OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Afrà (nom)

Afrà és un nom femení àrab (àrab: عفراء, ʿAfrāʾ) que literalment significa ‘del color de la pols' o ‘grisosa’. Si bé Afrà és la transcripció normativa en català del nom en àrab clàssic, també se'l pot trobar transcrit Afra.

## Notes

* ↑ Castells Criballes, Margarida; Cinca Pinós, Dolors. Diccionari Àrab-Català. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 2007, p. s.v. «عفر». ISBN 978-84-412-1546-7.
* ↑ Corriente, Federico. Diccionario árabe-español. Madrid: Instituto Hispano-Árabe de Cultura, 1977, p. s.v. «عفر». ISBN 8460008428.
* ↑ Cortés, Julio. Diccionario de árabe culto moderno: Árabe-español. Madrid: Gredos, 1996, p. s.v. «عفر» (Biblioteca Románica Hispánica). ISBN 8424917944.
* ↑ Vegeu aquí les normes de transcripció simplificada dels mots àrabs.
* ↑ Excepte en el cas de personalitats àrabs contemporànies que hagin usat personalment transcripcions específiques i singulars del seu nom, es recomana, sobretot per als personatges històrics, emprar sempre la forma catalana normativa.
# Agustina Rico Villora

Agustina Rico Villora (Barcelona, 1955) és una activista veïnal, escriptora, periodista i professora d'ensenyament secundari catalana.
Nascuda a Barcelona, es va traslladar amb quatre anys al barri del Fondo de Santa Coloma de Gramenet. Va ser redactora de la revista Grama, i corresponsal de premsa a diaris barcelonins. Ha estat professora i catedràtica de Llengua i Literatura catalana a l'IES Puig Castellar fins a l'any 2013. Com a escriptora, és autora de diversos llibres relacionats amb la ciutat de Santa Coloma de Gramanet.

## Obres

* Família Sagarra a Santa Coloma, La - Santa Coloma de Gramenet, Centre de Normalització Lingüística L'Heura, 1986
* Memòria d'un recorregut. 50 anys del Centre Excursionista Puig Castellar, Barcelona, Generalitat de Catalunya, 1996
* Teatre Josep Maria de Sagarra: inauguració 9 de desembre de 1997, Santa Coloma de Gramene, Ajuntament, 1997
* Avancem junts: la història d'Aspanide, Santa Coloma de Gramenet, Patronat d'Aspanide, 2004
* Itinerari Sagarra a Santa Coloma de Gramenet, Santa Coloma de Gramenet, Ajuntament, 2013

## Referències

* ↑ «Agustina Rico Villora». Memòries de Santa Coloma de Gramanet La història de les ciutats s'escriu mitjançant les memòries de la seva gent, 2018, pàgs. 58-62 [Consulta: 2 gener 2023].
* ↑ «‘Haver estat professora i periodista m'ha permès conèixer històries i persones extraordinàries'. Entrevista a Agustina Rico Villoria, catedràtica de Llengua i Literatura Catalanes i professora jubilada de l’Institut d'Ensenyament Secundari Puig Castellar». EnelFondo.cat. [Consulta: 2 gener 2023].
* ↑ «Rico Villoria, Agustina». Guia d'autors i autores. Ajuntament de Santa Coloma de Gramanet. [Consulta: 2 gener 2023].

## Enllaços externs

* Recull d'escrits de l'Institut Puig Castellar
# Hipoglucèmia diabètica

La hipoglucèmia diabètica és una hipoglucèmia (nivell de glucosa baix en sang) que es produeix en un pacient diabètic. Aquest és un dels tipus més comuns de la hipoglucèmia observats en un centre d'urgències o un Hospital. En general, es presenta quan el tractament hipoglucèmic (és a dir, per fer baixar el sucre) és excessiu i provoca un descens de sucre en la sang per sota del seu límit més baix.
En general, la hipoglucèmia ocorre quan un tractament per baixar el nivell elevat de glucosa en sang en un cas de diabetis, encaixa erròniament amb la necessitat fisiològica del cos i, per tant, fa caure la glucosa a un nivell inferior al normal.

## Etiologia

La hipoglucèmia diabètica li pot ocórrer a qualsevol persona amb diabetis que prengui qualsevol medicament per baixar la glucosa a la sang, però la hipoglucèmia greu es presenta amb major freqüència en persones amb diabetis tipus 1 que han de prendre insulina per sobreviure. En la diabetis tipus 1, la hipoglucèmia iatrogènica és més corrent com a resultat de la interacció d'un excés d'insulina amb la contrarregulació del nivell de glucosa i no com l'excés d'insulina tot sol (absolut o relatiu). La hipoglucèmia també pot ser causada per sulfonilurea en les persones amb diabetis tipus 2, encara que és molt menys comú perquè la contrarregulació de glucosa en general es manté intacta en les persones amb diabetis tipus 2. La hipoglucèmia severa poques vegades, o mai, es presenta en persones amb una diabetis tractada només amb dieta, exercici, o amb sensibilitzadors de la insulina.
Per a les persones amb diabetis insulinodependent, la hipoglucèmia és un dels perills recurrents del tractament. Limita l'adequació a un nivell de glucosa normal amb mètodes de tractament ordinaris. La hipoglucèmia és una veritable emergència mèdica que requereix un ràpid reconeixement i tractament per prevenir danys cerebral o a algun altre òrgan.

## Referències

* ↑ «hypoglycemia». Arxivat de l'original el 2010-06-24. [Consulta: 13 juliol 2019].
* ↑ Cryer, Philip E. Hypoglycemia: pathophysiology, diagnosis, and treatment. Oxford University Press, 22 maig 1997. ISBN 978-0-19-511325-9.

## Vegeu també

* Coma diabètic
* Bomba d'insulina
* Coma hiperosmolar hiperglucèmic
* Cetoacidosi diabètica

## Enllaços externs

* OSHA Rebar Impalement Protection Measures (anglès)
# Jatunhuma

Jatunhuma (possiblement del quítxua hatun gran, superior, principal, uma cim / cap), Jatunpampa (possiblement del quítxua pampa plana) o Pico Tres (castellà per "tercer cim") és una muntanya de la serralada de Vilcanota, una secció dels Andes del Perú, que s'eleva fins als 6.093 msnm. Es troba a regió de Cusco, província de Canchis, districte de Pitumarca i a la província de Quispicanchi, districte d'Ocongate. Al nord-oest hi ha el llac Sibinacocha i al sud-est el Callangate.
La primera ascensió va tenir lloc el 1957 per la cara nord-oest.

## Referències

* ↑ Diccionario Quechua - Español - Quechua, Academía Mayor de la Lengua Quechua, Gobierno Regional Cusco, Cusco 2005
* ↑ Laime Ajacopa, Teofilo. Diccionario Bilingüe Iskay simipi yuyayk'ancha, 2007.
* 1 2 escale.minedu.gob.pe - UGEL map of the Quispicanchi Province 1(Cusco Region) showing "Nevado Jatunpampa"
* ↑ John Biggar, Los Andes: Una Guía para Escaladores, p. 118
* ↑ Jill Neate, Mountaineering in the Andes, Perú
# Jochen Babock

Jochen Babock (Erfurt, 26 d'agost de 1953) és un pilot de bob alemany, ja retirat, que va competir sota bandera de la República Democràtica Alemanya durant la dècada de 1970.
El 1976 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Hivern d'Innsbruck, on guanyà la medalla d'or en la prova de bobs a quatre del programa de bob. Formà equip amb Meinhard Nehmer, Bernhard Germeshausen i Bernhard Lehmann. Tres anys després guanyà el campionat europeu de bobs a quatre homes.

## Referències

* 1 2 «Jochen Babock Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 20 de setembre 2011. [Consulta: 10 febrer 2020].
# John Joachim

John Louis Joachim (Pomeroy, Ohio, 8 d'abril de 1874 – Saint Louis, 21 d'octubre de 1942) va ser un remer estatunidenc que va competir a primers del segle xx.
El 1904 va prendre part en els Jocs Olímpics de Saint Louis, on va guanyar la medalla de bronze en la prova de dos sense timoner del programa de rem, fent parella amb Joseph Buerger.

## Referències

* ↑ «John Joachim Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2012. [Consulta: 16 octubre 2015].
# Josef Straßberger

Josef Straßberger (Kolbermoor, 20 d'agost de 1894 - Múnic, 10 d'octubre de 1950) fou un aixecador alemany que va competir entre les dècades de 1910 i 1930.
El 1928 va prendre part en els Jocs Olímpics d'Amsterdam, on guanyà la medalla d'or en la prova del pes pesant, per a aixecadors amb un pes superior a 82,5 kg, del programa d'halterofília. Quatre anys més tard, als Jocs de Los Angeles, va guanyar la medalla de bronze en la mateixa prova.
En el seu palmarès també destaca la medalla d'or del pes semipesant al Campionat del món de 1920, els Campionats d'Europa de 1921 i 1929 i 13 campionats nacionals. Durant la seva carrera va establir 10 rècords del món.

## Referències

* 1 2 3 «Josef Straßberger Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 18 juliol 2018].
* ↑ Josef Strassberger. chidlovski.net
# Al-Nahda SC Beirut

L'Al-Nahda Sporting Club (àrab: نادي النهضة الرياضي, Nādī an-Nahḍa ar-Riyāḍī, ‘Club Esportiu de la Renaixença’) fou un club libanès de futbol de la ciutat de Beirut, al districte de Mar Elias. Era conegut amb el sobrenom Les Diables Noirs (‘els Diables Negres'). Era el club dels cristians ortodoxos. Fundat el 3 de febrer de 1926, fou el club libanès més antic.

## Presidents

| Nom | Anys |
| Georges Al Roumi | 1926–1927 |
| Salim Raffoul Boutrous | 1927–1928 |
| Emile Khalil Boutrous | 1928–1929 |
| Bahij Salem | 1929–1931 |
| Georges Rubeiz | 1931–1933 |
| Michel Tedrous | 1933–1934 |
| Farid Ammoun | 1934–1935 |
| Jamil Sawaya | 1936 |
| Hassib Moussawer | 1936–1940 |
| Bahij Salem | 1940–1944 |
| Ibrahim Saad | 1944–1990s |

## Palmarès

* Lliga libanesa de futbol:
** 1933–34, 1941–42, 1942–43, 1946–47, 1948–49
* Copa libanesa de futbol:
** 1937–38, 1940–41, 1944–45, 1946–47

## Bibliografia

* Sakr, Ali Hamidi. موسوعة كرة القدم اللبنانية 1991–1992 (1991–1992 Lebanese Football Encyclopedia) (PDF) (en àrab). مؤسسة نوفل للتوزيع, 1995. ISBN 0000281247.

## Referències

* ↑ «L'A.J. Andranik contre la Renaissance». L'Orient, 26-02-1939.
* ↑ Frem, Joseph «Les "cheminots" vainqueurs probables du championnat». L'Orient, 21-01-1941.
* ↑ Alami, Mona. «Religious about football», 01-09-2009. Arxivat de l'original el 19 abril 2011.
* ↑ «نادي النهضة مؤسّس كرة القدم اللبنانية - فادي سمعان» (en anglès), 28-05-2020.
* ↑ Sakr, 1995, p. 452.
* ↑ «Lebanon - List of Champions». RSSSF.
* ↑ «Lebanon - List of Cup Winners». RSSSF.
# Altadill

Altadill és una entitat de població al municipi de Sant Guim de Freixenet, a la comarca de la Segarra. El llogarret i antiga quadra el forma una casa que duu el mateix nom i diverses masies disseminades al nord-oest del terme municipal, més amunt de Freixenet de Segarra, del qual dista un quilòmetre i mig, en el camí a Vergós Guerrejat, en direcció a la vall de Gàver, i a tres quilòmetres del cap de municipi. Actualment no hi consta cap habitant empadronat.
El nom prové del terme alt, que s'utilitzava com a substantiu de turó i que hauria evolucionat en el diminutiu altet, i més tard en altadill, afegint el sufix diminutiu "-ill".

## Sant Salvador d'Altadill

La capella originària, ara en ruïnes, era romànica, si bé n'hi ha una altra de posterior, d'estructura moderna. La seva advocació ja consta des d'una visita pastoral l'any 1332. És d'una única nau, d'estructura molt simple i a la dovella central, a la façana principal, on hi ha la porta d'entrada, hi figura la data de 1894. Té, a més, una finestra circular i un petit campanar de paret.
La denominació de Sant Salvador no es correspon amb el sant del segle XVI sinó al títol donat a Déu com a salvador dels homes.

## Font de Sant Salvador

És una font de clot coberta amb volta lleugerament apuntada, feta de pedra seca, que es troba a pocs metres de l'església. En cobrir-la es distingeixen tres tècniques diferents, com la falta cúpula o volta cònica, que s'aconsegueix amb la superposició de les pedres. Quan aquestes pedres arriben a una certa alçada s'endinsen fins a tancar l'obertura o deixar un petit buit que es tanca amb una llosa plana anomenada "coberta".

## Referències

* 1 2 3 «Altadill». Web de l'Ajuntament de Sant Guim de Freixenet. Arxivat de l'original el 2010-09-29. [Consulta: 4 octubre 2010].
* ↑ «Altadill». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.

## Enllaços externs

* Altadill al web de l'Àrea de Turisme del Consell Comarcal de la Segarra
# Al-wuṣla ilā l-habīb

Al-wuṣla ilā l-ḥabīb fī waṣf aṭ-ṭayyibāt wa-ṭ-ṭīb (en àrab: الوصلة إلى الحبيب في وصف الطيب والطيب, traduït com a ‘Unió amb l'estimat en la descripció de les delícies i els perfums') és un llibre de cuina del segle xiii atribuït a l'historiador sirià Ibn al-Adim (1192–1262). El van publicar a Alep, i inclou 635 receptes. Es considera un dels llibres patrimonials més importants de l'època aiúbida, no sols per a la gastronomia àrab medieval, sinó també per a altres disciplines, perquè també conté preparacions medicinals i farmacològiques, sabons, perfumeria, salut, i conservació i processament de productes alimentaris i d'altra mena.
Se sol abreujar com Al-wuṣla ilā l-ḥabīb (‘El vincle amb l'estimat’). Aquest llibre, el va estudiar extensament Maxime Rodinson en Recherches sur les documents arabes relatifs à la cuisine, del 1950. L'edició traduïda a l'anglés del 2017 es titulava Scents and Flavors: A Syrian Cookbook, reeditada el 2020.

## Vegeu també

* Gastronomia àrab.

## Referències

* ↑ Bistolfi, Robert; Mardam-Bey. Tractat del cigró. Traducció: Sylvia Oussedik, Ourdia. Ediciones de Oriente y del Mediterráneo, 2006, p. 33 (Sabores). ISBN 84-96327-23-X. «L'altra obra que ens ha proporcionat amplis detalls sobre l'alimentació dels àrabs d'Orient del segle xiii és la famosa Unió amb l'estimat en la descripció de les delícies i els perfums, atribuït darrerament, segons arguments sòlids, a l'historiador d'Alep Ibn al-ʿAdim, mort al 660 de l'hègira.»
* ↑ «مخطوط كتاب "وصف الطيبات" ابن العديم». dig-doc.org. [Consulta: 12 febrer 2024].
* ↑ Luján, Nestor. Historia de la gastronomía (en espanyol). 2a. Debate, 1988, p. 81. ISBN 978-84-17636-48-7.
* ↑ Scents and flavors: a Syrian cookbook. Traducció: Perry, Charles. New York University Press, 2017 (Library of Arabic literature). ISBN 978-1-4798-5628-2.
* ↑ ; Roden; Cooperson; Toorawa Scents and flavors: a Syrian cookbook. Traducció: Perry, Charles. New York university press, 2020 (Library of Arabic literature). ISBN 978-1-4798-0081-0.
# Li Yanfeng

Li Yanfeng (xinès simplificat i tradicional: 李艳凤, pinyin: Lǐ Yànfèng, Comtat de Qinggang, 15 de maig de 1979) és una llançadora de disc xinesa. Li va guanyar el primer títol mundial de disc per a la Xina.
El seu millor tir personal és 67,98 metres, aconseguit al juny de 2011 a Schönebeck. El rècord xinès i asiàtic, està actualment en mans de Xiao Yanling amb 71,68 metres.

## Referències

* ↑ «Athletics-Li wins Xinesa's first discus world title ? Yahoo! Eurosport». [Consulta: 28 agost 2011].
* ↑ Area Outdoor Records - Women - Àsia - Iaaf.org

## Enllaços externs

* IAAF, perfil de Li Yanfeng
# Lily & Madeleine

Lily & Madeleine és un grup de folk-pop estatunidenc format per les germanes Lily i Madeleine Jurkiewicz. Han realitzat dos àlbums: Lily & Madeleine (2013) i Fumes (2014) al segell discogràfic de Sufjan Stevens Asthmatic Kitty.
Lily & Madeleine començaren a cantar juntes a l'institut, pujant vídeos casolans a Youtube. El productor Paul Mahern les vegué i les convidà al seu estudi de gravació per enregistrar el seu primer treball The Weight of the Globe, compaginant-ho amb la seva assistència a classe.
Amb l'ajut de Kenny Childers, escriviren la seva primera cançó original i n'enregistraren el videoclip a l'estudi de Mahern. The Weight of the Globe fou seleccionat per Asthmatic Kitty Records i editat el 2013, i John Mellencamp oferí a les germanes de col·laborar al musical Ghost Brothers of Darkland County.
El febrer de 2013 les germanes oferiren la seva primera actuació en directe a la seva ciutat natal, Indianàpolis
Aquell octubre debutaren a la TV nord-americana al programa de la CBS This Morning, com a presentació del seu primer LP publicat a finals d'aquell mes.
En un reportatge sobre el grup, el diari The New York Times opinava que les germanes oferien una extraordinària qualitat artística gràcies sobretot a la seva perfecta i agermanada barreja vocal, profunda i avellutada.
A més dels seus videoclips promocionals com Back to the River, dirigit per Allister Ann per acompanyar The Weight of the Globe, i Come to Me de Lily & Madeleine, dirigit per Tyler Jones, Lily & Madeleine continuaren presentant gravacions en directe del seu treball d'estudi, dirigides per Bishop Chatard, Nicole Lehrman i Stuart Hotwagoner.

## Discs publicats

* Lily & Madeleine (2013)
* Fumes (2014)
* Keep It Together (2016)
* Canterbury Girls (2019)

## Referències

* ↑ Deusner, Stephen. «Lily & Madeleine: The Best of What's Next». Paste.
* ↑ Dickinson, Chrissie «Even Lily & Madeleine find their sudden fame surprising». Chicago Tribune, 29-10-2013. Arxivat 2013-11-22 a Wayback Machine.
* ↑ Lester, Paul. «New band of the day: Lily & Madeleine (No 1,580)». The Guardian.
* ↑ Lewis, Casey. «Meet Lily and Madeleine, The Indie-Folk Sister Duo You Need to Know». Teen Vogue.
* ↑ Matheson, Whitney «Video debut: Lily & Madeleine's 'Spirited Away'». USA Today, 25-10-2013.
* ↑ Pareles, Jon «CDs From Mallu Magalhães, the Necks, and Lily & Madeleine». The New York Times, 28-10-2013.
* ↑ Hyman, Dan «Listen Up» (en anglès). The New York Times, 12-08-2013.
* ↑ Dickinson, Chrissie «Even Lily & Madeleine find their sudden fame surprising» (en anglès). Chicago Tribune, 29-10-2013. Arxivat 2013-11-22 a Wayback Machine.
* ↑ «Lily & Madeleine: The Best of What's Next» (en anglès). pastemagazine.com.
* ↑ Lily & Madeleine with Shannon hayden(anglès)
* ↑ «Second Cup Cafe: Lily and Madeleine» (en anglès). Cbsnews.org.
* ↑ Pareles, Jon «CDs From Mallu Magalhães, the Necks, and Lily & Madeleine» (en anglès). The New York Times, 28-10-2013.
* ↑ «Lily & Madeleine» (en anglès). YouTube.
* ↑ Lindquist, David «Lily & Madeleine live video world premiere» (en anglès). Indy Star, 23-10-2013.
# Lliga de São Nicolau de futbol

La Lliga de São Nicolau de futbol és la lliga regional de l'illa de São Nicolau, Cap Verd. El campió disputa la lliga capverdiana de futbol. És organitzada per l'Associação Regional de Futebol de São Nicolau, ARFSN.

## Historial

Font:
* 1983: SC Atlético
* 1984: desconegut
* 1985: Desportivo Ribeira Brava
* 1986-87: SC Atlético
* 1988-90: desconegut
* 1990-91: Desportivo Ribeira Brava
* 1992-93: desconegut
* 1993-94: SC Atlético
* 1994-95: SC Atlético
* 1995-96: FC Ultramarina
* 1996-97: desconegut
* 1997-98: desconegut
* 1998-99: FC Ultramarina
* 1999-00: SC Atlético
* 2000-01: FC Ultramarina
* 2001-02: SC Atlético
* 2002-03: FC Ultramarina
* 2003-04: FC Ultramarina
* 2004-05: Desportivo Ribeira Brava
* 2005-06: FC Ultramarina
* 2006-07: FC Ultramarina
* 2007-08: Desportivo Ribeira Brava
* 2008-09: FC Ultramarina
* 2009-10: Desportivo Ribeira Brava
* 2010-11: FC Ultramarina
* 2011-12: SC Atlético
* 2012-13: FC Ultramarina
* 2013-14: SC Atlético
* 2014-15: FC Ultramarina
* 2015-16 : SC Atlético
* 2016-17: FC Ultramarina
* 2017-18: FC Belo Horizonte
* 2018-19: FC Ultramarina

## Referències

* ↑ «São Nicolau Regional Football (Soccer) Association at the FCF website». Arxivat de l'original el 2015-09-24. [Consulta: 28 setembre 2019].
* ↑ São Nicolau Island League Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine. (portuguès)
* ↑ «Cape Verde Islands - List of Regional Tournament Winners». rsssf.com. [Consulta: 16 desembre 2017].
# Salvador Casas i Busquets

Salvador Casas és un escriptor de novel·la negra nascut a Santa Coloma de Farners el 1953. Ha treballat com a cobrador d'autobús, empleat municipal i empleat de banca. Afeccionat a la novel·la negra, els seus autors de referència són els clàssics del gènere Patricia Highsmith, John Le Carré, Graham Greene, Raymond Chandler i Dashiell Hammett, tot i que manifesta influències del portuguès Fernando Pessoa.
Entre les seves publicacions, destaca L'impostor accidental (Columna 2007) i Temps difunt (La Comarcal 2007) que va guanyar la 7a edició del Premi Literari del Col·legi d'Advocats de Mataró, Samba per a un difunt (Editorial Gregal, 2017), finalista del III premi de novel·la negra memorial Agustí Vehi-Vila de Tiana amb Un cadàver inquiet (publicat per Crims.cat, 2018) Matrioshka (publicat per Terra Ignota 2022). Turment i glòria d'un castrato (publicat per Balèria) guanyador del premi Vila de Porreres 2023. Jo vaig robar el manuscrit Voynich (publicarà Brau Edicions) que va guanyar, juntament amb Josep Torrent, el 7è premi Empordà de novel·la.
Narració curta: —Negra és la nit. Premi del jurat del quart Concurs de Relats El vi fa sang2018 (publicació dels cinc relats guanyadors). —Hohicha Xocoreto. Relat del llibre Xocolata espessa, publicat per Gregal el 2018. —Una mort merescuda. Premi del VI Concurs de relats criminals Planeta Lletra 2020 de Mataró, recull publicat per Índex Edita el 2021 dintre el llibre S’ho mereixia. —Creuer mortal. Relat del llibre Oceà de contes, publicat per Terra Ignota el 2021.—El vigilant del forat negre. Relat. Guardó del concurs literari d’Aster 2021

## Referències

* ↑ Biografia al web del Grup 62
# Si això és un home

Si això és un home (italià: Se questo è un uomo) és una obra escrita l'any 1947 per Primo Levi, supervivent dels camps d'extermini d'Auschwitz, amb la intenció de fer arribar a la humanitat un material de primer ordre per a l'estudi de l'ànima i el comportament humans. Aquest llibre és, per tant, un testimoni colpidor de la vida i la supervivència a l'infern dels camps de concentració alemanys en territori polonès durant els últims anys de l'ocupació nazi; però també és, i sobretot, una anàlisi ponderada —en la mesura que això és possible— de la dignitat i de l'abjecció de l'home enfrontat a l'extermini. Escrit amb una prosa vivíssima i gens afectada, la lectura de Si això és un home emociona el lector i alhora li permet de fondejar en les grandeses i les misèries de l'existència humana. Si això és un home ha estat traduït a moltes llengües, entre d'altres al català per Edicions 62 amb traducció de Francesc Miravitlles Salvador.
Tot i que avui és un dels llibres més coneguts, valorats i traduïts, el manuscrit fou rebutjat per l'editorial Einaudi dues vegades; l'any 1947, per l'opinió tant de Natalia Ginzburg, que llavors hi treballava d'assessora, com de Cesare Pavese, que considerava que ja hi havia massa literatura sobre l'Holocaust. El 1952, Einaudi es torna a negar a publicar-lo. La primera edició veu la llum amb la petita editorial Francesco De Silva, el 1947, amb un dibuix dels Desastres de la guerra de Francisco de Goya a la sobrecoberta i amb tirada de només 2.500 exemplars dels quals bona part van acabar en un magatzem a Florència. L'editor decideix substituir el títol que proposava Primo Levi, Els submergits i els salvats (que Levi aprofitarà per al seu darrer llibre quaranta anys després dels fets), amb el famós Si això és un home, procedent del poema que precedeix el relat i inspirat en les paraules inicials de la Shemà Israel:
   Els que viviu segurs
   A les vostres cases escalfades Els que trobeu en tornar al vespre El sopar calent i cares amigues: Considereu si això és un home, Qui treballa en el fang Qui no coneix la pau
   Qui lluita per un tros de pa Qui mor per un sí o per un no. Considereu si això és una dona, Sense cabells i sense nom Sense forces per recordar Els ulls buits i el ventre fred
   Com una granota a l'hivern. Penseu que això ha passat: Us confio aquestes paraules. Graveu-les al vostre cor Quan sigueu a casa o aneu pel carrer, Quan us fiqueu al llit o us lleveu; Repetiu-les als vostres infants. O que se us ensorri la casa,
   La malaltia us impossibiliti, Els vostres fills us girin la cara.
Finalment, el 1958 Einaudi publica una reimpressió corregida i augmentada amb sobrecoberta de Bruno Munari amb text d'Italo Calvino i l'èxit comença a arribar —paradoxalment— a partir del 1961 quan l'editorial Fischer el tradueix a Alemanya.

## Referències

* ↑ Thomson, Ian (2003). Primo Levi: A Biography. Vintage. ISBN 0-09-951521-0
* ↑ Cavaglion, Alberto (2012). Presentazione<nowiki> a l'edició comentada de Se questo è un uomo. Einaudi. ISBN 978-88-06-21055-7