OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Déguel ha-Torà

Déguel ha-Torà (o Degel haTorah en transcripció anglesa) (en hebreu דגל התורה, "Bandera de la Torà") és un partit polític haredí asquenasita religiós de l'estat d'Israel. D'ençà de 1992 participa a les eleccions israelianes com a membre de la coalició Judaisme Unit de la Torà.
Duéguel ha-Torà representa l'anomenada "facció lituana" dintre dels haredim no hassídics (també anomenats misnagdim) i oposats als hassidim representats pel partit Agudat Israel. Sovint aquests partits competeixen entre si contra uns altres, però amb freqüència uneixen les seves forces en una aliança política anomenada Yahadut ha-Torà des de les eleccions legislatives d'Israel de 1992. Duégel ha-Torà va ser creat com a partit independent pel rabí Elazar Shach de cara a les eleccions legislatives d'Israel de 1988, escindint-se d'Agudat Israel per diferències amb els hassidim.
El nom del partit, "Bandera de la Torah", s'oposa a la bandera de l'Estat d'Israel, que representa idees amb les quals aquest partit no desitja identificar-se. El rabí Shach va morir el 2001. El conseller rabínic de Déguel ha-Torà en 2006 era el rabí de 90 anys Yosef Shalom Eliashiv de Jerusalem.

## Resultats electorals

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/– | Govern |
| 1988 | Avraham Ravitz | 34,279 | 1.50 (#13) | 2 / 120 | Nou | Coalició |
| 1992 | Avraham Ravitz | Dins del Judaisme Unit de la Torà | Dins del Judaisme Unit de la Torà | 1 / 120 | 1 | Oposició |
| 1996 | Avraham Ravitz | Dins del Judaisme Unit de la Torà | Dins del Judaisme Unit de la Torà | 2 / 120 | 1 | Coalició |
| 1999 | Avraham Ravitz | Dins del Judaisme Unit de la Torà | Dins del Judaisme Unit de la Torà | 2 / 120 | = | Coalició |
| 2003 | Avraham Ravitz | Dins del Judaisme Unit de la Torà | Dins del Judaisme Unit de la Torà | 2 / 120 | = | Oposició |
| 2006 | Moshe Gafni | Dins del Judaisme Unit de la Torà | Dins del Judaisme Unit de la Torà | 2 / 120 | = | Oposició |
| 2009 | Moshe Gafni | Dins del Judaisme Unit de la Torà | Dins del Judaisme Unit de la Torà | 2 / 120 | = | Coalició |
| 2013 | Moshe Gafni | Dins del Judaisme Unit de la Torà | Dins del Judaisme Unit de la Torà | 3 / 120 | 1 | Oposició |
| 2015 | Moshe Gafni | Dins del Judaisme Unit de la Torà | Dins del Judaisme Unit de la Torà | 3 / 120 | = | Coalició |
| Abril 2019 | Moshe Gafni | Dins del Judaisme Unit de la Torà | Dins del Judaisme Unit de la Torà | 4 / 120 | 1 | Anticipades |
| Set. 2019 | Moshe Gafni | Dins del Judaisme Unit de la Torà | Dins del Judaisme Unit de la Torà | 3 / 120 | 1 | Anticipades |
| 2020 | Moshe Gafni | Dins del Judaisme Unit de la Torà | Dins del Judaisme Unit de la Torà | 4 / 120 | 1 | Coalició |
| 2021 | Moshe Gafni | Dins del Judaisme Unit de la Torà | Dins del Judaisme Unit de la Torà | 4 / 120 | = | Oposició |
| 2022 | Moshe Gafni | Dins del Judaisme Unit de la Torà | Dins del Judaisme Unit de la Torà | 3 / 120 | 1 | Coalició |

## Referències

* ↑ «Israel Political Parties: Degel Hattorah (Shach)». Jewish Virtual Library.

## Enllaços externs

* Història del partit a la pàgina web de la Kenésset
# Korítsia gia filima

Korítsa gia filima (grec: Κορίτσια για φίλημα) és una pel·lícula grega dirigida per Iannis Dalianidis i estrenada el 1965. La pel·lícula va vendre 619.236 entrades en la seva estrena exclusiva.
"Korítsa gia filima" va ser la primera pel·lícula grega que es va rodar i projectar en estèreo, encara que en el moment de la seva estrena només el cinema Attikón d'Atenes n'hi havia equipat.

## Argument

Rena Eleftheriou (Rena Vlachopoulou), gerent d'una agència de viatges de Nova York, ve a passar les seves vacances a Grècia amb la seva neboda Jenny (Zoi Laskari) i el grecoamericà Jim Pappas (Giannis Vogiatzis). Decideix ajudar econòmicament el seu germà a finançar l'explotació d'una font mineral descoberta a la propietat de la seva dona. A Rodes, on busca finançament, la Rena coneix un empresari, Petros Ramoglou (Giorgos Gavriilidis). L'Andreas, el seu fill, i el Kostas, un dels seus amics, intenten seduir la Jenny fent-se passar l'un a l'altre: Kostas per al ric Andreas i Andreas per al pobre Kostas. Arriba la Martha, actriu i promesa d'Andreas. Andreas i Jenny fugen a Hydra. La Martha els segueix i revela la veritat a Jenny. Res a fer. Jenny es queda amb Andreas. La Martha es consola amb Paul, el director de la pel·lícula que protagonitza. La Rena obté els fons per al seu germà i cedeix als avenços de Jim Pappas.

## Repartiment

* Zoe Laskari
* Rena Vlachopoulou
* Martha Karagianni
* Chloe Liaskou
* Kostas Voutsas
* Andreas Douzos
* Giannis Vogiatzis
* Alekos Tzanetakos
* Giorgos Gavriilidis
* Periklis Hristoforidis

## Referències

* ↑ Κολιοδήμος, Δημήτρης. Λεξικό Ελληνικών ταινιών. Εκδόσεις Γένους, 2001, p. 246. ISBN 978-960-8460-41-6.
* ↑ ΚΟΡΙΤΣΙΑ ΓΙΑ ΦΙΛΗΜΑ, <https://www.filmfestival.gr/el/movie/movie/10606>. Consulta: 23 agost 2021
* ↑ (grec) Biographie de Filopimin Finos
* ↑ «Κορίτσια για φίλημα (1964-1965)» (en grec). [Consulta: 23 agost 2021].

## Bibliografia

* (francès) Michel Demopoulos (dir.), Le Cinéma grec, Cinéma/Pluriel, Centre Georges Pompidou, 1995. ISBN 2858508135

## Enllaços externs

* (grec) Fitxa a la cinemateca grega
# Alexandre Ballester Moragues

Alexandre Ballester Moragues (Gavà, Baix Llobregat, 1933 - Inca, Mallorca, 30 de juny de 2011) fou un escriptor i dramaturg, nascut accidentalment a Gavà, però que va viure i treballar gairebé sempre a sa Pobla (Mallorca), on va realitzar diverses tasques de divulgació cultural per al consistori que, el 1968, el va distingir amb l'Escut d'Or de la Vila com a cronista oficial.
A partir de la segona meitat dels anys 60, va desenvolupar una intensa activitat teatral influït per Samuel Beckett, Eugène Ionesco o Antonin Artaud, i durant la qual va obtenir premis de notable importància. Va escriure 16 peces teatrals, de les quals es van estrenar 12, a les Illes principalment. També va cultivar la novel·la, la poesia i la narració curta. Pel que fa a la faceta com a articulista, destaquen les seves col·laboracions en diferents mitjans de comunicació locals amb escrits especialitzats en història, etnografia, hagiografia, festes populars i tradicions de les Balears.

## Premis

* 2005- Premi Ramon Llull.
* 2009- Premi Bartomeu Oliver, concedit el 18 de desembre per l'OCB i que és un dels guardons del "Premis 31 de Desembre" i que s'entregà en el decurs de l'acte "Nit de la Cultura" celebrat al Teatre Principal de Maó (Menorca).

## Obres
### Teatre

* Foc colgat (Premi Carles Lemos 1967)
* Jo i l'absent (Premi Ciutat de Palma 1966)
* Dins un gruix de vellut (Premi Josep Maria de Sagarra 1967)
* Massa temps sense piano (Premi Mallorca 1968)
* Fins al darrer mot (Premi Joan Santamaria 1968)
* Siau benvingut (1968)
* La tragèdia del tres i no res (1968)
* Un baül groc per a Nofre Taylor (1971)
* Maria Magdalena o La penedida gramatical (1971)
* Cap cap pla cap al cap del replà (1972)
* Començament a punta de pesta (Premi de les Lletres Catalanes Ignasi Iglésies, Tübingen, 1972)
* L'única mort de Marta Cincinnati (Premi de Teatre Born de Ciutadella 1983)
* Al caire de les campanes (Premi Teatre Principal 1987)
* La mort del Vienès (1995)
* Un no res d'eternitat (2010)
* I passen les tempestes (Premi Recull de Teatre Josep Ametller 2011)

### Novel·la

* Les nostres amagades servituds, (Premi Ciutat de Palma de novel·la 1964)

### Poesia

* Brot de murta
* Rèquiem per a nou pams de terra
* Taula per a tots

## Referències

* ↑ «Fallece el dramaturgo Alexandre Ballester, cronista de sa Pobla». UH Noticias, 30-01-2017. [Consulta: 30 gener 2017].
* ↑ «Mor l'escriptor i dramaturg Alexandre Ballester». Cultura21, 01-07-2011. Arxivat de l'original el 2011-07-03. [Consulta: 2 juliol 2011].

## Enllaços externs

* «Alexandre Ballester Moragues». Associació d'Escriptors en Llengua Catalana.
# L'argent fait le bonheur

L'argent fait le bonheur és una pel·lícula francesa dirigida per Robert Guédiguian, estrenada el 1993.
Aquesta és la primera part dels "Contes de l'Estaca", abans de Marius i Jeanette i À l'attaque !.

## Argument

En una ciutat de Marsella, un sacerdot i unes mares de família intenten calmar una situació minada per problemes d'atur, delinqüència, prostitució i narcotràfic. La pel·lícula gira en particular al voltant de la rivalitat entre dos petits caids que han traçat una línia a terra que divideix la ciutat en dos clans.

## Repartiment

* Ariane Ascaride : Simona Viali
* Jean-Pierre Darroussin : el capellà
* Pierre Banderet : M. Degros
* Danièle Lebrun : la prostituta
* Roger Souza : Jackpot
* Gérard Meylan : M. Munoz
* Frédérique Bonnal : Mme Degros
* Lorella Cravotta : Mme Munoz
* Jacques Boudet : M. Goudre

## Producció

Aquesta és la primera pel·lícula que Robert Guédiguian va coescriure amb Jean-Louis Milesi, el seu company de guió durant els propers quinze anys.

## Referències

* ↑ L'argent fait le bonheur, unifrance.org
* ↑ L'argent fait le bonheur... par Guédiguian, Laboratoire Urbanisme Insurrectionnel
* 1 2 3 «L'argent fait le bonheur». Arte. [Consulta: 4 març 2024]..

## Enllaços externs

* Fragment de la pel·lícula a YouTube
# Gran Premi d'Hongria del 1990

Resultats del Gran Premi d'Hongria de la temporada 1990 disputat al circuit d'Hungaroring el 12 d'agost del 1990.

## Classificació

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 5 | Thierry Boutsen | Williams - Renault | 77 | 1h 49' 31. 4 | 1 | 9 |
| 2 | 27 | Ayrton Senna | McLaren - Honda | 77 | + 0.288 s | 4 | 6 |
| 3 | 20 | Nelson Piquet | Benetton - Ford | 77 | + 27.893 s | 9 | 4 |
| 4 | 6 | Riccardo Patrese | Williams - Renault | 77 | + 31.833 s | 2 | 3 |
| 5 | 11 | Derek Warwick | Lotus - Lamborghini | 77 | + 1' 14.2 min. | 11 | 2 |
| 6 | 29 | Éric Bernard | Larrousse - Lamborghini | 77 | + 1' 24.308 min. | 12 | 1 |
| 7 | 12 | Martin Donnelly | Lotus - Lamborghini | 76 | + 1 Volta | 18 | |
| 8 | 15 | Mauricio Gugelmin | Leyton House - Judd | 76 | + 1 Volta | 17 | |
| 9 | 10 | Alex Caffi | Arrows - Ford | 76 | + 1 Volta | 26 | |
| 10 | 21 | Emanuele Pirro | Dallara - Ford | 76 | + 1 Volta | 13 | |
| 11 | 25 | Nicola Larini | Ligier - Ford | 76 | + 1 Volta | 25 | |
| 12 | 9 | Michele Alboreto | Arrows - Ford | 75 | + 2 Voltes | 22 | |
| 13 | 17 | Gabriele Tarquini | AGS - Ford | 74 | + 3 Voltes | 24 | |
| 14 | 26 | Philippe Alliot | Ligier - Ford | 74 | + 3 Voltes | 21 | |
| 15 | 24 | Paolo Barilla | Minardi - Ford | 74 | + 3 Voltes | 23 | |
| 16 | 28 | Gerhard Berger | McLaren - Honda | 72 | Col·lisió | 3 | |
| 17 | 2 | Nigel Mansell | Ferrari | 71 | Col·lisió | 5 | |
| Ret | 19 | Alessandro Nannini | Benetton - Ford | 64 | Col·lisió | 7 | |
| Ret | 16 | Ivan Capelli | Leyton House - Judd | 56 | Caixa canvi | 16 | |
| Ret | 30 | Aguri Suzuki | Larrousse - Lamborghini | 37 | Motor | 19 | |
| Ret | 1 | Alain Prost | Ferrari | 36 | Caixa canvi | 8 | |
| Ret | 4 | Jean Alesi | Tyrrell - Ford | 36 | Col·lisió | 6 | |
| Ret | 8 | Stefano Modena | Brabham - Judd | 35 | Motor | 28 | |
| Ret | 23 | Pierluigi Martini | Minardi - Ford | 35 | Col·lisió | 14 | |
| Ret | 22 | Andrea de Cesaris | Dallara - Ford | 22 | Motor | 10 | |
| Ret | 3 | Satoru Nakajima | Tyrrell - Ford | 9 | Frens | 15 | |
| NVQ | 18 | Yannick Dalmas | AGS - Ford | | | | |
| NVQ | 7 | David Brabham | Brabham - Judd | | | | |
| NVQ | 36 | Jyrki Järvilehto | Onyx - Ford | | | | |
| NVQ | 35 | Gregor Foitek | Onyx - Ford | | | | |
| NVQ | 14 | Olivier Grouillard | Osella - Ford | | | | |
| NVQ | 31 | Bertrand Gachot | Coloni - Ford | | | | |
| NVQ | 31 | Bertrand Gachot | Coloni - Subaru | | | | |
| NVQ | 33 | Roberto Moreno | Euro Brun - Judd | | | | |
| NVQ | 34 | Claudio Langes | Euro Brun - Judd | | | | |

## Altres

* Pole : Thierry Boutsen 1' 17. 919
* Volta ràpida: Riccardo Patrese 1' 22. 058 (a la volta 63)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-21. [Consulta: 7 maig 2010].
# Tomàs Serra Joan

Tomàs Serra Joan (Alcúdia, 1650 - sa Pobla, 1701) fou un prevere i doctor en teologia mallorquí que va ser rector de la parròquia de la Pobla, on està enterrat, de 1687 fins a la seva mort.
Fou l'impulsor de l'ampliació de l'hostatgeria i l'església de la Victòria d'Alcúdia (1678) i de l'edificació de la nova església parroquial de la Pobla (1697).
Té un carrer dedicat a la Pobla.

## Referències

* Sa Marjal. Ajuntament de sa Pobla, Vol. III, Tom VI, 1914 (reedició 1990), pàg. 113-117.
# Daniel Arnau i Tortonda

Daniel Arnau i Tortonda (Estivella, 26 de novembre de 1887 - Estivella, 2 de setembre de 1955), conegut com a Deny o Danny Aloha, va ser un músic i baríton valencià, pioner en la difusió de l'ukelele i la música hawaiana a Europa. Nascut en una família musical, va iniciar-se en el cant i es va establir als EUA el 1918. Va estudiar la cultura i música hawaianes a Honolulu i va aconseguir popularitat amb la seva pròpia orquestra. Va viatjar per Europa, on va establir-se a París i va realitzar diversos concerts. Va retornar a Estivella després de la Guerra Civil Espanyola, on va continuar la seva tasca docent fins a la seva mort.

## Discografia

* La Paloma / Maria-Marì – La Voce Del Padrone – Itàlia – 1943
* Encantador de la guitarra hawaiiana – Stylo Magic – Regne Unit – 2001 (Recopilatori)

## Referències

* ↑ «Danny Aloha, el famós artista hawaià nascut en un poblet valencià». VilaWeb, 24-11-2023.
* ↑ «Daniel Arnau». [Consulta: 30 novembre 2023].
* ↑ Llueca Juesas, Albert. «¿quiénes fueron Daniel Alhoa y Ramón Berges?», 29-06-2018.
* ↑ «Estivella homenajea a Daniel Arnau, que introdujo el ukelele en Europa». Levante-emv, 25-11-2012.
# Mark Mancina

Mark Mancina (Santa Monica, 9 de març de 1957) és un músic de rock nord-americà. Va créixer al comtat d'Aurenja a l'estat de Califòrnia, on va tocar en diferents bandes de rock. Ha tocat amb Handel (la seva primera banda, de rock clàssic), Dexter (en els anys vuitanta) i el trio Nitelife, que freqüentava un restaurant mexicà a Long Beach.
Als vuit anys ja estudiava composició i interpretació i va graduar-se en guitarra clàssica, entre d'altres. Va tocar en recitals de guitarra clàssica per a joves on interpretava peces de Stravinsky i va escriure i dirigir nombroses peces de conjunt. Fins i tot va estudiar durant una setmana amb Aaron Copland. Posteriorment va especialitzar-se en música per al cinema.
Ha col·laborat en diverses ocasions amb The Walt Disney Company i ha guanyat dos Premis Grammy i una nominació als premis Annie. La seva feina a l'adaptació musical a The Lion King li va valer una nominació al Premi Tony a la millor banda sonora.

## Referències

* ↑ «The Music of The Lion King: A 20th Anniversary Conversation with Rob Minkoff and Mark Mancina – Part III» (en anglès), 19-09-2014. [Consulta: 5 agost 2019].
# The Judgment House

The Judgment House és una pel·lícula muda dirigida per James Stuart Blackton, en la seva primera producció independent després de deixar la Vitagraph, i interpretada per Violet Heming, Florence Deshon i Wilfred Lucas entre d'altres. Basada en la novel·la homònima de Gilbert Parker adaptada pel mateix Blackton, la pel·lícula es va estrenar el 19 de novembre de 1917.

## Argument

Estimada per dos homes, la frívola Jasmine Grenfel no es pot decidir entre l’atrevit Rudyard Byng i el més reservat Ian Stafford. Abassegada per la seva contundència acaba decidint-se per Byng i Stafford marxa a Sud-àfrica. Passen tres anys i Jasmine és infeliç degut al caràcter dissipat del seu marit s’esvaeix. A més el secretari privat del seu marit, Adrian Fellow, li va al darrere a la vegada que també té una aventura amb Al’Mah, una ballarina exòtica. Un dia Byng troba una nota d’amor de Fellow dirigida a Jasmine i vol matar la dona i el secretari però Stafford torna just en aquell moment i evita la tragèdia. Més tard Fellow és assassinat i Byng troba una agulla enverinada a prop del cos. Abans que es pugui descobrir qui és l'assassí esclata la guerra dels bòers i Byng s’enrola a l'exèrcit del seu país. En la batalla, Stafford mor i Byng es distingeix com a soldat i es reforma com a persona. Al'Mah, ara infermera, és ferida i confessa que va matar a Fellow. Jasmine s’adona que ha estat la responsable de la seva pròpia infelicitat i es reconcilia amb el seu marit.

## Repartiment

* Violet Heming (Jasmine Grenfel)
* Wilfred Lucas (Rudyard Byng)
* Conway Tearle (Ian Stafford)
* Paul Doucet (Adrian Fellowes)
* Florence Deshon (Al'Mah)
* Lucille Hammill (Lou)
* Crazy Thunder (Krool)

## Referències

* ↑ Brégent-Heald, Dominique. Borderland Films: American Cinema, Mexico, and Canada During the Progressive Era (en anglès). U of Nebraska Press, 2015-11-01, p. 80-81. ISBN 978-0-8032-7673-4.
* ↑ «The Judgment House” a powerful story». The Moving Picture World, 10-11-1917, pàg. 887.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 821. ISBN 978-3-11-095194-3.
* ↑ «Author and Producer work together». The Moving Picture World, 17-11-1917, pàg. 1048.
* ↑ «The Judgment House». Moving Picture World, 24-11-1917, pàg. 1232.

## Enllaços externs

* The Judgment House al catàleg de l'American Film Institute
# The Mothering Heart

The Mothering Heart és una pel·lícula muda de la Biograph dirigida per D. W. Griffith i protagonitzada per Lillian Gish i Walter Miller, entre d'altres. La pel·lícula es va estrenar el 21 de juny de 1913.

## Argument

Una noia decideix casar-se amb el noi que la festeja encara que no n'estigui enamorada quan veu com li pot afectar la seva negativa. Un cop casats, els primers temps són difícils perquè el marit guanya pocs diners però ella l'ajuda planxant i arreglant roba per a altra gent. Quan el marit aconsegueix una feina molt millor fa que tots dos surtin a un cabaret a celebrar-ho. Ella és reticent ja que està embarassada, però com que el marit encara no ho sap, accepta. Al cabaret el marit flirteja amb una noia sola fins que l'esposa, enfadada, marxa amb ell. Poc després l'espós retroba la noia i es reinicia la relació. Al final l'esposa descobreix l'engany i abandona al marit anant a casa els pares on té el fill que molt poc després mor. En saber-ho el marit, que ja ha estat abandonat per l'altra noia per un home més ric, els vol visitar. La dona es nega a deixar-lo entrar però poc després el fill mor i ella el deixa veure’l. En veure la pena del marit i que aquest encara duu l'anell de casat, es reconcilien.

## Repartiment

* Walter Miller (el jove marit)
* Lillian Gish (la jove esposa)
* Kate Bruce (la mare de l'esposa)
* Viola Barry (amiga del marit)
* Charles West (cambrer)
* Adolph Lestina (metge)
* Charles Murray (ballarí)
* Gertrude Bambrick (ballarina)
* William Elmer (porter)
* Mae Marsh
* Donald Crisp
* Dell Henderson
* Christy Cabanne
* Henry B. Walthall
* Josephine Crowell
* Jennie Lee
* William J. Butler
* Edward Dillon
* John T. Dillon
* Harry Hyde as Outside Club
* J. Jiquel Lanoe
* Charles Hill Mailes
* Joseph McDermott
* Alfred Paget
* Gus Pixley
* W. C. Robinson

## Producció

La pel·lícula va ser la primera en què Gish era l'estrella i en ella va realitzar la seva primera gran actuació. En un primer moment, Griffith va estar a punt de substituir-la per una actriu d'aspecte més madur com Blanche Sweet però ella es va posar uns coixinets al pit per tal d'aconseguir mantenir el paper. Es tracta d'una de les pel·lícules més ambicioses de Griffith per a la Biograph fins al moment. Estrenada com una pel·lícula de dues bobines (uns 25 minuts), la seva filmació es va allargar unes cinc setmanes, començant el març de 1913.

## Referències

* ↑ «For one and all». Motion Picture Story Magazine, 7-1913, pàg. 166.
* ↑ «Complete record of current films». Motography IX, 13, 28-06-1913, pàg. 489.
* ↑ «The Mothering Heart». Motion Picture Story Magazine, 7-1913, pàg. 17.
* ↑ Callahan, Dan. The Art of American Screen Acting, 1912-1960 (en anglès). McFarland, 2018-02-19. ISBN 978-1-4766-7405-6.
* 1 2 Affron, Charles. Lillian Gish: Her Legend, Her Life (en anglès). University of California Press, 2002-03-12, p. 67. ISBN 978-0-520-23434-5.
# The Round-Up (pel·lícula de 1920)

The Round-Up és una pel·lícula muda dirigida per George Melford i protagonitzada per Roscoe Arbuckle, entre d'altres. La pel·lícula, basada en l'obra de teatre homònima d'Edmund Day, es va estrenar el 10 d'octubre de 1920. Arbuckle, que havia arribat a ser una estrella amb els seus curts de comèdia slapstick va ser contractat per la Paramount i la primera pel·lícula en que va actuar va ser aquest western dramàtic. Tot i el seu aspecte tan poc convencional, la pel·lícula va resultar ser un dels èxits de crítica més grans.

## Argument

L'enginyer Dick Lane no torna d'Arizona com s'esperava cosa que desespera la seva xicota, Echo Allen. Jack Payson, que està molt enamorat d'ella, enganya la noia amb el fals testimoni d'un facinerós, Buck McKee, i li fa creure que Dick ha estat assassinat pels indis. Ella ho acaba assumint per lo que accepta casar-se amb Jack. La nit abans de les noces, Dick torna i Jack el fa fora després de cobrar els tres mil dòlars que el jove enginyer li devia. Buck McKee és l'únic testimoni de la trobada. Aquest ha robat i assassinat un oficial del correu exprés i veu l'oportunitat de fer recaure en Jack les sospites del fet.
Per tal de demostrar la seva innocència, Jack explica a Echo l'origen dels tres mil dòlars i ella li mana de sortir a buscar Dick. El xèrif Slim Hoover segueix Jack creient les acusacions de McKee. Quan Jack troba Dick es veuen envoltats per una escaramussa entre indis renegats i la cavalleria mexicana. Dick és ferit mortalment. El xèrif Slim Hoover arriba just en aquell moment i els rescata amb l'ajut de la cavalleria dels Estats Units. Abans de morir, Dick perdona Jack i explica al xèrif que ell va donar aquells diners a Jack per lo que aquest queda exonerat de tota sospita. Jack i Echo es reconcilien.

## Repartiment

* Roscoe Arbuckle (Slim Hoover)
* Mabel Julienne Scott (Echo Allen)
* Irving Cummings (Dick Lane)
* Tom Forman (Jack Payson)
* Wallace Beery (Buck McKee)
* Jean Acker (Polly Hope)
* Guy Oliver (oncle Jim)
* Jane Wolfe (Josephine)
* Fred Huntley (Sagebrush Charlie)
* George Kuwa (nen xinès)
* Lucien Littlefield (Parenthesis)
* Chief Red Fox
* Molly Malone
* Buster Keaton (indi, no acreditat)

## Referències

* ↑ «"The Roundup”». Exhibitors Herald XI, 10., 04-09-1920, pàg. 104.
* 1 2 Massa, Steve. Rediscovering Roscoe: The Films of “Fatty” Arbuckle (en anglès). BearManor Media.
* ↑ «Avance information of all film releases». Motion Picture News, 16-10-1920, pàg. 3076.

## Enllaços externs

* The Round-Up al catàleg de l'American Film Institute