OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Acròlit

En l'antiguitat, un acròlit (en grec: ἀκρόλιθος/ akrólithos; en llatí: acrŏlĭthus) era una estàtua que tenia el tors de fusta i les extremitats (cap, mans o només els dits, i peus) de marbre.
La fusta es daurava i es mantenia oculta o, més comunament, per una vestidura, i deixava les parts elaborades de forma aïllada, de marbre, a la vista. Les escultures criselefantines eren semblants, tot i que normalment de major grandària, i utilitzaven ivori en lloc de marbre, i en general cobrien d'or el cos.
La paraula acròlit només es troba a l'Antologia grega i a Vitruvi, però Pausànias en fa sovint referència. L'exemple més conegut n'és el d'Atena Area a Platea. Eren escultures que normalment s'utilitzaven per al culte a la deïtat. Les estàtues d'aquest tipus, iniciades en un període arcaic, es van continuar fent almenys fins a l'època de Praxíteles.

## Notes

* ↑ Segons la forma del nom que proposen el Diccionari Grec-Català, p. 1329, i les obres de la Fundació Bernat Metge

## Referències

* ↑ «Diccionari de les arts: arquitectura, escultura i pintura | TERMCAT». [Consulta: 14 abril 2024].
* ↑ «ἀκρόλιθος - Ancient Greek (LSJ)». [Consulta: 14 abril 2024].
* 1 2 Aquest article incorpora text d'una publicació actualment en domini públic: Chisholm, Hugh, ed. (1911). Encyclopædia Britannica (11a ed.). Cambridge University Press.
* ↑ Sturgis, Russell. A Dictionary of Architecture and Building, Volume I. Macmillan, 1901, p. 23.
* ↑ Smith, William (ed.). «Acrolithi». A Dictionary of Greek and Roman Antiquities (1890). [Consulta: 27 gener 2023].

## Bibliografia

* Diversos autors (1910-1911). «Acroliths». En Chisholm, Hugh. Encyclopædia Britannica. A Dictionary of Arts, Sciences, Literature, and General information (. edició)., Inc.; .«Acròlit» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 2003.
* Barrett, Anthony A. Livia,First Lady of Imperial Rome. Yale University Press, 2002. ISBN 978-0-300-10298-7.
# Fujiwara no Yoshifusa

Fujiwara no Yoshifusa (japonès 藤原良房; nascut el 804; mort el 7 d'octubre de 872), va ser el primer dels grans governants del Japó de la família Fujiwara. També va ser anomenat ministre Somedono (染殿大臣) i Shirakawadono (白河殿).

## La vida i la feina

Fujiwara No Yoshifusa (775–826), va ser el segon fill de Fujiwara no Fuyutsugu la seva mare era Fujiwara no Mitsuko (781–821). Va entrar en els passos del seu pare i va promoure activament la concentració de poder de la branca nord de la família Fujiwara. El 814 ell i el seu pare Fuyutsugu van obtenir el favor de la saga de Kaisers i van rebre la princesa Fujiwar no Kiyojime (810–856) a la dona. El 826 es va convertir en cap de la memòria imperial (Kurando) i després va exercir de jutge (chūkenji), director de la universitat, etc., fins que finalment va entrar a la història com a emperador i supervisor de la memòria (Kurōdo cap tō). A l'edat de 31 anys es va convertir en el Conseller d'Estat (Sangi).
A més de la influència del difunt Fuyutsugu, Yoshifusa va assolir la confiança de l'emperador jubilat Saga per les seves habilitats polítiques. En entrar a la seva germana petita Nobuko (809–871) a la cort imperial durant el Jōwa mentrestant, el seu poder va augmentar ràpidament. A través d'un incident, va aconseguir nomenar el príncep imperial Michiyasu (827–858) com l'emperador Montoku, que va néixer a Corona Prince com a fill de Junshi i va ser promogut a Dainagon i 848 ministres a la dreta i al príncep de la corona. Quan l'emperador Deckyō va morir el 850 i l'emperador Montoku va pujar al tron, es va convertir en parent matern i va fer el príncep imperial Korehito, Korehito Shinnō), el fill de l’emperador i la filla Minamoto no Akirakeiko; 956-1049), a l'edat de vuit mesos a un príncep coronel, sense precedents. Era una situació. El febrer de 857, Yoshifusa Daijo Daijin.
L'any següent, amb la mort de l'emperador Montoku, l'emperador Seiwa va augmentar el tron als nou anys, amb Yoshifusa practicant el poder real com a regent i gran ministre d'estat. L'emperador, de 15 anys, va celebrar el seu despertar (Genpuku) el nou any 864, i Yoshifusa, que havia guanyat un peu en l'incident d'Otemon el 866, va seguir el decret de l'emperador, "el govern de la nació". Aquest va ser el primer exemple d'un regent personal que no provenia de la casa imperial. Va aconseguir assegurar aquesta posició per als seus descendents. En fer -ho, va aconseguir establir un govern regent de la família Fujiwara durant els propers 300 anys. La vida de Yoshifusa es va caracteritzar per una forta tendència a aprofitar les oportunitats en lloc de crear precedents per concentrar el poder en un clan. També va estar involucrat en la recopilació dels Annals "Shoku Nihon Kōki".

## Referències

* ↑ Der Jōwa-Zwischenfall (承和の変承和の変, Jōwa no hen) ereignete sich, als Tomo no Kowamine (伴 小和岑), Tachibana Iyonari (橘 弥成) und andere 842 wegen der Planung eines Aufstands ins Exil geschickt wurden. Eine war Verschwörung des Fujiwara-Klans zum Sturz des Aristokraten des Tomo-Klans.

## Bibliografia

* S. Noma (Ed.): Fujiwara no Yoshifusa. A: Japó. Una enciclopèdia il·lustrada. Kodansha, 1993. ISBN 4-06-205938-X, pàg.
# Palaquium gutta

La gutaperxa (Palaquium gutta) és un arbre dins la família sapotàcia. Arriba a fer 40 m d'alt. L'escorça és marró rogenca. Els fruits són el·lipsoides i tomentosos de fins a 2,5 cm de llargada. L'epítet específic gutta prové de l'idioma malai que significa làtex. Aquest arbre produeix la gutaperxa. Viu en boscos calcaris a Sumatra, Malàisia peninsular Singapur i Borneo.

## Referències

* 1 2 «Palaquium gutta». The Plant List. [Consulta: 6 desembre 2013].
* ↑ «gutaperxa». DIEC. [Consulta: 30 març 2024].
* ↑ Mohtar, A.P. Abang Mohd.. Tree Flora of Sabah and Sarawak. 4. Forest Research Institute Malaysia, abril 2002, p. 287-288. ISBN 983-2181-27-5 [Consulta: 6 desembre 2013]. «Palaquium gutta (Hook.f.) Baill.» Arxivat 27 de setembre 2013 a Wayback Machine.
# Estadi 4 d'Agost de 1983

L'Estadi 4 d'Agost de 1983 o Stade du 4 Août 1983 és un estadi esportiu de la ciutat d'Ouagadougou, a Burkina Faso.
Va ser inaugurat l'any 1984. És utilitzat per la pràctica del futbol i l'atletisme. Pel que fa al futbol és la seu dels clubs Étoile Filante de Ouagadougou i Salimata et Taséré FC. La seva capacitat és per a 60.000 espectadors.
Va ser seu de la Copa d'Àfrica de Nacions 1998.

## Referències

* ↑ Photo a cafe.daum.net/stade
* ↑ Photos a fussballtempel.net
* ↑ «Burkina Faso - Etoile Filante de Ouagadougou - Results, fixtures, squad, statistics, photos, videos and news - Soccerway».
* ↑ «African Nations Cup 1998» (en anglès). The Rec.Sport.Soccer Statistics Foundation, 22-08-2013. [Consulta: 27 febrer 2018].
# Creu Trencada (Cabrera d'Anoia)

La Creu Trencada és una creu de terme de Cabrera d'Anoia (Anoia) situada a la vora del camí empedrat que duu al castell de Cabrera.
Creu de terme, probablement del segle XIV, de la que només es conserva el pedestal de 4 graons que encara sostenen la columna monolítica que sostenia la desapareguda creu. Les fotos conservades d'inicis de segle mostren una creu sense decoracions i poc treballada, molt austera, com la foto de 1916 al llibre 'Les creus al vent'. Degué ser mutilada amb els aldarulls de la Guerra Civil, l'any 1936.

## Referències

* ↑ «Restes de la Creu de Terme». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya.
* ↑ Bastardes i Parera, Albert. Les creus al vent. Barcelona: Millà, 1983, p. 244. ISBN 84-7304-083-X.
* ↑ «Creu trencada». Ajuntament de Cabrera d'Anoia.
# Football Club Civics Windhoek

El Football Club Civics Windhoek és un club namibià de futbol de la ciutat de Windhoek.

## Història

El club va ser fundat l'any 1983 amb el nom de Bethlehem Boys. Més tard adoptà el nom de Mighty Civilians, abans d'adoptar el definitiu Civics. Des de l'any 2000 també és conegut com a Buschschule Civics.

## Palmarès

* Lliga namibiana de futbol:
** 2005, 2006, 2007
* Copa namibiana de futbol:
** 2003, 2008

## Referències

* ↑ «Uniforme del club». RSSSF.
* ↑ «Namibia - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Namibia - List of Cup Winners». RSSSF.

## Enllaços externs

* Web oficial
* Web no oficial Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine.
# Agustín Ramírez Sánchez

Agustín Ramírez Sánchez (San Francisco del Rincón, Guanajuato, Mèxic, 28 d'agost de 1952) és un cantant i compositor mexicà, cofundador i líder del grup musical mexicà Los Caminantes.
Va compondre i és responsable de molts dels èxits de Los Caminantes, entre d'altres, "Palomita Mensajera", "Para qué quieres volver", "Regresaré", "He sabido", "Volar, Volar", "Ven y abrázame", "Una boche", "Todo me gusta de ti", "Mi niña", "Lágrimas al recordar" entre molts d'altres. També ha compost cançons per a grups com El Tiempo, Los Sagitarios, El Jefe y Su Grupo i, el 1990, una balada per al grup tropical Los João, anomenada "Una noche más sin ti." El 1993, Agustín Ramírez va rebre un premi honorari: una placa que es va col·locar davant d'una paret de la seva ciutat natal. L'alcalde de l'època va voler honrar Agustín pels seus èxits, reconeixement i orgull de San Pancho, Mèxic i l'Amèrica Llatina. El 2016, Agustín va donar la seva veu per "Para qué quieres volver" en una pista gravada a La Rondalla Tradicional de Saltillo en un àlbum titulat, La Razón de Mi Existir.

## Referències

* ↑ 15 Éxitos, Vol. 1 Allmusic
* ↑ Todo Me Gusta De Ti Allmusic
* ↑ Tesoros de Colección: Puras Rancheras Allmusic
* ↑ Tesoros de Colección: Lo Romántico de Los Caminantes Allmusic
* ↑ La Historia: Lo Más Chulo, Chulo, Chulo Allmusic

## Enllaços externs

* Agustín Ramírez a Facebook
# Així neix una fantasia

Així neix una fantasia (títol original: The Goldwyn Follies) és una pel·lícula en Technicolor de 1938 dirigida per George Marshall. Va ser escrita per Ben Hecht, Sid Kuller, Sam Perrin i Arthur Phillips, amb música de George Gershwin, Vernon Duke i Ray Golden, i amb lletra d'Ira Gershwin i Sid Kuller. Així neix una fantasia va ser la primera pel·lícula en Technicolor produïda per Samuel Goldwyn. Està doblada al català.
La pel·lícula, que compta amb Adolphe Menjou, Vera Zorina i Edgar Bergen entre d'altres, té un estil molt semblant a altres musicals de la seva època. La pel·lícula és una sàtira eficaç sobre Hollywood i té alguns números excel·lents coreografiats per George Balanchine.
Aquesta va ser l'última banda sonora escrita per George Gershwin abans de la seva mort l'11 de juliol de 1937. The Goldwyn Follies es va estrenar el 20 de febrer de 1938. La pel·lícula va ser nominada a l'Oscar a la millor banda sonora orquestrada per Edward B. Powell sota la direcció musical d'Alfred Newman, així com a la millor decoració d'interiors.

## Argument

Un productor de pel·lícules tria una noia senzilla per ser "Miss Humanitat" i poder avaluar críticament les seves pel·lícules des del punt de vista de la persona normal.

## Repartiment

* Adolphe Menjou com Oliver Merlin
* Els germans Ritz com ells mateixos
* Vera Zorina com Olga Samara
* Kenny Baker com Danny Beecher
* Andrea Leeds com Hazel Dawes
* Edgar Bergen com ell mateix
* Helen Jepson com Leona Jerome
* Phil Baker com Michael Day
* Bobby Clark com A. Basil Crane Jr.
* Ella Logan com Glory Wood
* Jerome Cowan com director Lawrence
* Charles Kullmann com Alfredo a 'La Traviata'
* Nydia Westman com Ada
* Alan Ladd com cantant a la primera audició (sense acreditar)

## Recepció

La pel·lícula va ser nominada a la llista de 2006 de l'American Film Institute com a "Les millors pel·lícules musicals de l'AFI".
Tanmateix, la pel·lícula es va incloure al llibre de 1978, The Fifty Worst Films of All Time (and How They Got That Way), de Harry Medved, Randy Dreyfuss i Michael Medved.

## Referències

* ↑ «Així neix una fantasia». esadir.cat. [Consulta: 16 abril 2024].
* ↑ «NY Times: The Goldwyn Follies». The New York Times, 2012. Arxivat de l'original el 2012-10-17. [Consulta: 10 desembre 2008].
* ↑ «AFI's Greatest Movie Musicals Nominees». [Consulta: 13 agost 2016].
* ↑ Medved, Harry. The Fifty Worst Movies of All Time (and how They Got that Way). First. Angus & Robertson, 1978, p. 288. ISBN 9780207958915.
# Andrés Escobar

Andrés Escobar Saldariaga (Medellín, 13 de març de 1967 - Medellín, 2 de juliol de 1994) va ser un futbolista colombià.
Va competir amb la selecció nacional del seu país i amb el seu club, l'Atlético Nacional. Va participar de l'equip campió de la Copa Libertadores de 1989 i amb la selecció de Colòmbia en el mundial de futbol dels Estats Units el 1994.
En tornar al seu país, després de marcar un autogol que va causar la derrota davant de la selecció dels Estats Units i la posterior eliminació del mundial de futbol de 1994, va ser tràgicament assassinat a la seva ciutat natal.
Escobar va formar part d'una de les seleccions més recordades del seu país, jugant amb esportistes com René Higuita, el Pibe Valderrama, Freddy Rincón, Faustino Asprilla, Arnoldo Iguarán, Leonel Álvarez, i el Tren Valencia, entre d'altres, dirigits per Pacho Maturana. El seu germà és l'actual entrenador de futbol Santiago Escobar.

## Referències

* ↑ «Acribillan a balazos al defensa colombiano que marcó un gol en propia meta en el Mundial USA» (en castellà). El Mundo, 06-07-1994. [Consulta: 20 març 2011].
# Antonio de Fonseca

Antonio de Fonseca (Toro o Salamanca, ?–Valladolid, 20 de març de 1557) va ser un religiós castellà, bisbe de Pamplona (1545-1550), patriarca de les Índies Occidentals (1552-1557) i president del Consell de Castella (1553-1557).
Membre del llinatge dels Fonseca, originaris de Toro, ciutat pròpia de Fonseca segons Prudencio de Sandoval, si bé segons Fernández hauria nascut a Salamanca.
Fou prior de Roncesvalls i Regent del Consell Reial de Navarra. Fou escollit com a bisbe de Pamplona el 1545; prengué possessió en nom seu el mestre i clergue de Calahorra Juan Lastra, el 14 de març. Entrà solemnement a la ciutat el 29 d'octubre del mateix any i inicià el seu govern intentant reformar els costums i altres obres. Particularment reformà el Breviari romà que utilitzaven la gran majoria de clergues, que havia estat proposat pel frare franciscà i cardenal Francisco de Quiñones, reunint un sínode a Estella el 12 de març de 1548, on amb la col·laboració d'homes doctes va tractar la composició del Breviari d'acord amb les tradicions i costums aprovades pel bisbat, que s'havien deixat de banda.
En moltes ocasions no podia residir al bisbat i actuava en el seu nom el vicari general de la diòcesi Juan de Meneses. Probablement per aquesta causa, entre d'altres, dos anys més tard de la celebració del sínode, renuncià a la dignitat de bisbe a Toro el 13 d'abril de 1550. Un altre motiu va ser el seu nomenament com a president del Consell de Castella per part de l'emperador Carles V, i pel que sembla també l'havia proposat per a l'arxidiòcesi de Toledo, que no arribà a ocupar. El càrrec que sí ocupà fou el de Patriarca de les Índies Occidentals, com a successor de Fernando Niño. El 20 de març de 1557 morí mentre s'estava a la cort de Valladolid. Fou sebollit a la ciutat de Toro.

## Referències

* 1 2 3 4 Sandoval, Prudencio de. Catálogo de los Obispos que ha tenido la S. Iglesia de Pamplona (en castellà). Pamplona: Imprenta de Nicolás de Assiayn, 1614, p. 128-129.
* 1 2 3 4 Fernández Pérez, Gregorio. Historia de la Iglesia y Obispos de Pamplona (en castellà). Tom II. Madrid: Imprenta de Repullés, 1820, p. 253-254.
* ↑ Méndez Silva, Rodrigo. Catálogo real y genealogía de España... (en castellà). Madrid: Imprenta de Mariana del Valle, 1656, p. 96.
* ↑ Alcedo, Antonio de. Diccionario geográfico-histórico de las Indias Occidentales (en castellà). Tom II. Madrid: Imprenta de Manuel González, 1787, p. 429.
* ↑ Garma y Durán, Francisco Xavier de. Teatro universal de España... (en castellà). Tom IV. Barcelona: Imprenta de Mauro Martí, 1751, p. 259.
# Autariba (Alta Garona)

Autariba (occità) o Auterive (francès) és un municipi occità del Llenguadoc, del departament de l'Alta Garona, a la regió Occitània. Situat a 30 km, al sud, de Tolosa de Llenguadoc i a 19 km a l'est de Muret. El nucli urbà s'estén a les ribes del riu Arieja. L'antiga carretera RN 622, que comunica Tolosa i Andorra, travessa el municipi.
Agermanat amb el municipi català d'Arenys de Mar i amb els municipis de Hermannsburg (Alemanya) i Fontanelle (Itàlia).

## Història

La presència d'un riu i una vall molt rica i amb bona caça ja va atreure l'home prehistòric. Al municipi s'hi han trobat eines de l'època neolítica i s'han trobat sepultures de la cultura dels camps d'urnes. Després de la invasió romana, una societat gal-romana va créixer i prosperar en tota la zona. A continuació, la cristianització va portar la construcció de moltes esglésies.
Durant l'edat mitjana la ciutat va ser dividida entre diversos senyors. La ciutat va ser parcialment destruïda durant la Croada contra els albigesos. La major part de la baronia va ser del comtat de Foix, des de 1423, i es va unir al domini d'Enric IV de França el 1602.
Autariba va ser assolada per la pesta, les guerres i el bandolers durant el segle xiv i va patir la cruesa de les Guerres de religió, al segle xvi. El vell pont que travessava l'Arieja es va esfondrar el 1599 i el riu s'havia de creuar en barca durant tot l'Antic Règim.
La reconstrucció de la ciutat, que va començar al segle xvii, va continuar el segle següent, entre d'altres, mitjançant la creació d'una fàbrica real i l'ampliació i embelliment d'Església de Sant Pau. Al segle xix es va construir el nou pont i també un molí de farina. L'arribada del ferrocarril va significar el final del port fluvial.
El segle xx va estar marcat per l'expansió irresistible de veïnat de la Madeleine amb l'establiment d'una zona industrial que segueix creixent.

## Fills i filles il·lustres d'Autariba

* Lydie Salvayre, escriptora
# Auxiliadora Toledano Redondo

Auxiliadora Toledano Redondo (Còrdova, 1981) és una soprano espanyola que va iniciar els seus estudis de cant i piano a Còrdova, finalitzant-los en el Conservatori Superior de Salamanca amb Premi Extraordinari. Va realitzar cursos de postgrau a l'Escola Superior de Música de Catalunya (ESMUC) i cursos d'interpretació i lied amb Teresa Berganza, R. Giménez, Wolfram Rieger i Enedina Lloris. Ha treballat el repertori d'oratori amb G. Türk a Basilea, participat en l'Acadèmia Rossiniana de Pesaro amb Alberto Zedda i amb Renata Scotto a l'Accademia Santa Cecilia de Roma. Va complementar la seva formació amb cursos d'interpretació i lied amb Nancy Argenta, Manuel Cid, Assumpta Mateu, Francisco Poyato, Mitsuko Shirai, Robert Expert, Jorge Robaina i Miguel Zanetti, entre d'altres. Ha estat guardonada en els concursos Francesc Viñas, Belvedere Viena, Julián Gayarre i Operalia, entre d'altres.
Va debutar en 2008 amb Doña Francisquita (Amadeu Vives) al costat de Josep Bros al Centenari del Palau de la Música Catalana. Des de llavors ha cantat, entre d'altres, en l'Òpera Garnier (París), Wiener Kammeroper (Viena), Teatre del Liceu (Barcelona), Teatre Real (Madrid), Maggio Musicale Fiorentino, Teatre Dante (Ravenna), Kursaal (Sant Sebastià), Teatres Canal (Madrid), Teatro Campoamor (Oviedo), Auditori Nacional (Madrid), l'Auditori (Barcelona), Accademia Santa Cecilia (Roma), Òpera de Budapest, L'Opera (Los Angeles), Festival Pesaro, Festival de Peralada, Palacio Festivals (Santander), Teatre Baluarte (Pamplona), Teatre Arriaga i Palacio Euskalduna (Bilbao). Ha publicat Orfeu et Euridice (DVD) amb La Fura dels Baus al Festival de Peralada, i CD de Carmina Burana amb Rafael Frühbeck de Burgos.

## Referències

* ↑ «María Auxiliadora Toledano, Premio Príncipe de Girona de las Artes y las Letras». Europa Press, 14-03-2013 [Consulta: 25 maig 2016].
* ↑ Gran Teatro del Liceo. «De 2001 a 2010». Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 25 maig 2016].
* ↑ Fundación Princesa de Girona. «Auxiliadora Toledano Redondo, Premio FPdGi Artes y Letras 2013» (en castellà). Arxivat de l'original el 2016-06-09. [Consulta: 25 maig 2016].
* ↑ Raya, María José «"Poder llegar a tantas personas a través de la voz es un regalo"». Diari Córdoba, 24-07-2016 [Consulta: 27 juliol 2016].
# Azà

Azà (en grec antic Ἀζᾶν) va ser, segons la mitologia grega, un rei de l'Arcàdia, fill d'Arcas i d'una dona que no era mortal, sinó una hamadríada anomenada Crisopelia.
Tenia dos germans de sang, Èlat i Afidant, i el seu pare havia tingut un altre fill de nom Autolau. Arcas va repartir el territori d'Arcàdia entre tos tres. Azà va rebre una regió que va prendre el nom d'Azània, que va poblar amb habitants de Frígia. Va tenir només un fill, de nom Clítor, que quan el seu pare va morir va instaurar en honor seu uns Jocs Fúnebres on hi havia competicions atlètiques, i entre d'altres, carreres de cavalls.

## Referències

* ↑ Pausànias. Descripció de Grècia, VIII, 4, 4-5
# Bahía mágica

Bahía mágica és una pel·lícula de caràcter ecologista dirigida sobretot a un públic infantil i juvenil. Bahía mágica és una co-producció hispano-argentina dirigida per Marina Valentini estrenada a l'Argentina el 2002, i protagonitzada per Carlos Álvarez i Jean Pierre Noher. El rodatge es va dur a terme, entre d'altres, a Buenos Aires i a Mundo Marino, San Clemente del Tuyú. En la pel·lícula es mescla imatge real amb animació.

## Argument

Bahía mágica explica la història d'un vaixell que aparentment porta un carregament de joguines, però el que realment transporta és una perillosa càrrega de residus radioactius cap a les platges del sud de l'Argentina. Alarmats pel perill que significa per a les seves vides, els animals de l'oceà emeten un so especial que capten els dofins i llops marins de l'oceanari. Aquests, desesperats per fer-se entendre pels seus assistents, es declaren en vaga i interrompen les seves actuacions. Lola, una biòloga apassionada pels animals, sospita que una cosa greu està passant, però només els nens del lloc i un vell marí espanyol seran els que entenguin el missatge i intentin aturar el perillós vaixell.

## Repartiment

* Jean Pierre Noher: Dr. Rato
* Carlos Álvarez Novoa: Bartolo
* Liz Lobato: Dra. Lola
* Luciano Nóbile: Quique
* Ricardo Rodríguez: Pedro
* Alfredo Allende: Mariner Alex
* Mariano Arenas: Narrador
* Fabián Arenillas: Assistent Dr. Rato
* Eduardo Avakian: Veu del lloro
* Aldo Barbero: Veu de Tibor
* Roberto Carnaghi: Capità
* Francisco Corbalán: Raúl
* Martín Coria: Pescador
* Débora Cuenca: Noia de la barca
* Edson da Silva Pinheiro: Científica brasilera
* Soledad Delgadollo: Entrenadora Soledad
* Camila Deppe: Germana de Raúl
* Eduardo Ferrari: Veu del tauró i del pop
* Freddy Friedlander: Científic alemany
* Luis Herrera: Assistent del Dr. Rato

## Referències

La versió original de l'article, o part d'ell, procedeix de 20 minutos, que edita sota la llicència cc-by-2.1-es. Consultes les restriccions d'ús.
* ↑ Bahía mágica a Internet Movie Database (anglès)
* ↑ «Fotogramas - Bahía mágica» (en castellà). Fotogramas. [Consulta: 30 agost 2012].
* ↑ «Breves - Fin de rodaje en la Costanera para Bahía mágica» (en castellà). Argentina: El Clarín, 12-06-2001. [Consulta: 30 agost 2012].

## Enllaços externs

* Fitxa i crítica de la pel·lícula Arxivat 2012-11-07 a Wayback Machine. a La Butaca (castellà)
# Ali Gagarin

Ali Gagarin (àrab: حيدر حسن الصديق) (Omdurman, 1 d'abril de 1949 - El Caire, 12 de febrer de 2025), nascut Haydar Hassan Haj Al-Sidig, va ser un futbolista sudanès de la dècada de 1970. El seu sobrenom feia referència al cosmonauta rus Iuri Gagarin. Fou internacional amb la selecció de futbol del Sudan. Pel que fa a clubs, destacà a Al-Hilal Club.

## Referències

* ↑ محمد, يوسف. «أسطورة الكرة السودانية.. من هو علي قاقرين وسبب وفاته؟», 13-02-2025. [Consulta: 14 febrer 2025].
* ↑ Player profile - Home of football statistics & history
* ↑ Haydar Hassan Al-Sidig the ambassador Arxivat 2013-01-29 a Wayback Machine. - Sudan Tribune