OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Elephant

Elephant és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Gus Van Sant estrenada el 2003. Va guanyar la Palma d'Or.
Aquesta pel·lícula està subtitulada en català.

## Argument

La pel·lícula es basa en un fet real esdevingut el 1999, la massacre de Columbine, on dos adolescents van abatre, amb armes de foc, dotze dels seus companys d'escola i un professor. La vida quotidiana dels alumnes es tracta des de diferents angles que acaben enllaçant-se en esclatar la tragèdia. Es tracta d'una reconstrucció de la tragèdia que va commocionar la societat nord-americana. Una jornada normal en un institut normal estatunidenc: els estudiants es dediquen a les seves ocupacions quotidianes, van a classe, fan fotografies, parlen de compres... i dos d'ells preparen una matança.

## Repartiment

* John Robinson: John McFarland
* Alex Frost: Alex
* Eric Deulen: Eric
* Elias McConnell: Elias
* Jordan Taylor, Carrie Finklea, Nicole George.

## Comentari

L'autor tracta l'assumpte d'una manera molt personal, tant en la narració com a la presentació dels personatges, el tractament de la imatge i la banda sonora. Intenta donar a aquest drama un abast més universal, posant l'espectador en un punt de vista subjectiu i emocional més que en una narració estructurada: el guió sense referència explícita a Columbine el diferencia de la versió de Michael Moore, Bowling for Columbine. La pel·lícula es desenvolupa en una narració no lineal, entestant-se a ensenyar els personatges, més que a demostrar, fins a la catarsi final,
sobretot gràcies a la utilització de la tècnica del "pla seqüència". Gus Van Sant s'entesta a través d'aquesta pel·lícula, no a ensenyar la violència, sinó a cercar-ne les arrels secretes: com es pot arribar a actes tan desraonats. Però l'autor es guarda bé de demostrar, enuncia tranquil·lament: l'absència patent dels pares, els videojocs agressius, l'adolescència, la facilitat propera, la venda lliure d'armes, els petits fets que conviden l'espectador a fer-se preguntes.

## Premis

* Palma d'Or 2003
* Premi de la posada en escena del Festival de Canes

### Nominacions

* César a la millor pel·lícula estrangera

## Vegeu també

* Bowling for Columbine
* Zero Day, una altra pel·lícula del 2003 inspirada en la massacre de Columbine
* Duck! The Carbine High Massacre una altra pel·lícula del 2000 inspirada en la massacre de Columbine
* Afterschool

## Referències

* ↑ «Elephant». goitaquefanara.cat. Fundació .cat.
* ↑ http://www.xtec.es/audiovisuals/teleduca/contingut/apartats/subapartats/33.htm
* ↑ Elephant , pel·lícula de Gus van Sant a Cinéma et Spiritualité

## Enllaços externs

* Pàgina de la pel·lícula a l'IMDb
* Lloc oficial
* Revista Cadrage Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine.(francès)
* Zero Day (anglès)
Viccionari
# Tim Howard

Timothy Matthew "Tim" Howard (nascut a North Brunswick Township, Nova Jersey, Estats Units, el 6 de març del 1979) és un futbolista estatunidenc que actualment juga de porter a l'Everton FC de la Premier League i per la selecció dels Estats Units. L'estiu del 2009 va ser subcampió de la Copa Confederacions amb el seu país i premiat amb el Guant d'Or del torneig.
El 2014, durant el Mundial del Brasil, assoleix un rècord mundial: aconsegueix realitzar 16 parades en els vuitens de final contra Bèlgica, moltes d'elles a xuts de Lukaku i Kevin de Bruyne, però no pot evitar que la seva selecció quedi eliminada del torneig després de perdre el partit per 2 gols a 1.

## Enllaços externs

* Pàgina Oficial Arxivat 2017-06-02 a Wayback Machine. (anglès)
* Perfil Arxivat 2019-06-04 a Wayback Machine. a EvertonFC.com (anglès)
# Cacera de nit

Cacera de nit (títol original en anglès, Hard Night Falling) és una pel·lícula d'acció, drama i crim de 2019, dirigida per Giorgio Bruno, escrita per Alessandro Riccardi i Giorgio Serafini. Va ser musicalitzada per Sandro Di Stefano, i la fotografia va anar a càrrec de Rocco Falla i Angelo Stramaglia. Els protagonistes són Dolph Lundgren, Hal Yamanouchi i Natalie Burn, entre d'altres. El film va ser realitzat per Sun Film Group, West Arts i Explorer Entertainment, i es va estrenar el 10 de desembre de 2019. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

Després d'un procediment de la Interpol a Itàlia, en Michael acudeix a un sopar de la companyia quan, inesperadament, els 50 comensals són presos com a ostatges per 15 o 20 individus armats que volen quedar-se amb els 150.000.000 de dòlars que hi ha.

## Referències

* ↑ «'Hard Night Falling' Hulu Amazon Review: Stream It or Skip It?» (en anglès americà), 11-08-2020. [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ «Hard Night Falling (2019)». abandomoviez.net. [Consulta: 9 abril 2022].
* ↑ «Hard Night Falling». Goita què fan, ara!. [Consulta: 23 juliol 2024].
* ↑ «Review: HARD NIGHT FALLING (2019) - Voices From The Balcony» (en anglès americà). [Consulta: 23 juliol 2024].
# Saxhorn

El Saxhorn és un instrument de vent metall en forma de tuba vertical, dissenyat i desenvolupat originalment per Adolphe Sax. En la classificació Hornbostel-Sachs és un aeròfon de columna del tipus trompeta amb mecanismes per a modificar el so fonamental. Es pot construir en diverses mides, des del sopranino fins al contrabaix, i tots plegats formen una extensa família. Consisteix en un tub metàl·lic doblegat de manera semblant a una trompeta o bé, aobretot en els instruments germànics, de forma el·líptica.
L'embocadura sol estar situada formant un angle recte amb el pavelló, per la qual cosa se sol tocar amb la campana en posició vertical, com el bombardí i la tuba. El broquet és metàl·lic de perforació hemisfèrica, i es genera el so a través de la vibració dels llavis, que és recollida en el broquet. El cos de l'instrument és un tub de metall cilíndric que acaba en un pavelló. Solen dur tres o quatre pistons i vàlvules per modular el so.
Va ser molt emprat en les bandes militars i municipals de França, Bèlgica, Anglaterra i els Estats Units durant la primera meitat del segle xix.
Pel que fa a la seva nomenclatura, el mateix Sax no va fer servir el terme saxhorn per referir-s'hi, per la qual cosa van sorgir noms variats o fins i tot confusions amb altres instruments semblants de vent metall. Per aquest fet, actualment hi ha una notable confusió terminològica a l'hora de denominar aquesta família d'instruments, de manera que de vegades se'ls anomena bugle, corneta, fiscorn, tuba, eufoni, bombardó, etc.

## Referències

* 1 2 3 Gran Enciclopèdia de la Música. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2003.
Viccionari
# Roca la Fama

La Roca la Fama és una de les roques de les festivitats del Corpus Christi de la ciutat de València.

## Descripció

El cos principal de la roca el forma una esfera daurada sobre la qual s'alça una figura femenina alada que fa sonar una llarga trompeta. A la ma dreta porta una corona de llorer. Envolten l'esfera els escut de València, Alacant i Castelló de la Plana. Sobre els costats de la roca estan representats l'entrada de Jaume I a València, la del Cid, el Crit del Palleter, i una processó mariana entre muntanyes.
La plataforma de la carrossa porta un doble fons per carregar llast.
És la roca més airosa, tot i que hagué de ser retallada el 1912 pels problemes amb els cables del tramvia.

## Història

Va ser construïda en 1899 per a la Cavalcada de la Fira de Juliol. Es va finançar amb les aportacions de Lo Rat Penat i del Cercle de Belles Arts. Ambdues institucions la regalaren a l'Ajuntament el 1900, institució que la va afegir a les set roques del Corpus que ja hi havia.
L'execució de l'obra va ser responsabilitat de Julio Cebrián Mezquita, pintor professor de l'Escola Superior de Belles Arts de Sant Carles, i hi participaren Alberto Pla Rubió i Pere Ferrer Calatayud, entre d'altres.
A causa de la riuada de 1957, va ser restaurada en 1959 per Lluís Roig d'Alós, restaurador artístic municipal de l'ajuntament de València. Com a resultat dels treballs de restauració de 1959, s'hi trobaren problemes constructius i altres originats per restauracions anteriors. Respecte de la construcció original, Roig critica l'estructura de construcció fragmentada, amb profusió de detalls, talles i relleus. Sobre eixa estructura s'havien realitzat restauracions amb cartró i pasta de farina. La combinació de múltiples peces de fusta amb eixos materials i la posterior inundació i secat, feren malbé moltes parts. Les parts de cartró i pasta foren subsituïdes per altres de fusta, certes parts de fusta -per exemple, els frisos- foren reforçades, i les parts de materials tèxtils en reberen uns de nous, tractats amb coles plàstiques impermeables.

## Referències

* 1 2 Bru Vidal, Santiago. Las Rocas del Corpus y su refugio temporal de las Atarazanas (en castellà). València: Ajuntament de València, 1981. ISBN 84-7199-155-1.
* 1 2 3 Coves i Torralba, Maria Jesús. Orige i evolucio dels carros triumfals del Corpus (sic). València: Ajuntament de València, 1994, p. 38-39.
* 1 2 3 Roig d'Alós, Luis. Restauración de las Rocas. Reportaje gráfico. (en castellà). València: Ajuntament de València, 1959, p. 11-12.
# Bicycleran

Bicycleran (persa: بايسيكلران) és una pel·lícula dramàtica esportiva iraniana de 1987 escrita i dirigida per Mohsen Makhmalbaf, protagonitzada per Moharram Zaynalzadeh com Abu Ahmed.

## Argument

Noghre, dona de Nasim, un pobre refugiat afganès a l'Iran, pateix una malaltia greu el tractament de la qual és car. Nasim la fa hospitalitzar contra la seva voluntat mentre cerca diners.
Després d'haver reconegut a Nasim com un antic campió de ciclisme, un venedor de voreres li ofereix un tracte: anar en bicicleta el màxim de temps possible a canvi de la gran quantitat de diners que necessita. Aleshores Nasim va a la pista.
Els apostadors professionals accepten pagar el cost de la seva valenta maniobra. Com a resultat, l'escenari atreu multituds curioses d'arreu. Al cap d'una setmana, en acabar l'aposta, el venedor de la vorera abandona el lloc acompanyat d'una gitana, deixant Nasim, envoltat de periodistes, Al final, fins i tot després de set dies, continua pedalant sense parar, massa cansat per escoltar les súpliques del seu fill i de la multitud de baixar de la bicicleta. Un erudit analitza la pel·lícula com una al·legoria paral·lela a l'explotació que pateixen els refugiats afganesos a l'Iran i de la qual no poden escapar.

## Repartiment

* Moharam Zeynalzadeh : Nasim
* Mahshid Afsharzadeh : Noghre
* Samira Makhmalbaf
* Firouz Kiani
* Esmail Soltanian

## Reconeixements

El 1991 la pel·lícula va guanyar el premi a la millor pel·lícula narrativa al Festival Internacional de Cinema de Hawaii.

## Referències

* ↑ Adelkhah & Olszewska 2007, p. 137
* ↑ Adelkhah & Olszewska 2007, p. 138
* ↑ Hawaii International Film Festival (1991) - IMDb
* Adelkhah, Fariba & Olszewska, Zuzanna (2007), "The Iranian Afghans", Iranian Studies 40 (2): 137–165, DOI 10.1080/00210860701269519

## Enllaços externs

* Bicycleran a YouTube
# Judit Subirachs i Burgaya

Judit Subirachs i Burgaya (Barcelona, 11 de març de 1959) és una historiadora de l'art catalana, filla de l'escultor Josep Maria Subirachs i Sitjar i germana del dibuixant de còmics Roger Subirachs i Burgaya.

## Biografia

Estudià Història de l'Art i es doctorà en aquesta especialitat per la Universitat de Barcelona. Va treballar a l'Institut Amatller d’Art Hispànic entre els anys 1980 i 1983 i fou coordinadora general del Centre d'Història Contemporània de Catalunya entre 2001 i 2004, on treballà com a funcionària del Cos Superior de la Generalitat de Catalunya (1985-2004). Des del 2004 és la conservadora de l'obra del seu pare Josep Maria Subirachs. També és assessora del Museu de Montserrat.
Ha participat en diverses publicacions científiques i centres d'estudis. Així, ha estat membre del consell de redacció de la revista Afers. Fulls de Recerca i Pensament (Catarroja, País Valencià); del Centre d’Estudis Historiogràfics (CEH), secció del Centre d'Estudis Històrics Internacionals (CEHI) de la Universitat de Barcelona, i va fundar i participar en el consell de redacció d’El Contemporani. Revista d’Història (Barcelona). També ha col·laborat a publicacions periòdiques, com ara Afers. Fulls de Recerca i Pensament, Avui, El Propileu, Revista de Catalunya, Acta numismàtica, Anuari Verdaguer, El Contemporani i Serra d’Or, entre d'altres.
Com a historiadora de l'art, s'ha especialitzat en l'escultura del segle xix i començaments del xx i en l'obra del seu pare, havent participat en diversos congressos i col·loquis o donant conferències a Barcelona, Escaldes-Engordany (Principat d’Andorra), Esplugues de Llobregat, Igualada, Mataró, Molins de Rei, Olot, Rubí, Sabadell, Terrassa, Tona, Vic i Vilanova i la Geltrú. També ha estat comissària d'exposicions a Barcelona, Escaldes-Engordany, Mataró, Montserrat, Sant Andreu de Llavaneres, Sant Boi de Llobregat, Saragossa, Sitges, Terrassa i Vilafranca del Penedès.

## Publicacions

* L'escultura del segle xix a Catalunya. Del Romanticisme al Realisme (1995)
* Escultura moderna i contemporània, amb Joan-Ramon Triadó (1998)
* Subirachs a Catalunya. Obra en espais públics (2006)
* Subirachs a Barcelona (2012)

## Referències

* 1 2 3 4 «Subirachs Burgaya, Judit». Diccionari d'historiadors de l'art català, valencià i balear. Institut d'Estudis Catalans [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ Compte Riba, Albert «Judit Subirachs: “La tècnica s'aprèn, la creativitat un la porta a dins”». Surtdecasa.cat. El digital de cultura de proximitat, 03-05-2017.
* ↑ «La fascinació de Subirachs per les torres, protagonista d'una mostra amb obra gràfica i pintures de l'artista». La Vanguardia, 07-09-2017.
* ↑ «Judit Subirachs Burgaya». Dialnet. [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ «En el nom del pare». Diari d'Andorra, 11-02-2011. Arxivat de l'original el 28 de setembre 2017 [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ «La fascinació de Subirachs per les torres, protagonista d'una mostra amb obra gràfica i pintures de l'artista». La Vanguardia, 07-09-2017 [Consulta: 27 setembre 2017].
* ↑ Montañés, José Ángel «Subirachs sin la Sagrada Familia». El País, 10-03-2017 [Consulta: 27 setembre 2017].
# Georges St-Pierre

George St-Pierre (Saint-Isidore, Quebec, 19 de maig de 1981), també conegut com a GSP, és un lluitador d'arts marcials mixtes canadenc i actual campió del pes wèlter a l'Ultimate Fighting Championship. St Pierre també és considerat per la revista Sherdog com el lluitador número 1 del pes wèlter. És considerat un dels millors al costat de BJ Penn. Ha estat protagonista de molts combats i pel·lícules relacionades amb la boxa. També apareix en diversos jocs com el UFC championship 2010.GSP (Georges St Pierre) ha practicat al llarg de la seva vida moltes arts marcials, encara que últimament ha dedicat al MMA (Mixed Martial arts), trobant ara en la franquícia UFC.
Tàctica: muay thai, jujutsu brasiler i karate kyokushin.
# Pensament intrusiu

Els pensaments intrusius són els pensaments no desitjats involuntaris, imatges o idees desagradables que poden convertir-se en obsessions, són molests o preocupants, i poden ser difícils de trampejar o eliminar. Quan estan associats amb el trastorn obsessiu-compulsiu (TOC), la depressió, el trastorn dismòrfic del cos (TDC), i algunes vegades el trastorn d'hiperactivitat i dèficit d'atenció (ADHD), els pensaments poden arribar a ser paralitzants i provocar ansietat. Els pensaments intrusius també poden estar associats amb la memòria episòdica, les preocupacions no desitjades o records de TOC, el trastorn d'estrès posttraumàtic, altres trastorns d'ansietat, trastorns de l'alimentació, o la psicosi.
Els pensaments intrusius, els impulsos, i les imatges són de coses inadequades en moments inoportuns, i que poden dividir-se en tres categories: "els pensaments agressius inadequats, pensaments sexuals inadequats, o pensaments religiosos blasfems".

## Referències

* ↑ «Intrusive thoughts». Arxivat de l'original el 2007-09-28. [Consulta: 27 setembre 2010].
* ↑ Baer (2001), pp. 58–60
* ↑ Brewin CR, Gregory JD, Lipton M, Burgess N «Intrusive images in psychological disorders: characteristics, neural mechanisms, and treatment implications». Psychol Rev, 117, 1, 1-2010, pàg. 210–32. 10.1037/a0018113200639692834572.
* ↑ Baer (2001), p. xiv.

## Bibliografia

* Baer, Lee. The Imp of the Mind: Exploring the Silent Epidemic of Obsessive Bad Thoughts.. Nova York: Dutton, 2001. ISBN 0-525-94562-8.
# Trastorn per estrès agut

El trastorn per estrès agut (TEA) és un trastorn d'ansietat, caracteritzat per una reacció psicològica i fisiològica després d'haver experimentat un esdeveniment traumàtic —ja sigui real o una amenaça— com ara una mort, una lesió greu o violència sexual. Malgrat que comparteix una gran part dels símptomes amb el Trastorn per estrès posttraumàtic, a diferència d'aquest els símptomes solen iniciar-se immediatament després de l'esdeveniment traumàtic, i tenen una durada d'entre 3 dies i un mes. Si no es tracta adequadament, és probable que evolucioni cap a un trastorn per estrès posttraumàtic.

## Criteris diagnòstics

Segons el Manual Diagnòstic i Estadístic dels Trastorns Mentals (DSM-5), el trastorn per estrès agut es caracteritza per:
* Exposició a la mort, lesió greu o violència sexual, ja sigui real o amenaça.
* Símptomes intrusius associats a l'esdeveniment traumàtic (com records involuntaris, malsons, reaccions dissociatives…).
* Estat d'ànim negatiu.
* Símptomes dissociatius (com despersonalització/desrealització o amnèsia psicògena).
* Evitació persistent als estímuls associats a l'esdeveniment traumàtic.
* Símptomes d'alerta (com irritabilitat, hipervigilància, alteracions del son…).
La durada dels símptomes cal que sigui superior a tres dies i inferior a un mes; i que impliqui un malestar significatiu o un deteriorament en l'àmbit social o laboral.

## Referències

* ↑ Diagnostic and statistical manual of mental disorders : DSM-5. (en anglès). 5th ed. Arlington, VA: American Psychiatric Association, 2013. ISBN 978-0-89042-554-1.
# Acoblament de dents

Un acoblament de dents (anomenat dog clutch en anglès) és un tipus de embragatge que acobla dos arbres giratoris o altres components giratoris no per fricció, sinó per interferència o ajust. Les dues parts de l'embragatge estan dissenyades de tal manera que una empeny a l'altra, fent que les dues girin a la mateixa velocitat i mai patinin.
S'utilitza quan el lliscament no és desitjable i / o quan l'embragatge no s'utilitza per regular el moment força. Sense lliscament, els embragatges de dents no es veuen afectats pel desgast de la mateixa manera que els embragatges de fricció.
Formen part de les transmissions manuals dels automòbils i, per tant, d'algunes transmissions robotitzades basades en les manuals, amb la finalitat de bloquejar diferents engranatges en els eixos giratoris d'entrada i sortida de la caixa de canvis. Una disposició sincronitzada assegura un acoblament suau en fer coincidir les velocitats de l'eix abans de permetre que s'activi l'embragatge de dents. També s'utilitzen generalment en els cotxes de carreres.
Un bon exemple d'un embragatge de dents simple es pot trobar en els canvis interns d'una bicicleta Sturmey-Archer, en els quals s'usa un embragatge de dents en forma de creu per bloquejar el conjunt de l'eix motor en diferents parts del tren de l'engranatge planetari.

## Referències

* ↑ «Embragatge de dents». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia.
* ↑ Jack Erjavec, Michael Ronan. Today's Technician: Manual Transmissions and Transaxles Classroom Manual and Shop Manual, Spiral bound Version. Cengage Learning, 2015, p. 928. ISBN 9781305534070 [Consulta: 14 desembre 2020].
* ↑ «Sutherland Handbook of Coaster Brakes and Internally Geared Hubs». Sutherland Pubns. [Consulta: 21 juliol 2015].

## Bibliografia

* Wilhelm Tochtermann, Ferdinand Bodenstein: Konstruktionselemente des Maschinenbaues …, Teil 2: Elemente der drehenden und der geradlinigen Bewegung, Elemente zur Übertragung gleichförmiger Drehbewegungen. 9. verb. Auflage Springer, Berlin 1979, ISBN 3-540-09265-X, S. 100ff. und 112ff.

## Enllaços externs

* Potencials i metodologia de desenvolupament per a transmissions embragatges de dents (dog clutches)
# Ōnakatomi no Yoshinobu

    En aquest nom japonès, el cognom és Ōnakatomi.
Ōnakatomi no Yoshinobu (大中臣能宣, 921 - 991), també conegut com Ōnakatomi no Yoshinobu Ason (大中臣能宣朝臣), fou un poeta waka i noble japonés de mitjan període Heian. La famosa poeta Ise era neboda seua. Fou membre dels trenta-sis poetes immortals i un poema seu és en la famosa antologia Hyakunin Isshu, tot i que n'està qüestionada l'autoria.
Com un dels cinc de la Cambra de la pera (梨壺の五人), Yoshinobu assistí a la recopilació del Gosen Wakashû. També treballà en l'antologia del kundoku (訓読), lectures de textos del Man'yōshū.
Els poemes d'Ōnakatomi no Yoshinobu estan inclosos en algunes antologies de poesia oficials, com el Shûi Wakashû. També té una col·lecció personal coneguda com a Yoshinobushū (能宣集).

## Referències

* Peter McMillan (2008) One hundred poets, one poem each: a translation of the Ogura Hyakunin Isshu. New York: Columbia University Press. ISBN 978-0-231-14398-1.

## Enllaços externs

* Poemes d'Ōnakatomi no Yoshinobu (en japonés).
# Bisó estepari

El bisó estepari (Bison priscus) fou una espècie de bisó, avui extinta, que habità gran part d'Europa, Orient Mitjà, Rússia, Manxúria i Nord-amèrica durant el Plistocè. És probable que evolucionés originalment a l'Àsia, igual que molts bòvids actuals i altres elements de la fauna glacial amb els quals compartí hàbitat.
Es tractava d'animals similars als actuals bisons europeus, però molt més robustos i grans, de banyes més llargues i adaptats a la vida en espais oberts com les estepes i els límits de la tundra. Les seves relacions amb les espècies de bisons actuals no estan del tot clares, encara que es tendeix a suposar que l'espècie donà origen a l'actual bisó europeu al començament de l'Holocè a partir de formes menors com Bison priscus mediator, que s'adaptaren al nou medi càlid i boscós que començava a substituir l'estepa-tundra glacial a Europa. Les subespècies gegants d'Àsia i Nord-amèrica, com Bison priscus gigas, desaparegueren sense descendència o donaren lloc a l'actual bisó americà (Bison bison).
El 1979 es desenterrà a Alaska el cos congelat d'un mascle de bisó estepari, al qual s'anomenà Blue Babe a causa del color blavós que havia pres la seva carn durant el procés de congelació; cap destacar que al folklore nord-americà, Blue Babe és un gegantí bou blau, mascota del llenyataire Paul Bunyan.
L'animal presentava proves d'haver estat caçat per un petit grup de lleons americans que hagueren d'abandonar poques hores després pel fet que el cadàver començà a congelar-se ràpidament (probablement, a causa de la caiguda de la nit). Posteriorment arribà un altre lleó que es trencà una dent en intentar mossegar el cos congelat.
Hi ha proves que a més del lleó, l'home primitiu era un caçador habitual d'aquesta espècie. Els bisons esteparis apareixen freqüentment representats a pintures rupestres de França i Espanya tals com les de Lascaux, Villairs, Font de Gaume i, especialment, Altamira.

## Referències

* ↑ «bisó estepari». Diccionari dels mamífers del món. Fundació Barcelona Zoo i TERMCAT, 2023 i 2024. [Consulta: 26 maig 2024].

## Enllaços externs

* Yukon-Beringia interpretatives Center Arxivat 2010-12-12 a Wayback Machine.
* Blue Babe - A Messenger from the Ice Age Arxivat 2006-08-23 a Wayback Machine.
* Mort a l'estepa: El cas del bisó congelat (anglès)