OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santi Trullenque

Santi Trullenque (Barcelona, 1974) és un director, realitzador i productor de cinema català. El seu primer llargmetratge és El fred que crema.
Trullenque ha estat alumne de Werner Herzog a la Rogue Film School.
Ha treballat en el món de l'audiovisual, fent documentals, curts i espots publicitaris. El gener del 2020 va iniciar el rodatge del seu primer llargmetratge (El fred que crema), que es va haver de posposar per la pandèmia de covid-19. Finalment, estrenat al BCN Film Fest l'abril del 2022 i va ser el film inaugural del FIC-CAT 2022. Es va estrenar als cinemes el gener de 2023.
Apart, ha dirigit i realitzat per a TVE i TV3 els programes El Aprendiz, Ópera en vaqueros, Maestros de maestros, Psicopatología Digital, Anecdotario, i Campanadas históricas, entre molts altres. També ha dirigit el programa Volcans per a Betevé.
Ha participat igualment en els documentals Prim, anatomía de un general (2013) i La gran aventura de la Canadenca, entre d'altres.
A més, ha dirigit i realitzat els continguts audiovisuals del monestir de Sant Benet de Bages (a la Catalunya Central), i ha estat el creador de la plataforma audiovisual dedicada a contingu6ts de gastronomia Tasty TV. També ha dirigit i realitzat els continguts audioviduals del músic Miqui Puig.
El fred que crema, distribuïda per Filmax, amb dues nominacions als XV Premis Gaudí. El guió es basa en l'obra de teatre Fred d'Agustí Franch Reche, el qual ha participat en la realització del guió cinematogràfic, tot i que com indica Trullenque en la pel·lícula se n'ha fet una interpretació lliure i singular.

## Referències

* ↑ «Santi Trullenque, de l’Ametlla, presenta la seva primera pel·lícula». [Consulta: 19 novembre 2022].
* ↑ «Santi Trullenque s'estrena amb un llargmetratge ambientat en el món dels 'passadors' a l'Andorra de l'any 1943», 26-04-2022. [Consulta: 19 novembre 2022].
* 1 2 «Santi Trullenque / Info». Arxivat de l'original el 7 de febrer 2023. [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ «Satisfacció majúscula en la premiere mundial d'«El fred que crema» d'Agustí Franch al BCN Film Fest». Nació Digital, 28-04-2022.
* ↑ «Aida Folch y Roger Casamajor protagonizan ‘Fred’, que acaba de empezar su rodaje en Andorra - Cine y Tele» (en castellà), 13-03-2020. [Consulta: 19 novembre 2022].
* 1 2 «Santi Trullenque: “Me revienta que las películas sean fieles al libro o a la obra”». Crónica Global, 25-01-2023. [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ «Prim, anatomía de un general». Filmaffinity. [Consulta: 7 febrer 2023].
* ↑ «Santi Trullenque: “Tinc la sensació que vivim en un món governat per Tinky Winky”». el Món, 20-01-2023. [Consulta: 7 febrer 2023].
# Sant Joan de Peu de Port

Sant Joan de Peu de Port (en basc Donibane Garazi; en occità Sent Joan Pè de Port; en francès i oficialment Saint-Jean-Pied-de-Port), és la capital de la Baixa Navarra, un dels set territoris que formen Euskal Herria, al departament dels Pirineus Atlàntics i a la regió de la Nova Aquitània. Tenia 1.513 habitants el 2006.
Hi passa la Via Podiensis del camí de Sant Jaume.

## Demografia

Evolució de la població :
| 1793 | 1800 | 1806 | 1821 | 1831 | 1836 | 1841 | 1846 | 1851 |
| 1 121 | 1 286 | 1 421 | 1 632 | 1 771 | 1 979 | 2 332 | 2 085 | 1 979 |
| 1856 | 1861 | 1866 | 1872 | 1876 | 1881 | 1886 | 1891 | 1896 |
| 1 752 | 1 939 | 1 959 | 1 972 | 1 641 | 1 556 | 1 545 | 1 546 | 1 600 |
| 1901 | 1906 | 1911 | 1921 | 1926 | 1931 | 1936 | 1946 | 1954 |
| 1 682 | 1 638 | 1 566 | 1 404 | 1 517 | 1 591 | 1 541 | 1 541 | 1 537 |
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2006 | 2011 | 2016 |
| 1 612 | 1 686 | 1 729 | 1 563 | 1 432 | 1 417 | - | - | - |
| 2019 | - | - | - | - | - | - | - | - |

## Administració

Llista d'alcaldes :
| Període | Identitat | Partit |
| 1995-2001 | Charles Cabrol | |
| 2001- | Alphonse Idiart | |

## Agermanaments

* Estella
# Gazània

Gazània (Gazania) és un gènere de plantes amb flors ornamentals dins la família asteràcia natives de Sud-àfrica. Sovint es planten com una coberta tolerant a la secada.

## Taxonomia

Inclouen:
* Gazania caespitosa Bolus
* Gazania ciliaris DC.
* Gazania heterochaeta DC.
* Gazania jurineifoliaDC.
* Gazania krebsiana Less. (= Gazania pavonia) - Terracotta Gazania
* Gazania lichtensteinii Less..
* Gazania leiopoda (DC.) Roessler
* Gazania linearis (Thunb.) Druce - Treasureflower
* Gazania maritima Levyns
* Gazania othonnites (Thunb.) Less.
* Gazania pectinata (Thunb.) Hartw.
* Gazania rigens (L.) Gaertn. (= Gazania × splendens)
* Gazania rigida (Burm.f.) Roessler
* Gazania schenckii O.Hoffm.
* Gazania serrata DC.
* Gazania tenuifolia Less.
* Gazania thermalis Dinter
* Gazania krebsiana Goegap N.R., Namaqualand, Northern Cape, Sud-àfrica
* Gazania lichtensteinii Goegap N.R., Namaqualand, Northern Cape
* Gazania rigens (flor)
* Gazània blanca i porpra

## Taxonomia

El gènere va ser descrit formalment per Joseph Gaertner en el seu llibre De Fructibus et Seminibus Plantarum de 1791. Gaertner named the genus after Theodorus Gaza, a 15th-century translator of the works of Theophrastus.
Gazania és un membre de la tribu Arctotideae i la subtribu Gorteriinae. El 1959, Helmut Roessler en va considerar 16 espècies.
Actualment es consideren set espècies: G. jurineifolia, G. caespitosa, G. ciliaris, G. tenuifolia, G. heterochaeta, G. schenckii, i G. lichtensteinii.

## Distribució

Es troben a Sud-àfrica, Eswatini, Moçambic, Tanzània i Angola. S'han introduït a Austràlia, Nova Zelanda, i Califòrnia. Són molt cultivades com a plantes ornamentals.

## Referències

* ↑ Per Ola Karis. 2007. "Arctotideae" pages 200-207. In: Klaus Kubitzki (series editor); Joachim W. Kadereit and Charles Jeffrey (volume editors). The Families and Genera of Vascular Plants volume VIII. Springer-Verlag: Berlin; Heidelberg, Germany.
* ↑ «African plants database». [Consulta: 11 abril 2008].
* 1 2 3 «Aluka - Entry for Gazania Gaertn. [family COMPOSITAE]». Arxivat de l'original el 2013-08-01. [Consulta: 11 abril 2008].
* ↑ Seranne Howis, Nigel P. Barker, and Ladislav Mucina. 2009. "Globally grown, but poorly known: species limits and biogeography of Gazania Gaertn. (Asteraceae) inferred from chloroplast and nuclear DNA sequence data". Taxon 58(3):871-882.
* ↑ Helmut Rössler. 1959. "Revision der Arctotideae - Gorteriinae (Compositae)". Mitteilungen der Botanischen Staatssammlung München 3:71-500.
* ↑ «Genus Gazania». PlantNET - New South Wales Flora Online. Royal Botanic Gardens & Domain Trust, Sydney Australia. [Consulta: 11 abril 2008].

## Enllaços externs

* PlantZafrica.com: Gazania krebsiana Arxivat 2016-11-19 a Wayback Machine.
# Batalla de Jianmenguan

La batalla del pas de Jianmen (Jianmen Guan Zhandou, 剑门关战斗) va ser una batalla lliurada entre comunistes i nacionalistes durant la guerra civil xinesa posteriorment a l'època de la Segona Guerra Mundial i va acabar amb la victòria comunista. Va ser una de les batalles part de la campanya de Chengdu, que alhora era part de la Campanya del sud-oest de la Xina.

## Antecedents

El govern republicà traslladà la capital provisional de Guangzhou a Chongqing el 15 d'octubre, i finalment a Chengdu el 29 de novembre. Chiang Kai-shek havia tornat al continent des de Taiwan el 14 de novembre, i estaria en Chonqqing i Chengdu intentant resistir la victòria comunista. Finalment, el 8 de desembre, Chiang dona per perduda la Xina continental, quedant només algunes bosses de resistència, especialment a Sichuan, i ordena a les seves tropes i als més alts càrrecs del govern l'abandó de Chengdu. El 10 de desembre de 1949, Chiang Kai-shek i el seu fill Chiang Ching-kuo volen a Taiwan.
El pas de Jianmen (Jianmen Guan, 剑门关) va ser una de les més importants entrades a Sichuan. Hi ha 72 cims a la muntanya i l'únic camí que travessava la muntanya era de 50 m d'ample. Qui controlava aquest tram de 2 km de la carretera controlava la porta d'enllaç a Sichuan, i els nacionalistes havien construït uns complexos sistemes de búnquers a la zona per reforçar la seva defensa contra els inevitables atacs dels comunistes.

## Batalla

Flanquejats en un pas de muntanya, els nacionalistes van haver d'abandonar les posicions defensives i abandonar Jiange.

## Conseqüències

La derrota nacionalista va permetre l'atac dels comunistes a la província de Sichuan, i amb ella, els comunistes controlaven la xina continental, acabant la guerra.

## Referències

* 1 2 3 4 5 War (en anglès). Dorling Kindersley Ltd, 2009, p. 479. ISBN 1405347783.
* ↑ Cook, Chris Cook. Stevenson, John. [2005] (2005). The Routledge Companion to World History Since 1914. Routledge. ISBN 0-415-34584-7. p 376.
* ↑ Lynch, Michael. The Chinese Civil War 1945-49 (en anglès). Osprey Publishing, 2010, p.13. ISBN 1841766712 [Consulta: 10 abril 2015]. Arxivat 2015-04-16 a Wayback Machine.

## Bibliografia

* Zhu, Zongzhen and Wang, Chaoguang, Liberation War History, 1st Edition, Social Scientific Literary Publishing House en Beijing, 2000, ISBN 7801492072 (set)
* Zhang, Ping, History of the Liberation War, 1st Edition, Chinese Youth Publishing House en Beijing, 1987, ISBN 750060081X (pbk.)
# Estaurolita

L'estaurolita és un mineral de la classe dels silicats (nesosilicat) de color marró vermellós o negre. El nom deriva del grec stauros (que vol dir creu) i lithos (que vol dir pedra) com a referència al seu maclat típic. Cristal·litza en el sistema monoclínic. Presenta una duresa en l'escala de Mohs de 7 a 7,5 i una fórmula química Fe$^{2+}$₂Al$_9$O₆(SiO₄)₄(O,OH)₂. El magnesi, el zinc i el manganès poden substituir-se pel ferro, i el ferro trivalent pot substituir l'alumini.

## Propietats

* Estaurolita de Madagascar.
Una característica rellevant de l'estaurolita és que sovint es troba maclada en forma de creu; aquestes macles són clarament visibles en mostres de mà, i normalment es troben envoltades per porfiroblasts. En làmina prima, l'estaurolita es presenta habitualment maclada i s'observa amb colors de birefringència de primer ordre similars als del quars.

## Formació i localització

L'estaurolita és un mineral metamòrfic d'alt grau. Pot trobar-se associat junt amb almandina, mica, cianita, albita, biotita i sil·limanita en gneissos i esquistos de metamorfisme regional. L'estaurolita és el mineral "oficial" de l'estat de Geòrgia als EUA; també s'ha trobat als Alps, tant francesos com suïssos. Als territoris de parla catalana ha estat descrita a El Tarter (Andorra), a El Barcarès (Rosselló), a Pi de Conflent (Conflent), i a Sant Pere dels Forcats (Baixa Cerdanya).

## Ús

L'estaurolita es pot utilitzar per a conèixer la temperatura i la pressió a la qual s'ha generat el metamorfisme.metamorphism.

## Grup de l'estaurolita

El grup de l'estaurolita està format per tres espècies minerals.
| Espècie | Fórmula |
| Estaurolita | Fe$^{2+}$₂Al$_9$O₆(SiO₄)₄(O,OH)₂ |
| Magnesiostaurolita | Mg(Mg,Li)₃(Al,Mg)$_{18}$Si₈O$_{44}$(OH)₄ |
| Zincostaurolita | Zn₂Al$_9$Si₄O$_{23}$(OH) |

## Referències

* 1 2 Klein, Cornelis and Cornelius S. Hurlbut, Jr., Manual of Mineralogy, Wiley. 20th ed., 1985, p. 382 - 3 ISBN 0-471-80580-7
* ↑ http://rruff.geo.arizona.edu/doclib/hom/staurolite.pdf Handbook of Mineralogy
* ↑ http://www.mindat.org/show.php?id=3753&ld=1&pho= Mindat.org
* ↑ http://webmineral.com/data/Staurolite.shtml Webmineral data
* ↑ The Audubon Society Field Guide to North American Rocks and Minerals, Chesterman and knopf.
* ↑ «Taula dels minerals de Catalunya en làmina prima». Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. Arxivat de l'original el 11 de desembre 2023. [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ Guitard, Gérard. Catalogue raisonné de la collection de minéralogie régionale du Centre européen de recherches préhistoriques de Tautavel (Pyrénées-orientales), 2010, p. 190 [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ Llac F., Autran A., Guitard G., Robert J.F., Gourinard Y., Santanach P. «Carte géo1. France (l/50 000). Feuille SAILLAGOUSE (1098)». Orléans: Bureau de recherches géologiques et minières, 1988, pàg. 49 [Consulta: 11 desembre 2023].
* ↑ «Grup de l'estaurolita» (en anglès). Webmineral. [Consulta: 26 octubre 2016].

## Enllaços externs

* Galeria Arxivat 2005-12-17 a Wayback Machine.
# Arthur Kinoy

Arthur Kinoy (Nova York, 20 de setembre de 1920 - 19 de setembre de 2003) va ser un advocat estatunidenc i defensor del Moviment afroamericà pels drets civils contra la segregació racial, a més d'exercir la defensa d'Ethel i Julius Rosenberg des de 1951, els quals van ser finalment condemnats per «espionatge atòmic» i executats el 19 de juny de 1953. També va ser professor de Dret a la Rutgers Law School de 1964 a 1999 i un dels fundadors el 1966 del Center for Constitutional Rights, fent-se càrrec de nombrosos casos davant del Tribunal Suprem dels Estats Units.
Kinoy va ser l'advocat del sindicat United Electrical, Radio and Machine Workers of America, classificat a la dècada del 1950 pel Senate Subcommittee on Internal Security com un sindicat «controlat pels comunistes». També va exercir d'advocat de la Lliga Juvenil Comunista dels Estats Units i de la Unió Americana per les Llibertats Civils, a més de representar persones perseguides pel Comitè d'Activitats Antiamericanes i ser un dels fundadors de Women's Rights Law Reporter, la primera publicació periòdica jurídica dedicada als drets de les dones.

## Referències

* ↑ «Arthur Kinoy, uno de los defensores de los Siete de Chicago» (en castellà). El País [Madrid], 30-09-2003. ISSN: 1134-6582.
* 1 2 "Arthur Kinoy Is Dead at 82; Lawyer for Chicago Seven", New York Times, 20 September 2003, Retrieved 26 March 2009.
* ↑ U.S. Senator James O. Eastland (D-MS), chairman of the SISS, on the floor of the Senate, on February 3, 1965.
* ↑ «Mass Party Organizing Committee - KeyWiki».
# Selecció de rugbi VII de Fiji

La selecció de rugbi VII de Fiji és l'equip que representa Fiji en les competicions internacionals de rugbi a 7. Essent un dels equips més populars d'aquest esport a tot el món, Fiji ha aconseguit un rècord de 16 títols al Hong Kong Sevens des de la seva creació, el 1976. A més, la selecció oceànica ha guanyat dues vegades el Campionat del Món (el 1997 i el 2005, curiosament, les dues vegades a Hong Kong).
El 12 d'agost de 2016, l'equip de Fiji va derrotar la selecció britànica a la final dels Jocs Olímpics, per 43-7, aconseguint així la medalla d'or a Rio de Janeiro 2016. Amb aquesta gesta, Fiji aconseguia la seva primera medalla a la història dels Jocs Olímpics.
Posteriorment va participar al Jocs Olímpics de Tòquio 2020, aconseguint també l'or en aquesta disciplina olímpica.
4 anys més tard va aconseguir la medalla de plata en l'edició dels Jocs Olímpics de París 2024, perdent a la final contra França per 28 - 7.
La selecció de Fiji és considerada una de les millors seleccions de la història en el rugbi a 7. Han guanyat múltiples campionats internacionals i són l'única selecció del món que ha aconseguit l'anomenada Sevens Treble, és a dir guanyar els tres campionats més importants del rugbi a 7 (els Jocs Olímpics, el Campionat del Món i la World Rugby Sevens Series).

## Històric de resultats
### Jocs Olímpics

Jocs Olímpics :
| Any | Ronda | Posició | P | V | D | E |
| 2016 | Guanyadors | 1r | 6 | 6 | 0 | 0 |
| 2020 | Guanyadors | 1r | 6 | 6 | 0 | 0 |
| 2024 | Finalistes | 2n | 6 | 5 | 1 | 0 |
| Total | 2 Títols | 3 medalles | 18 | 17 | 1 | 0 |

### Campionat del Món de rugbi a 7

Campionat del Món :
| Any | Ronda | Posició | Disputats | Victòries | Derrotes | Empats |
| 1993 | Semifinalistes | 3a | 9 | 7 | 2 | 0 |
| 1997 | Guanyadors | 1a | 7 | 7 | 0 | 0 |
| 2001 | Semifinalistes | 3a | 7 | 6 | 1 | 0 |
| 2005 | Guanyadors | 1a | 8 | 8 | 0 | 0 |
| 2009 | Quarts de final | 5a | 4 | 3 | 1 | 0 |
| 2013 | Tercer lloc | 3a | 6 | 4 | 2 | 0 |
| 2018 | Semifinalistes | 4a | 4 | 2 | 2 | 0 |
| 2022 | Final | 1a | 4 | 4 | 0 | 0 |
| Total | 3 Títols | 8/8 | 49 | 41 | 8 | 0 |

## Vegeu també

* Selecció de rugbi XV de Fiji

## Referències

* ↑ «Pàgina oficial de la selecció de Rugbi a 7» (en anglès). Fiji Rugby. [Consulta: 11 febrer 2025].
* ↑ «Fiji thrash Great Britain to win Olympic men's rugby sevens gold». Guardian, 11-08-2016. [Consulta: 12 agost 2016].
* ↑ «Rugby: Fiji wins first Olympic gold medal with win over Great Britain» (en anglès). CNN, 11-08-2016.
* ↑ «Fiji retain Olympic rugby sevens title with victory over New Zealand» (en anglès). Fiji Rugby.
* ↑ «Recap: Fiji Sevens team takes silver; France gold» (en anglès). RNZ, 28-07-2024.
* ↑ «Fiji's sevens triumph is symbolic of their "work together, love one another" spirit» (en anglès). The Guardian, 28-07-2021.
* ↑ «Fiji men's rugby sevens team: biography, the Olympic Gold medal, key players and Covid-19 bubbles» (en anglès). scmp.com, 28-06-2021.

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial
* Perfil a WorldRugby
# Georges Politzer

Georges Politzer (Nagyvárad, 3 de maig de 1903 - Fortalesa de Mont Valérien, 23 de maig de 1942), fou un psicòleg i filòsof marxista d'origen jueu hongarès.

## Biografia

En fracassar l'intent de formació de la República Soviètica Hongaresa l'any 1919, va fugir a Viena (Àustria) on coneixeria a Sigmund Freud. Posteriorment, va viatjar a la capital de França, París, on s'instal·laria el 1921. Va sobresortir com a estudiant de filosofia i, més endavant, seria professor en diversos instituts parisencs.
L'any 1924 va fundar juntament amb diversos joves, entre ells un dels que seria un dels grans pensadors marxistes, Henri Lefebvre, la revista Philosophies. Malgrat això, un temps després va apartar-se per fundar la Revista de Psicologia Concreta (que va tenir una curta duració), en la qual es dedicà més a fons al camp de la psicologia.
Influenciat per Sigmund Freud, es va dedicar a la psicoanàlisi i el 1927 va escriure la seva obra Crítica dels fonaments de la psicologia, la qual seria publicada l'any següent. Aquesta obra va ser considerada com una introducció a la psicoanàlisi pels estudiants francesos de l'època. En aquesta obra inicia les seves recerques en el que ell anomenà la psicologia concreta. El 1929 s'adhereix al Partit Comunista Francès i des d'aleshores es dedica a estudiar el marxisme.
L'any 1932 va ser partícip en la fundació de la Universitat Obrera de París, on va destacar com a professor de materialisme dialèctic. Va exercir dit càrrec fins a l'any 1940, quan l'ocupació nazi dissolgué la universitat. A partir d'aquell moment, va entrar a formar part de la resistència francesa, al costat de la direcció del Partit Comunista Francès. Durant aquell període va publicar dues revistes antifeixistes: Université Libre i La Pensée libre. Va continuar amb la resistència clandestina contra el règim nazi fins que va ser detingut l'any 1942 pels alemanys. Va ser torturat i afusellat al maig d'aquell mateix any.
La seva obra Principis elementals i fonamentals de filosofia va ser publicada pòstumament. Aquesta va ser realitzada gràcies a les anotacions de Maurice Le Goas, Guy Besse i Maurice Caveing, els quals varen ser alumnes de Politzer durant els cursos 1935-1937 a la Universitat Obrera de París.

## Referències

* ↑ Politzer, Georges, 1903-1942.. Principis elementals de filosofia. Traducció: Joan Palomares. 2a ed. València: Sembra Llibres, 2020. ISBN 978-84-16698-47-9.

## Enllaços externs

* Biografia amb una anàlisi sobre el treball de Politzer en el camp de la psicologia.
* L'obra de Politzer en Arxius marxistes- en francès
* Principis Elementals de Filosofia
* La filosofia de les llums i el pensament modern
# Xavier Capellas

Xavier Capellas (Rubí, 18 de setembre de 1962) és un compositor i orquestrador català.
Des de jove es va interessar pel jazz i va participar en el Festival de Jazz de Sant Sebastià el 1984 al costat d'un grup amb el qual va obtenir el primer premi d'aquesta edició. Gràcies a un dels seus germans, realitzador d'audiovisuals, es va iniciar en la composició per a, més tard, estudiar en el Berklee College of Music on va obtenir el títol de Film Scoring. Més tard va realitzar un màster en composició en la University of Southern California a Los Angeles, Estats Units. Després es va dedicar professionalment a treballar per a la publicitat, la televisió i el cinema.
Entre els seus treballs es troben la música original de les pel·lícules La vida que te espera, Obaba, Hormigas en la boca, Otros días vendrán, Ciudad en celo i Hotel Tívoli, entre d'altres, ha estrat orquestrador per a pel·lícules com Nadie conoce a nadie, The Others o Mar adentro.

## Filmografia

* 1989: Puta misèria!
* 1991: Què t'hi jugues, Mari Pili?
* 1999: Goomer
* 2000: Faust: La revenja és a la sang
* 2003: Beyond Re-Animator
* 2004: La vida que te espera
* 2005: Obaba
* 2005: Hormigas en la boca
* 2007: Sultanes del Sur
* 2010: Bruc. La llegenda
* 2010: Pelotas
* 2012: Imperium
* 2014: El Cafè de la Marina
* 2015: Merlí
* 2016: L'adopció
* 2018: Merlí: Sapere aude

## Nominacions

* Nominat a les Medalles del Cercle d'Escriptors Cinematogràfics de 2005.
* Nominat als Premis Gaudí de 2012 per Bruc. La llegenda.
* Nominat als Premis Gaudí de 2016 per L'adopció.

## Referències

* ↑ Entrevista a Xavier Capellas a bsospirit.com
* ↑ «Premios del CEC a la producción española de 2005». Círculo de Escritores Cinematográficos. Arxivat de l'original el 2020-10-02. [Consulta: 6 setembre 2019].
* ↑ La pel·lícula 'Bruc, la llegenda' opta a dotze premis Gaudí, Regió 7, 4 de gener de 2012
* ↑ Joan Dausà opta al Premi Gaudí en millor música original per 'Barcelona, nit d'hivern', fetasantfeliu.cat, 7 de gener de 2016
# Article personal

L'article personal és una categoria gramatical que té com a funció determinar un nom propi: en Pere, na Laia, etc. Les formes de l'article personal són les següents:
* Masculí singular: en, el --> apostrofat n', l'
* Femení singular: na, la --> apostrofat n', l'
En plural es fa servir les formes de l'article definit (les/els): els Riera. Usos de l'article personal:
* En el català balear, es fa servir l'article personal en tots els casos: en Biel, n'Aina.
* En els parlars del Principat de Catalunya es fa servir l'article definit amb els noms femenins i masculins començats per vocal: l'Albert, l'Aina, en canvi es fa servir l'article personal pels començats per consonant: en Joan.
* En els parlars valencians, sovint s'ha cregut que no s'anteposa cap article als noms propis; però la realitat és una mica diferent. En els parlars valencians, l’article en/na s'hi fa servir sobretot com a tractament de cortesia (noms de reis, per exemple). De més a més, aquests articles han sobreviscut en molta toponímia i és habitual que en alguns instituts i col·legis valencians els mestres de llengua rebin el tractament de en/na. D’altra banda, l’article el/la hi denota familiaritat o tracte col·loquial (quan hom parla de germans, cosins, fills, amics, etc.). Amb tot, la norma general, especialment en registres formals, és no fer servir articles personals.
L'ús de l'article personal resulta adequat en els registres informals, però no s'ha d'usar en els registres formals com en els informatius perquè dona un significat de familiaritat.
L'article personal no es fa servir quan :
- Ens referim a personatges històrics o famosos
- Cridem l'atenció d'una persona perquè reaccioni.
- Fem saber quin nom té una persona : dir-se
- Introduïm el nom o el cognom amb les paraules senyor / senyora i altres tractaments

## Referències

* ↑ IEC, Què cal saber - L'article personal
* ↑ Digui, digui--: curs de català per a no-catalanoparlants adults. L'Abadia de Montserrat, 1985, p. Volum 2,Part 2, p.31. ISBN 8472027244.
* ↑ «Institut d'Estudis Catalans. Gramàtica catalana provisional - Consulta: 30 octubre 2010». Arxivat de l'original el 2 de setembre 2011. [Consulta: 25 agost 2011].
* ↑ Digui, digui--: curs de català per a no-catalanoparlants adults. L'Abadia de Montserrat, 1985, p. Volum 2,Part 2, p.172. ISBN 8472027244.
* ↑ «Diccionari normatiu valencià». [Consulta: 18 novembre 2022].
* ↑ «Diccionari normatiu valencià». [Consulta: 18 novembre 2022].
* ↑ «Diccionari normatiu valencià». [Consulta: 18 novembre 2022].
* ↑ «Diccionari normatiu valencià». [Consulta: 18 novembre 2022].

## Enllaços externs

* L'ús de l'article personal en el domini lingüístic català