta | 22 | 1 |
| 7 | 2 | François Cevert | March - Ford | 79 | + 1 Volta | 14 | |
| 8 | 28 | Emerson Fittipaldi | Lotus - Ford | 78 | + 2 Voltes | 21 | |
| 9 | 27 | Ronnie Peterson | March - Ford | 72 | + 8 Voltes | 13 | |
| NC | 29 | Pete Lovely | Lotus - Ford | 69 | No Classificat | 23 | |
| Ret | 32 | Dan Gurney | McLaren - Ford | 60 | Pressió de l'oli | 11 | |
| Ret | 22 | Pedro Rodríguez | BRM | 58 | Accident | 15 | |
| Ret | 23 | Jackie Oliver | BRM | 54 | Motor | 4 | |
| Ret | 1 | Jackie Stewart | March - Ford | 52 | Embragatge | 8 | |
| Ret | 20 | John Surtees | Surtees - Ford | 51 | Pressió de l'oli | 19 | |
| Ret | 8 | Henri Pescarolo | Matra | 41 | Accident | 12 | |
| Ret | 7 | Jean Pierre Beltoise | Matra | 24 | Rodes | 10 | |
| Ret | 26 | Mario Andretti | March - Ford | 21 | Suspensions | 9 | |
| Ret | 15 | Jo Siffert | March - Ford | 19 | Suspensions | 20 | |
| Ret | 6 | John Miles | Lotus - Ford | 15 | Motor | 7 | |
| Ret | 24 | George Eaton | BRM | 10 | Pressió de l'oli | 16 | |
| Ret | 3 | Jacky Ickx | Ferrari | 6 | Transmissió | 3 | |
| Ret | 11 | Andrea de Adamich | McLaren - Alfa Romeo | 0 | Pèrdua de combustible | 18 | |

## Altres

* Pole: Jochen Rindt 1' 24. 8
* Volta ràpida: Jack Brabham 1' 25. 9 (a la volta 70)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2013-10-31. [Consulta: 19 març 2010].
# Confabulació

La confabulació, en psiquiatria, és una pertorbació en la memòria, definida com la productora de memòries fabricades o mal interpretades sobre un mateix o del món. Les persones que confabulen memòries presents incorrectes, que poden anar des de alteracions subtils en el seu entorn fins a bruscs canvis. Generalment, aquestes persones tenen molta seguretat en el seu record tot i tenir evidències en contra.
La confabulació no s'ha de confondre amb mentir, ja que no existeix un intent de mentir a la persona a la que es dirigeix o l'emissor és totalment inconscient de que la informació és falsa. Tot i que els individus poden donar informació totalment falsa, la confabulació sembla coherent, internament consistent i relativament normal.
Les memòries confabulades tenen lloc, generalment, en memòria autobiogràfica i indiquen un complicat i intricat procés que pot ser portat a terme en qualsevol moment entre la percepció, emmagatzematge i record d'una memòria. Aquest tipus de confabulació es veu normalment en casos de síndrome de Korsakoff.

## Exemples

Un exemple de confabulació discutit comunament a Internet és el nom de la popular sèrie de llibres per a nens i sèrie d'animació, Berenstain Bears, quan en realitat s'escriu Berenstein Bears.
Un exemple més popular es pot trobar en la pel·lícula L'Imperi Contraataca de la sèrie de pel·lícules Star Wars', on Darth Vader li diu a Luke Skywalker «Luke, I am your father», tot i que en realitat, va dir «No, I am your father».
L'efecte Mandela, és un fenomen de confabulació col·lectiva. Aquest, rep el nom del polític Sud-Africà Nelson Mandela; milers de persones arreu del món descreien un record de Mandela mort a la presó en veure la notícia per la televisió el dia de la seva mort.

## Vegeu també

* Teoria de la representació borrosa

## Referències

* ↑ «El Impactante Efecto Mandela y Recuerdos de Mundos Paralelos» (en castellà). Misterios y Enigma del mundo paranormal, 15-01-2017.