OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Google Gemini

Google Gemini és el model d'Intel·ligència Artificial més avançat de l'empresa fins ara, disponible a partir del 13 de desembre del 2023. És capaç d'utilitzar el raonament de manera sofisticada i entendre la informació amb més matisos mitjançant fotografies, text, vídeo, àudio i codis.
El model es pot utilitzar a través de Bard, el bot de conversa de la companyia. Només està disponible en anglès i en 170 països fora de la UE.

## Característiques

La seva primera versió, Gemini (1.0) comptarà amb tres mides diferents: Nano, que estarà disponible en format d'aplicació mòbil, la versió Pro, i l'Ultra, que ha estat dissenyada per a centres de dades.
Aquest model és capaç de rebre informació visual i auditiva, i crear-ne contingut propi en qualsevol format. També pot detectar errors en problemes matemàtics complexes, proporcionar la resposta correcta, i proporcionar els passos a seguir per a arribar-hi.
Gemini (1.0) pot entendre, explicar i generar codificacions d'alta calitat en els llenguatges de programació freqüents, com ara Java, Python o Go. També es pot utilitzar com a motor per a sistemes de codificació com AlphaCode 2.
És el primer model en superar a experts humans en MMLU (massive multitask language understanding), que es refereix a la comprensió massiva de llenguatge multitasca. Aquest utilitza 57 temes com són les matemàtiques, la física, història, medicina o ètica per a posar a prova habilitats de resolució de problemes i de raonament.

## Història

Els equips de DeepMind i Google Research han col·laborat durant anys per a construir de zero Google Gemini i que esdevingui una eina multimodal.
Demis Hassabis, CEO i co-fundador de Google DeepMind i al capdavant de Gemini assegura que aquest és el model més eficaç que han fabricat. També ho confirma Sundar Pichai, CEO de Google, afegint que en cap altre model s'han vist capacitats de multitasca.
El nou model de mòbil de Google, Píxel 9, inclourà una nova assistent generada també per una Intel·ligència Artificial. "Pixie" utilitzarà el model Pro de Gemini.

## Referències

* ↑ «Los consumidores ya pueden probar Gemini a través de Bard, el chatbot de la compañía, en 170 países, pero solo en inglés. Se extenderá al resto de idiomas progresivamente. De momento, quedan fuera los países de la UE, ya que la compañía quiere asegurarse de que cumple con la regulación comunitaria.», 21-03-2022. [Consulta: 11 desembre 2023].
* 1 2 Jiménez, Marimar. «Google lanza Gemini, un modelo de inteligencia artificial capaz de razonar de forma más sofisticada» (en castellà), 06-12-2023. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ «Introducing Gemini: our largest and most capable AI model» (en anglès americà), 06-12-2023. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ «Todo lo que debes saber de Gemini, la IA de Google destinada a ser “la inteligencia artificial más poderosa”» (en castellà), 25-09-2023. [Consulta: 17 desembre 2023].
* ↑ López, Rodrigo. «Pixel 9: ¿qué es Pixie AI, este nuevo asistente que podría cambiarlo todo?» (en castellà), 15-12-2023. [Consulta: 17 desembre 2023].
# Masia de Ribatallada

Ribatallada és un mas a uns 4 km a l'est del nucli d'Artés (el Bages) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Arquitectura

Es tracta d'una masia orientada a llevant, de planta rectangular i coberta a doble vessant. En la façana principal, cara est, hi ha una finestra romànica, avui tapiada, constituïda per una columna de fust llis, amb un petit basament i un capitell que la culmina. Sota la finestra es troba una portalada de mig punt adovellada.
Al cantó de migjorn hi ha un altre portal, obrat amb totxo, material també emprat per delimitar la resta d'obertures.
El mas està envoltat per un barri, on hi ha alguns coberts.
L'aparell de la façana principal és obrat amb carreus un xic irregulars, però ben conservats. La resta de murs presenten força restes d'arrebossat.

## Història

Consta que el 1558 aquest mas fou adquirit per una sastre a l'antic pagès. A partir d'aquesta data el mas anà passant d'unes mans a altres. Va ésser comprat el 1653 a les hereves de Tomàs Oller i Oliva Gurri. Segons el capbreu de 1693, n'era propietari Josep Rodoreda. El 1753 és propietat d'Antoni Sobrevals, paraire d'Artés. El 1894 el propietari era Magí Vintró i Mas i el 1954 consta a nom de Josep Mª Vintró de Barcelona.
En aquest mas sempre hi ha hagut masover. El 1875 ho era Magí Trulls Closa. El 1915 ho era Valentí Cases Roca de Calders i el 1960, Sebastià Vilavendrell Morral, pagès d'Artés.

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 «Masia de Ribatallada». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 15 desembre 2015].
# Sepulcre del cardenal Rainaldo Brancacci

La tomba del cardenal Rainaldo Brancacci (o Brancaccio) és una obra de Donatello i Michelozzo datada entre 1426-1428 i es conserva a l'església de Sant'Angelo a Nilo, a Nàpols. Aquesta és una de les més importants obres d'art renaixentista a Nàpols. És de marbre, daurada i policromada.

## Història

El treball és un dels realitzats per l'associació dels artistes florentins Michelozzo i Donatello, el taller dels quals va estar actiu des del 1425 fins finals dels anys trenta. El treball va ser encarregat en vida del cardenal Brancacci. Existeix una carta del 5 de juny de 1427 anunciant que l'obra es trobava a una quarta part d'execució. Des de l'any 1426 els dos artistes havien llogat especialment un taller a Pisa, des d'on va ser fàcil enviar les peces del monument pel mar. Com que la ciutat de Pisa era propera a les pedreres de marbre de Carrara, va permetre un considerable estalvi al cost de transport. L'obra acabada va ser lliurada en el seu destí el 1428.
El monument va ser col·locat inicialment al llarg d'una paret de l'església i ara és visible a la dreta de l'altar principal.

## Descripció

Una espècie de llotja escènica es va compondre per allotjar la tomba. Per damunt d'un sòcol se sostenen dues columnes que sobre els seus capitells es forma un arc decorat a l'extradós per dos medallons i unes dobles pilastres acanalades, i a l'altell es troba la cúspide d'estil gòtic, al centre es troba un medalló amb la figura del Redemptor i querubins a tots dos costats en acció de tocar unes trompetes amb clara al·lusió al despertar dels morts.
El sepulcre, es troba a la part baixa d'aquesta construcció arquitectònica, i està recolzat sobre tres cariàtides. Al front del sarcòfag es troben dos escuts d'armes, al costat del relleu en stiacciato de l'Assumpció de la Mare de Déu, sens dubte obra de Donatello. Sobre aquest sarcòfag la imatge jacent del mort, que apareix com adormit, i dos àngels recollint les cortines que pengen de l'arc, acostant-les als capitells de les columnes. Al fons d'aquest es troba un baix relleu de la Mare de Déu amb l'Infant entre dos sants.

## Estil

L'obra va marcar una evolució al model d'una tomba amb baldaquí de desenvolupament vertical com s'havia realitzat a la tomba de l'antipapa Joan XXIII al Baptisteri de Sant Joan (Florència), dissenyat pels mateixos autors entre l'anys 1422-1428. El baldaquí tenia una llarga tradició al gòtic.
Igual que amb el monument de Florència, també aquest cas és difícil establir una frontera entre les contribucions de Donatello i Michelozzo. Alguns reconeixen la mà de Donatello a les cariàtides, i sens dubte al relleu de l'Assumpció. Probablement també és d'ell el retrat de Brancacci

## Bibliografia

* Wirtz, Rolf C.. Donatello 1386-1466 (en anglès). Colonia, Könemann, 1998. ISBN 3-8290-0244-0.
# Camps Flegreus

Els Camps Flegreus (Campi Flegrei en italià) són una àrea volcànica al nord-oest de Nàpols i a 10 km del Vesuvi, situada al municipi de Pozzuoli. S'hi troba la famosa Solfatara.
Dins de l'àrea dels Camps Flegreus hi ha nombroses fumaroles i solfatares, productores de gasos. El paisatge del territori el formen tot de cràters de volcans actius i d'inactius.
Alguns dels elements volcànics presenten manifestacions gasoses efusives, com per exemple la Solfatara, o hidrotermals (a Agnano, Pozzuoli i Lucrino).
La caldera dels Camps Flegreus és un exemple del fenomen de bradisisme, alternativa elevació i afonament del terra al llarg del temps.
El 2003, fou declarat Parc Regional.
L'erupció ignimbrítica de la Campània, amb un Índex d'explosibilitat volcànica de 7 està datada fa uns 37.000 anys, i coincideix amb un conjunt de canvis bioculturals que inclouen la transició cultural del paleolític mitjà al superior i la substitució de les poblacions neandertals per l'homo sapiens anatòmicament modern, un tema de debat sostingut.

## Situació geogràfica

Aquesta zona se situa al voltant del golf de Pozzuoli, al nord-oest de la badia de Nàpols, dins la Campània, a Itàlia. L'extensió de la caldera volcànica de dessota els Camps Flegreus és d'aproximadament 13 km de diàmetre, gran part d'ella sota les aigües del Mar Tirrè, al Golf de Pozzuoli.

## Topografia

La caldera dels Camps Flegreus es formà després de dues erupcions, la primera fa 36000 anys i la segona 15000 aproximadament. El paisatge de la zona és ple de nombrosos cons i cràters volcànics, així com de fenòmens termals tals com fonts calentes i fumaroles.

## Elements culturals

Al voltant del segle I a.C., les fonts termals presents en aquesta zona tingueren una influència destacada en la tècnica de banys romana. En aquesta època es tractà d'imitar les fonts calentes dels Camps Flegreus de manera artificial, fent servir per primera vegada la tècnica dels banys suspesos.

## Referències

* ↑ Dolç, Miquel. Fundació Bernat Metge. Eneida, 1978, p. 120. ISBN 8472251098.
* ↑ «Il Parco Regionale dei Campi Flegrei» (en italià). Parco Regionali dei Campi Flegrei, 2006. Arxivat de l'original el 2011-09-03. [Consulta: 13 setembre 2011].
* ↑ Fedele, Francesco G. «Ecosystem Impact of the Campanian Ignimbrite Eruption in Late Pleistocene Europe» (en anglès). Quaternary Research, 57, 3, 2002, pàg. 420–424. Bibcode: 2002QuRes..57..420F. DOI: 10.1006/qres.2002.2331.
* ↑ «Neanderthal Apocalypse». ZDF Enterprises, 2015. Arxivat de l'original el 20 de novembre 2017. [Consulta: 26 gener 2016].
* 1 2 «Global Volcanism Program: Campi Flegrei» (en anglès). Smithsonian Institution. [Consulta: 13 setembre 2011].
* ↑ Seach, John. «Campi Flegrei Volcano, Italy» (en anglès). [Consulta: 12 setembre 2011].
* ↑ Museu de Prehistòria. Diputació de València. A la llum de la llar, febrer 1998, p. 48. ISBN 84-7795-133-0.
# Catopsilia

Catopsilia és un gènere lepidòpters papilionoïdeu de la família dels pièrids (Pieridae), subfamília Coliadinae.
Gènere present a les Illes Canàries, Àfrica, sud-est d'Àsia i Austràlia.

## Taxonomia

Espècies, ordenades alfabèticament.
* Catopsilia florella (Fabricius, 1775)
* Catopsilia gorgophone (Boisduval, 1836)
* Catopsilia pomona (Fabricius, 1775)
* Catopsilia pyranthe (Linnaeus, 1758)
* Catopsilia scylla (Linnaeus, 1763)
* Catopsilia thauruma (Reakirt, 1866)

## Galeria

* Catopsilia pomona
* Catopsilia pomona
* Catopsilia pyranthe
* Catopsilia scylla

## Referències

* 1 2 3 «Funet» (en anglès). [Consulta: 13 abril 2016].
* ↑ «Fauna Europaea» (en anglès). Arxivat de l'original el 28 d’abril 2016. [Consulta: 13 abril 2016].
# Coliadins

Els coliadins (Coliadinae) són una subfamília de lepidòpters papilionoïdeus de la família dels pièrids (Pieridae). Hi ha aproximadament 300 espècies descrites.
Hi ha 36 espècies a Amèrica del Nord, on es distribueixen des de Mèxic fins al nord del Canadà. Els mascles de la majoria de les espècies són diferents de les femelles, incloent, (per exemple, en el gèneres Colias i Gonepteryx) reflexions ultraviolades brillants que no tenen les femelles.
A Europa hi ha 3 gèneres amb un total de 18 espècies.

## Sistemàtica

La subfamília Coliadinae pot estar dividit en les 3 tribus tradicionals i un llinatge basal, amb un gènere de col·locació poc clara. Els tàxons estan disposats aquí segons la presumpta seqüència filogenètica, des dels llinatges més antics fins als més moderns:
Llinatge basal
* Kricogonia Reakirt, 1863
* Nathalis Boisduval, [1836]
Tribu Euremini
* Terias Swainson, 1821
* Pyrisitia Butler, 1870
* Abaeis Hübner, [1819]
* Eurema Hübner, [1819]
* Leucidia Doubleday, [1847]
* Teriocolias Roeber 1909
Tribu Goniopterygini
* Dercas Doubleday, [1847]
* Gonepteryx Leach, [1815]
Tribu Coliadini
* Catopsilia Hübner, [1819]
* Colias Fabricius, 1807
* Zerene Hübner, [1819]
* Anteos Hübner, [1819]
* Aphrissa Butler, 1873
* Phoebis Hübner, [1819]
* Prestonia Schaus, 1920
* Rhabdodryas Godman & Salvin, [1889]
Incertae sedis
* Gandaca Moore, [1906]

## Espècies de la península Ibèrica i Balears

* Colias alfacariensis
* Colias crocea
* Colias phicomone
* Gonepteryx cleopatra
* Gonepteryx rhamni

## Galeria

* Colias alfacariensis
* Colias crocea
* Colias phicomone
* Gonepteryx rhamni
* Gonepteryx cleopatra

## Referències

* ↑ «Fauna Europea» (en anglès). Arxivat de l'original el 15 d’abril 2016. [Consulta: 1r abril 2016].
* ↑ Brower, Andrew V.Z. (2006): Tree of Life Web Project - Coliadinae. Version of 2006-NOW-16. Retrieved 2008-AUG-07.

## Enllaços externs

* Funetː Coliadinae (en)
* Biodiversidad Virtual:Coliadinae (castellà)
# Pau Joan Hernández de Fuenmayor

Pau Joan Hernández i de Fuenmayor (Barcelona, 1967) és un novel·lista, traductor, i crític literari català. Ha traduït més de 300 obres i publicat una trentena de llibres, principalment per a infants i joves. Va debutar a la literatura amb la novel·la juvenil Tot et serà pres (1986) i posteriorment es va orientar cap a la narrativa fantàstica, amb títols com L'ombra del Stuka (1998), guanyador del Premi Crítica Serra d'Or. A més de la seva producció narrativa, ha publicat reculls de poesia i ha traduït obres al castellà, l'èuscar i el gallec. Va rebre el Premi Crítica Serra d'Or de Traducció (2008) per Les benignes de Jonathan Littell. i el Premi PEN Català de Traducció (2024) per la seva traducció de Materials de construcció d’Eider Rodríguez. Ha col·laborat a diverses revistes i ha estat crític literari al Diari de Barcelona i a l'Avui. Soci de l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana, també ha impartit classes a la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i ha estat inclòs en l’Organització Internacional per al Llibre Juvenil (IBBY) i al Banco del Libro de Veneçuela.

## Referències

* 1 2 3 4 «Pau Joan Hernández i de Fuenmayor | enciclopedia.cat». [Consulta: 10 febrer 2025].
* 1 2 3 4 «Pòrtic | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana». [Consulta: 10 febrer 2025].
* 1 2 3 «Pau-Joan Hernàndez guanya el IX Premi PEN Català de Traducció per la seva traducció de Materials de construcció d’Eider Rodriguez». [Consulta: 10 febrer 2025].

## Enllaços externs

* «Pau Joan Hernández de Fuenmayor». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
# Abqayq

Abqayq o Buqayq fou un dels primers camps de petroli trobats a l'Aràbia Saudita, a la província d'Al-Hassà. El seu territori era poblat per beduïns que anomenaven a la vila principal Aba l-Kidan (Lloc de camells mascles joves). El nom deriva del d'unes fonts a 24 km al nord de la vila d'Abqayq.
La California Arabian Standard Oil Company (després American Oil Company) per mitjà del geòleg Max Steineke, va descobrir petroli a la zona. El 1952 hi havia 15.000 habitants amb 1.310 americans. El camp mesura 51 km de llarg i 8 d'ample i per un temps fou el camp més productiu del món. El 1951 produïa 600.000 barrils de 150 litres és a dir 90.000 tones, extretes de 91 pous.
El 2019 fou atacat amb drons pels rebels huthis del Iemen, contra els què combatia l'Aràbia Saudita en la Guerra Civil iemenita.

## Referències

* ↑ «Yemen’s Houthis announce capture of ‘thousands of enemy troops'» (en anglès). al Jazeera, 28-09-2019. [Consulta: 27 agost 2024].
# Line dance

El line dance és una tipus de dansa on un grup de gent balla alineats els uns als altres, i tots ells fan els mateixos moviments individualment.

## Descripció

En un grup petit normalment només hi ha una línia, però habitualment s'ajunta més gent, formant unes quantes fileres en paral·lel, una darrera l'altra. Un professor, o ballador experimentat, sol estar damunt d'una tarima o al centre de la primera línia.
A cada una de les línies tots els individus repeteixen els mateixos moviments, però de forma independent. Normalment no hi ha moviments que requereixin interacció entre membres de la mateixa filera. Cada ball té una seqüència diferent de moviments que s'han d'aprendre.
De totes maneres, malgrat tractar-se de moviments preestablerts, es poden efectuar variacions, sempre que no alterin el número de temps del ball o les parets.
També hi ha variacions en la manera com se situen les fileres. De la mateixa manera, si les fileres es posen les unes enfront de les altres mirant-se, s'anomena un ball de contra-dansa (contra dance). En aquests casos, les fileres es van creuant entre elles.

## Música

El line dance sempre havia tingut una imatge western, i majoritàriament s'havia ballat amb música country. Això ha canviat una mica des dels anys 90, sobretot a nivell internacional. Actualment, arreu del món es balla en línia amb tot tipus d'estils musicals, com ara músiques celtes, swing, pop, rock, hip-hop, funky entre d'altres.

## El Line dance a Catalunya

Va ser a mitjans dels anys 90 del segle xx quan el ball en línia es va estendre des dels Estats Units cap a la resta del món. A Catalunya també va arribar i va arrelar amb certa força, sobretot relacionat amb el Country.
Un gran nombre de grups de balls s'estenen arreu del país, on les trobades i ballades populars són freqüents cada setmana.
A finals de la primera dècada del segle xxi va començar a erigir-se un estil català més o menys propi i diferenciat al corrent internacional de line dance. S'ha anomenat Linedance Catalan-Style i cada cop gaudeix de més popularitat no només a Catalunya sinó també al sud de França i al nord d'Itàlia, amb concursos de ball a nivell internacional celebrats anualment als tres països.

## Enllaços externs

* LINEDANCE.CAT - Més de 1.200 balls escrits en català.
* KICK IT - La base de dades més gran de balls escrits en anglès. També se n'hi pot trobar algun en català, castellà o altres idiomes.
* COUNTRY.CAT - Actualitat del món del country (música i linedance) a Catalunya.
# Lunaria annua

Lunaria annua (flor de plata, medallons, monedes, planta dels diners, setí) és una espècie de planta de la família de les brassicàcies. Fa fins a 1 m d'alt i, malgrat el seu nom científic, és biennal. És nativa dels Balcans i el sud-oest d'Àsia, però s'ha naturalitzat arreu d'Europa, a l'Amèrica del Nord i en parts de la resta d'Àsia. Les fulles són ovals serrades. Les silícules, molt grosses i el·líptiques, mostren un envà blanc i lluent, o septe, quan se'ls treuen les parts laterals exteriors, anomenades valves. Les llavors recorden les monedes de plata, per això en anglès rep el nom de honesty. Se sol cultivar com a ornamental i en català rep, entre d'altres, el nom de setins, que al·ludeix a l'aspecte del septe central un cop retirades les valves.
* Síliqües
* Lunaria annua blanca

## Referències

* ↑ «Flora of NW Europe > Species: Lunaria annua (Honesty)». Arxivat de l'original el 2015-11-22. [Consulta: 27 juny 2013].

## Enllaços externs

* Jepson Manual Treatment
* Photo gallery
# Ma Wan (pintor)

    Avís: Ma Wan és el nom d'una illa de Hong Kong.
Ma Wan (xinès simplificat: 马琬; xinès tradicional: 馬琬; pinyin: Mǎ Wǎn), conegut també com a Wenbi fou un alt funcionari, pintor, poeta i cal·lígraf que va viure sota la dinastia Yuan.
No es coneixen les dates exactes del naixement i de la mort de Ma Wan. En relació al lloc on va néixer, era originari de Jiangning o Qinhuai, actualment Nanjing, província de Jiangsu encara que altres fonts citen Songjiang, en l'actualitat Xangai i les més antigues Fufeng, actualment província de Shaanxi (segons nota del llibre de Schafer).
Ma, pintor paisatgista que en les seves obres mostraven un toc clar i lleuger, va aprendre de Yang Weizhen i el seu estil es va inspirar en el de Guan Yuanren. Es troben obres seves en els següents museus: Museu d'Art de Cincinnati (USA], Museu del Palau de Pequín (Xina), Museu de Xangai (Xina) i Museu Nacional del Palau de Taipei (Taiwan).

## Bibliografia

* Dictionnaire des peintres,sculpteurs, dessinateurs et graveurs (Dictionnaire Bénézit) d'E. Bénézit.
* Cultures of Knowledge: Technology in Chinese History de Dagmar Schäfer. Pàgs 116 i 341. ISBN 9789004218444

## Referències

Per a aquest article se han utilitzat, entre d'altres, informacions procedents dels articles de la Wikipedia en anglès i francès dedicats a aquest artista.
# Maia Guenova

Maia Guenova i Corbadzijska (Sandanski, Bulgària, el 1946). Ha dedicat la seva carrera de traductora a donar a conèixer la literatura catalana al seu país, Bulgària. Va començar l'any 1981 publicant contes de Pere Calders, Mercè Rodoreda, Salvador Espriu, Manuel de Pedrolo, Montserrat Roig i Joan Rendé, entre d'altres, a la premsa cultural, obrint així el camí per la publicació de llibres. També publicà entrevistes amb el crític literari Àlex Broch i el dramaturg Josep M. Benet i Jornet sobre la literatura catalana a la revista cultural búlgara de màxima difusió, LIK. L'any acadèmic 1983-1984, impartí un curs de català al departament de Filologia Hispànica de la Universitat de Sofia. És membre de la Unió dels Traductors de Bulgària. Llicenciada en Filologia hispànica per la Universitat de Sofia Sant Climent d'Ohrida. Va estudiar el curs predoctoral de literatura catalana 1994-1996 a la Universitat de Barcelona. Ha participat en la Universitat Catalana d'Estiu de Prada de Conflent el 1990 i 1991 com a lectora i hi ha impartint conferències sobre el començament del procés de canvis en el camp de la cultura de Bulgària i alguns països de l'est després de la caiguda del mur de Berlín. Aquesta experiència, molt emotiva i enriquidora, li ha aportat un coneixement importantíssim de la realitat catalana. Des de 1994 viu a Catalunya i actualment exerceix de traductora freelance.

## Referències

* ↑ Maia Guenova Corbadzijska a "Llibres traduïts de Mercè Rodoreda", Visat, la revista digital de literatura i traducció del PEN català. [Consultat l'1 d'agost del 2020].
* ↑ «Maia Guenova». Tralicat. (Institut Ramon Llull). Arxivat de l'original el 2015-11-21. [Consulta: 20 novembre 2015].
# Manuel Olivencia Ruiz

Manuel Olivencia Ruiz (Ronda, 25 de juliol de 1929 - Sevilla, 1 de gener de 2018) fou un advocat i professor universitari espanyol.

## Biografia

Doctor en dret a la Universitat de Bolonya el 1953, fou catedràtic de dret mercantil a la Universitat de Sevilla (on fou professor de Felipe González Márquez), ambaixador extraordinari d'Espanya i delegat en la Comissió de les Nacions Unides per al dret mercantil internacional. Fou sotsecretari d'educació en el primer govern de la transició espanyola. Fou comissari general de l'Exposició Universal de Sevilla 1992 del 1984 al 1991. Va dimitir poc abans que comencés per pressions dels seus superiors.
El 1990 va rebre la Creu de Sant Jordi per la seva contribució a la col·laboració entre Sevilla i Barcelona en el marc dels esdeveniments de 1992. Posteriorment ha estat conseller del Banco Central Hispano El 2005 va ingressar a la Reial Acadèmia de Jurisprudència i Legislació. La seva filla és casada amb el polític del PP Javier Arenas. Ha rebut, entre d'altres, les grans creus de l'Orde d'Alfons X el Savi i l'Orde d'Isabel la Catòlica.

## Obres

* Concepto de Derecho Mercantil. Lecciones de Derecho Mercantil
* El Derecho Mercantil de la Codificación
* El Derecho Mercantil y Derecho de la Empresa.
* El Derecho Mercantil. Origen y Evolución Histórica.

## Referències

* ↑ Protagonistas a terra.es
* ↑ «Homenaje al maestro de los abogados y economistas sevillanos.» Diario de Jerez.

## Enllaços externs

* «Obra de Manuel Olivencia Ruiz» a Dialnet.
* Manuel Olivencia Arxivat 2012-04-24 a Wayback Machine. a Sevillanos Ilustres