OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Gran Premi dels Països Baixos del 1963

Resultats del Gran Premi dels Països Baixos de Fórmula 1 de la temporada 1963, disputat al Circuit de Zandvoort, el 23 de juny del 1963.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 6 | Jim Clark | Lotus - Climax | 80 | 2h 08' 13. 7 | 1 | 9 |
| 2 | 18 | Dan Gurney | Brabham - Climax | 79 | + 1 Volta | 14 | 6 |
| 3 | 2 | John Surtees | Ferrari | 79 | + 1 Volta | 5 | 4 |
| 4 | 30 | Innes Ireland | BRP - BRM | 79 | + 1 Volta | 7 | 3 |
| 5 | 14 | Richie Ginther | BRM | 79 | + 1 Volta | 6 | 2 |
| 6 | 4 | Ludovico Scarfiotti | Ferrari | 78 | + 2 Voltes | 11 | 1 |
| 7 | 36 | Jo Siffert | Lotus - BRM | 77 | + 3 Voltes | 17 | |
| 8 | 42 | Jim Hall | Lotus - BRM | 77 | + 3 Voltes | 18 | |
| 9 | 32 | Carel Godin de Beaufort | Porsche | 75 | + 5 Voltes | 19 | |
| 10 | 8 | Trevor Taylor | Lotus - Climax | 66 | + 14 Voltes | 10 | |
| 11 | 28 | Jo Bonnier | Cooper - Climax | 56 | + 24 Voltes | 8 | |
| Ret | 12 | Graham Hill | BRM | 69 | Sobreescalfament | 2 | |
| Ret | 16 | Jack Brabham | Brabham - Climax | 68 | Accident | 4 | |
| Ret | 10 | Chris Amon | Lola - Climax | 29 | Bomba de l'aigua | 12 | |
| Ret | 26 | Giancarlo Baghetti | ATS | 17 | Encesa | 15 | |
| Ret | 24 | Phil Hill | ATS | 15 | Suspensions | 13 | |
| Ret | 22 | Tony Maggs | Cooper - Climax | 14 | Sobreescalfament | 9 | |
| Ret | 20 | Bruce McLaren | Cooper - Climax | 7 | Caixa canvi | 3 | |
| Ret | 34 | Gerhard Mitter | Porsche | 2 | Embragatge | 16 | |
| WD | 38 | Tony Settember | Scirocco - BRM | | | | |
| WD | 40 | Ian Burgess | Scirocco - BRM | | | | |

## Altres

* Pole: Jim Clark 1' 31. 6
* Volta ràpida: Jim Clark 1' 33. 7 (a la volta 56)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-08-26. [Consulta: 16 juny 2010].
# Patricia Yurena Rodríguez

Patricia Yurena Rodríguez Alonso és una model espanyola nascuda a les Canàries. Va iniciar la seva carrera professional des que era petita. Ja als seus disset anys va ser triada com Miss Espanya 2008, celebrat l'1 de març a Marina d'Or. A causa de les normes d'elegibilitat del concurs de Miss Univers, al no haver complert la majoria d'edat no va poder assistir a Miss Univers 2008 celebrat al Vietnam, havent de ser substituïda per la model Claudia Moro. Posteriorment va competir a Miss Món 2008 celebrat Johannesburg, quedant en una de les 15 primeres semifinalistes.
Després d'haver-se presentat com candidata a Miss Univers Espanya 2013 celebrat a Madrid, Patricia va guanyar el certamen i representà a Espanya a Miss Univers 2013 que es va realitzar el 9 de novembre a Moscou, en la qual es va situar a les llista de les concursants favorites. Finalment les expectatives es van complir i Patricia va ser triada Primera Dama, només superada per la que va ser elegida Miss Univers, la veneçolana María Gabriela Isler. Aquesta és la millor posició d'Espanya a Miss Univers des del 1985, quan Teresa Sánchez López també va ser escollida Primera Dama.

## Enllaços externs

* https://web.archive.org/web/20080503145100/http://www.missespana.com/gmscandidatas1.asp?cod_ficha=0000000022%7C
# Antonio Álvarez Alonso

Antonio Álvarez Alonso (Martos (Jaén), 11 de març de 1867 - Cartagena, 22 de juny de 1903 ), va ser un pianista, compositor i director de sarsueles espanyol del segle xix. És recordat per ser l'autor de Suspiros de España.
Antonio Álvarez Alonso, orfe des de molt jove, va cursar estudis al costat del seu germà a l'Escola Nacional de Música de Madrid, amb mestres com Dámaso Zabalza i Emilio Arrieta i Corera. Va ser a Cartagena on va compondre les seves obres més conegudes i on va morir, però realment ell va néixer a Martos, a la província de Jaén. El seu paper com a virtuós del piano va ser discret, però va sobresortir en la composició d'obres musicals; va escriure més de 20 sarsueles en col·laboració amb lletristes famosos de la seva època: Antonio Passo Cano, Tomás Rodríguez Alenza, Eugenio Gullón, Enrique García Álvarez. Resident a Cartagena des de 1897, va romandre en aquesta ciutat fins a la seva mort que li va sobrevenir el 22 de juny de 1903.
Entre les seves obres destaquen les sarsueles, El gran visir, Las niñas toreras, El traje del alcalde, un quartet per a corda, titulat Las Hormigas; un capritx, Danza negra; diverses marxes i himnes, entre ells un dedicat a la Verge del Carmen; i diverses cercaviles i pasdobles, sent un dels més coneguts Suspiros de España.
La sèrie de televisió El secreto del Puente Viejo recrea un hipotètic viatge de l'autor a la població que dona nom a la sèrie, al març de 1902, per fer una première "no oficial" del seu conegut pasdoble.

## Referències

* ↑ Monerri, José. «El autor de 'Suspiros de España', inmortal en El Bohío», 2009. [Consulta: 30 setembre].
# Gran Premi dels Països Baixos del 1973

Resultats del Gran Premi dels Països Baixos de Fórmula 1 de la temporada 1973, disputat al Circuit de Zandvoort, el 29 de juliol del 1973.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 5 | Jackie Stewart | Tyrrell - Ford | 72 | 1h 39' 12. 4 | 2 | 9 |
| 2 | 6 | François Cevert | Tyrrell - Ford | 72 | + 15.83 s | 3 | 6 |
| 3 | 27 | James Hunt | March - Ford | 72 | + 1' 03.01 min. | 7 | 4 |
| 4 | 8 | Peter Revson | McLaren - Ford | 72 | + 1' 09.13 min. | 6 | 3 |
| 5 | 20 | Jean Pierre Beltoise | BRM | 72 | + 1' 13.37 min. | 9 | 2 |
| 6 | 26 | Gijs Van Lennep | Iso Marlboro - Ford | 70 | + 2 Voltes | 20 | 1 |
| 7 | 24 | Carlos Pace | Surtees - Ford | 69 | + 3 Voltes | 8 | |
| 8 | 19 | Clay Regazzoni | BRM | 68 | + 4 Voltes | 12 | |
| 9 | 25 | Howden Ganley | Iso Marlboro - Ford | 68 | + 4 Voltes | 15 | |
| 10 | 16 | George Follmer | Shadow - Ford | 67 | + 5 Voltes | 22 | |
| 11 | 2 | Ronnie Peterson | Lotus - Ford | 66 | Motor | 1 | |
| NC | 12 | Graham Hill | Shadow - Ford | 56 | No Classificat | 17 | |
| Ret | 21 | Niki Lauda | BRM | 52 | Bomba del combust. | 11 | |
| Ret | 23 | Mike Hailwood | Surtees - Ford | 52 | Part elèctrica | 24 | |
| Ret | 7 | Denny Hulme | McLaren - Ford | 31 | Motor | 4 | |
| Ret | 11 | Wilson Fittipaldi | Brabham - Ford | 27 | Accident | 13 | |
| Ret | 22 | Chris Amon | Tecno | 22 | Prob. amb el combustible | 19 | |
| Ret | 10 | Carlos Reutemann | Brabham - Ford | 9 | Pneumàtics | 5 | |
| WD | 18 | David Purley | March - Ford | 8 | Retirat | 21 | |
| Ret | 14 | Roger Williamson | March - Ford | 7 | Accident Mortal | 18 | |
| Ret | 1 | Emerson Fittipaldi | Lotus - Ford | 2 | Prob. físics | 16 | |
| Ret | 15 | Mike Beuttler | March - Ford | 2 | Part elèctrica | 23 | |
| Ret | 17 | Jackie Oliver | Shadow - Ford | 1 | Accident | 10 | |
| NVS | 28 | Rikky von Opel | Ensign - Ford | 0 | No va sortir | 14 | |

## Altres

* Pole: Ronnie Peterson 1' 19. 47
* Volta ràpida: Ronnie Peterson 1' 20. 31 (a la volta 42)

## Referències

* ↑ F1, STATS. «Roger WILLIAMSON • STATS F1» (en francès). [Consulta: 28 febrer 2021].
* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2008-02-09. [Consulta: 24 març 2010].
# Uge Sangil

Eugenia Sangil Sánchez (La Palma, 1968), més coneguda com a Uge Sangil, és una educadora social i activista LGBTI espanyola. Des de 2018 és la presidenta de la Federació Estatal de Lesbianes, Gais, Trans i Bisexuals.
És educadora social i ha treballat en centres per a persones amb discapacitat física i psíquica. En l'activisme LGBTI ha participat en la fundació de l'associació LGTB Algaravia a Tenerife, organització que va arribar a presidir durant vuit anys.
La seva participació en la Federació Estatal de Lesbianes, Gais, Trans i Bisexuals va començar com a vocal d'Educació, sent responsable dels temes relacionats amb Educació i Laboral. En 2018 va ser triada presidenta de la FELGTB, substituint a Jesús Generelo.

## Referències

* ↑ «Uge Sangil sustituirá a Jesús Generelo al frente de la Federación Estatal de Lesbianas, Gais, Transexuales y Bisexuales». , 14-04-2018.
* ↑ «Uge Sangil, nueva presidenta de la FELGTB: “El PP no estará en la cabecera del Orgullo”». , 16-04-2018.
* ↑ «La canaria Uge Sangil, nueva presidenta de una FELGTB que renueva su dirección y actualiza su nombre». , 16-04-2018.
* ↑ «Escuelas 'con armarios', niños en la cuerda floja». , 18-09-2012.
* ↑ «"La gente que se indigna por que vayamos al Orgullo en bañador, con plumas o purpurina tiene miedo a la libertad"». , 22-04-2018.
# Els creients

Els creients (títol original: The Believers) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per John Schlesinger a partir de la novel·la La Religió de Nicholas Conde i estrenada l'any 1987, amb Martin Sheen i Robert Loggia entre d'altres. Ha estat doblada al català.

## Argument

Després de la mort accidental de la seva dona després d'electrocutar-se, Cal Jamison, un psiquiatre de la policia, s'instal·la a Nova York amb el seu fill Chris. Però un dia, la policia el truca amb la finalitat d'investigar sobre certs homicidis particularment horribles: les víctimes són esventrades i trossejades segons un ritual d'Amèrica Central que té per nom la santeria.

## Repartiment

* Martin Sheen: Cal Jamison
* Robert Loggia: Lt Sean McTaggert
* Helen Shaver: Jessica Halliday
* Richard Masur: Marty Wertheimer
* Harris Yulin: Robert Calder
* Harley Cross: Chris Jamison
* Jimmy Smits: Tom Lopez
* Malick Bowens: Palo
* Lee Richardson: Dennis Maslow
* Carla Pinza: Carmen Ruiz
* Raúl Dávila: Oscar Sezine
* Janet-Laine Green: Lisa Jamison
* Larry Ramos: Diner Counterman
* Philip Corey: Ajudant de Calder

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula, ben acollida pels crítics, comença amb ritus religiosos en relació amb la Santeria, religió procedent del Carib que té nombrosos adeptes sobretot als Estats Units i al Carib però també en alguns països d'Amèrica del Sud. En la història de la pel·lícula, la secta utilitza la Santeria, que procura poder i potència a tots el que accepten una de les coses pitjors, la de sacrificar el seu nen.
* La història barreja nombrosos temes negres en relació amb la bruixeria (que també s'anomena en la pel·lícula brujeria, en espanyol), el Vudú i l'exorcisme.
* Aquesta història es var inspirar també en fets reals coneguts per assassins en sèrie de l'època, com Adolfo Constanzo i Sara Aldrete, que van estar implicats en alguns negocis relacionats amb la Santeria.

## Referències

* ↑ esadir.cat. Els creients. esadir.cat.
* ↑ «The Believers». The New York Times.
# Cripta Imperial de Viena

La Cripta Imperial de Viena o Cripta dels Caputxins (en alemany: Kaisergruft o Kapuzinergruft) va ser des de 1633 el principal lloc de sepultura per als Habsburg austríacs, és a dir, per als emperadors hereditaris del Sacre Imperi Romanogermànic i els seus descendents. La Cripta Imperial es troba a la ciutat austríaca de Viena, sota l'Església dels Caputxins (Església de Santa Maria dels Àngels), situada a la plaça Neuen Markt, prop del Palau Imperial de Hofburg.
La cripta conté 142 cossos de membres de la reialesa i l'aristocràcia més algunes urnes que contenen els cors o les restes incinerades de quatre. Entre ells hi ha 12 emperadors i 18 emperadrius.
Destaquen, entre d'altres, les tombes de l'emperador Carles VI (Carles III d'Aragó) i l'emperadriu Elisabet Cristina de Brunsvic, la tomba de la qual és decorada amb un relleu que representa la seva arribada a Barcelona.
També és molt vistada per la tomba de l'emperadriu Sissi (Elisabet de Baviera).
La sepultura més recent és de l'any 2011.

## Galeria

* Sepulcre de Carles VI
* Sepulcre d'Elisabet Cristina de Brunsvic
* Detall de la tomba d'Elisabet Cristina amb una vista de Barcelona
* Tomba de l'emperadriu Sissi

## Enllaços externs

* Pàgina web oficial (alemany) i anglès)
* Pàgina web del Monestir del Caputxins de Viena Arxivat 2016-09-03 a Wayback Machine. (alemany)
# Hualapai

«Hualapai» té aquests significats:
* Llengua hualapai, llengua yuma de la branca de les llengües yuma centrals parlada als Estats Units, al nord-oest d'Arizona, al llarg del riu Colorado
* Hualapais, tribu d'amerindis dels Estats Units que viuen a les muntanyes del nord-oest d'Arizona
* Hualapai Mountains, serralada al comtat de Mohave, a l'est de Kingman (Arizona)
# Amilna Estêvão

Amilna Estêvão (Luanda, 4 de febrer de 1999) és una model de moda angolesa. Models.com l'ha posicionat com una de les Top 50 models de la indústria.

## Carrera professional

Amilna Estêvão va ser reclutada a Angola per l'agència Da Banda Model Management, guanyant Elite Model Look Angola 2013. Es va convertir en la primera finalista de raça negra en el top 3 d'Elite Model Look 2013. Més tard, va signar un contracte amb Elite Worldwide i va debutar en la setmana de la moda 2015 desfilant per Prada, Fendi, Balenciaga, Alexander Wang, i Moschino. Aquest mateix any va desfilar per a Prabal Gurung, Gucci, Kenzo, Burberry Prorsum, Givenchy, Alberta Ferretti, Lanvin, i Bottega Veneta, entre d'altres.
La seva primera portada va ser publicada en T Magazine, amb una fotografia del fotògraf Craig McDean.

## Referències

* ↑ «MODELS.com's Top 50 Models». Models.
* ↑ «One In Amilna: Meet Rising Angolan Model, Amilna Estevao» (en anglès). Papermag, 13-05-2016.
* ↑ «Amilna Estevão» (en anglès). Vogue, 19-05-2016.
* ↑ «Burberry Prorsum Fall 2015 RTW Runway» (en anglès). Vogue.
* ↑ «FEATURE: 17-year-old Angolan model Amilna Estevão kills it in high fashion editorial for Paper Magazine» (en anglès). Afropunk, 02-06-2016.
* ↑ «Ones to watch: New faces of AW15» (en anglès). Dazed.
* ↑ «Inside T's Beauty Issue» (en anglès). T. Magazine, 12-06-2015.
# Gran Premi dels Països Baixos del 1982

Resultats del Gran Premi dels Països Baixos de Fórmula 1 de la temporada 1982, disputat al Circuit de Zandvoort, el 3 de juliol del 1982.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 28 | Didier Pironi | Ferrari | 72 | 1h 38' 03. 254 | 4 | 9 |
| 2 | 1 | Nelson Piquet | Brabham - BMW | 72 | + 21.649 s | 3 | 6 |
| 3 | 6 | Keke Rosberg | Williams - Ford | 72 | + 22.365 s | 7 | 4 |
| 4 | 8 | Niki Lauda | McLaren - Ford | 72 | + 1' 23.729 min. | 5 | 3 |
| 5 | 5 | Derek Daly | Williams - Ford | 71 | + 1 Volta | 12 | 2 |
| 6 | 30 | Mauro Baldi | Arrows - Ford | 71 | + 1 Volta | 16 | 1 |
| 7 | 3 | Michele Alboreto | Tyrrell - Ford | 71 | + 1 Volta | 14 | |
| 8 | 27 | Patrick Tambay | Ferrari | 71 | + 1 Volta | 6 | |
| 9 | 7 | John Watson | McLaren - Ford | 71 | + 1 Volta | 11 | |
| 10 | 29 | Marc Surer | Arrows - Ford | 71 | + 1 Volta | 17 | |
| 11 | 23 | Bruno Giacomelli | Alfa Romeo | 70 | + 2 Voltes | 8 | |
| 12 | 9 | Manfred Winkelhock | ATS - Ford | 70 | + 2 Voltes | 18 | |
| 13 | 10 | Eliseo Salazar | ATS - Ford | 70 | + 2 Voltes | 25 | |
| 14 | 31 | Jean Pierre Jarier | Osella - Ford | 69 | + 3 Voltes | 23 | |
| 15 | 2 | Riccardo Patrese | Brabham - BMW | 69 | + 3 Voltes | 10 | |
| Ret | 17 | Jochen Mass | March - Ford | 60 | Motor | 24 | |
| Ret | 33 | Jan Lammers | Theodore - Ford | 41 | Motor | 26 | |
| Ret | 11 | Elio de Angelis | Lotus - Ford | 40 | Direcció | 15 | |
| Ret | 22 | Andrea de Cesaris | Alfa Romeo | 35 | Part. elèctrica | 9 | |
| Ret | 15 | Alain Prost | Renault | 33 | Motor | 2 | |
| Ret | 16 | René Arnoux | Renault | 21 | Virolla | 1 | |
| Ret | 4 | Brian Henton | Tyrrell - Ford | 21 | Accelerador | 20 | |
| Ret | 18 | Raul Boesel | March - Ford | 21 | Motor | 22 | |
| Ret | 20 | Chico Serra | Fittipaldi - Ford | 18 | Prob. amb el combustible | 19 | |
| Ret | 35 | Derek Warwick | Toleman - Hart | 15 | Pèrdua d'oli | 13 | |
| Ret | 26 | Jacques Laffite | Ligier - Matra | 4 | Direcció | 21 | |
| NVQ | 14 | Roberto Guerrero | Ensign - Ford | | | | |
| NVQ | 36 | Teo Fabi | Toleman - Hart | | | | |
| NVQ | 25 | Eddie Cheever | Ligier - Matra | | | | |
| NVQ | 12 | Roberto Moreno | Lotus - Ford | | | | |
| NVQ | 19 | Emilio de Villota | March - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: René Arnoux 1' 14. 233
* Volta ràpida: Derek Warwick 1' 19. 780 (a la volta 13)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-04. [Consulta: 18 abril 2010].
# Alva Day Grant

Alva Georges Day de Grant (17 d'octubre de 1920 - 2014) és una botànica estatunidenca que va dedicar la seva carrera a l'estudi de l'evolució de les plantes.
Fou professora de la Universitat de Texas a Austin, lloc des d'on va dirigir recerques i va escriure treballs científics en els camps de la biologia d'espècies i de genètica de plantes.

## Algunes publicacions

* herbert l. Mason, alva d. Grant. 1948. Some Problems in the Genus Gilia. Madrono 9: 201-220
* verne Grant, alva g. Day. 1999. Transfer of Some Species from Gilia to Allophyllum and Tintinabulum: And the Effects of the Transfer on the Generic Definition of Gilia (Polemoniaceae). 15 pp.
* susan a. Cochrane, alva g. Day. 1999. A Heterostylous Gilia (Polemoniaceae) from Central Nevada. Editor California Bot. Soc. 8 pp.
* alva g. Day, reid Moran. 1986. Acanthogilia, a New Genus of Polemoniaceae from Baja California, Mexico. Proc. of the California Academy of Sci. Editor California Acad. of Sci. 16 pp.

## Referències

* ↑ «Alva Day Grant» (en anglès). [Consulta: 1r març 2024].
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* ↑ Es poden consultar els tàxons descrits per aquest autor a International Plant Names Index (anglès)
* «2044-1 Detall de l'autor» (HTML) (en anglès). Índex Internacional de Noms de Plantes. International Organization for Plant Information (IOPI).

## Enllaços externs

* PDF del llibre ACANTHOGILIA, A NEW GENUS OF POLEMONIACEAE (anglès)
# Santa Susanna de Santa Perpètua de Gaià

Santa Susanna de Santa Perpètua de Gaià és una església de Pontils (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

És un edifici preromànic de nau rectangular al qual es va afegir una coberta de fusta. En època romànica, a la zona del presbiteri es va afegir un sistema d'arcs formers de reforç, immediats al mur originari i també una volta de mig punt en substitució de la primitiva. El presbiteri va ser realitzat al segle xiv amb volta de canó apuntat. La porta originària d'accés a l'edifici és un arc de mig punt, dovellat i fet amb carreus de pedra vermella. Va ser construïda en època del romànic al mur sud de l'església i al segle xiv es va tapiar. L'edifici conserva els murs primitius preromànics i els paraments gòtics de la zona del presbiteri, mentre que del període romànic són els arcs formers que trobem a la nau immediats al mur originari i a la volta.
L'església està situada per damunt de les restes de l'antiga església romànica, avui en ruïnes. Consta d'una sola nau i dues capelles. Conserva una notable portalada romànica, però l'edifici està fet en estil gòtic tardà. Consta d'una nau amb capelles laterals ubicades entre els contraforts. Totes les dependències (nau, capelles, transsepte, capçalera) són diferenciades tant interiorment com exteriorment. La façana és força senzilla, amb una porta allindanada, petit òcul superior i coronament de línies trencades. El campanar, de torre, amb planta quadrada i cos octogonal, s'alça en un dels angles laterals de la façana. Les finestres de la torre són d'arc de mig punt.

## Història

El terme del castell de Sta. Perpètua ja s'esmenta com a afrontació en la venda del castell de Queralt l'any 975. Deuria ser un dels primers indrets colonitzats en la línia del Gaià i potser un dels primers també a tenir un nucli humà (colons, específicament) establert a redós de la fortalesa. L'església de Sta. Susanna apareix documentada en una data tan primerenca per la zona com és el 1012. Les diferents vicissituds per les quals va passar la zona en els primers moments de l'assentament, fa creure que durant un curt període l'empresa repobladora va veure's interrompuda (invasions sarraïnes), això no obstant es reprendria immediatament. El lloc va pertànyer primer als Sala i posteriorment als Cervelló. L'esglesiola de Sta. Susanna depengué de la parròquia de Santa Maria de Santa Perpètua de Gaià, inclosa dins l'arxidiòcesi de Tarragona.

## Referències

* 1 2 «Santa Susanna de Santa Perpètua de Gaià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2015].
* ↑ «Església de Santa Susanna de Santa Perpètua de Gaià». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1r setembre 2020].

## Enllaços externs

* «Santa Susanna de Santa Perpètua de Gaià». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
# Ampelologia

L'ampelologia (del grec ἄμπελος ampelos, vinya i λογια logia, estudi) és la ciència que estudia la biologia de la vinya (vitis vinifera), el seu cultiu, l'origen geogràfic de les diferents varietats, la seva adaptació als sòls i climes, com així també les seves patologies i tractaments.
Implica l'estudi de la fisiologia cel·lular, és a dir, de les cèl·lules que es troben en la vinya, i també la influència dels processos fotosintètics en el contingut de sucre en el fruit i la incidència de les tècniques de conducció de la vinya sobre el raïm. Estudia a més els processos d'absorció de l'aigua i el seu efecte en la condició dels fruits en cada etapa de la seva maduració, i també el creixement i desenvolupament de la vinya en diferents sòls i climes.
La diferència amb l'ampelografia és que aquesta última és l'estudi descriptiu de la vinya a través de les formes i el color de les seves fulles, els seus fruits i les tiges. Molts entenen, però, que no poden distingir dues ciències una dedicada a l'estudi descriptiu de la vinya i una altra a una altra cosa.

## Notes i referències

* ↑ Ciència en el sentit de "coneixement", no en el sentit que hi hagi una comunitat científica amb congressos internacionals i revistes especialitzades. Aquests coneixements a Espanya estan integrats en la diplomatura "Tècnic en l'elaboració de Vins i Altres Begudes", establert pel Reial Decret 1144/97 d'11 de juliol.
* ↑ Domingo, Carme. «Selecció clonal de la garnatxa negra». Assessorament i Desenvolupament Vitícola . Institut Català de la Vinya i el Vi (INCAVI). [Consulta: 31 desembre 2020].
* ↑ Campos, Rogerio de; Tagliari, Mauricio. Dicionário do Vinho (en portuguès brasiler). Editora Campos, 2017-03-03. ISBN 978-85-63137-44-9.
* ↑ Ragazzoni, Rocco. Repertorio di agricoltura pratica e di economia domestica (en italià). St. Alliance, 1839, p. 153, 233.
* ↑ I vitigni autoctoni del Gambero Rosso 2006. Tradizione e territorio. 180 vitigni, 481 vini (en italià). G.R.H. S.p.A., 2006, p. 10. ISBN 978-88-87180-91-6.