OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Cova de Rouffignac

La gruta de Rofinhac (en occità Cauna de Rofinhac) és un jaciment arqueològic d'època paleolítica situat al municipi de Rouffignac-Saint-Cernin-de-Reilhac, al departament de la Dordonya, al sud-oest de França. Va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO l'any 1979, i forma part dels «llocs prehistòrics i grutes decorades de la vall del Vézère», amb el codi 85-012.
Es tracta d'una cova o gruta amb art parietal. En el lloc, es troben més de 250 gravats, així com dibuixos al traç que daten del paleolític superior (magdalenià, de més de 13.000 anys).
Va ser descrita ja el 1575 per François de Belleforest.
Està oberta al públic, i s'hi fa la visita amb tren elèctric.

## Bibliografia

* Jean Plassard, Rouffignac. Li sanctuaire des mammouths, Coll. Arts rupestres, París, Le Seuil, 1999, 99 p.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial Arxivat 2011-04-02 a Wayback Machine..
# Debod

Debod fou una petita ciutat de l'antic Egipte situada a uns 15 km al sud d'Assuan (Siene) on un temple fou construït pel rei Adikhalamani (probablement el rei Tabriqo que va regnar vers 200-190 aC) de Napata-Mèroe, dedicat a Amon i a la deessa Isis.
El Temple de Debod fou un regal d'Egipte a Espanya de l'any 1968, en compensació per l'ajuda espanyola, després de la crida internacional feta per la UNESCO per salvar els temples de Núbia, principalment el d'Abu Simbel, en perill de desaparició a causa de la construcció de la presa d'Assuan.

## Referències

* 1 2 «Templo de Debod» (en castellà). Madrid Destino Cultura Turismo y Negocio S. A.. [Consulta: 9 octubre 2022].
# Sybil Seely

Sybil Seely (Los Angeles, 2 de gener de 1902 - Culver City, 26 de juny de 1984) actriu cinematogràfica estatunidenca, a vegades acreditada com Sybie Travilla, com Sibye Trevilla o com Sybie Trevilla.

## Biografia

D'una bellesa i simpatia captivadores, fou descoberta per Mack Sennett quan només tenia setze anys, que la va contractar per formar part de les Bathing Beauties a la seva companyia Keystone. Més tard va aparéixer en diversos curtmetratges protagonitzats per Ford Sterling, Billy Bevan, Ben Turpin i Louise Fazenda, algunes de les principals estrelles de la companyia. Va ser també a la Keystone a on va conèixer Virginia Fox i a Kathryn McGuire, futures col·laboradores de Roscoe Arbuckle i Buster Keaton, respectivament.
Quan Buster Keaton va fundar la seva companyia, Buster Keaton Productions, va coprotagonitzar amb aquest darrer el primer curtmetratge de la nova empresa, One Week, i va ser rebuda per gran part de la crítica com a: "la sensació de l'any en comedia curta". Aquesta va ser, de fet, la pel·lícula que li va donar l'oportunitat de demostrar, per primera vegada, els seus dots d'actriu de comèdia.
Amb Buster Keaton encara va fer quatre curtmetratges més, i poc després va participar en l'únic llargmetratge de la seva curta carrera, A Sailor-Made Man (1921), amb Harold Lloyd. Després d'aquesta pel·lícula va d'abandonar prematurament el cinema per casar-se amb el guionista i periodista Jules G. Furthman.

### Filmografia seleccionada

* Hearts and Flowers (1919) de Eddie F. Cline, amb Ford Sterling
* Married Life (1920) de Erle C. Kenton, amb Ben Turpin
* One Week (1920) de Buster Keaton i Eddie F. Cline
* The Scarecrow (1920) de Buster Keaton i Eddie F. Cline
* Love, Honor and Behave (1920) de F. Richard Jones i Erle C. Kenton
* The Boat (1921) de Buster Keaton i Eddie F. Cline
* A Sailor-Made Man (1921) de Fred C. Newmayer, amb Harold Lloyd

## Enllaços externs

* Actress: Sybil Seely - Base de dades a altres enllaços (anglès)
* Pretty, Funny Ladies Arxivat 2006-05-25 a Wayback Machine. - Article sobre Sybil Seely i altres heroïnes del curtmetratge (anglès)
# Magdala (pel·lícula)

Magdala és una pel·lícula francesa dirigida per Damien Manivel, estrenada el 2022.

## Argument

En aquests moments Maria Magdalena és una anciana canosa que s'ha retirat a la foresta, on viu en una austeritat radical menjant fruites del bosc, dormint sota els arbres i bevent aigua de pluja i de la rosada. La solitud en harmonia amb la natura l'empenta a recordar el seu amor perdut, Jesús,, plora sovint per ell i cerca d'un camí per retrobar-lo. Un jove àngel l'acompanya en el seu darrer viatge.

## Repartiment

* Elsa Wolliaston : Maria Magdalena
* Olga Mouak : Maria Magdalena jove
* Aimie Lombard : l'àngel
* Saphir Shraga : Jesús

## Crítiques

A França, el lloc Allociné ofereix una mitjana de 3,2/5 segons la interpretació de les ressenyes de premsa recollits.

## Reconeixements

* 75è Festival Internacional de Cinema de Canes : programació ACID

## Referències

* ↑ Magdala a unifrance.org
* ↑ Damien Manivel: “El viaje de María Magdalena aborda el exilio, la fe, y, sobre todo, el amor loco”, Mostra de València
* ↑ Crítica: Magdala a cineuropa.org
* ↑ «Magdala». Allociné..
* ↑ L'Acid section parallèle cannoise dévoile ses films d'une actualité brulante ou rêvée, sur lemonde.fr, consulté le 20 mai 2022

## Enllaços externs

* Tràiler de la pel·lícula a YouTube
# Dinocèfals

Els dinocèfals (Dinocephalia) constitueixen un clade de grans teràpsids primitius que van prosperar durant el Permià mitjà, però que s'extingiren sense deixar descendents.

## Taxonomia

Recentment s'ha realitzat poca recerca respecte a les relacions entre els dinocèfals. La classificació que segueix s'hauria de prendre com a provisional.
* CLASSE SYNAPSIDA
** Ordre THERAPSIDA
*** Subordre DINOCEPHALIA
**** ? Rhopalodon
**** ? Família Phreatosuchidae
***** Phreatosuchus
***** Phreatosaurus
**** Família Estemmenosuchidae
***** Estemmenosuchus
**** Sinophoneus
**** Superfamília Microuranioidea
***** Superfamília Microuraniidae
****** Microurania
**** Anteosauria
***** Família Brithopodidae / Anteosauridae
****** Archaeosyodon
****** Brithopus
****** Família Syodontidae
******* Syodon
******* Australosyodon
****** Deuterosaurus
****** Titanophoneus
****** Subfamília Anteosaurinae (o tribu Anteosaurini)
******* Anteosaurus
******* Doliosauriscus
**** Tapinocephalia
***** Styracocephalus
***** Família Titanosuchidae
****** Titanosuchus
****** Jonkeria
***** Família Tapinocephalidae
****** Tapinocanius
****** Ulemosaurus
****** Moschops
****** Struthiocephalus
****** Tapinocephalus

## Enllaços externs

* Dinocephalia - Palaeos Arxivat 2006-06-25 a Wayback Machine. (anglès)
# Cova des Bufador de Son Berenguer

La Cova des Bufador de Son Berenguer és una cavitat natural situada a la possessió de Son Berenguer dins el terme municipal de Santa Maria del Camí, a la galta esquerra del comellar des Forn de Calç, amb l'entrada orientada a Llevant.

## Descoberta

De temps antic es tenia coneixement d'unes grans coves dins Son Berenguer. En el lloc on es troba l'entrada hi havia un "bufador" on es podia constatar un potent corrent d'aire. El descobriment no es va produir fins al 6 d'abril de 1953. Tot apunta que la primera exploració la va dur a terme un grup d'espeleòlegs catalans, membres del Grup d'Exploracions Subterrànies (GES) de la Societat de Ciències Naturals del C.M. de Barcelona. Aquests espeleòlegs demanaren a l'amo de la possessió si coneixia qualque cavitat per explorar i ell els indicà "es Bufador". Un cop superat l'estret passatge d'accés arribaren a una gran sala farcida d'intactes i nombroses formacions calcàries. La premsa local se'n va fer ressò Es va engrandir el forat d'accés el mateix estiu de 1953.

## Origen i formació

Es tracta d'una gran cavitat de desenvolupament pràcticament horitzontal, però amb un rost acusat en el terç final. Pel que fa al seu origen sembla, segons Gabriel Santandreu, que s'han barrejat diversos processos de cavernament. Per una banda hi ha un gran rost descendent que ha evolucionat a favor d'una potent junta d'estratificació, la qual ha donat lloc a espais buits. Més tard la cova ha patit un intens procés de reconstrucció calcària que té la seva expressió en forma de colades parietals i pavimentàries.

## Descripció de les coves

No lluny de l'entrada hi ha la "sala des rem" i la "sala de ses cebes", amb noms que fan al·lusió als vistosos espeleotemes que s'observen. De camí cap a la part més profunda hi ha un conjunt de grans columnes, colades i massissos estalagmítics de gran bellesa. A mesura que s'avança per la galeria principal la sala obté volum i dimensions. En un dels costers hi ha una sèrie de racons ornamentats amb conjunts d'estalagmites i columnes. En algun lloc s'hi poden observar trencadisses fruit d'actes vandàlics, però en els amagats racons s'hi veuen els vertaders encisos de la cova: estances i galeries, farcides d'espectaculars formacions, entre les quals destaca un apreciable bosc d'estalagmites.

## Troballes paleontològiques

En les primeres exploracions aparegueren importants restes òssies barrejades amb sediments o a encletxes rocoses, corresponents a Myotragus balearicus. L'estudi i interpretació d'aquests materials ha permès conèixer millor la història de la presència d'aquest mamífer propi de les Illes Balears.

## Notes

* ↑ Gabriel Santandreu, «Coves i avencs de Santa Maria del Camí,» Documenta Balear, Palma, 2002, pàgines 57-63
* ↑ «Unas nuevas y fantásticas cuevas han sido halladas en Santa Maria», Diario Baleares, agost de 1953
* ↑ J. Montoriol Pous, Estudio Morfogénico de es Bufador, Santa Maria, Mallorca. Speleon XIII (1962)
# Pau Bargalló i Poch

Pau Bargalló i Poch (Sant Sadurní d'Anoia, 11 de gener de 1994) és un jugador d'hoquei patins català. És internacional absolut amb la selecció espanyola i ocupa la demarcació de davanter. És germà de Jordi Bargalló, també jugador d’hoquei sobre patins.

## Trajectòria

Tant el seu cosí Francesc, com els seus germans Jordi i Oriol, també van ser i son jugadors d'hoquei sobre patins. Pau va formar part de les categories inferiors de l'equip de la seva població natal, el CE Noia, arribant a proclamar-se campió de Catalunya i d'Espanya júnior. Ja al primer equip, la temporada 2013-14, guanyà amb la Copa de la CERS.
L'estiu de 2014, junt amb el seu germà Jordi, posa rumb a La Corunya, fitxant pel HC Liceo, consolidant-se com un dels jugadors més destacats de la lliga. D'allà acabarà fitxant pel FC Barcelona l'any 2016. El 2020 va ser guardonat per tercera vegada com a jugador més valuós MVP de l'OK Lliga.
L'any 2024, desprès de 8 temporades i 24 títols, Pau Bargalló anuncià que no renovaria amb el FC Barcelona per marxar a la lliga portuguesa, a les files del SL Benfica, convertint-se en un dels jugadors més ben pagats de la història.

## Palmarès
#### Clubs

* 1 Lliga de Campions (2017-18)
* 1 Copa de la CERS (2013-14)
* 2 Copes Intercontinentals (2018-19, 2023-24)
* 1 Copa Continental (2018-19)
* 6 OK Lliga (2016-17, 2017-18, 2018-19, 2019-20, 2020-21, 2022-23)
* 6 Copes del Rei (2016/17 – 2017/18 – 2018/19 – 2021/22 – 2022/23 – 2023/24)
* 4 Supercopes d'Espanya (2017/18 – 2020/21 – 2022/23 – 2023/24)
* 1 Elite Cup (2024)
* 4 Lligues catalanes (2018/19 – 2019/20 – 2020/21 – 2021/22)

#### Selecció

* 2 Mundials de seleccions (2017, 2024)
* 3 Europeu de seleccions (2018, 2021, 2023)
* Campió d'Europa Sub’17

#### Personal

* 3 MVP Copa del Rei (2016/17 – 2021/22 – 2023/24)
* 4 MVP OK Liga (2016/17 – 2018/19 – 2019/20 – 2022/23)
* 1 Bola d'Or (2021/22)

## Referències

* ↑ Setó, Albert. «Pau Bargalló, repàs a la vida del millor jugador del món d'hoquei». Betevé, 26-12-2020. [Consulta: 18 abril 2021].
* ↑ «Bargalló» (en castellà). [Consulta: 19 juny 2024].
* ↑ «El Noia Freixenet gana su segunda Copa de la CERS» (en castellà), 06-04-2014. [Consulta: 19 juny 2024].
* ↑ hockeyasturias. «Pau Bargalló ilusiona al liceísmo» (en castellà), 18-09-2014. [Consulta: 19 juny 2024].
* ↑ «El Barça ficha a Pau Bargalló» (en castellà), 07-07-2016. [Consulta: 19 juny 2024].
* ↑ «Pau Bargalló y Anna Casarramona, MVP's de la OK Liga Masculina y Femenina» (en castellà). Mundo Deportivo, 05-06-2020. [Consulta: 18 abril 2021].
* ↑ Moreno, Cristina. «Pau Bargalló se despide del Barça y ficha por el Benfica» (en castellà), 14-05-2024. [Consulta: 19 juny 2024].
* ↑ «Pau Bargalló puede convertirse en el jugador mejor pagado de la historia» (en castellà), 02-08-2023. [Consulta: 21 juny 2024].
# Montserrat Garcia Ribas

Montserrat Garcia Ribas (Castellbell i el Vilar, 23 de juny de 1964) és una poeta i escriptora catalana. Viu a Manresa des del 1972. Llicenciada en Teoria de la Literatura i Literatura Comparada (UB) i en Psicologia (UAB), i diplomada en Magisteri (UAB). Publica articles de crítica a les revistes Núvol i Llavor Cultural.
L'any 2010 va guanyar el 25è premi del certamen de poesia Bernat Vidal i Tomàs concedit per l'Ajuntament de Santanyí (Mallorca) amb Com l'últim joc de mai, publicat per la desapareguda editorial mallorquina Moll. L'any 2013 guanya el 38è Premi Vila de Martorell de Poesia en castellà amb el poemari titulat Luz fue, publicat el 2014 a Girona per l'editorial Curbet. El 2018 ha publicat el tercer poemari, Les harmonies fràgils, i el 2021, el quart poemari, ‘’Platja Fonda’’, a Girona amb l'editorial Llibres del Segle. A part de poesia, el 2016 va publicar el llibre L'Agrícola Regional, SA: més de 100 anys al servei del Santuari de Montserrat (Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2016).

## Poesia

* Com l'últim joc de mai (Palma, Moll, 2010), premi de Poesia Bernat Vidal i Tomàs
* Luz fue (Girona, Curbet Edicions, 2014), premi Vila de Martorell de Poesia en castellà
* Les harmonies fràgils (Girona, Llibres del Segle, 2018)
* Platja Fonda (Girona, Llibres del Segle, 2021)

## Altres publicacions

* L'Agrícola Regional, SA: més de 100 anys al servei del Santuari de Montserrat (Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 2016).

## Referències

* ↑ «Montserrat Garcia Ribas» (en castellà). Fernando Sabido Sánchez, 08-07-2014. [Consulta: 15 octubre 2015].
* ↑ «Montserrat Garcia de Barcelona, guanyadora del XXV Certamen de Poesia Bernat Vidal i Tomàs de Santanyi.». Ajuntament de Santanyí. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 14 octubre 2015].
* ↑ «Montserrat Garcia Ribas. Las afinidades electivas» (en castellà). [Consulta: 22 setembre 2015].
* ↑ «Montse Garcia Ribas guanya el Premi Vila de Martorell de Poesia». ManresaInfo.cat, 01-05-2013. [Consulta: 14 octubre 2015].
* ↑ «Montserrat Garcia : "vull fer poesia de l'amor de manera diferent, amb veu pròpia"». Ajuntament de Martorell, 06-03-2014. Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 14 octubre 2015].
# Gòtic mediterrani

El gòtic mediterrani és l'estil gòtic que trobem al sud de França i als territoris mediterranis de la Corona d'Aragó (Principat de Catalunya, Regne de València i Regne de Mallorca). Es diferencia del gòtic alemany o del francès en el fet que busca la màxima amplària de l'espai visible.
En son exemples la catedral de Girona, la catedral de Barcelona, la catedral de Tortosa, i l'església de Santa Maria del Mar de Barcelona. La catedral de Mallorca també n'és un exemple, encara que participa parcialment de la idea del gòtic francès.
Hi ha autors que també l'anomenen estil franciscà.

## Referències

* ↑ «Gaud�, bmm_58,». Arxivat de l'original el 2020-10-31. [Consulta: 27 octubre 2020].
* ↑ «Palma gòtica | Itineraris Històrics». Arxivat de l'original el 2020-10-21. [Consulta: 27 octubre 2020].
* ↑ «Apunts reforç art Gòtic (inclou vídeos i webs)». [Consulta: 27 octubre 2020].

## Vegeu també

* Gòtic català
# Crani

El crani és una estructura òssia que es pot trobar en molts animals que se serveixen d'un bastiment per protegir l'encèfal. Es poden distingir dues parts diferenciades: el neurocrani, que és el crani pròpiament dit, i recobreix l'encèfal de l'exterior; i l'esplencnocrani, d'on sorgeixen les mandíbules. El crani, juntament amb els ossos de la cara, forma la calavera o cap ossi. Una calavera sense l'esplencnocrani és simplement un crani; aquesta és la font d'un error molt freqüent en l'ús de la terminologia.

## Modificacions al llarg del temps

Amb el pas dels milers d'anys, el crani ha anat patint diverses modificacions. A causa de la mida del cervell, que ha anat augmentant d'espècie en espècie, ha provocat que tots els humans tinguem un vestigi al nostre cos: el queixal del seny. Fa milions d'anys, el nostre crani era similar al d'espècies anteriors a nosaltres, però, la capacitat del cervell no. Ha anat augmentant el seu volum, a conseqüència d'anar evolucionant, i això ha proporcionat alteracions. Tot i això, és un detall mínim que no és perjudicial per a la salut. Senzillament, la idea és que en modificar-se aquesta estructura òssia hi ha hagut també una variació a l'estructura bucal, deixant lloc a una nova dent, encara que actualment la considerem innecessària.

## El crani humà

Conté els següents ossos:
* Esfenoide
* Etmoide
* Frontal
* Occipital
* Parietal (2)
* Temporal (2)
* Ossos wormians (quantitat variable)
Al temporal podem trobar 6 ossicles de l'orella.
| Parts de la calavera humana, vista frontal | Parts de la calavera humana, vista lateral |

## Cranis animals

* Una crani d'hipopòtam
* Un crani de tiranosaure
* Una crani de gat, típica dels carnívors
* Un crani de coipú, típica dels rosegadors
* Un crani de bulldog

## Referències

* ↑ CORBELLA, J., CARBONELL, E., MOYÀ, S., SALA, R., Sapiens, Espanya, Edicions 62 s. a., labutxaca, 2010.
* ↑ Kozerska, M; Skrzat, J; et al «Imaging of the Wormian bones using microcomputed tomography» (en anglès). Folia Med Cracov, 2013; 53 (4), pp. 21-28. PMID: 25556508 [Consulta: 15 març 2016].

## Vegeu també

* Deformació cranial voluntària
* Picnodisostosi
* Craniosinostosi
* Frenologia
* Craniometria
* Plagiocefàlia
* Trepanació

## Enllaços externs

* Skull - anatomy tutorial. 2013 (anglès)
* Wormian bones. Dr. T. Luijkx, A. Prof F. Gaillard, et al. Radiopaedia.org. (anglès)
Viccionari
# IBM Z

IBM Z és un nom familiar utilitzat per IBM per a tots els seus ordinadors mainframe z/Architecture.
El juliol de 2017, amb una altra generació de productes, la família oficial es va canviar a IBM Z d'IBM z Systems; la família IBM Z ara inclou el model més nou, l'IBM z16, així com el z15, el z14 i el z13 (publicat amb els noms IBM z Systems/IBM System z), els models IBM zEnterprise (d'ús comú el zEC12 i z196), els models IBM System z10 (d'ús comú el z10 EC), els models IBM System z9 (d'ús comú el z9EC) i els models IBM eServer zSeries (en ús comú només es refereix a les generacions de mainframe z900 i z990) .
Les famílies zSeries, zEnterprise, System z i IBM Z van rebre el nom de la seva disponibilitat: z significa zero downtime. Els sistemes estan construïts amb components de recanvi capaços de passar per errors en calent per garantir un funcionament continu.
La família IBM Z manté una compatibilitat total enrere. En efecte, els sistemes actuals són els descendents directes i lineals del System/360, anunciat el 1964, i del System/370 dels anys setanta. Moltes aplicacions escrites per a aquests sistemes encara es poden executar sense modificar al sistema IBM Z més recent cinc dècades després.
Els sistemes IBM zSeries es basaven en els xips z/Architecture: els processadors multinúclis zArchitecture basats en CISC fora d'ordre. El nombre màxim de nuclis disponibles en un model concret del zEC12 es denota amb el nom del model. Per exemple, l'H20 té fins a 20 nuclis que es poden demanar per a l'ús directe del client, a més de recanvi i un tipus de nucli de processador d'E/S especial, el processador d'assistència del sistema. Cada nucli es pot caracteritzar com un processador central (CP), un processador Integrated Facility per a Linux (IFL), un processador d'assistència d'aplicació z (zAAP), un processador d'informació integrat z10 (zIIP), un processador de la instal·lació d'acoblament intern (ICF) o un sistema d'assistència addicional. Processador (SAP).
Llista de models (ordre cronològic invers) : IBM z16, IBM z15, IBM z14, IBM z13, IBM zEnterprise System, IBM System z10, IBM System z9, IBM zSeries family.

## Referències

* ↑ [Consulta: 20 abril 2015].
* ↑ Selecting System z operating environments: Linux or z/OS?
* ↑ «Mainframe strength: Continuing compatibility» (en anglès). z/OS basic skills information center. IBM. [Consulta: 12 octubre 2012].
* ↑ Comment, Dan Swinhoe. «IBM confirms new Z-series mainframe due later this year» (en anglès). https://www.datacenterdynamics.com.+[Consulta: 28 novembre 2022].
# Bernat Pomar Pomar

Bernat Pomar Pomar (Palma, 1932-2011) instrumentista, compositor i pedagog mallorquí. Va estudiar violí al Conservatori de Palma amb Ignasi Piña Tarongí. Ha actuat com a solista i com a membre d'orquestra en nombrosos concerts a Mallorca. Ha interpretat música de cambra amb la pianista Beeny Bentley i ha format part de l'Orquestra Simfònica de Mallorca i, posteriorment, de l'Orquestra Ciutat de Palma. A la seva joventut va fer part del grup Los Millonarios pels que va compondre la popular cançó Paradise of Love.
Ha estat fundador i director de nombroses orquestres de corda, però és especialment conegut per l'Orquestra de Corda Bernat Pomar, on ha duit a terme una important tasca pedagògica mitjançant la formació de joves intèrprets de música de cambra.
Com a compositor, és autor d'obres per a violí, orquestra de cambra i orquestra simfònica, que han estat interpretades, entre d'altres, per l'Orquestra Simfònica de les Illes Balears o la Camerata Sa Nostra. Com a pedagog, ha creat un mètode propi, El meu violí, que permet als infants de només 3 anys iniciar-se en el món interpretatiu de la música, d'una manera totalment lúdica. Un dels seus alumnes que més ha destacat ha estat Francesc Garcia Fullana. El 2005 va rebre el Premi Ramon Llull i el 2007 el Premi Jaume II per part del Consell Insular de Mallorca.
L'Ajuntament de Marratxí va inaugurar dia 27 de desembre de 2013, el carrer dedicat a Bernat Pomar Pomar a la zona de Sant Marçal, a Sa Cabaneta i l'Ajuntament de Palma un al barri de Son Rapinya

## Referències

* ↑ «Ha mort Bernat Pomar». dBalears, 16-12-2011. Arxivat de l'original el 27 de maig 2014. [Consulta: 27 maig 2014].
* ↑ «Fallece a los 79 años de edad el violinista y pedagogo Bernat Pomar» (en castellà). Diario de Mallorca, 17-12-2011. Arxivat de l'original el 27 de maig 2014. [Consulta: 27 maig 2014].
* ↑ «La Orquesta de Cuerda Bernat Pomar» (en castellà). Arxivat de l'original el 27 de maig 2014. [Consulta: 27 maig 2014].
* ↑ «Marratxí dedica un carrer al músic Bernat Pomar Pomar», 30-12-2013. Arxivat de l'original el 27 de maig 2014. [Consulta: 27 maig 2014].
# Muriel Spark

Muriel Spark (anglès: Muriel Sarah Spark) (Edimburg, 1 de febrer de 1918 - Florència, 13 d'abril de 2006) va ser una novel·lista escocesa.
Entre 1937 i 1944 va viure a Rhodèsia (actual Zimbàbue) amb el seu marit i, un cop divorciada, va tornar a Anglaterra i va treballar per l'MI6 durant la Segona Guerra Mundial. Posteriorment va exercir la crítica literària i el periodisme i publicà assajos sobre Mary Shelley o les germanes Brontë, entre d'altres. El 1952 va publicar el seu primer recull de poemes The Fanfarlo and Other Verse, i el 1957 la seva primera novel·la, The Comforters, amb un gran èxit de crítica. El 1960 va anar a viure als Estats Units d'Amèrica i el 1967 s'establí definitivament a Itàlia, on va morir.
Publicà una vintena de novel·les, entre les quals The Prime of Miss Jean Brodie, adaptada al cinema i al teatre. Altres obres són Not to Disturb (1971), The Abbess of Crewe (1974), Territorial Rights (1979), Loitering with intent (1981); publicada en castellà com La entrometida, Blackie Books, Barcelona, 2020), Reality and Dreams (1996), i The Finishing School (2004).
El 1993 va ser nomenada Dama Comandant de l'Orde de l'Imperi Britànic.

## Referències

* ↑ «Muriel Spark». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
* ↑ «Spark, Murial» (en italià). Treccani. [Consulta: abril 2020].