OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# 324 (publicació digital)

324 (pronúncia fonètica: tres vint-i-quatre) va ser el portal d'Internet de notícies de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals creat el 12 de desembre de 2007 per unir i substituir els webs informatius del Telenotícies i de Catalunya Informació, dels quals es va ampliar i diversificar els continguts. El 30 de novembre de 2023 es va estrenar la plataforma OTT, que s'anomena de la mateixa manera que la nova marca única: 3Cat. En octubre de 2024 es va anunciar que els canals 3/24 i Catalunya Informació s'unificarien sota la nova marca 3CatInfo el primer trimestre del 2025.

## Història

El portal fou creat el 12 de desembre de 2007 per unir i substituir els webs informatius del Telenotícies i de Catalunya Informació, dels quals es va ampliar i diversificar els continguts. A més, a diferència dels portals que substituïa, els usuaris hi poden participar de manera activa, penjant les seves pròpies notícies (en format vídeo, àudio, fotografia o en l'espai Elmeu3cat24. Complementa i reforça la informació contínua oferta pel canal de televisió 3/24 i l'emissora Catalunya Informació.
Des del 2007 fins al 2011 s'anomenà 3cat24. L'11 de setembre de 2011 canvià el nom de la marca, i va passar a dir-se 324, a l'estil del canal d'informació 3/24. Coincidint amb aquest canvi, s'estrenà una aplicació per iPhone i Android i es va reviure el setge de Barcelona de 1713-1714 i el desè aniversari dels atemptats de l'11 de setembre de 2001 a través de dos especials, juntament amb els actes de la Diada Nacional de Catalunya. Segons dades de l'Oficina de Justificació de la Difusió de l'agost del 2009, el 3cat24 va ser el diari digital en català més visitat de la xarxa.
El 30 de novembre de 2023 es va estrenar la plataforma OTT, que s'anomena de la mateixa manera que la nova marca única: 3Cat. En octubre de 2024 es va anunciar que els canals 3/24 i Catalunya Informació s'unificarien sota la nova marca 3CatInfo el primer trimestre del 2025.

## Referències

* 1 2 «Neix el portal 3cat24.cat». infoperiodistes.info, 13-12-2007. Arxivat de l'original el 2007-12-17. [Consulta: 5 maig 2010].
* 1 2 3 “El dia més important des del naixement de TV3”: 3Cat s'estrena per sacsar l’audiovisual en català, VilaWeb.
* 1 2 Gutiérrez, Àlex. «Adeu al 3/24 i Catalunya Informació: la Corporació instaurarà 3CatInfo com a marca única». Ara, 21-10-2024. [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ «Neix 3cat24.cat, el nou portal d'informació contínua de TV3 i Catalunya Ràdio». directe.cat, 12-12-2007. Arxivat de l'original el 2010-12-05. [Consulta: 5 maig 2010].
* ↑ «El 3cat24.cat assumeix el lideratge dels digitals en català». Racó Català, 31-08-2009. [Consulta: 25 abril 2010].

## Enllaços externs

* Lloc web oficial del 324
# The Constant Husband

The Constant Husband és una pel·lícula britànica de comèdia de 1955, dirigida per Sidney Gilliat i protagonitzada per Rex Harrison, Margaret Leighton, Kay Kendall, Cecil Parker, George Cole i Raymond Huntley. La història va ser escrita per Gilliat al costat de Val Valentine, i la pel·lícula va ser produïda per Individual Pictures, la productora conjunta de Gilliat i Frank Launder. Com la pel·lícula va quedar atrapada en la fallida de British Lion Film Corporation en 1954, no es va estrenar fins al cap de set mesos després d'haver estat acabada i revisada per la British Board of Film Classification. Fou seleccionada per competir en el Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1956.

## Trama

Un home (Rex Harrison) es desperta en una habitació d'hotel a Gal·les, sofrint amnèsia. No té record de qui és o d'on ve. Amb l'ajuda de l'especialista mental Llewellyn (Cecil Parker), aconsegueix recordar-se i tornar amb la seva dona i casa a Londres, però aviat descobreix que ella només és una de les seves diverses dones en les seves diverses cases arreu del país.

## Repartiment

* Rex Harrison – William Egerton
* Cecil Parker – Llewellyn
* Sally Lahee – Infermera
* Kay Kendall – Monica Hathaway
* Nicole Maurey – Lola
* Valerie French – Bridget
* Ursula Howells – Ann
* Jill Adams – Joanna Brent
* Roma Dunville – Elizabeth
* Robert Coote – Jack Carter
* Raymond Huntley – J.F. Hassett
* Noel Hood – Gladys
* Eric Pohlmann – Papà Sopranelli
* Marie Burke – Mamà Sopraneli
* George Cole – Luigi Sopranelli
* Derek Sydney – Giorgio Sopranelli
* Guy Deghy – Stromboli
* Margaret Leighton – Senyora Chesterman
* Eric Berry – Representant de l'acusació
* Michael Hordern – Juez
* Charles Lloyd-Pack – Advocat
* Arthur Howard – Empleat del tribunal
* John Robinson – Secretari
* Michael Ripper – Auxiliar dd'equipatge
* Muriel Young – Clara

## Referències

* ↑ The Times, 3 June 1954, page 2: Film production at Shepperton – found in The Times Digital Archive (subscription required) 2014-07-25
* ↑ The Times, 2 June 1954, page 6: Receiver for British Lion Film Corporation – found in The Times Digital Archive (subscription required) 2014-07-25
* ↑ Pel·lícules en competició 1956
# B-Happy

B-Happy és una pel·lícula xilena dirigida per Gonzalo Justiniano, estrenada el 9 de gener de 2004. Va ser estrenada en 3 països: Xile, Espanya i Veneçuela.

## Trama

Aquesta és la història de Katty (Manuela Martelli), una nena de catorze anys, que viu amb la seva mare Mercedes (Lorene Prieto) i el seu germà gran Danilo (Felipe Ríos) en un barri de classe mitjana baixa en el camp. Katty ha esperat molt de temps al seu pare Radomiro (Eduardo Barril). Ella creu que és un home de negocis que viatja molt, per això s'emporta una gran sorpresa al saber que ell torna després d'haver estat els últims 10 anys a la presó. No obstant això, ell és encantador i Katty no es resisteix a la màgia de la personalitat del seu pare. Però l'instint de Radomiro és fort i aviat tornarà a ficar-se en problemes, per la qual cosa es veu obligat a desaparèixer novament. Mercedes viu fa anys amb una asma crònica, que acaba per conduir-la a la mort. Danilo també abandona a Katty per a aconseguir un treball i tornar amb diners, però això mai ocorre. D'aquesta manera, Katty es queda sola al món desitjant trobar i recuperar al seu pare perdut per segona vegada. La travessia que emprèn en la seva cerca la llançarà al conflicte del seu propi destí: "Ella porta la sang del seu pare, però no vol ser com ell".

## Repartiment

* Manuela Martelli com Katty.
* Eduardo Barril com Radomiro.
* Lorene Prieto com Mercedes.
* Juan Pablo Sáez com Francisco / Nina.
* Gloria Laso com Gladis.
* Ricardo Fernández com Chemo.
* Juan Falcón com Nélson.
* Felipe Ríos com Danilo.
* Gabriela Hernández com Peta.
* José Martin com Oscar.
* Sergio Hernández com Franco.
* Oscar Hernández com Albino.
* Carmen Gloria Bresky com Pulga.
* Consuelo Edwards com Maira.
* Carlos M. Graves com Cap de Policia.

## Premis

Fou exhibida a la secció Fòrum del Cinema Jove del 54è Festival Internacional de Cinema de Berlín, on va rebre el premi CICAE i el Premi Don Quixote. També fou exhibida al Buenos Aires Festival Internacional de Cinema Independent (BAFICI) de 2004, on va rebre el premi Diversitat Cultural. També va guanyar el segon premi Gran Coral i el premi a la millor actriu al Festival Internacional del Nou Cinema Llatinoamericà de l'Havana i el premi al millor guió i a la millor actriu de repartiment al Festival Internacional de Cinema de Cartagena de Indias de 2004.

## Referències

* ↑ B-Happy a Ibermedia Digital
* ↑ 'B-Happy', del xilè Gonzalo Justiniano, té una bona acollida a Berlín, vilaweb, 9 de febrer de 2004
* ↑ La chilena "B-Happy" llega al festival precedida de éxito, La Nación, 8 de febrer de 2004
* ↑ Berlinale premia el cine hecho en Latinoamérica, Rio Nego, 15 de febrer de 2004
* ↑ Bafici: la argentina "Parapalos", elegida como mejor película, La Nación, 4 d'abril de 2004
* ↑ "B-Happy" fue doblemente galardonada en el Festival de Cine de La Habana, cooperativa.cl, 12 de desembre de 2003
* ↑ "Carandiru", de Brasil ganó "India Catalina" a Mejor Película, La Nación, 3 de març de 2004

## Enllaços externs

* B-Happy a YouTube
* B-Happy a cinechile.cl
# Rafael Martínez Barrena

Rafael Martínez Barrena (Madrid, 10 de desembre de 1983) és un gimnasta ja retirat i cometarista esportiu espanyol resident a Móstoles que va competir en la disciplina de gimnàstica artística. Va ser campió d'Europa en concurs general (2005) i en exercici de terra (2007).
Va participar en els Jocs Olímpics d'Estiu d'Atenes 2004, quedant 5è en el concurs complet individual i 10è per equips. A Atenes, la selecció espanyola la integraven Rafael, Alejandro Barrenechea, Víctor Cano, Jesús Carballo, Oriol Combarros i Gervasio Deferr. El 2005 va ser campió europeu en el concurs general, essent el primer gimnasta de l'equip espanyol que ho aconseguia després de Joaquim Blume. Aquell mateix any va ser 4t a la general del Mundial a Melbourne. El 2007 va ser campió d'Europa en l'exercici de terra. També va formar part de l'equip espanyol de gimnàstica artística per als Jocs Olímpics d'Estiu de Pequín de 2008, quedant a la 11a posició per equips.

## Referències

* ↑ «Información sobre Rafael Martínez Barrena en los JJOO de Pekín 2008 en RTVE.es». [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ Pizarro, Ramón. «El gimnasta Rafa Martínez, fuera del equipo para los Juegos» (en castellà), 10-07-2012. [Consulta: 6 agost 2024].
* ↑ Los seis olímpicos españoles de gimnasia artística masculina Arxivat 2008-08-09 a Wayback Machine., en el Marca
# Hook

Hook és una pel·lícula americana de 1991 del gènere de la fantasia dirigida per Steven Spielberg. És protagonitzada per Robin Williams, Dustin Hoffman, Julia Roberts, Bob Hoskins, i inclou a Maggie Smith, Caroline Goodall, Charlie Korsmo, i Amber Scott. Ha estat doblada al català.

## Argument

Hook es presenta com la seqüela de les aventures originals de Peter Pan, mostrant un Peter ja adult que s'ha oblidat de la seva infantesa. Ara es diu "Peter Banning", i és un advocat d'èxit amb dona i dos fills. El Capità Garfi segresta els seus dos fills, i ell ha de tornar al País de Mai Més i recuperar el seu esperit jove com a Peter Pan per tal de desafiar el seu antic enemic.

## Repartiment

* Robin Williams: Peter Banning/Peter Pan
** Ryan Francis: Peter Pan, de jove, en flashbacks
** Max Hoffman: Peter, de nen
* Dustin Hoffman: Capità Hook
* Julia Roberts: Tinker Bell
** Lisa Wilhoit: Tinker Bell, de jove
* Bob Hoskins: Smee
* Maggie Smith: Wendy Darling
** Gwyneth Paltrow: Wendy Darling, de jove
* Charlie Korsmo: Jack Banning
* Amber Scott: Maggie Banning
* Caroline Goodall: Moira Banning
* Dante Basco: Rufio
* Arthur Malet: Tootles
* Jeff Kroeger, Jasen Fisher (Ace) i James Madio (Don't Ask): Els nois perduts
* Kelly Rowan: la mare de Peter Pan
* Phil Collins: Un inspector de policia britànic
* David Crosby i Jimmy Buffett: membres de la tripulació del pirata Hook

## Referències

* ↑ Joseph McBride. Steven Spielberg: A Biography. Nova York: Faber and Faber, 1997, p. 411. ISBN 0-571-19177-0.
* ↑ «Hook». esadir.cat.
* ↑ «Hook». The New York Times.

## Més lectura

* Terry Brooks. Hook (Hardcover). novel·lització de la pel·lícula. Ballantine Books, 17 de desembre de 1991. ISBN 0449907074.
* Charles L.P. Silet. The Films of Steven Spielberg. Scarecrow Press, 2002. ISBN 0-8108-4182-7.
Viccionari
# Una absència tan llarga

Una absència tan llarga (títol original en francès Une aussi longue absence) és una pel·lícula franco-italiana, en blanc i negre, la primera del director Henri Colpi, estrenada el 1961. La pel·lícula va obtenir la Palma d'Or del Festival Internacional de Cinema de Canes. Ha estat doblada al català.

## Argument

Una jove dona creu reconèixer el seu marit, deportat quinze anys abans, sota els trets d'un tranquil vagabund que ha arribat fa poc a la ciutat. Pacientment buscarà fer sociable aquest desconegut sense memòria.

## Repartiment

* Alida Valli... Thérèse Langlois
* Georges Wilson... El rodamón
* Charles Blavette... Fernand
* Amédée... Marcel
* Paul Faivre... Dispeser
* Pierre Parel... Manager
* Catherine Fonteney... Alice
* Diane Lepvrier... Martine
* Nane Germon... Simone
* Georges Bellec... Jove

## Premis i nominacions
### Premis

* Palma d'Or al Festival de Canes ex aequo amb Viridiana de Luis Buñuel.

### Nominacions

* 1963: BAFTA
** Millor pel·lícula
** Millor actor estranger per Georges Wilson

## Referències

* 1 2 esadir.cat. Una absència tan llarga. esadir.cat.
* ↑ «Une aussi longue absence». The New York Times.

## Enllaços externs

* (anglès) Festival de Canes Arxivat 2007-03-10 a Wayback Machine.
# Una simple formalitat

Una simple formalitat (títol original: Una pura formalità) és una pel·lícula italo-francesa dirigida per Giuseppe Tornatore, estrenada l'any 1994. Ha estat doblada al català.

## Argument

El film comença per un pla ampli sobre un tret des de la boca d'un revòlver. Segueix, en una nit de tempesta, un home és detingut per la policia. Com no té papers, és portat a comisaria, un lloc vetust i arcaic, on la seva actitud confusa i sospitosa porta el comissari a deixar-lo detingut. Aquest home resulta ser Onoff, un famós escriptor que fa temps no ha escrit res, i del qual el comissari és fan i coneix la seva obra de memòria. Entre els 2 homes té lloc, durant un llarg i dur interrogatori, una dialèctica constant que anirà accelerant-se cap al final del film, lliurant la clau de la història; en aquest moment se sentirà saltar un parany per ratolins dins de l'armari.
L'escriptor es confessa a poc a poc, revelant el seu fur interior. Hom s'assabenta que ha inventat la seva biografia oficial, inspirat per un vagabund genial que va ser el seu més gran amic i el seu mentor, no pensarà mai arribar al nivell del seu mestre i que la seva escriptura no és que una dolorosa catarsi. Al final del film, l'interrogatori porta l'escriptor a recordar que s'ha suïcidat. Altres elements "sobrenaturals" el porten a poc a poc a comprendre que el commissari i els seus hostes no es troben en un món real: el parany per ratolins que s'ha sentit resulta estar buit, l'escriptor no pot fer-se entendre al telèfon, i sobretot, no porta la ferida del tret que s'ha fet suïcidant-se. L'escriptor finalment esdevé un home apaivagat quan és portat fora de la comissaria cap a una destinació desconeguda.

## Repartiment

* Gérard Depardieu : Onoff
* Roman Polanski : Inspector
* Sergio Rubini : Andre, el jove policia
* Nicola Di Pinto : Capità

## Rebuda

* Premis 1994
** Festival de Cannes: Nominada a la Palma d'Or (millor pel·lícula)
** Premis David di Donatello: Millor disseny de producció
* Crítica
** "Drama artificiós però absorbent, teatral i confús (...) La interpretació de Depardieu és molt bona; la de Polanski, superba"

## Referències

* ↑ «[esadir.cat/filmoteca/fitxa/node/Una_simple_formalitat Una simple formalitat]». esadir.cat.
* ↑ «Una pura formalità». The New York Times.
* ↑ Marinero, Francisco «Una pura formalità». El Mundo.
# Títol al portador

Un Títol al portador o senzillament Al portador (en anglès: Bearer Instrument) és qualsevol Security (valor) que no recull la informació del seu propietari i que ha estat emès en forma de paper, de manera que es presumeix que el seu legítim propietari n'és el portador, és a dir, aquell qui té el document de paper. Al món anglosaxó aquesta modalitat d'emissió ha estat referida normalment als bons (Obligacions) al portador (Bearer Bond) i en l'emissió de paper els cupons estan impresos conjuntament al Bo, de manera que per a cobrar-los el portador els ha de retallar i entregar-los per a rebre el pagament del cupó. Aquestes emissions contrasten amb les actuals anotacions a compte, on la informació del propietari queda registrada en un ordinador i no existeix un lliurament físic en paper del Bo.

## Història

Concretament els Bons al portador tenen els seus orígens en la reconstrucció posterior a la Guerra civil americana (1861-1865). El seu ús per evitar el pagament d'impostos esdevingué molt popular després de la Primera Guerra Mundial (1914-1918). Pel seu anonimat els Bons al portador esdevingueren un instrument molt útil pels evasors fiscals i els blanquejadors de capitals. Als Estats Units el 1982 la Tax Equity and Fiscal Responsibility Act declarà il·legal l'emissió de bons (obligacions) pels municipis i corporacions, de manera que en l'actualitat els bons (obligacions) al portador disponibles als mercats secundaris són aquells de venciment molt a llarg termini emesos abans d'aquella data, els quals són cada vegada més escassos. Avui en dia han vençut tots els Bons al portador emesos pel govern nord-americà. Per altra banda han continuat sent molt comuns en altres indrets del món -principalment en aquells llocs on l'anonimat és un punt a tenir en compte- per bé que la inexistent protecció que ofereixen enfront del robatori n'ha debilitat la seva vigència. Un exemple d'aquests són els Eurobons (Euroobligacions), que començaren a esser emesos el 1963 en aquest format, per bé que avui en dia, i com la majoria de bons (obligacions), són emesos sense cap suport físic i tan sols existeixen com a anotacions en compte gravades electrònicament.

## Bons al portador en la cultura popular

Donat que els «bons al portador» poden arribar a representar elevadíssimes quantitats de diners per mitjà d'uns pocs plecs de fulls, diversos films i serials de TV els han utilitzat en les seves interpretacions de robatoris, doncs en paper moneda arribar a una xifra de 10 M$ equivaldria a emplenar diverses maletes plenes de bitllets. Exemples d'aquest ús poden ser vistos en els següents films Goldfinger, Wall Street, Beverly Hills Cop, Lethal Weapon 2, Die Hard, Fun with Dick and Jane, Heat, Mission Impossible, Panic Room, Steal, Triple Tap, The Da Vinci Code, etc.

## Vegeu també

* Eurobons
# Super...qui?

Super...qui? (originalment en francès, Super-héros malgré lui) és una pel·lícula francesa coescrita, coproduïda i dirigida per Philippe Lacheau, estrenada el 2021. S'ha doblat i subtitulat al català.

## Sinopsi

En Cédric és un actor fracassat a qui ha deixat la xicota. Però, per fi, aconsegueix un paper protagonista: el del superheroi Badman. Ara té l'oportunitat de sortir d'un pou de desgràcies. Un dia, marxa del rodatge amb pressa, sense canviar de vestuari, i té un accident de trànsit. Es desperta amb amnèsia i convençut que és un superheroi.

## Repartiment

* Philippe Lacheau: Cédric/Badman
* Élodie Fontan: Éléonore
* Tarek Boudali: Adam
* Julien Arruti: Seb
* Jean-Hugues Anglade: Michel Dugimont
* Alice Dufour: Laure
* Brahim Bouhlel: Jimmy
* Pascal Boisson: José
* Chantal Ladesou: la productora
* Tony Saint Laurent: el director
* Georges Corraface: Alain Belmont
* Régis Laspalès: Jean-Pierre
* Rayane Bensetti: Ludovic

## Referències

* ↑ «Philippe Lacheau dans Super-héros malgré lui : une photo et une date de sortie», 24-09-2020. [Consulta: 22 març 2021].
* ↑ «Critique presse - Allociné» (en francès). [Consulta: 4 febrer 2022].
* 1 2 Super...qui? a la Base de dades de cinema en català
* ↑ «Super...qui?». Goita què fan ara. [Consulta: 4 juliol 2022].
# Somewhere in the Night

Somewhere in the Night (en català: En algun lloc a la nit) és una pel·lícula de cinema negre de 1946 i un thriller psicològic dirigit i co-escrit per Joseph L. Mankiewicz. Fou protagonitzada per John Hodiak, Nancy Guild, Richard Conte i Lloyd Nolan.

## Argument

La pel·lícula explica el conte d'un home anomenat George Taylor (John Hodiak), que torna a casa als EUA després de lluitar en la Segona Guerra Mundial. Pateix amnèsia, com a conseqüència de l'explosió d'una granada. Intenta trobar la seva antiga identitat, seguint un rastre deixat pel misteriós senyor Larry Cravat. Acaba topant-se amb un misteriós assassinat en el que hi ha implicat un escamot nazi.

## Repartiment

* John Hodiak com a George W. Taylor
* Nancy Guild com a Christy Smith
* Lloyd Nolan com al tinent de Policia, Donald Kendall
* Richard Conte com a Mel Phillips
* Josephine Hutchinson com a Elizabeth Conroy
* Fritz Kortner com Anzelmo aka Oracle
* Sheldon Leonard com a Sam
* Whit Bissell com a John el Bartender
* Harry Morgan com a encarregat de Bany
* Lou Nova com a Hubert
* Margo Woode com a Phyllis
* Jeff Corey com a Bank Teller
* John Ireland (actor) com El Narrador

## Notes de producció

20th Century Fox va adquirir el desembre de 1944 per 11,000$ la narració original de Marvin Borowsky, una història inèdita de "The Lonely Journey" ("El viatge solitari"), i el corresponent guió. Somewhere in the Night fou la primera pel·lícula de Nancy Guild. Les dates de la producció foren des del 21 de novembre de 1945 al 24 de gener de 1946.
Una versió radiofònica de la pel·lícula, amb John Hodiak i Lynn Bari de protagonistes, va ser retransmès per la Lux Radio Theatre el 3 de març de 1947.

## Recepció

El crític de cinema Bosley Crowther va fer una crònica negativa de la pel·lícula, dient que "Lloyd Nolan, Richard Conte, Josephine Hutchinson i molts altres són competents com a peons. Les seves actuacions són interessants; però és massa coses inconcluses. Al cap d'una estona, la confusió de la història inspira una apatia completa."
Més recentment, un altre crític, Dennis Schwartz, va elogiar la pel·lícula, escrivint que, "Mankiewicz fa un bon treball per crear un estat d'ànim obscur. La pel·lícula és picant, amb actuacions excel·lents, molt de suspens, ...."

## Referències

* ↑ Somewhere in the Night a Catàleg de l'American Film Institute (anglès)
* ↑ Crowther, Bosley. The New York Times, film review, "The Screen; 'Somewhere in the Night,' a Fox Melodrama Introducing Nancy Guild Opposite John Hodiak, Is New Attraction at the Roxy", June 13, 1946. Accessed: July 9, 2013.
* ↑ Schwartz, Dennis Arxivat 2018-07-02 a Wayback Machine.. Ozus' World Movie Reviews, film review, June 3, 2000. Accessed: July 9, 2013.

## Enllaços externs

* Somewhere in the Night a Catàleg de l'American Film Institute (anglès) a l'Institut de Pel·lícula americà Cataloga
* En algun lloc en el lloc d'informació de la Nit i revisió de DVD a Castor de DVD (inclou imatges)
* Somewhere in the Night film trailer a YouTube el Somewhere in the Night film trailer a YouTube de la Nit
* En algun lloc en la Nit a Lux Radio Theatre: 3 de març de 1947.
# Tord de Piaggia

El tord de Piaggia (Geokichla piaggiae) és un ocell de la família dels túrdids (Turdidae).

## Hàbitat i distribució

Habita els boscos de les muntanyes del nord-est, est de la República Democràtica del Congo, est de Sudan del Sud, Etiòpia, Ruanda, Burundi, Uganda, Kenya i nord-est de Tanzània.

## Taxonomia

Aquest tord s'ha col·locat en els gèneres Turdus, després Zoothera però ara es col·loca en el gènere Geokichla. A més, les subespècies G.p. tanganjicae i G.p kilimensis han estat de vegades considerades com a espècies separades, però no es diferencien gaire de les altres subespècies en veu o morfologia i la majoria de les autoritats les inclouen dins el tord de terra abissinià.

## Referències

* ↑ «Tord de Piaggia». Cercaterm. TERMCAT, Centre de Terminologia. Rev. 20/01/2022(català)
* ↑ «ITIS - Report: Geokichla piaggiae» (en anglès americà). [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ BirdLife International (BirdLife International) «IUCN Red List of Threatened Species: Geokichla piaggiae». IUCN Red List of Threatened Species, 01-10-2016. Arxivat de l'original el 2024-11-30.