OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gulabi Gang

Gulabi Gang (de l'hindi गुलाबी Gulabi, 'rosa') és un grup feminista indi. El grup va aparéixer per primera vegada a Bundelkhand, Uttar Pradesh, fundat per Nitya Nasa, i anteriorment comandat per Sampat Pal Devi, com a resposta a la violència masclista generalitzada i altres actes de violència contra les dones. El grup s'ha estés i des del 2010 està actiu en tot el nord de l'Índia, als carrers i en la política local. Sampat Pal fou expulsada de Gulabi Gang. La fundadora i coordinadora estatal del grup, Satbodh Sain, acusà Sampat de mal ús de la reputació i nom del col·lectiu al servei d'interessos personals. I Parvati Soni, membre de la localitat d'Atarra, acusà Sampat Pal d'exigir 5.000 rupies per a ajudar a enfrontar-se als seus sogres a Maudaha, que l'estaven sotmetent a greus tortures físiques i mentals.

## Aproximació al grup

Gulabi Gang és un grup de dones que treballen per la justícia per a les dones oprimides i maltractades. Es caracteritzen per portar saris roses, que simbolitzen la força, i porten pals de bambú que poden utilitzar com a armes si calgués. La majoria d'aquestes dones provenen de la casta més baixa, els dàlit.
Algunes empreses que recolzen Gulabi Gang són Vitalect, una empresa de serveis tecnològics que treballa amb organitzacions sense afany de lucre per a ajudar-les en les seues necessitats tecnològiques; i Social Índia (SSI), una empresa no lucrativa que promou l'estabilitat de les ONG.
En l'organització no hi ha discriminació per motius de sexe, ja que es basa en els drets humans. El servei comunitari del grup inclou la dotació d'aliments i gra als habitants de zones rurals, pensions per a vídues que no tinguen mitjans econòmics per a enfrontar la vellesa, i ajudar a prevenir l'abús a dones i xiquets. El dot, la violació, els matrimonis infantils, la violència masclista, l'abús a menors i l'assetjament sexual, entre d'altres, són algunes accions denunciades pel grup.

## Referències

* 1 2 «Wear a Pink Sari and Carry a Big Stick». Slate Magazine.
* 1 2 3 «Gulabi Gang, el ejército de los saris rosas» (en espanyol). Blog Sociedad Geográfica de las Indias.
* ↑ «The power of pink». Business Standard.

## Enllaços externs

* Web oficial de Gulabi Gang.
# Pontederia

Pontederia és un gènere de plantes aquàtiques de la família de les Pontederiaceae. Pontederia és endèmica d'Amèrica, distribuïda del Canadà a l'Argentina, s'hi troba parcialment submergida en tolles o fangals. Linnaeus va nomenar aquest gènere en honor del botànic italià Giulio Pontedera (1659-1728), cap del jardí botànic de Pàdua, malgrat el fet que Pontedera s'oposava als sistema de classificació binomial.
Les plantes de Pontederia tenen grans fulles ceroses, tiges suculents i gruixudes i fibroses arrels. Presenten rizomes que els permeten la ràpida colonització per mitjà de reproducció vegetativa. Les espècies són perennes, donen una gran espiga de flors a l'estiu. Hi ha una espècie d'abella, la Dufourea novae-angliae, que visita exclusivament Pontederia cordata. Els ànecs s'alimenten dels seus fruits.

## Taxonomia

* Pontederia cordata L. (1753)
* Pontederia parviflora Alexander in N.L.Britton & al. (editors), N. Amer. Fl. 19: 59 (1937).
* Pontederia rotundifolia L.f., (1782).
* Pontederia sagittata C.Presl, (1827).
* Pontederia subovata (Seub.) Lowden, (1973).
* Pontederia triflora (Seub.) G.Agostini, D.Velázquez & J.Velásquez, (1984).

## Referències

* ↑ Delathauwer, I. A.. «Pontederia». A: Het Belgische Kruidboek (en neerlandès). Gant: H. Hoste & L. Hebbelynck, 1849, p. 327.
* ↑ «Pickerel Weeds» (en anglès). Project Noah. [Consulta: 16 juny 2020].
* ↑ Gunnarsson, Britt-Louise. Languages of science in the eighteenth century (en anglès). Berlín: De Gruyter Mouton, 2011, p. 187. ISBN 3-11-025506-5.
* ↑ Cronk, Julie K.; Fennessy, M. Siobhan. Wetland plants : biology and ecology (en anglès). Boca Raton, Fla.: Lewis Publishers, 2001, p. 151. ISBN 1-4200-3292-5.
* ↑ von Linné, Carl; Salvius, Lars. Caroli Linnaei ... Species plantarum. Estocolm: Impensis Laurentii Salvii,, 1753, p. 288. DOI 10.5962/bhl.title.669.
# Fenals d'Aro

Fenals d'Aro era un ens local que va conformar al primer terç del Segle XIX el municipi de la Vall d'Aro, posteriormet Castell d'Aro (per segregació de Santa Cristina d'Aro).
Aquest ens va ser l'origen de l'actual població de Platja d'Aro, amb centre a l'església barroca de Santa Maria; el 1962, amb el gran desenvolupament turístic, Fenals d'Aro i el seu entorn de platja va canviar el nom pel de Platja d'Aro.
Cal no confondre aquest nucli amb la platja de Fenals, a Lloret de Mar.

## Història

La parròquia de Santa Maria és esmentada ja el 968; pertangué al monestir de Sant Feliu de Guíxols.
Fenals (Fenals d'Amunt) era al segle XII un terme de masies esparses que tenia com a parroquial l'església romànica de Santa Maria, ubicada més al nord de l'església barroca del mateix nom. Cap al segle XVI es va anar formant un petit nucli urbà conegut com Fenals d'Aro o Fenals de Baix, del qual se'n conserven algunes masies i algunes cases entre mitgeres, restaurades i convertides en segones residències.
Fins al desenvolupament del turisme massiu a la segona meitat del Segle XX, les cases a prop de la platja, al voltant de l'encreuament de la carretera de Sant Feliu de Guíxols a Palamós amb la de Castell d'Aro era anomenat també Barri de Fenals.

## Referències

* ↑ Burgueño, Jesús; Lasso de la Vega, Ferran. Història del Mapa Municipal de Catalunya. Barcelona: Generalitat de Catalunya, Dir. Gral. Admin. Local, 2002. ISBN 84-393-5954-3.
* ↑ Burgueño, Jesús; Gras, M. Mercè. Atles de la Catalunya Senyorial. Els ens locals en el canvi de règim (1800-1960). Barcelona: ICGC, 2014. ISBN 978-84-393-9138-8.
* ↑ «Presentació del municipi». [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ «Fenals d’Aro | enciclopedia.cat». [Consulta: 14 agost 2023].
* ↑ «Fenals d'Aro - Castell-Platja d'Aro - Pobles de Catalunya». [Consulta: 14 agost 2023].
# Clare Daly

Clare Daly (Newbridge, Comtat de Kildare, Irlanda, 16 d'abril del 1968) és una política irlandesa. Membre del partit polític Independents 4 Change, que forma part del grup parlamentari europeu Esquerra Unitària Europea/Esquerra Verda Nòrdica, ha estat diputada europea per la circumcripció de Dublín d'ençà del juliol del 2019. Anteriorment fou diputada a la cambra baixa irlandesa (Teachta Dála) del 2011 al 2019. Daly va ser elegida pel Partit Socialista (Irlanda) per la circumcripció de Dublín Nord a les eleccions generals del 2011. L'agost del 2012 va dimitir del Partit Socialista i es va integrar al United Left Alliance.
Com a ponent de l'informe del Parlament Europeu sobre drets fonamentals, Daly ha denunciat el 24 de novembre del 2020 el fet que li hagi estat negat d'expressar la seva opinió a la nota explicatòria del document sobre la situació dels presos polítics catalans a l'estat espanyol.
El 29 d'abril de 2021, Clare Daly va presentar una carta al Parlament Europeu dirigida al govern espanyol que ha estat signada per més de 250 eurodiputats i diputats d'arreu del món. Aquesta carta insta que es dugui la amnistia pels líders independentistes a la presó o a l'exili i també demana que s'aturi «la persecució als molts independentistes que encara tenen causes judicials obertes».

## Referències

* ↑ «Home | Clare DALY | MEPs | European Parliament» (en anglès). https://www.europarl.europa.eu,+20-09-2019.+[Consulta: 20 setembre 2019].
* ↑ Oireachtas, Houses of the. «Clare Daly – Houses of the Oireachtas» (en anglès). https://www.oireachtas.ie,+27-06-2019.+[Consulta: 20 setembre 2019].
* ↑ Bray, Jennifer. «Clare Daly says she will ‘rattle the cages' in Europe» (en anglès). https://www.irishtimes.com,+20-09-2019.+[Consulta: 20 setembre 2019].
* ↑ «“No volen sentir a parlar de Catalunya!”: dura denúncia de la ponent sobre drets fonamentals a l'Eurocambra». Vilaweb, 24-11-2020. [Consulta: 24 novembre 2020].
* 1 2 «Més de 250 diputats i eurodiputats reclamen a Sánchez l'amnistia pels presos polítics i exiliats». [Consulta: 29 abril 2021].
# Gran Premi d'Europa del 2004

El Gran Premi d'Europa de la temporada 2004 es va disputar al circuit de Nürburgring el 30 de maig del 2004.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 1 | Michael Schumacher | Ferrari | 60 | 1h 32' 35. 1 | 1 | 10 |
| 2 | 2 | Rubens Barrichello | Ferrari | 60 | + 17.9 s | 7 | 8 |
| 3 | 9 | Jenson Button | BAR - Honda | 60 | + 22.5 s | 5 | 6 |
| 4 | 7 | Jarno Trulli | Renault | 60 | + 53.6 s | 3 | 5 |
| 5 | 8 | Fernando Alonso | Renault | 60 | + 1' 00.9 min. | 6 | 4 |
| 6 | 11 | Giancarlo Fisichella | Sauber - Petronas | 60 | + 1' 13.4 min. | 19 | 3 |
| 7 | 14 | Mark Webber | Jaguar - Cosworth | 60 | + 1' 16.2 min. | 14 | 2 |
| 8 | 3 | Juan Pablo Montoya | Williams - BMW | 59 | + 1 Volta | 8 | 1 |
| 9 | 12 | Felipe Massa | Sauber - Petronas | 59 | + 1 Volta | 16 | |
| 10 | 18 | Nick Heidfeld | Jordan - Ford | 59 | + 1 Volta | 13 | |
| 11 | 17 | Olivier Panis | Toyota | 59 | + 1 Volta | 10 | |
| 12 | 15 | Christian Klien | Jaguar - Cosworth | 59 | + 1 Volta | 12 | |
| 13 | 19 | Giorgio Pantano | Jordan - Ford | 58 | + 2 Voltes | 15 | |
| 14 | 20 | Gianmaria Bruni | Minardi - Cosworth | 57 | + 3 Voltes | 20 | |
| 15 | 21 | Zsolt Baumgartner | Minardi - Cosworth | 57 | + 3 Voltes | 17 | |
| Ret | 10 | Takuma Sato | BAR - Honda | 47 | Motor | 2 | |
| Ret | 5 | David Coulthard | McLaren - Mercedes | 25 | Motor | 18 | |
| Ret | 6 | Kimi Räikkönen | McLaren - Mercedes | 9 | Motor | 4 | |
| Ret | 4 | Ralf Schumacher | Williams - BMW | 0 | Accident | 9 | |
| Ret | 16 | Cristiano da Matta | Toyota | 0 | Accident | 11 | |

## Altres

* Pole : Michael Schumacher 1' 28. 351
* Volta ràpida : Michael Schumacher 1' 29. 468 (a la volta 7)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-16. [Consulta: 13 juliol 2010].
# Kolë Idromeno

Kolë Idromeno (Shkodër, 15 d'agost de 1860 - Shkodër, 12 de desembre de 1939) Nikollë Idromeno va ser un pintor, escultor, fotògraf, escenògraf, músic i arquitecte albanès.
És considerat el primer pintor albanès modern, a més d'oferir els primers espectacles cinematogràfics a Albània des de 1913.

## Biografia

Va néixer a Shkodër el 15 d'agost de 1860. Mostrant talent com a dibuixant des de molt jove, va començar a estudiar l'Acadèmia de les Arts de Venècia amb quinze anys. Idromeno no suportava l'ensenyament formal de l'acadèmia, i després de sis mesos va renunciar i va començar a treballar a l'estudi d'un pintor venecià.
En tornar a Albània el 1878, Idromeno va entrar com a aprenent a Driteşkronja, l'estudi de fotografia de Marubi. El 1883, va obrir el seu propi estudi de fotografia amb càmeres importades de l'empresa Pathé a França, anomenada Driteshkronja Idromeno.
L'agost de 1912 va signar un contracte amb la companyia austrohongaresa Joseph Stauber per importar equip cinematogràfic, cosa que l'ajudaria a transformar part del seu soterrani en una sala per projectar pel·lícules, que anomenaria “teatre elèctric”, un cinema rudimentari on es mostrarien les primeres imatges en moviment d'Albània.

## Fotografia

Al començament de la seva activitat com a fotògraf, Idromeno va utilitzar el procés de col·lodió humit, inventat en 1848, que més tard s'implementaria amb tecnologia de vidre sec amb bromur d'argent, innovadora a Europa.
El seu treball en fotografia es va definir per la constant exigència artística i tècnica, estava atent a les innovacions internacionals. Mantenia correspondència amb els germans Lumière de París.

## Pintura

En 1883 va pintar la seva obra més famosa, Motra tone (La nostra germana), a vegades referida com la Mona Lisa dels albanesos. És un retrat de la seva germana gran amb la vestimenta tradicional de la ciutat de Shkodër.
Inicialment conservat dins la família, aquest quadre va ser exposat per primera vegada el 1954, i s'ha convertit en un símbol de la cultura albanesa. El desembre de 2005 va ser exhibida al Musée d'Orsay a París, convertint-se en la primera obra albanesa exposada en aquest espai.
Idromeno és considerat el millor pintor paisatgista de l'escola moderna de pintura albanesa i pioner de la pintura realista del segle XX a Albània. Els seus treballs han format part d'exposicions internacionals a Viena, Roma, Bari, Budapest i Nova York.
Des de 1959, la seva obra es conserva al Mezuraj Museum de Tirana.

## Referències

* ↑ Prenushi 1984
* ↑ Kraja, Bendis. Lëvizja arsimore-kulturore në Shkodër në vitet 1912-1920 (tezë doktorature), 2013.
* 1 2 Elsie, Robert. A biographical dictionary of Albanian history. London New York: I.B. Tauris in association with The Centre for Albanian Studies, 2013. ISBN 978-1-78076-431-3.
* ↑ Discurs de presentació de l'artista de Ferit Hoxha, ambaixador d'Albània a França al Museu d'Orsay el desembre de 2005
* ↑ «Mezuraj Museum», Arxivat des l'original el 30 agost 2009. Arxivat de l'original el 2009-08-30. [Consulta: 26 novembre 2023].

## Enllaços externs

* discurs de Ferit Hoxha, Ambaixador d'Albània a França al Museu d'Orsay, 2005. (en francès)
# Cogomella pigada

Les cogomelles pigades són cogomelles carnoses amb restes farinoses o pulverulentes del vel universal. Les restes són en forma de berrugues, flocs, plaques o polsim i es desprenen en passar el dit per sobre. Cobreixen la superfície del barret, el seu marge i part de la cama o el peu a modus de volva residual (no hi ha mai veritable volva membranosa, consistent).
Les cogomelles pigades són espècies micorríziques excepte la cogomella de Vittadini (Saproamanita vittadinii) i la cogomella de Codina (Saproamanita codinae)', que són saprofítiques

## Espècies de cogomelles pigades
#### Cogomelles pigades micorríziques

* Amanita gemmata (= A. junquillea), cogomella almesquí
* Amanita franchetii, cogomella daurada
* Amanita strobiliformis, cogomella de pinya
* Amanita echinocephala, cogomella eriçada
* Amanita gracilior, cogomella eriçada de dunes
* Amanita gioiosa, cogomella gojosa
* Amanita excelsa, cogomella grisa
* Amanita regalis, cogomella mosquera brunenca
* Amanita muscaria, cogomella mosquera, mosquerola, reig bord
* Amanita pantherina, pixacà, cogomella pigada
* Amanita rubescens, cogomella vinosa

#### Cogomelles pigades descomponedores

* Saproamanita codinae, cogomella de Codina
* Saproamanita vittadinii, cogomella de Vittadini

## Referències

* ↑ Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. I, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
# Marc Fontan

Marc Fontan (Canet de Rosselló, 20 d'octubre de 1956) és un expilot de motociclisme de velocitat català que competí internacionalment a començaments de la dècada de 1980. El seu millor resultat al Campionat del Món de velocitat fou el sisè lloc final a la categoria de 500cc, aconseguit la temporada de 1983.
Especialista en curses de Resistència, el 1980 en guanyà el primer Campionat del Món disputat, formant parella amb Hervé Moineau dins l'equip oficial d'Honda. Aquell mateix any, tots dos havien guanyat les 24 Hores de Le Mans.

## Resultats al Mundial de motociclisme

Barem de puntuació de 1969 a 1987:
| Posició | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| Punts | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 |
(Ids. Grans Premis | Llegenda) (Curses en negreta indiquen pole; curses en itàlica indiquen volta ràpida)
| Any | Categoria | Equip | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | Punts | Posició | Victòries |
| 1978 | 250cc | Yamaha | VEN - | ESP - | FRA - | NAT - | DTT - | BEL - | SWE - | FIN - | GBR 10 | GER - | CZE - | YUG - | 1 | 28è | 0 |
| 1981 | 500cc | Sonauto-Yamaha | AUT 12 | GER 9 | NAT NC | FRA 10 | YUG NC | DTT 13 | BEL 8 | SM 8 | GBR 5 | FIN 6 | SWE 6 | | 25 | 9è | 0 |
| 1982 | 500cc | Sonauto-Yamaha | ARG 7 | AUT - | FRA - | ESP 7 | NAT 9 | DTT 9 | BEL 10 | YUG - | GBR 8 | SWE 4 | SM - | GER 6 | 29 | 10è | 0 |
| 1983 | 500cc | Sonauto-Yamaha | RSA 4 | FRA 6 | NAT 7 | GER 6 | ESP 7 | AUT 6 | YUG 6 | DTT 7 | BEL 6 | GBR 5 | SWE 4 | SM 6 | 64 | 6è | 0 |

## Referències

* ↑ «Marc Fontan» (en anglès). MotoGP.com. Arxivat de l'original el 21 de novembre 2008. [Consulta: 8 maig 2011].

## Enllaços externs

* Vídeo del GP de França de 1983, al circuit de Le Mans, on fou sisè (anglès)
# Enric I de Verdun

Enric I de Verdun (? - 31 de maig de 1091) era canonge i ardiaca del capítol de la Catedral de Sant Lambert i príncep-bisbe del principat de Lieja de 1075 fins a la seva mort el 1091.
Era el fill del comte Frederic de Toul i un nebot de Godofreu IV, duc de Baixa Lorena. El renom «Verdun» no és lligat a una família, però prové del fet que va estudiar a l'escola catedràtica de la ciutat de Verdun, abans d'arribar a Lieja.
Al moment de la mort del seu predecessor, Teoduí de Baviera, la Lluita de les Investidures estava al seu punt àlgid. El capítol va voler nomenar l'abat del principat de Stavelot-Malmedy, un cert Teodoric, preferit del papa. Però el rei Enric IV no ho va apreciar gaire i Godofreu IV va proposar el seu nebot, aleshores ardiaca al capítol de la catedral de Sant Lambert de Lieja.
L'actitud d'Enric de Verdun va ser força ambigua. Al Sínode de Worms va votar en favor de la destitució del Papa Gregori VI, al seu bisbat en canvi va aplicar les prescripcions de la reforma gregoriana. Així va assetjar el 1082 l'abadia de Sint-Truiden junts amb el seu fidel Arnold I de Loon per a imposar el seu abat candidat contra el candidat preferit pels monjos i investit per Enric IV. Enric va obtenir el sobrenom «el pacífic» perquè va reeixir a instal·lar la pau de déu i instaurar un tribunal de pau. Teòricament, aquest tribunal hauria hagut d'evitar els reglaments de comptes privats amb les armes, però de fet, a poc a poc els comtes i els clergues es van sostreure a la jurisdicció d'aquest tribunal que acabarà tractant només litigis privats. Va morir el 31 de maig de 1091 i van sebollir-lo a la col·legiata de la Mare de Déu de Huy.

## Vegeu també

* Llista dels bisbes de Tongeren, Maastricht i Lieja

## Referències

* ↑ Larousse en ligne, 2009

## Bibliografia

* Jean-Louis Kupper, Liège et l'église impériale XI$^e$-XII$^e$siècles, Bibliothèque de la Faculté de Philosophie et Lettres de l'Université de Liège, tom 228, Paris, Les belles Lettres, 1981, 573 pàgines