OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Ramón Pastor Castell

Ramón Pastor Castell (Elx, 1923 – 14 de març de 1999) va ser el primer alcalde d'Elx escollit democràticament després de l'aprovació de la Constitució espanyola de 1978. Va ocupar el càrrec des de 1979 fins a 1987.

## Biografia

Ramón Pastor va néixer en 1923 a Elx. El seu avi va ser un dels fundadors del PSOE a la ciutat d'Elx i el seu pare va ser president del Cercle Obrer Il·licità.
Va fer estudis primaris i treballà com a mecànic i electrònic. En 1937 va ingressar en les Joventuts Socialistes. Durant la Guerra Civil va treballar com a mecànic i poc temps després va començar a estudiar per ser pilot però no ho va aconseguir a causa de la guerra. Finalitzat el conflicte, va treballar de mecànic en nombrosos tallers on finalment va recalar en Indústries Mecàniques Unides (IMU) sent cap de taller.
Quan va morir Franco, va tornar a les files del PSOE i poc després va ser esollit en una assemblea celebrada al barri de Carrús, president de l'Agrupació Socialista Il·licitana i va durar en el càrrec nou anys.
En 1979, es van celebrar les primeres eleccions municipals a Espanya i Ramón Pastor va aconseguir la majoria absoluta en les urnes amb el PSOE. Durant la seva etapa com a alcalde destaca la urbanització de l'Avinguda de la Llibertat, o la creació del Museu d'Art Contemporani entre d'altres. En 1987 va acabar la seva gestió com a alcalde i va haver d'inscriure's en l'oficina d'ocupació. En 1991 es va donar de baixa del PSOE.
Va morir el 14 de març de 1999, als 75 anys. Un dia després de la seva defunció va rebre Medalla d'Or d'Elx i en 2008 una avinguda d'Elx va rebre el seu nom.

## Referències

* ↑ «Ex alcalde Ramón Pastor Castell en paro», 13-07-1987.
* ↑ Javier Paniagua Fuentes y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.424. ISBN 9788495484802.
* ↑ «Fallece Ramón Pastor, el primer alcalde de Elche tras la Constitución», 15-03-1999.
* ↑ Pérez, Joaquin. «Elche concede la medalla de la ciudad al fallecido ex alcalde Pastor», 16-03-1999.
* ↑ Soler, Alejandro. «Merecido homenaje a Ramón Pastor», 20-04-2008.
Càrrecs públics :
| Precedit per: Vicente Quiles Fuentes | Alcalde d'Elx 1979 - 1987 | Succeït per: Manuel Rodríguez Macià |
# Raúl Pérez

Raúl Pérez Ortega (Madrid, 19 de desembre de 1976), conegut com a Raúl Pérez, és un imitador, guionista i humorista espanyol.

## Biografia

És enginyer tècnic de Telecomunicació en So i Imatge per la Universitat Politècnica de Madrid, en el que va treballar alguns anys. No obstant això, va preferir abandonar la seva carrera per a dedicar-se a la comèdia.
Ha caracteritzat i imitat a diversos personatges reconeguts com Mariano Rajoy, Pablo Iglesias Turrión, Iker Jiménez, Rafael Nadal, Matías Prats Luque, Eduardo Gómez, Pedro Piqueras, David Bisbal, Josep Pedrerol, Eva González, Jorge Javier Vázquez, Antonio Lobato, Andrés Iniesta, Luis Piedrahíta, Juan de Los Chunguitos, Arturo Valls, Belén Esteban, Mario Vaquerizo, etc.
Va treballar amb diferents grups de teatre mentre que amb el grup G.E.T.A, va actuar en obres com La cantante calva i Arte, entre d'altres. Amb la companyia Blasplas va representar Medias naranjas.
Actualment col·labora en els programes de televisió Late motiv de «#0», Crackòvia de TV3 i la nova temporada d' Homo zapping de Neox. A la ràdio, va col·laborar en el programa matutí Anda ya de Los 40 i actualment a Carrusel deportivo de la Cadena SER.
Des de setembre de 2017 fins a març de 2018, va ser concursant del programa de televisió Tu cara me suena 6, quedant en el cinquè lloc. En 2018 va estrenar a Comedy Central el programa El show de nuestro presidente, on interpreta Mariano Rajoy.
En 2018 va estrenar el programa d'humor esportiu Bakalá al canal #Vamos de Movistar+.

## Imitacions

* Abel Caballero
* Aless Gibaja
* Alberto Chicote
* Alfonso Arús
* Andrés Iniesta
* Antonio Lobato
* Antonio García Ferreras
* Antonio Jiménez
* Arturo Valls
* Belén Esteban
* Boris Johnson
* Carlos Sobera
* Carlos Herrera
* Cristóbal Montoro
* David Bisbal
* David Bustamante
* Donald Trump
* Eduardo Gómez
* ElRubius
* El pequeño Nicolás
* Eva González
* Florentino Pérez
* Gloria Serra
* Iker Jiménez
* Jaime Blanch
* Javier Cárdenas
* Jorge Javier Vázquez
* Jordi Cruz
* Jordi Hurtado
* José Cabrera
* José Mourinho
* José Ramón de la Morena
* Josep Pedrerol
* Julio Maldonado "Maldini"
* Juan Carlos I
* Juan Salazar de Los Chunguitos
* Kiko Hernández
* Luis Piedrahíta
* Manolo Lama
* Manuela Carmena
* Mariano Rajoy
* Mario Vaquerizo
* Matías Prats
* Michael Robinson
* Miguel Ángel Revilla
* Pablo Echenique
* Pablo Iglesias
* Paco Marhuenda
* Paz Padilla
* Pedro Piqueras
* Pedro Sánchez
* Rafael Nadal
* Sergio Ramos
* Susana Díaz
* Vicente del Bosque

## Referències

* ↑ Raúl Pérez Arxivat 2020-02-23 a Wayback Machine. a Lecturas
* ↑ «Página web oficial de Raúl Pérez».
* ↑ Raúl Pérez a Late motiv
* ↑ Raúl Pérez, el gran imitador de estrellas, Antena 3, 15 de juliol de 2017
* ↑ El imitador Raúl Pérez consigue parodiar a la vez a Abel Caballero y Martínez-Almeida en un enfrentamiento desternillante, La Voz de Galicia, 8 de novembre de 2019
# Regla de plata

La regla de plata, "No faces als altres el que no voldries que et feren a tu", és una norma de comportament present en els escrits de Hilel el vell entre d'altres. Es relaciona amb el principi ètic de la regla d'Or. La regla de plata va ser defensada per Gandhi i Martin Luther King, Jr. com una forma de compensar les deficiències de la regla d'or. La regla de plata és similar en significat al jurament hipocràtic, ben conegut per la declaració "no faces mal". Hipòcrates va escriure, en les seves Epidèmies, Bk. I, Sect. XI. "Declarar el passat, diagnosticar el present, predir el futur; pràctica d'aquests actes. Pel que fa a les malalties, fer un hàbit de dues coses - per ajudar, o almenys no fer mal". L'expressió més curta podria ser interpretat com una simplificació de la més llarga.

## Vegeu també

* Obversió lògica

## Referències

* 1 2 Sagan, Carl. «16 The rules of the game». A: Billions and billions: thoughts on life and death at the brink of the millennium. Balantine Books, 1997, p. 219-229. ISBN 0-345-37918-7.
# Relapse Records

Relapse Records és un segell discogràfic independent estatunidenc amb seu a Upper Darby, Pennsilvània. Va ser fundat per Matthew F. Jacobson el 1990. La discogràfica publica treballs de grups de música thrash metal, grindcore, death metal, hardcore punk i sludge metal.
Ha publicat àlbums musicals de grups com Converge, Cripple Bastards, Death, Don Caballero, Integrity, Iron Reagan, Napalm Death, Obituary, Mumakil, Myrkur, Sublime Cadaveric Decomposition, Today Is The Day i Zeke, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Classic Death, Control Denied Albums Being Reissued by Relapse» (en anglès), 17-05-2010. [Consulta: 8 agost 2020].
* ↑ «Relapse Records lanza una serie de grabaciones inéditas de Death en vivo» (en castellà), 31-03-2020. Arxivat de l'original el 2020-08-07. [Consulta: 8 agost 2020].
# Restaurant El Raco (Sant Climent de Llobregat)

El Restaurant El Raco és un restaurant situat a la població de Sant Climent de Llobregat.
Inaugurat l'any 1972 i ubicat al número 20 del carrer Poca Farina de Sant Climent de Llobregat, 'El Racó' està regentat pel chef i cuiner català Gerard Solís Tugas, i és considerat el vuité millor restaurant a la llista dels cinquanta millors restaurants del Baix Llobregat, dins del rànquing del 2020 impulsat per l'Associació de Gastronomia i Turisme del Baix Llobregat.
De marcada tradició familiar i ambient cassolà, disposa d'una cuina arrelada a la terra i, alhora, popular i moderna. Un dels productes estrella del restaurant és la cirera. Precissament, Sant Climent de Llobregat és un municipi famós pel cultiu d'aquesta fruita. A El Racó, en una aposta pel producte de proximitat, elabora una cuina delicada, que va des d'un pa de cireres fins a un gaspatxo, sempre amb aquesta fruita com a ingredient indispensable. Després d'incorporar la cirera a molts dels plats de la seva carta, també elabora productes on aquest deliciós fruit n'és el protagonista, entre els quals, el licor de cirera, els bombons de cirera i més recentment, la cirera liofilitzada que, a banda del seu consum directe, té grans potencials com a ingredient per a rebosteria, cuina i destil·lats, entre d'altres.

## Referències

* ↑ Saiz, Yaiza «Los 50 mejores restaurantes del Baix Llobregat». La Vanguardia, 25-01-2020 [Consulta: 31 juliol 2023].
* ↑ «El Racó». Catalunya Convention Bureau. [Consulta: 31 juliol 2023].
* ↑ «Les cireres. Restaurant "El Racó" de Sant Climent de Llobregat. El fogó més bonic de Catalunya». Catalunya Ràdio, 27-05-2010 [Consulta: 31 juliol 2023].
* ↑ «Noves incorporacions a la Xarxa de Productes de la Terra del Baix Llobregat: Restaurant el Racó». Consell Comarcal del Baix Llobregat, 30-04-2021. [Consulta: 31 juliol 2023].
# Réquiem por un campesino español

Réquiem por un campesino español és una novel·la breu de Ramón J. Sender, un dels novel·listes espanyols més destacats de la postguerra en l'exili. Apareguda originalment sota el títol de Mosén Millán a Mèxic (1953), va adquirir el seu nom actual el 1960.
La seva publicació a Mèxic va ser motivada per la censura que va sofrir Espanya durant els anys del franquisme. Va ser inclosa en la llista de les 100 millors novel·les en espanyol del segle XX del periòdic espanyol «El Mundo».

## Adaptacions a altres mitjans

Aquesta novel·la va ser adaptada al cinema pel director Francesc Betriu: Rèquiem per un camperol espanyol, sent un dels primers papers d'Antonio Banderas, i a còmic per Carlos Giménez. Els actors principals de la pel·lícula van ser: Antonio Banderes, Antonio Ferrandis, Fernando Fernán Gómez, Terele Pávez, Ana Gracia, Emilio Gutiérrez Caba i Conrado Sanmartín, entre d'altres. Cal destacar també el paper de José Antonio Labordeta com a pregoner del poble i del Pastor d'Andorra com a jotero.

## Referències

* ↑ Martínez Jiménez, José Antonio; Muñoz Marquina, Francisco; Sarrión Mora, Miguel Ángel. «Las formas del discuros. La descripción (I)». A: Lengua Castellana y Literatura (en español). Akal. Madrid: Akal Sociedad Anónima, 2011, p. 131. ISBN 9788446033677 [Consulta: 26 novembre 2016].
* ↑ Conversaciones con R. J. Sender, Madrid, Magisterio Español, 1970. p. 131
* ↑ «Lista completa de las 100 mejores novelas en castellano del siglo XX > elmundolibro - Anticuario». [Consulta: 14 abril 2017].
# Sant Pere de la Sala

Sant Pere de la Sala és una capella de la masia de la Sala, al municipi de Llobera (Solsonès), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Situació

La capella i la masia es troben a la part sud del terme municipal, a les aplanades costes que baixen del Serrat Espès, a la capçalera del barranc del Soler, a migjorn de l'Hostal Nou.
S'hi va des de l'Hostal Nou prenent l'antiga carretera LV-3005 a Torà. Als 400 metres(41° 55′ 04″ N, 1° 27′ 38″ E﻿ / ﻿41.917660°N,1.460604°E﻿ / 41.917660; 1.460604) es deixa la carretera i s'agafa la que deriva cap a l'esquerra (senyalitzat "Dolmen de Llanera"). Se segueix sempre recte. Nova bifurcació als 1,8 km.(41° 54′ 17″ N, 1° 27′ 37″ E﻿ / ﻿41.904847°N,1.460165°E﻿ / 41.904847; 1.460165): seguir recte per la dreta direcció "La Sala", entre d'altres. 300 metres més enllà(41° 54′ 10″ N, 1° 27′ 33″ E﻿ / ﻿41.902736°N,1.459215°E﻿ / 41.902736; 1.459215) hi ha l'última bifurcació: deixar la de la dreta, seguir recte i transcorreguts altres 350 m (2,5 km des de l'Hostal Nou), deixar el vehicle i anar a peu a la capella per una pista que hi mena.

## Descripció

Una nau de planta rectangular sense absis. Està orientada a l'est. La coberta és de dos vessants. Al frontis hi ha un campanar d'espadanya amb dues obertures. La porta és al mur de sud-est. A l'interior hi ha una volta de canó lleugerament apuntada, que correspon a la part primitiva, i una continuació d'aquesta posterior feta amb material més bast de tàpia.
Està enguixada. La cara est sembla feta de nou, ja que els carreus estan relligats amb ciment. L'any 1694, segons consta en una llinda que hi ha a la porta d'accés a l'església, la nau és allargada amb un presbiteri i un cos adossat al mur sud-est amb funció de sagristia.
Està pràcticament coberta d'arrels i vegetació, sobretot al sostre i al cantó de llevant, fet que empitjora encara més el seu estat.

## Història

És, de les esglésies de Llobera, la que té fins al moment una referència més antiga, de l'any 1002. Sanç de Llobera i sa muller Quinedelde estableixen un mas que limita amb Sant Pere de Comajuncosa. El 1060, el seu fill, Mir i sa muller Estefania venen a Guitard i a Eicolina uns alous prop de Sant Pere, així com la mateixa església, el cementiri i ornaments.
Pels capbreus dels segles XIV i XVI sabem que Sant Pere és una sufragània de la parròquia de Sant Pere de Llobera. L'any 1694, segons consta en una llinda que hi ha a la porta d'accés a l'església, la nau és allargada amb un presbiteri i un cos adossat al mur sud-est en funció de sagristia. L'any 1897 perd la categoria de sufragània a causa de la nova distribució de les parròquies.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Sant Pere de la Sala». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 abril 2015].
# Sevillana

La sevillana és un ball tradicional i característic d'Andalusia, nascut a la ciutat de Sevilla.
Una sevillana s'estructura sempre en quatre parts; cada una d'aquestes parts va sempre acompanyada de la mateixa tornada. Té un compàs 3/4. El ball de sevillanes té un nombre repetit de passos, entre els quals trobem: les pasadas, els paseíllos, quatre careos a l'última sevillana, etc.
Alguns dels artistes més destacats d'aquest gènere han estat Los Marismeños, Cantores de Híspalis, Ecos del Rocío i Los Requiebros, entre d'altres.
# Sharon Robinson

Sharon Robinson és una cantautora dels Estats Units, productora i vocalista. Coneguda per les seves col·laboracions amb el cantautor canadenc Leonard Cohen i per haver compost múltiples cançons per a diversos cantants com Aaron Neville, Diana Ross, Don Henley, Randy Crawford entre d'altres.
Va començar la seva carrera acompanyant Cohen en les gires de 1979 i 1980, quan van escriure conjuntament Everybody Knows i Waiting for the Miracle, enregistrades el 1988 i 1992 respectivament. El 2001 van escriure conjuntament, produir i enregistrar l'àlbum Ten New Songs i col·laborar en tres temes de l'àlbum Dear Heather.
El 1985 va guanyar el Grammy per la peça New Attitude, que forma part de la banda sonora Beverly Hills Cop enregistrada per Patti LaBelle.
El 2005 la peça The Hight Road, interpretada per Bettye LaVette, per al seu àlbum I've Got My Own Hell to Raise, que va arribar al 59 de l'Amazon. El darrer treball de Robinson recull temes fets per a Chris Botti.
# 1631
## Esdeveniments
### Món

* 30 de maig - Castell de Fontainebleau (Regne de França): es signà el Tractat de Fontainebleau de 1631 entre Maximilià I de Baviera i el Cardenal Richelieu.
* Massacre a Magdeburg durant la Guerra dels Trenta Anys

## Naixements
### Món

* 14 de desembre, Londresː Anne Conway, filòsofa anglesa (m. 1679).
* Hamoir (Principat de Stavelot-Malmedy) - Jean Del Cour, escultor

## Necrològiques
### Món

* 17 de juny, Burhanpur (Índia): Mumtaz Mahal, a qui està dedicat el Taj Mahal (n. 1593).

## Referències

* ↑ «Conway, Anne (1631-1679)» (en anglès). History of Women Philosophers and Scientists. Universitat Paderborn. [Consulta: 7 novembre 2021].
* ↑ «Mumtaz Mahal | Facts, History, Tomb, & Biography» (en anglès). [Consulta: 16 juny 2020].
# Tintorera

«Tintorera» té aquests significats:
* Tintorera o Carcharodon carcharias, espècie de tauró lamniforme de la família dels làmnids que viu a les aigües càlides i temperades de gairebé tots els oceans
* Tintorera o Carcharhinus longimanus, espècie de tauró de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes, pelàgic, de grans dimensions, que viu als mars tropicals i temperats càlids
* Tintorera o Carcharhinus plumbeus, espècie de tauró de la família dels carcarínids i de l'ordre dels carcariniformes
* Tintorera o Prionace glauca, espècie de tauró carcariniforme de la família dels carcarínids de cos estilitzat i allargat, amb un musell llarg i cònic
* Tauró tigre (Galeocerdo cuvier), també anomenat «tintorera» als països castellanoparlants del golf de Mèxic;
* Tintorera o garnatxa tintera, varietat de cep negra que produeix un raïm menut i de gra mitjà, esfèric i color negre intens
* Tintorera (pel·lícula), una pel·lícula mexicano-británica de 1977 en la que el títol fa referència al tauró tigre
# Sentados al borde de la mañana, con los pies colgando

Sentados al borde de la mañana, con los pies colgando és una pel·lícula espanyola de 1978 dirigida per Antonio José Betancor, que compta amb l'actuació de Miguel Bosé, i el trio còmic Martes y Trece, entre d'altres. La banda sonora era del músic Carlos Vizziello.

## Argument

Un grup d'amics acaba de trobar un local ruïnós i es posen a reparar-lo, pintar-lo i a viure en ell en pla comuna. Miguel és el cap de tot això i va reclutant més gent, assignant-los les seves tasques individuals. El problema és que el banc, amo del local, no vol que ocupin el local i els amenacen amb telefonar a la policia perquè els desallotgin, cosa que ells no tenen cap intenció de permetre.

## Premis

35a edició de les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics
| Categoria | Persona | Resultat |
| Millor música | Carlos Vizziello | Guanyador |

## Referències

* ↑ Sentados al borde de la mañana, con los pies colgando, discogs
* ↑ Sentados al borde de la mañana con los pies colgando, El País, 6 de març de 1992
* ↑ «Premios del Círculo de Escritores Cinematográficos». El País, 02-02-1980 [Consulta: 27 gener 2019].
# Azpirotz-Lezaeta

Azpirotz-Lezaeta és un conjunt de dues localitats navarreses (Azpirotz i Lezaeta) que formen un sol concejo, el qual s'inclou al municipi de Larraun. Es troba a 36,5 km de Pamplona. El 2014 tenia 65 habitants, amb una densitat de població d'11,82 hab/km² i una superfície de 5,50 km².

## Nuclis de població

| Entitat de població | Habitants (2014) |
| Azpirotz | 53 |
| Lezaeta | 12 |
| Total | 65 |

## Referències

* ↑ «Archivo shp con la capa de los concejos de Navarra». Infraestructuras y Datos Especiales de Navarra. Gobierno de Navarra. Arxivat de l'original el 5 de setembre de 2011. [Consulta: 24 agost 2011]. Arxivat 2011-09-05 a Wayback Machine.
# Mesquita d'Attadamun

La Mesquita d'Attadamun (portuguès: Mesquita Attadamun), també coneguda com a Mesquita Central Nacional i Gran Mesquita de Bissau (portuguès: Grande Mesquita de Bissau), és una mesquita situada en el barri d'Ajuda de la ciutat de Bissau, capital de Guinea Bissau. És la mesquita més gran del país i inclou una madrassa finançada per la comunitat musulmana, el Complex Escolar Attadamun.
Les obres van començar el 15 de novembre de 1989, i es van acabar l'any 2000, després d'unes quantes aturades.

## Referències

* 1 2 3 4 Odemocrata, Author: Jornal. «EMPRESA SOCOP LDA REABILITA MESQUITA ATTADAMUN PARA RECEPÇÃO DO REI MOHAMMED VI» (en portuguès brasiler). [Consulta: 18 maig 2024].
* ↑ Baldé, 2013, p. 110.
* 1 2 Barreto, 2013, p. 25.
* ↑ Napoco, 1991, p. 5.

## Bibliografia

* Baldé, Saico. I COOPEDU: África e o Mundo (Livro de Atas). Instituto Universitário de Lisboa (ISCTE-IUL), Centro de Estudos Africanos e Escola Superior de Educação e Ciências Sociais – Instituto Politécnico de Leiria. ISBN 978-989-97836-5-2.
* Barreto, Maria Antónia. «Apresentação do projeto “O papel das organizações da sociedade civil na educação e na formação: O caso de Guiné-Bissau, São Tomé e Príncipe, Angola, Moçambique”». A: I COOPEDU: África e o Mundo (Livro de Atas). Instituto Universitário de Lisboa (ISCTE-IUL), Centro de Estudos Africanos e Escola Superior de Educação e Ciências Sociais – Instituto Politécnico de Leiria, 2013. ISBN 978-989-97836-5-2.
* Napoco, A. Construção da Grande Mesquita - Breve historial, 1991.

## Bibliografia complementària

* Relatório síntese sobre as atividades da Associação Islâmica da Guiné-Bissau arbitrariamente deposta (1987-1998). AIGB, 2000.
# Lila Kedrova

Lila Kedrova, de nom real Elisabeth Kedroff (en rus: Ли́ля Кедро́ва) (Sant Petersburg, 9 d'octubre de 1918 - Canadà, 16 de febrer de 2000) fou una actriu nascuda a Rússia però que passà la major part de la seva vida a França, treballant principalment en el cinema d'aquest país.
Va guanyar un Oscar a la millor actriu secundària el 1964 pel seu paper com a Madame Hortense a Zorba the Greek. També va fer el mateix paper a Broadway en la versió musical de Zorba the Greek, guanyant un Premi Tony per la millor actuació d'actriu protagonista en musical.
Va morir de pneumònia a Sault Ste. Marie (Ontario, Canadà), després d'haver patit Alzheimer durant molt de temps.

## Filmografia parcial

* Weg ohne Umkehr (1954)
* Callr Mayor (1956)
* Zorba the Greek (1964)
* Vent a les veles (1965)
* Cortina esquinçada (1966)
* Penèlope (1966)
* Els amants de Montparnasse (1968)
* La carta del Kremlin (1970)
* El quimèric inquilí (1976)
* Testament (1983)
* L'espasa del cavaller (1984)
* Algunes noies (1988)
* A Star for Two (1991)

## Referències

* ↑ «ru: Le Nom oublié (Забытое имя)». Arxivat de l'original el 2012-01-12. [Consulta: 3 abril 2017].
* ↑ «Lila Kedrova, Who Won An Oscar And Tony For Her Work In `Zorba'». Chicago Tribune. Arxivat de l'original el 2015-06-03. [Consulta: 29 gener 2015].
* ↑ «Lila Kedrova, Known for Oscar-Winning Role in 'Zorba,' Dies», 20-04-2000. [Consulta: 29 gener 2015].
# Dimetrodont

El dimetrodont (Dimetrodon, ‘dent de dues mesures’) és un gènere extint de sinàpsids que visqueren durant el Cisuralià (Permià inferior), entre fa 295 milions d'anys i fa 272 milions d'anys (Ma). Pertany a la família dels esfenacodòntids. El seu tret més característic era la presència d'una cresta d'apòfisis vertebrals ben alta a l'esquena. Era quadrúpede i tenia el crani alt i corb, amb una mandíbula que presentava dents grosses i de diferents mides. La majoria de fòssils d'aquest animal s'han trobat al sud-oest dels Estats Units, principalment als Estrats Vermells de Texas i Oklahoma. Més recentment, també se n'han descobert restes a Alemanya. El gènere fou descrit el 1878 i des d'aleshores se n'ha identificat més d'una dotzena d'espècies.
Encara que en la cultura popular sovint se'l presenta com un dinosaure o coetani dels dinosaures, en realitat s'extingí aproximadament 40 milions d'anys abans que apareguessin els primers dinosaures. El seu aspecte i la seva fisiologia recorden els rèptils, però Dimetrodon té un parentesc més proper que amb els mamífers (sense ser-ne un avantpassat directe) que amb els rèptils actuals. Dimetrodon és classificat entre els «mamífers basals» o «sinàpsids no mamífers», un grup que tradicionalment s'ha conegut com a «rèptils mamiferoides». Per tant, Dimetrodon i els mamífers coincideixen dins el clade dels sinàpsids, mentre que els dinosaures, rèptils i ocells pertanyen al clade dels sauròpsids. Dimetrodon i els mamífers es diferencien dels sauròpsids més primitius per tenir una sola obertura al crani darrere de cada ull i per altres caràcters cranials.
Probablement era un dels depredadors alfa dels ecosistemes cisuralians. S'alimentava de peixos i tetràpodes, incloent-hi rèptils i amfibis. És possible que les espècies de Dimetrodon més petites ocupessin nínxols ecològics diferents. La vela de Dimetrodon podria haver-li servit per a estabilitzar la columna vertebral o per a escalfar-se o refredar-se el cos. Alguns estudis recents han suggerit que la vela no li hauria servit per a refredar-se el cos, sinó que probablement la feia servir en parades nupcials.

## Referències

* 1 2 Entrada «Dimetrodon» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 20 desembre 2022].
* ↑ «dimetrodont». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 24 agost 2021].
* 1 2 Angielczyk, K. D. «Dimetrodon is Not a Dinosaur: Using Tree Thinking to Understand the Ancient Relatives of Mammals and their Evolution» (en anglès). Evolution: Education and Outreach, 2, 2, 2009, pàg. 257-271. DOI: 10.1007/s12052-009-0117-4.