OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Diether Roderich Reinsch

Diether Roderich Reinsch (Wrocław, 11 de febrer del 1940) és un bizantinista alemany.
Un cop acabat el batxillerat el 1959 a Wuppertal, Reinsch començà a estudiar Filologia Clàssica i Germanística a les universitats de Colònia, Tübingen i Atenes (amb una beca el 1962/1963), així com a la Universitat Lliure de Berlín, on el 1967 es graduà amb el Staatsexamen en Filologia Clàssica. A continuació, fins al 1974 cursà Estudis Bizantins a la Universitat Lliure de Berlín i treballà de becari de recerca al seu Arxiu Aristòtil. Obtingué el doctorat en Estudis Bizantins amb la tesi Die Briefe des Matthaios von Ephesos im Codex Vindobonensis Theol. Gr. 174 (‘La correspondència de Mateu d'Efes en el Codex Vindobonensis Theol. Gr. 174’) i l'any següent esdevingué professor ajudant del seminari de Filologia Clàssica. En concloure la seva Habilitation en Estudis Bizantins i Filologia Neogrega el 1981 amb el treball Kritobulos von Imbros, Historien (‘Critòbul d'Imbros, Històries'), treballà en diversos projectes de recerca a Berlín, Göttingen i Frankfurt.
El 1986 obtingué una càtedra de Filologia Neogrega i Bizantina a la Universitat del Ruhr a Bochum. El 1993 acceptà l'oferiment d'una càtedra a la Universitat Lliure de Berlín i hi romangué fins que el 2005 esdevingué catedràtic emèrit d'Estudis Bizantins. A més a més, des del 1993 fins al 2001 fou president del Cercle d'Estudis de Bizantinistes Alemanys i, després, en fou vicepresident fins al 2005.
Els seus centres d'interès inclouen la literatura romana d'Orient mitjana i tardana, així com la historiografia, sobretot la codicologia i la crítica textual.
Ha rebut diversos homenatges per les seves contribucions als estudis bizantins. El desembre del 1998 fou guardonat amb l'Orde del Fènix pel president de Grècia. El maig del 2006 fou nomenat doctor honoris causa per la Universitat Aristotèlica de Tessalònica. Aquell mateix any esdevingué fellow de la Fundació Alexander S. Onassis a Atenes, el 2007 fou professor visitant a la Universitat Ortodoxa de Sant Ticó per a les Humanitats a Moscou i el 2007-2008 feu de Visiting scholar for Byzantine Studies al centre de recerca de Dumbarton Oaks. El 2007 esdevingué catedràtic visitant a la Universitat Ortodoxa de Sant Ticó.

## Referències

* 1 2 «Univ.-Prof. a.D. Dr. Dr. h.c. Diether Roderich Reinsch (*1940)» (en alemany). Universitat Lliure de Berlín. [Consulta: 1 setembre 2009].
* ↑ «Fellows and Visiting Scholars in Byzantine Studies» (en anglès). Dumbarton Oaks. [Consulta: 1 setembre 2009].
# Dona'm cine

Dona'm cine és un concurs de curtmetratges realitzats per dones, d'abast internacional, que se celebra cada dos anys a través d’internet. Va néixer el 2010 per iniciativa d'Entrepobles, associació de cooperació i solidaritat internacional i la productora Doble Banda. Està adreçat a totes aquelles dones que vulguin expressar-se a través del llenguatge audiovisual amb una perspectiva feminista per tal de reivindicar i celebrar la importància de les mirades de dones orientades cap a la transformació social en el món audiovisual. Se celebra bianualment a través d'Internet i aspira a contribuir en la construcció d’una societat amb més justícia social, inclusiva i solidària, que garanteixi els drets humans i l'equitat de gènere entre dones, identitats dissidents i homes, a través de l’audiovisual com a eina per a la transformació social.
Al llarg de les cinc edicions, s'hi han inscrits més de quatre-cents curtmetratges, motiu pel qual s'ha consolidat com la plataforma de creativitat i cultura en línia que dona cabuda a un cinema poc habitual en les plataformes o indústries. S'hi atorguen tres premis: el premi del Jurat; el premi Berta Càceres que s'atorga des de la tercera edició, el qual posa el focus en les dones activistes i defensores dels drets de humans i dels béns comuns de la naturalesa, i el premi del Públic, en el qual totes les obres seleccionades se sotmeten a votació popular a través de la pàgina web del concurs.

## Referències

* ↑ Diari, Eix. «V Edició del Dona'm Cine». [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «“Dona’m cine”, l’alternativa per donar visibilitat al cinema feminista», 09-01-2021. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ «Arranca Dona'm Cinema, el concurs de curtmetratges feministes realitzats per dones», 20-04-2021. [Consulta: 26 març 2022].
* ↑ User, Super. «BASES DEL CONCURS DONA'M CINE V EDICIÓ». [Consulta: 26 març 2022].
# Dosímetre

Un dosímetre és un aparell medidor que s'utilitza per a registrar la dosi de radiació ionitzant rebuda per la persona que el duu. Existeixen diversos tipus de dosímetres, els més comuns són el dosímetre MOSFET, i el dosímetre termolluminescent.

## Tipus
### Dosímetre MOSFET

Els dosímetres de transistors d’efecte de camp metall-òxid-semiconductor s'utilitzen ara com a dosímetres clínics per a feixos de radiació de radioteràpia.
L’òxid de porta MOSFET, que és convencionalment diòxid de silici, és un material sensible als dosímetres de MOSFET. La radiació crea defectes (actua com parells electró-forat) en l’òxid, que al seu torn afecta el voltatge llindar del MOSFET. Aquest canvi de tensió llindar és proporcional a la dosi de radiació. Com a dosímetres de radiació també es proposen dielèctrics de porta alta k com el diòxid d’hafni.

### Dosímetre termoluminescent

Un dosímetre termoluminescent mesura l'exposició a la radiació ionitzant mesurant la intensitat de la llum emesa des d'un cristall dopat amb Dy o B al detector quan s'escalfa. La intensitat de la llum emesa depèn de l'exposició a la radiació. Aquests productes es van vendre excedents i un format utilitzat per submarinistes i treballadors nuclears s'assemblava a un rellotge de polsera de color verd fosc que contenia els components actius i un díode de filferro IR molt sensible muntat al xip de vidre LiF2 dopat que quan el conjunt s'escalfa amb precisió (per tant, és termoluminescent) emet la radiació emmagatzemada com a llum infraroja de banda estreta fins que s'esgota El principal avantatge és que el xip registra la dosificació passivament fins que s'exposa a la llum o la calor, de manera que fins i tot una mostra usada conservada a la foscor pot proporcionar valuoses dades científiques.

## Referències

* ↑ «Archived copy». Arxivat de l'original el 2015-04-10. [Consulta: 4 abril 2015].
* ↑ Senthil Srinivasan, V.S.; Pandya, Arun Thin Solid Films, 520, 1, 2011, pàg. 574–577. Bibcode: 2011TSF...520..574S. DOI: 10.1016/j.tsf.2011.07.010.
* ↑ Worton, R. G.; Holloway, A. F. Radiology, 87, 5, 1966, pàg. 938–943. DOI: 10.1148/87.5.938. PMID: 5924913.
* ↑ https://patents.google.cat/patent/US4173660A/en%5BEnllaç+no+actiu%5D

## Enllaços externs

* Una llista fotogràfica de dosímetres de radiació
* Dosimetria de la radiació espacial: lliçons apreses i recomanacions
# Edvin Ryding

Lars Edvin Folke Ryding, conegut simplement com a Edvin Ryding (Parròquia de Hedvig Eleonora, 4 de febrer de 2003), és un actor suec. Va debutar en la sèrie de televisió Mannen under trappan l'any 2009. Des de llavors ha actuat en diverses altres produccions com Fröken Frimans krig, Kronjuvelerna, The Stig-Helmer Story, Gåsmamman, Nobels testamente i diverses de les pel·lícules sobre Annika Bengtzon produïdes en 2011. Va interpretar la veu del personatge principal en la pel·lícula d'animació infantil danesa Resan till Fjäderkungens rike, així com el personatge principal de la sèrie Young Royals, de la plataforma de streaming Netflix, el 2021.

## Filmografia
### Televisió

| Any | Títol | Rol | Cadena | Notes |
| 2009 | Mannen under trappan | Fabian Kreutz | | Miniserie; 4 episodis |
| 2013 | Biciklo - Supercykeln | Valle Forslin (Walfrid) | | 3 episodis |
| 2013–2017 | Fröken Frimans krig | Gunnar Andersson | | 12 episodis |
| 2014 | Bastuklubben | | | 6 episodis |
| 2015 — 2021 | Gåsmamman | Linus Ek | Kanal 5 | 40 episodis |
| 2017 | Tinkas juleeventyr | Lasse | | Doblatge suec |
| 2018 | Storm på Lugna gatan | Sylvester | SVT | 23 episodis |
| 2019 — 2020 | Älska mig | Viktor | Viaplay | 7 episodis |
| 2020 | Maria Wern | Elliot | | 2 episodis |
| 2021 | Young Royals | Wilhelm | Netflix | 6 episodis |

## Referències

* ↑ «Edvin Rysing är redo för stora roller». Arxivat de l'original el 2014-04-13. [Consulta: 12 juliol 2019].
* ↑ Här är rollerna svt.se Retrieved 12 July 2019
* ↑ Edvin Ryding triunfa en Netflix con 'Young Royals', pero ya era una estrella de la televisión sueca
* ↑ «Tinkas juläventyr - Svenska röster och credits» (en suec). Dubbningshemsidan. [Consulta: 4 juliol 2021].
* ↑ Storm på lugna gatan: Bakom kulisserna
* ↑ «”Älska mig” är tillbaka – så bra är säsong två» (en suec). www.aftonbladet.se. [Consulta: 4 juliol 2021].
* ↑ «Meet the cast and characters in Netflix's 'Young Royals'» (en anglès). Newsweek, 02-07-2021. [Consulta: 4 juliol 2021].
* ↑ «(‘Young Royals': todo lo que debes saber sobre la serie de Netflix que combina ‘The Crown’ y ‘Élite’» (en castellà). El Comercio Perú, 02-07-2021. [Consulta: 4 juliol 2021].
# El cuiner, el lladre, la seva dona i el seu amant

El cuiner, el lladre, la seva dona i el seu amant (títol original: The Cook, the Thief, His Wife and Her Lover) és una pel·lícula franco-britànica dirigida per Peter Greenaway, estrenada l'any 1989. Ha estat doblada al català.

## Argument

Durant 10 dinars, les relacions es degraden entre els quatre personatges, el cuiner en el seu restaurant, i el trio adúlter clàssic que hi va a menjar. Aquestes relacions pugen en obscenitat i en crueltat al llarg de la pel·lícula.

## Repartiment

* Richard Bohringer: Richard Borst
* Michael Gambon: Albert Spica
* Helen Mirren: Georgina Spica
* Alan Howard: Michael
* Tim Roth: Mitchel
* Ciarán Hinds: Cory
* Gary Olsen: Spangler
* Ewan Stewart: Harris
* Roger Ashton-Griffiths: Turpin
* Ron Cook: Mews
* Liz Smith: Grace
* Emer Gillespie: Patricia
* Janet Henfrey: Alice
* Arnie Breeveld: Eden
* Tony Alleff: Troy
* Paul Russell: Pup
* Alex Kingston: Adele
* Ian Sears: Phillipe
* Willie Ross: Roy
* Ian Dury: Terry Fitch

## Premis

* Al Festival Internacional de Cinema Fantàstic de Catalunya, la pel·lícula va rebre quatre premis: millor director, millor actor, millor fotografia, millor música.

## Banda sonora

The Cook, the Thief, His Wife & Her Lover és el dotzè àlbum de Michael Nyman i el novè que va comptar amb la Michael Nyman Band. L'àlbum inclou la primera gravació comercialment publicada de la composició de Nyman "Memorial".
Hi ha alguna música que no s'inclou a l’àlbum de la banda sonora: El tema d’amor de Michael i Georgina, que és "Fish Beach" de Drowing by Numbers, la cançó és interpretada com a espectacle al restaurant, cantada per l’actriu i cantant Flavia Brilli, o una variació doblement polsada del “memorial” que es produeix a la meitat de la pel·lícula. Les edicions de "Memorial" apareixen al llarg de la pel·lícula, amb tot el moviment de dotze minuts que acompanya l'escena final i els crèdits finals, però una variació es crea exclusivament per a la pel·lícula.

## Referències a la pintura barroca flamenca

La filmació està inspirada en la pintura barroca flamenca com la desenvolupada per Peter Paul Rubens o Anthony van Dyck. El Banquet dels arcabussers de Sant Jordi de Haarlem, un quadre de Frans Hals, apareix a la paret del restaurant.

## Referències

* ↑ «El cuiner, el lladre, la seva dona i el seu amant». esadir.cat.
* ↑ «The Cook, the Thief, His Wife and Her Lover». The New York Times.
* ↑ Travers, Peter. «The Cook, The Thief, His Wife and Her Lover», 06-04-1990. [Consulta: 27 gener 2020].

## Enllaços externs

* El cuiner, el lladre, la seva dona i el seu amant a Goita què fan, ara!
# Els bons professors

Els bons professors (títol original en francès, Un métier sérieux) és una pel·lícula de comèdia dramàtica francesa del 2023 escrita i dirigida per Thomas Lilti. És protagonitzada per Vincent Lacoste juntament amb François Cluzet, Adèle Exarchopoulos, Louise Bourgoin, William Lebghil, Lucie Zhang i Bouli Lanners. S'ha doblat i subtitulat al català.
La pel·lícula va ser produïda per 31 Juin Films i Les Films du Parc juntament amb France 2 Cinéma, Le Pacte i Les Films de Benjamin.
Distribuïda per Le Pacte, la pel·lícula es va estrenar en cinemes a França el 13 de setembre de 2023. També va entrar a la selecció oficial del 71è Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià, en una projecció especial fora de competició.

## Referències

* ↑ «Els bons professors». Goita què fan, ara!, 2023. [Consulta: 10 setembre 2024].
* ↑ Lemercier, Fabien. «Critique : Un métier sérieux». Cineuropa, 12-09-2023.
* ↑ Szalai, Georg. «San Sebastian Fest Adds Six Films to Competition, Including ‘Fingernails' With Jessie Buckley, Riz Ahmed». The Hollywood Reporter, 25-08-2023.
# En l'obscuritat

En l'obscuritat (títol original en danès, De forbandede år) és una pel·lícula dramàtica danesa del 2020 dirigida per Anders Refn. S'ha doblat al valencià per a À Punt.

## Repartiment

* Jesper Christensen - Karl Skov
* Bodil Jørgensen -Eva Skov
* Julie Agnete Vang - Agnes
* Sara Bjerregaard Christensen - Helene Skov
* Patricia Schumann- Louise
* Mikael Birkkjær -Stenhanne
* Tommy Kenter - Director Berg

## Referències

* ↑ Kenigsberg, Ben «‘Into the Darkness' Review: Making Excuses for Collaboration». The New York Times, 20-05-2021 [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ Felperin, Leslie «Into the Darkness review – a Danish family at war as the Nazis roll in». The Guardian, 02-03-2021 [Consulta: 7 desembre 2023].
* ↑ «En l'Obscuritat». À Punt, 28-01-2024. [Consulta: 16 febrer 2024].
# Entre muntanyes

Entre Muntanyes és un llargmetratge documental andorrà dirigit per David Haro Torné. Es va estrenar el 25 d'abril del 2019 als Cinemes Illa Carlemany d'Escaldes-Engodrany.
El documental es va dur a terme gràcies al finançament dels set comuns d'Andorra, del Govern d'Andorra i de donacions privades.
El rodatge va tenir lloc entre els mesos de juliol i agost del 2017 a la casa de colònies d'AINA, a Canillo, Andorra. La producció es va allargar dos anys i va comptar amb un equip format per més de trenta persones procedents d'Andorra, Mèxic, Portugal, Itàlia, Alemanya i Espanya.

## Argument

L'obra fa conèixer la tasca educativa que ha dut a terme durant més de quaranta anys mossèn Ramon de Canillo al capdavant de les colònies populars d'AINA, i és un homenatge a totes les persones que, al llarg dels anys, han cregut i col·laborat en el projecte. S'hi relaten els orígens de la casa de colònies d'AINA, que va néixer l'any 1976 i ha acollit més de 25.000 nens i 1.800 monitors.

## Referències

* 1 2 3 «Milers d'històries Entre Muntanyes». Culturàlia, 24-04-2019. [Consulta: 18 novembre 2022].
* 1 2 «El documental de tot un país». El Periòdic d'Andorra, 24-04-2019. [Consulta: 18 novembre 2022].
* ↑ «El documental 'Entre Muntanyes, arrels de l'arbre' estrena tràiler». Diari Ara, 20-08-2018. [Consulta: 18 novembre 2022].
* 1 2 «Presentación del Documental ‘Entre muntanyes'». Bisbat d'Urgell. Arxivat de l'original el 13 de novembre 2022. [Consulta: 18 novembre 2022].
# Eric Darnell

Eric Darnell (Prairie Village, 21 d'agost de 1961) és un director de cinema, escriptor, actor de doblatge, compositor i animador de dibuixos animats estatunidenc. És conegut per codirigir Antz amb Tim Johnson, així com per codirigir Madagascar amb Tom McGrath.

## Biografia

Darnell va estudiar al Shawnee Mission East High School a Prairie Village, Kansas, on va ser redactor del diari escolar Harbinger. Va estudiar periodisme a la Universitat de Colorado-Boulder. Després de graduar-se el 1983, va treballar en pel·lícules experimentals durant quatre anys, la qual cosa el va ajudar a ser acceptat al programa d'estudis d'Animació Experimental l'Institut de les Arts de Califòrnia. Després de graduar-se, el van contractar a la Companyia Pacific Data Images, on va treballar com a animador dels personatges de l'especial L'últim Halloween, de l'any 1991.
El 1998, va debutar com a director de la pel·lícula Antz per a la PDI/DreamWorks. Va treballar en la investigació i el desenvolupament per a la PDI amb The Prince of Egypt. Després va treballar com a escriptor de la cançó "Welcome to Duloc" de la pel·lícula Shrek (2001), per a la qual també va treballar en l'argument.
Tom McGrath i Darnell van dirigir plegats la pel·lícula Madagascar el 2005. A continuació va dirigir i escriure la resta de pel·lícules de la saga: Madagascar 2 (Escape 2 Africa), de 2008, Madagascar 3: De marxa per Europa, de 2012; i Els pingüins de Madagascar, de 2014.
El 2015 va fundar una productora especialitzada en curtmetratges d'animació en realitat virtual, Baobab Studios.

## Referències

* ↑ Berls, Scott «Little-creature feature». , Spring 1999.
* 1 2 Astle, Randy. «“VR is Not Another Kind of Filmmaking”: Baobab Studios' Eric Darnell on Animated VR» (en anglès americà). Filmmaker Magazine, 27-07-2017. [Consulta: 7 octubre 2023].
* ↑ «"Los pingüinos de Madagascar": Adorables criaturas» (en castellà). Clarín, 22-01-2015. [Consulta: 7 octubre 2023].
# Ermita de Santa Quitèria d'Almassora

L'Ermita de Santa Quitèria d'Almassora (Plana Alta) s'ubica a quatre km de l'esmentat terme municipal. Es troba aigües amunt i a l'esquerra del riu Millars i molt a prop del pont que duu el seu nom (Pont de Santa Quitèria).

## Descripció artística

Es pot considerar un conjunt arquitectònic format per l'ermita i una casa adossada. L'ermita té una única nau amb quatre trams i un absis poligonal, presenta contraforts exteriors que arriben fins a la cornisa de la nau principal. L'interior, deixa veure el revestiment d’estil barroc. A l'esquerra del presbiteri pot contemplar-se una pintura de l'artista local Josep Mingol. A la façana destaquen la porta, que està rematada amb un arc de mig punt, la cornisa barroca i el campanar

## Història

Hi ha indicis de l'existència d’una església ja en 1330 (documents que parlen de processons, com la de 1394; o documents que fan referència al pagament per part del Consell de Vila-real, en 1456 a un ermità, perquè situï una cel·la al pont del riu) i, a més, es compta amb documentació, datada en la primera meitat del segle xvii, de l'existència d’aquesta ermita. La seua construcció està datada aproximadament el 1683 i fou recomposta en 1726 per Josep Vilallave, amb un període de paralització de les obres entre 1701-1704, a conseqüència de la Guerra de Successió Espanyola
Com que al llarg dels anys els bisbes de Tortosa i senyors d'Almassora, efectuaren successives visites per inspeccionar els diferents drets, patrimoni i deures dels clergues de la nostra parròquia, tenim una relació de les visites on entre altres temes ens parlen de l'ermita. D’aquesta manera podem saber que en 1654, 1685 i 1690, l'ermita es trobava en bon estat, ja que no apareix cap observació especial. Més tard, el 1714, hi ha una nota que fa referència a l'existència d’una nova imatge de la santa. Des de la seua construcció fou utilitzada per a diversos usos com per exemple refugi i hospital de malalts el 1647, o Hospital Militar dels francesos durant la Guerra del Francés, moment en què fou ocupada pels francesos. Amb tot açò, no fou habilitada per al culte fins a 1829. Al llarg del segle xix i xx l'ermita patí les guerres carlines, un llamp, i la Guerra Civil Espanyola del 36. Quan acabà l’últim conflicte bèl·lic, tornà a consagrar-se i s'afegí una nova imatge realitzada per l'escultor almassorí, Enrique Serra. Ha sigut restaurada en diverses ocasions als anys 1984, 1991 i 1995. També trobem dues pintures de Josep Mingol amb escenes de la vida de la santa i l'actual campana és de factura moderna dels anys quaranta

## Referències

* 1 2 3 4 «Ermitorio de Santa Quiteria» (en castellà). Turisme de Castelló. Arxivat de l'original el 2014-01-16. [Consulta: 15 gener 2014].
* ↑ «Ermites Santa Quitèria Sant Antoni Sant Josep». Ajuntament d'Almassora, 28-06-2013.
* 1 2 3 4 Pereda Laso, Felicísimo. «Santa Quitèria, la nostra patrona».
# Escanyapobres (pel·lícula)

Escanyapobres és una pel·lícula de drama històric catalana de 2024 dirigida per Ibai Abad i coescrita per Elisenda Gorgues basada en la novel·la de Narcís Oller. És protagonitzat per Alex Brendemühl i Mireia Vilapuig.

## Trama

Finals del segle xix. L'arribada del tren a un poble aïllat porta l'anhelat progrés, però també l'Oleguer, un fosc usurer amb negocis tèrbols. Quan expropia la masia de la Cileta i de la seva família, la jove pagesa farà tot el possible per recuperar la casa. Encara que això impliqui seguir els obscurs passos de l'usurer.

## Repartiment

* Alex Brendemühl com a Oleguer
* Mireia Vilapuig com a Cileta
* Laura Conejero com a Tuïes
* Quim Àvila com a Eloi
* Boris Ruiz com a Pere
* Juli Mira com a don Magi

## Producció

El film és una coproducció d'Abacus, Mayo Films i Nakamura Films i va comptar amb la participació de 3Cat i À Punt. Els llocs de rodatge inclouen La Saira, Crevillent, Salàs de Pallars, Calaf, Bellmunt del Priorat, Móra la Nova, i Mutxamel.

## Estrena

La pel·lícula es va exhibir per primer cop el 20 d'abril de 2024 a la competició principal del BCN Film Fest. Es va estrenar als cinemes el 29 de novembre de 2024.

## Referències

* ↑ «Gold Lust [Escanyapobres]». Spanish Kaleidoscope. Ministerio de Cultura. [Consulta: 24 novembre 2024].
* 1 2 3 4 Freire, Juan Manuel. «¿En qué paisajes de la Catalunya interior se rodó 'Escanyapobres', el wéstern mediterráneo con Àlex Brendemühl?». El Periódico de Catalunya. Prensa Ibérica, 16-04-2024.
* ↑ Bombí-Vilaseca, Francesc. «Ibai Abad convierte la novela ‘L’Escanyapobres' de Narcís Oller en un western mediterráneo». La Vanguardia, 19-04-2024.
* ↑ «Cinema Jove preestrena 'Llobàs', una revisión "en clave contemporánea" del mito del hombre lobo». Europa Press, 27-06-2024.
* ↑ «"Escanyapobres", el poder corrupte dels diners». 3Cat, 30-04-2022.
* 1 2 3 4 Úbeda-Portugués, Alberto. «Los estrenos de 29 de noviembre. 'Escanyapobres. La ira del pueblo». Aisge, 24-11-2024.
* ↑ «Dues produccions participades per 3Cat premiades en la 16a edició del FIC-CAT, la festa del cinema en català». 3Cat, 11-06-2024.
* ↑ «Escanyapobres». BCN Film Fest. [Consulta: 24 novembre 2024].
* ↑ Montoya, Àlex. «Los mejores estrenos de cine de este mes en Madrid». Time Out, 04-11-2024.
# Escola de Puntaires de Barcelona

L'Escola de Puntaires de Barcelona és una institució que es dedica a l'estudi i a l'ensenyament de les tècniques de coixí i d’agulla. Segueix la tasca iniciada a la dècada dels anys trenta per Antònia i Montserrat Raventós, dues germanes que van recuperar tècniques perdudes dels puntaires, tot fent recerca a l'Arxiu Històric de la Ciutat. L'escola té un doble vessant: preservar les tècniques antigues i alhora continuar innovant en aquest camp a través de la formació.
Un bon exemple d’això és la ‘Punta de Barcelona’, un disseny únic creat per les germanes Raventós que combina randes i puntes d’agulla. La punta va néixer arran de l'encàrrec de confeccionar les tovalles de l’altar de la Catedral de Barcelona durant el Congrés Eucarístic del 1952. El resultat va ser un treball de grans dimensions, ple de motius al·legòrics a la història de Barcelona, que no s'assemblava a cap altra punta feta fins aleshores.
Actualment l'Escola de Puntaires de Barcelona, situada al carrer de Sant Erasme, ofereix tota mena de cursos monogràfics, tallers i activitats relacionades amb l'estil tradicional català. També participa activament en diverses trobades de puntaires, sobretot en les que es fan a Barcelona per les festes de la Mercè o per Santa Eulàlia.

## Referències

* 1 2 3 «Escola de Puntaires de Barcelona». Cultura popular de Barcelona. Barcelona: Institut de Cultura de Barcelona Web (CC-BY-SA via OTRS).