OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Emma Dante

Emma Dante (Palerm, 6 d'abril de 1967) és una actriu, directora d'escena, directora de cinema i dramaturga italiana.

## Biografia

Formada a l'Acadèmia Nacional d'Art Dramàtic Silvio D'Amico de Roma, va fundar la seva pròpia companyia, Sud Costa Occidentale, el 1999, amb la qual va endinsar-se en el teatre d'avantguarda i teatre social de denúncia amb els seus propis textos a escena.
Ha dirigit nombroses òperes, incloent-hi Feuersnot de Richard Strauss i Gisela! de Hans Werner Henze. Va escriure, dirigir i protagonitzar la pel·lícula de 2013 Via Castellana Bandiera, que va ser guardonada amb una Copa Volpi a la millor actriu en el Festival de Cinema de Venècia per l'actuació de Elena Cotta.

## Teatre

* mPalermu (2001)
* Carnezzeria (2002)
* Medea (2003)
* Vita mia (2004)
* La Scimia (2004)
* Mishelle di Sant'Oliva (2006)
* Cani di bancata (2006)
* Il Festino (2007)
* Eva e la bambola (2007)
* Le Pulle (2010)
* La Trilogia degli occhiali (Acquasanta, Ballarini, Il Castello della Zisa) (2011)
* Le sorelle Macaluso, Festival d'Avinyó (2014)
* Bestie di scena, Festival d'Avinyó (2017)Òperes dirigides

## Cinema

* Via Castellana Bandiera (2013)
* Le sorelle Macaluso (2020)
* Misericordia (2023)

## Òperes dirigides

* Carmen di Georges Bizet, Teatro alla Scala di Milano (2009)
* La muette de Portici di Daniel Auber, Teatre Nacional de l'Opéra-Comique (2012)
* Feuersnot di Richard Strauss, Teatro Massimo di Palermo (2014)
* Gisela! di Hans Werner Henze, Teatro Massimo di Palermo (2015)
* La Cenerentola di Gioachino Rossini, Teatro dell'Opera di Roma (2016)
* Macbeth di Giuseppe Verdi, Teatro Massimo di Palermo (2017)

## Òperes dirigides

* Carmen di Georges Bizet, Teatro alla Scala di Milano (2009)
* La muette de Portici di Daniel Auber, Teatre Nacional de l'Opéra-Comique (2012)
* Feuersnot di Richard Strauss, Teatro Massimo di Palermo (2014)
* Gisela! di Hans Werner Henze, Teatro Massimo di Palermo (2015)
* La Cenerentola di Gioachino Rossini, Teatro dell'Opera di Roma (2016)
* Macbeth di Giuseppe Verdi, Teatro Massimo di Palermo (2017)

## Òperes dirigides

* Carmen di Georges Bizet, Teatro alla Scala di Milano (2009)
* La muette de Portici di Daniel Auber, Teatre Nacional de l'Opéra-Comique (2012)
* Feuersnot di Richard Strauss, Teatro Massimo di Palermo (2014)
* Gisela! di Hans Werner Henze, Teatro Massimo di Palermo (2015)
* La Cenerentola di Gioachino Rossini, Teatro dell'Opera di Roma (2016)
* Macbeth di Giuseppe Verdi, Teatro Massimo di Palermo (2017)

## Referències

* ↑ «Bestie di scena» (en inglés). Festival de Avignon, 2017. [Consulta: 13 juny 2018].
* ↑ Emma Dante Perfil en Opera Base. Consultado en marzo de 2018.
* ↑ Weissberg, Jay. «Venice Film Review: ‘A Street in Palermo’» (en anglès americà). Variety. [Consulta: 13 març 2016].
# Demó (historiador)

Demó (en llatí Demon, en grec antic Δήμων "Démon") fou un historiador grec autor d'una obra titulada Atthis (Ἀτθίς), una història de l'Àtica en contesta a la qual Filòcor va escriure la seva història de l'Àtica. D'aquest fet es dedueix que devia viure poc abans que Filòcor, entre els segles IV aC i III aC. El citen Plutarc, Ateneu de Naucratis i Suides.
Probablement va ser autor també d'un llibre de proverbis (περὶ παροιμιῶν) del qual es conserven alguns fragments, recollits per Esteve de Bizanci, Foci i Suides, entre d'altres. Valeri Harpocratió el considera autor d'un llibre sobre sacrificis, περὶ Θυσιῶν.

## Referències

* ↑ 1.Demon a: William Smith (editor), A Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Boston: Little, Brown & Comp., 1867, p. 977
# Casal de l'Espluga de Francolí

El Casal de l'Espluga de Francolí és un edifici de l'Espluga de Francolí inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

El cos central és fet d'obra vista i marbre beige. La construcció recull els trets propis de l'arquitectura de moltes obres socials i religioses de l'època, un cop superat l'estil monumentalista que presideix bona part de l'art sota el franquisme. Cal destacar el monumental mosaic de la façana, d'arrels noucentistes, on s''escenifiquen escenes de la vida quotidiana.

## Història

El Casal de l'Espluga fou inaugurat el 1963. Es va construir segons el projecte de l'arquitecte Lluís Bonet I Garí i amb el patrocini de Lluís Carulla i Canals, fill d'una de les grans famílies de la vila, empresari d'un dels complexos alimentaris més importants de l'Estat Espanyol i promotor d'iniciatives com Òmnium Cultural i la Fundació Jaume I. En les activitats del casal hi participen tots els vilatans. Hi ha un cine i un teatre, un restaurant i encara un esplai i un coral.

## Referències

* 1 2 «Casal de l'Espluga de Francolí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 agost 2014].

## Enllaços externs

* «Casal de l'Espluga de Francolí». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà.
# Rhin

«Rhin» té aquests significats:
* Rhin o Rin, riu suís, alemany, francès i neerlandès, un dels més llargs d'Europa
* Rhin (Elba), afluent de l'Elba que desemboca a Glückstadt
* Rhin (Havel), afluent del Havel a Brandenburg
* Rhin (Wipper), afluent del Wipper a Turíngia
# Lorenzo Brown

Lorenzo Brown (Rockford, 26 d'agost de 1990) és un jugador de bàsquet estatunidenc nacionalitzat espanyol que actualment juga al Maccabi de Tel-Aviv de la Lliga israeliana i de l'Eurolliga. Amb 1,96 metres d'alçada, juga en la posició d'escorta.

## Referències

* ↑ «North Carolina State's Lorenzo Brown declares for NBA draft». SI.com, 27-03-2013. Arxivat de l'original el de setembre 29, 2013. [Consulta: 26 setembre 2013].
* ↑ «Lorenzo Brown extends his contract with Maccabi Tel Aviv». BasketNews, 09-02-2023.
* ↑ Harpidis, Christos «Lorenzo Brown obtains Spanish nationality and will be able to play the FIBA Eurobasket 22 with Spain». Christos Harpidis Twitter feed, 05-07-2022.

## Enllaços externs

* Fitxa de Lorenzo Brown a ultimatenba.com (anglès)
# Christian Maicon Hening

Christian Maicon Hening (Blumenau, 25 d'agost de 1978) també conegut com a Chris, és un futbolista brasiler. Va començar com a futbolista al Democrata Governador Valadares, com a defensa central o migcampista defensiu, sobretot per l'Eintracht Frankfurt del 2003 al 2011. Va ser nomenat capità del club de l'Eintracht Frankfurt abans de la temporada 2010–11.

## Referències

* ↑ «Chris wird neuer Eintracht-Kapitän» (en german). Kicker, 16-07-2010. [Consulta: 16 juliol 2011].
# Nitocris de Babilònia

Nitocris de Babilònia (c. 550 aC - p. segle VI aC) va ser una reina babilònica descrita per Heròdot a les seves Històries.
Li acredita diversos projectes i edificis a Babilònia i es diu que va ser la mare de l'últim rei de la ciutat, Labineu, i d'haver enganyat a Darios el Gran posant la seva tomba damunt una porta de manera que els perses no poguessin passar per sota. Se suposa que va deixar una misteriosa inscripció que era una trampa per reis cobdiciosos.
Tot i que no hi ha una figura històrica que encaixi amb la descripció d'Heròdot, hi ha diverses hipòtesis sobre qui podria ser:
* Naqi'a, esposa de Sennàquerib, conegut per les seves activitats amb edificis.
* Adad-happe, mare de Nabòdines, darrer rei de Babilònia
* una esposa o filla desconeguda de Nabucodonosor II.

## Vegeu també

* Reis de Babilònia

## Referències

* ↑ Dillery, John «Darius and the Tomb of Nitocris (Hdt. 1.187)». Classical Philology, 87, 1, 1992, pàg. 30–38.
* ↑ Röllig, Wolfgang «Nitokris von Babylon». Beiträge zur Alten Geschichte und deren Nachleben, Festschrift F. Altheim, 06-10-1968, pàg. 128.
* ↑ Ravn, O. E.. Herodotus' Description of Babylon, 1942, p. 76.
# Constantí Miranda Justo de la Concepción

Constantí Miranda Justo de la Concepción (Sant Boi de Llobregat, 11 d'abril de 1925 – Sant Boi de Llobregat, 22 d'abril de 1999) fou un atleta especialitzat en proves de fons i directiu català.

## Trajectòria

Pel que fa a clubs, va pertànyer a la secció d'atletisme del RCD Espanyol. Fou 11 cops campió de Catalunya, en les proves de 3.000 m obstacles, 5.000 m, 10.000 m i cros. També fou 10 cops campió d'Espanya, en les mateixes proves. A nivell internacional participà dues vegades al Cros de les Nacions els anys 1949 i 1951, i als Jocs Olímpics de Londres de 1948. Fou posseïdor dels rècords d'Espanya i de Catalunya de 10.000 m i 3.000 m obstacles (1946).
Un cop retirat, fou responsable de l'estadi Joan Serrahima, membre de la junta directiva de la federació catalana i entrenador del Centre Gimnàstic Barcelonès. També va ser preparador físic del primer equip del Club Joventut Badalona entre els anys 1974 i 1979. L'estadi d'atletisme de Sant Boi duu el seu nom.

## Palmarès
### Campió de Catalunya

* 3.000 m obstacles: 1944, 1945, 1947, 1948, 1950
* 5.000 m: 1947
* 10.000 m: 1945, 1948
* Campionat de Catalunya de cros: 1945, 1946, 1947

### Campió Espanya

* 3.000 m obstacles: 1945, 1946, 1948
* 5.000 m: 1946, 1947
* 10.000 m: 1945
* Cros: 1946, 1947, 1949, 1951

## Referències

* 1 2 3 4 5 6 7 8 «Constantí Miranda Justo de la Concepción». Gran Enciclopèdia Catalana, 28-02-2014. [Consulta: 7 setembre 2016].
* 1 2 «EL SANTBOIÀ CONSTANTINO MIRANDA, HA PASADO A LA HISTORIA DEL ATLETISMO MUNDIAL COMO SÍMBOLO DE LA DEPORTIVIDAD». jvendrellcampmany.blogspot.com.es, 15-04-2015. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Tino Miranda». verdinegres.cat. [Consulta: 14 maig 2023].
* ↑ «Campionat de Catalunya». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-20. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat de Catalunya de 10000 m». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-21. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat de Catalunya de Cros». fcatletisme.cat. Arxivat de l'original el 2016-10-21. [Consulta: 7 setembre 2016].
* ↑ «Campionat d'Espanya». RFEA. Arxivat de l'original el 2017-08-04. [Consulta: 7 setembre 2016].
# Mike Krieger

Michel Krieger (São Paulo, 4 de març de 1986) és un empresari i enginyer de programari brasiler, cofundador d'Instagram juntament amb Kevin Systrom.

## Biografia

Krieger va emigrar del seu natal Brasil a Califòrnia el 2004 per assistir a la Universitat de Stanford. Allà va estudiar sistemes simbòlics i va conèixer Kevin Systrom. Krieger va incorporar-se al desenvolupament de l'aplicació "Burbn" ideada per Systrom, però que aviat van rebatejar-la amb el nom "Instagram". El brasiler va ser el primer en pujar una imatge a l'aplicació (encara en fase de proves), una fotografia del litoral de San Francisco.
Està casat amb Kaitlyn Trigger i la seva fortuna està valorada en aproximadament 500 milions de dòlars

## Filantropia

A l'abril de 2015, Krieger va anunciar una col·laboració amb l'avaluador de caritat GiveWell, comprometent-se a donar USD$ 750,000 durant els dos anys següents. Aquests fons estaven destinats a donar suport a operacions, amb un 90% dels beneficis assignats a subvencions identificades i recomanades a través del procés Open Philanthropy Project. La seva esposa, en un blog sobre la col·laboració, va descriure la visió filantròpica de la parella de la següent manera:
| « | "Creiem que totes les persones mereixen una vida lliure, vibrant i productiva. Per donar suport a aquesta visió, identifiquem i defensem idees amb visió de futur i ajudem a escalar solucions que funcionen. Per crear un canvi significatiu i sostenible, estem compromesos amb el pensament a nivell de sistemes i l'anàlisi rigorosa. Advoquem per la col·laboració i la transparència per involucrar una comunitat més àmplia i magnificar el nostre impacte". | » |
| — Kaitlyn Trigger |||

## Referències

* ↑ «Steve Jobs’ widow, Instagram founder sitting with Michelle Obama at State of the Union | Politics Blog | an SFGate.com blog», 14-04-2012. Arxivat de l'original el 2012-04-14. [Consulta: 12 desembre 2024].
* 1 2 Holden. «Co-funding partnership with Kaitlyn Trigger and Mike Krieger» (en anglès americà), 24-04-2015. Arxivat de l'original el 2024-12-13. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ «Kevin Systrom and Mike Krieger, Founders of Instagram» (en anglès). Inc.com. Arxivat de l'original el 2023-08-13 [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ Bruner, Raisa. «Take a Look Back at Instagram's First Posts, Six Years Ago» (en anglès). Time, 16-07-2016. Arxivat de l'original el 2020-11-14. [Consulta: 1r febrer 2025].
* ↑ Bales, Rebecca. «Mike Krieger: Complete Biography, History, and Inventions» (en anglès americà), 06-05-2022. Arxivat de l'original el 2024-12-14. [Consulta: 12 desembre 2024].
* ↑ Trigger, Kaitlyn. «Statement from Kaitlyn Trigger & Mike Krieger: Why we’re partnering with the Open Philanthropy Project» (en anglès americà), 23-04-2015. Arxivat de l'original el 2024-12-14. [Consulta: 1r febrer 2025].
# El meu camí interior

El meu camí interior (títol original en francès, Sur les chemins noirs) és una pel·lícula francesa de 2023 dirigida per Denis Imbert. És una adaptació del llibre homònim de Sylvain Tesson. S'ha doblat al català.

## Repartiment

* Jean Dujardin: Pierre
* Joséphine Japy: Anna, l'antiga companya d'en Pierre
* Jonathan Zaccaï: Arnaud, un amic d'en Pierre
* Dylan Robert: Dylan, un excursionista
* Anny Duperey: Hélène, una tia d'en Pierre
* Izïa Higelin: Céline, la germana d'en Pierre
* Sylvain Tesson: un client assegut a la terrassa d'un bistrot
* Lou Chauvain: Julia
* Hervé Mahieux: Bertrand

## Referències

* ↑ Catherine Lopes. «Interview. Jean Dujardin évoque son dernier film Sur les chemins noirs», 12-01-2023. [Consulta: 1r març 2023]..
* ↑ Marie Pujolas. «Jean Dujardin dans le Cantal pour Sur les chemins noirs, une quête intérieure à travers la France oubliée», 17-01-2023. [Consulta: 1r març 2023]..
* ↑ Mathieu Yerle, lefigaro, 14 septembre 2021
* ↑ «Divendres s'estrena 'El meu camí interior' en català». Desdelsofà.cat, 03-04-2024. [Consulta: 3 abril 2024].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
# Saint-Marcel

«Saint-Marcel» té aquests significats:
* Saint-Marcel (Ain), municipi al departament de l'Ain (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Saint-Marcel (Alt Saona), municipi al departament de l'Alt Saona (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Saint-Marcel (Ar Mor-Bihan), municipi al departament d'Ar Mor-Bihan (regió de Bretanya, França)
* Saint-Marcel (Ardenes), municipi al departament de les Ardenes (regió del Gran Est, França)
* Saint-Marcel (Eure), municipi al departament de l'Eure (regió de Normandia, França)
* Saint-Marcel (Indre), municipi al departament de l'Indre (regió de Centre – Vall del Loira, França)
* Saint-Marcel (Meurthe i Mosel·la), municipi al departament de Meurthe i Mosel·la (regió de Gran Est, França)
* Saint-Marcel (Saona i Loira), municipi al departament de Saona i Loira (regió de Borgonya - Franc Comtat, França)
* Saint-Marcel (Savoia), municipi al departament de la Savoia (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Saint-Marcel (Vall d'Aosta), municipi a la Vall d'Aosta (Itàlia)
* Saint-Marcel-lès-Annonay, municipi al departament de l'Ardecha (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Saint-Marcel-sur-Aude, municipi al departament de l'Aude (regió d'Occitània, França)
* Saint-Marcel-d'Ardèche, municipi al departament de l'Ardecha (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Saint-Marcel-Bel-Accueil, municipi al departament de la Isèra (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Saint-Marcel-Campes, municipi al departament del Tarn (regió d'Occitània, França)
* Saint-Marcel-de-Careiret, municipi al departament del Gard (regió d'Occitània, França)
* Saint-Marcel-l'Éclairé, municipi al departament del Roine (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Saint-Marcel-de-Félines, municipi al departament del Loira (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Saint-Marcel de Flassa, església romànica o preromànica de transició al poble de Flaçà (Conflent, Catalunya del Nord)
* Saint-Marcel-en-Marcillat, municipi al departament de l'Alier (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Saint-Marcel-en-Murat, municipi al departament de l'Alier (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Saint-Marcel-Paulel, municipi del departament francès de l'Alta Garona, a la regió d'Occitània, França)
* Saint-Marcel-du-Périgord, municipi al departament de la Dordonya (regió de Nova Aquitània, França)
* Saint-Marcel-lès-Sauzet, municipi al departament de la Droma (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Saint-Marcel-d'Urfé, municipi al departament del Loira (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Saint-Marcel-lès-Valence, municipi al departament de la Droma (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Espaly-Saint-Marcel, municipi al departament de l'Alt Loira (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
* Marigny-Saint-Marcel, municipi al departament de l'Alta Savoia (regió d'Alvèrnia-Roine-Alps, França)
# Hannelore Schmatz

Hannelore Schmatz (16 de febrer de 1940 - 2 d'octubre de 1979) fou una alpinista alemanya. Va morir durant el descens en una expedició a l'Everest a través de la ruta sud. Es tracta de la primera dona i persona de nacionalitat alemanya en perdre la vida a les zones superiors de l'Everest.

## Biografia

Schmatz participava, juntament amb el seu marit, en una expedició que pretenia assolir el cim de la muntanya més alta de la terra a través de la ruta de l'Aresta Sud-est. Va morir durant el descens, quan es trobava a 8.300 metres. En la mateixa expedició es trobava Ray Genet, americà, que també morí durant el descens.
Esgotats per l'esforç, s'aturaren per realitzar un bibac, tot i l'oposició dels seus guies Xerpa. Sungdare Sherpa, un dels guies, va romandre al seu costat després de la seva mort i, com a conseqüència, perdé la majoria dels seus dits.
Durant anys, el cos d'Schmatz va romandre a la vista de tothom que intentava l'ascensió per la ruta sud de l'Everest. Es trobava a uns 100 metres per sobre del Camp IV.
El 1984, dos participants d'una expedició de la policia Nepalesa (l'inspector Yogendra Bahadur Thapa i Ang Dorje Sherpa) van morir mentre intentaven recuperar el cos de Schmatz.
Lene Gammelgaard, la primera dona escandinava en assolir el cim de l'Everest, cita en el seu llibre Climbing High: A Woman's Account of Surviving the Everest Tragedy (1999), a l'alpinista noruec i líder de l'expedició Arne Næss Jr., el qual descriu la seva trobada amb les restes de Hannelore Schmatz.
Finalment, el vent empenyé les restes de Schmaltz avall per la Cara del Kangshung (o cara est).

## Referències

* ↑ «EverestHistory.com Everest summiter Hannelore Schmatz». [Consulta: 20 juliol 2018].
* ↑ «UK Alpine Club Leaflet» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-03-09. [Consulta: 20 juliol 2018].
* ↑ «Climbing High». [Consulta: 20 juliol 2018].
* ↑ «NOVA Online | Everest Quest | Newsflash: May 9, 1996» (en anglès). [Consulta: 20 juliol 2018].
* ↑ AP «2 Nepalese Mountaineers Die Looking for Body on Everest» (en anglès). The New York Times.
* ↑ Gammelgaard, Lene. Climbing High: A Woman's Account of the Everest Tragedy (en anglès). Pan, 2000. ISBN 9780330392273.
* ↑ Breashears, David. High Exposure: An Enduring Passion for Everest and Unforgiving Places (en anglès). Simon & Schuster, 1999. ISBN 9780684853611.
# El petit Nicolàs (pel·lícula)

El petit Nicolàs (francès: Le Petit Nicolas : Qu'est-ce qu'on attend pour être heureux ?) és una pel·lícula d'animació francesa del 2022 dirigida per Amandine Fredon i Benjamin Massoubre. La pel·lícula retrata la història de René Goscinny i Jean-Jacques Sempé durant la creació de la influent sèrie de llibres infantils il·lustrats El petit Nicolas, combinant ambdues escenes que adapten directament vinyetes dels llibres i escenes que representen la creació real dels llibres, incloent-hi Goscinny i Sempé interactuant i parlant directament amb en Nicolàs. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula és protagonitzada per Alain Chabat com a Goscinny, Laurent Lafitte com a Sempé i Simon Faliu com en Nicolàs. La filla de Goscinny, Anne Goscinny, és una de les guionistes.
La pel·lícula es va estrenar com a projecció especial al Festival de Canes de 2022.

## Referències

* ↑ Peter Debruge, "‘Little Nicholas: Happy as Can Be’ Review: The Pint-Size Hero of a Cartoon ‘The 400 Blows' Meets His Makers". Variety, 19 June 2022.
* ↑ Kaveh Jalinous, "Little Nicholas: Happy As Can Be". Under the Radar, 21 December 2022.
* ↑ El petit Nicolàs a la Base de dades de cinema en català
* 1 2 Lise Pedersen, "The Little Nicholas Meets His Makers in Cannes World Premiere Animation Film". Variety, 19 May 2022.
# Saló

«Saló o Salon» té aquests significats:
* Saló de bellesa, per a tractaments cosmètics
* Exposicions d'art:
** Saló de París, una prestigiosa exposició d'art iniciada sota Lluís XIV
** Salon des Refusés, una exposició d'estils controvertits entre 1863 i 1886
** Salon des indépendants, un saló alternatiu des de 1884
** Salon d'Automne, un saló alternatiu des de 1903
* Toponímia:
** Salon (Aube), França
** Salon-de-Provence, França
** Salon (Dordonya), França
** Salom (Corresa) (en francès Salon-la-Tour), França
# Marc Papiri Cras (cònsol 441 aC)

Marc Papiri Cras o Mani Papiri Cras (en llatí: Marcus o llatí: Manius Papirius Crassus) va ser un magistrat romà. Formava part de la gens Papíria, i era de la família dels Crassí.
Va ser elegit cònsol l'any 441 aC juntament amb Gai Furi Pacil Fus.

## Referències

* ↑ Smith, William (ed.). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. Vol. I. Londres: Walton and Maberly, 1841, p. 882.
# Cosmopolitisme (biologia)

En biogeografia, es considera cosmopolita aquella espècie que, en poblacions naturals, es distribueix, com a mínim, per tres continents diferents.
Per exemple, el ratolí domèstic o (Mus musculus) es considera una espècie cosmopolita, ja que es pot trobar a tots els continents, excepte a l'Antàrtida.
Es diu que un tàxon té una distribució cosmopolita si la seva distribució, altrament dita rang, comprèn la major part del món en els hàbitats adequats. Per exemple l'orca té una distribució cosmopolita i s'estén sobre la majoria dels oceans del món. Altres exemples inclouen els humans, l'espècie de liquen Parmelia sulcata i el gènere de mol·lusc Mytilus. Aquesta distribució pot ser el resultat d'una àmplia tolerància als medi ambients, o d'una ràpida dispersió biològica comparada amb el temps necessari per a l'evolució.

## Referències

* 1 2 «Ecological patterns and types of species distribution». A: Ian F. Spellerberg & John William David Sawyer. An Introduction to Applied Biogeography. Cambridge University Press, 1999, p. 108–132. ISBN 9780521457125.
* ↑ S. Kustanowich «Distribution of planktonic foraminifera in surface sediments of the south-west Pacific». New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 6, 4, 1963, pàg. 534–565.
* ↑ D. B. Williams. «The distribution of marine dinoflagellates in relation to physical and chemical conditions». A: B. M. Funnell & W. R. Riedel. The Micropalaeontology of Oceans: Proceedings of the Symposium held in Cambridge from 10 to 17 September 1967 under the title 'Micropalaeontology of Marine Bottom Sediments'. Cambridge University Press, 1971, p. 91–95. ISBN 9780521187480.
* ↑ Judit Padisák. «Phytoplankton». A: Patrick E. O'Sullivan & Colin S. Reynolds. Limnology and Limnetic Ecology. 1. Wiley-Blackwell, 2005, p. 251–308 (The Lakes Handbook). ISBN 9780632047970.
# Sant Eustaqui

Sant Eustaqui és el nom dels següents personatges:
* Sant Eustaqui de Roma (Roma, segle II), personatge llegendari, mort com a màrtir per la seva fe cristiana, venerat com a sant per diverses confessions cristianes
* Sant Eustaqui de Luxeuil, abat columbanià del segle VII
* Sant Eustaqui de Vílnius, màrtir a Vílnius al segle XIV