OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Pinassa de la Castellassa del Dalmau

La Pinassa de la Castellassa del Dalmau (Pinus nigra) és un arbre que es troba a Matadepera (el Vallès Occidental), el qual s'aixeca esvelt davant una canal cercant la llum.

## Dades descriptives

* Perímetre del tronc a 1,30 m: 2,65 metres.
* Alçada: uns 26 o 27 metres.
* Amplada de la capçada: 8 x 8 metres (amplada mitjana capçada: 8 metres).
* Altitud sobre el nivell del mar: 670 metres.

## Aspecte general

Es troba en bon estat de conservació. Tot i això, la base del tronc presenta indicis de l'atac de corcs.

## Accés

És ubicada al vessant nord de la Castellassa del Dalmau, en plena Vall de Mur. Al quilòmetre 16,3 de la carretera B-124 de Castellar del Vallès a Sant Llorenç Savall trobem la urbanització de les Marines. Pugem pel costerut carrer principal fins a assolir la part alta de la susdita urbanització, on trobem un encreuament. Tombem pel carrer de l'esquerra (Camí del Daví) i, en trobar una altra bifurcació, continuem pel carrer de la dreta. En arribar al final de l'asfalt, estacionem el vehicle. Ja a peu, continuem per la pista de terra. Assolim el coll de Palomeres i tombem per la pista de la dreta, iniciant una suau baixada vers la Vall de Mur. Fem cap a una pista molt fressada i la prenem a l'esquerra. Recorreguts poc més de 50 metres deixem a mà dreta el corriol que baixa al Pi de les Quatre Besses del Dalmau. Continuem pista enllà. Els Quatre Camins del Dalmau, important cruïlla de pistes. Ignorem la pista asfaltada a banda i banda i prenem la pista de terra de davant, travessant un cadenat. Deixem a mà esquerra el trencall que va a la Pinassa de la Vinya Vella i continuem recte, per la pista que segueix la llera del torrent. Prenem la pista secundària que arrenca a l'esquerra, pujant. Deixem a l'esquerra un camí i continuem recte, pujant. Recorreguts uns 100 metres, la pista tomba a la dreta i comença a baixar. En aquest punt l'abandonem i prenem el corriol que surt enfront, poc clar i en forta pujada (cap mena de senyalització). Cruïlla de corriols. Prenem el de l'esquerra, en forta pujada, fins a arribar a l'arbre. Coordenades UTM: 31T X0419405 Y4611212.

## Observacions

El nom més emprat actualment per a designar aquest arbre és el de Pinassa del Palleret, però aquest nom és incorrecte per la seua referència al Paller o Palleret de la Castellassa, que no es troba a prop, sinó en un altre vessant. Per tant, és més correcte recuperar la seva toponímia més antiga: Pinassa de la Castellassa del Dalmau.

## Referències

* 1 2 3 4 Vicens i Llauradó, Albert, 2013. Excursions pels arbres singulars del Vallès Occidental. Col·lecció Llibres de muntanya, 33. Farell Editors, Sant Vicenç de Castellet. ISBN 9788492811526. Pàgs. 48-49.
* ↑ Sant Llorenç del Munt: Pinassa de la Castellassa del Dalmau (català)

## Enllaços externs

* Geocaching (català)
* Fitxa: Pinassa de la Castellassa del Dalmau Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (català)
# Iúlia Vólkova

Iúlia Olégovna Vólkova rus: Ю́лия Оле́говна Во́лкова, coneguda sovint com a Julia Volkova, (Moscou; 20 de febrer de 1985) és una cantant, actriu, empresària, presentadora de televisió i model russa, exintegrant del grup rus t.A.T.u., grup conegut pels seus senzills All the things she said i All about us, entre d'altres. Després de 10 anys en el grup t.A.T.u., va començar la seva carrera musical com a solista, obtenint molta popularitat a Rússia. Alguns dels seus senzills més famosos en solitari, són Didn't Wanna Do It i Back to her future.
L'octubre de 2015 publica un nou senzill titulat Hold me close. El videoclip musical es va llençar el 5 de novembre al canal de Youtube ELLO.
# Johanna Charlotte Unzer

Johanna Charlotte Unzer (Halle, 17 de novembre de 1724 - Altona-Altstadt, 29 de gener de 1782) va ser una poeta i filòsofa de la Il·lustració famosa pel seu treball en favor de l'educació de les dones, a les quals també va voler facilitar l'accés a la filosofia. Va ser també coneguda per la seva poesia anacreòntica.

## Biografia

Unzer néixer en el si d'una família culta a Halle, centre neuràlgic del pietisme. El seu pare, Johann Gotthilf Ziegler, era un organista, compositor i professor de música que va estudiar amb Johann Sebastian Bach, i la seva mare era fabricant de rellotges. Va aprendre literatura i filosofia de manera autodidacta. El 1751 es va casar amb Johann August Unzer.
Es va dedicar fonamentalment a la poesia i a la filosofia, disciplina des de la qual abordava qüestions com l'espai i el temps, la casualitat i la necessitat, el cos i l'ànima o l'existència de Déu. El seu primer llibre de filosofia, Grundriß einer Weltweißheit für das Frauenzimmer, es va publicar el 1751. En ell explica els conceptes fonamentals de la filosofia amb paraules entenedores atès que estava dotada de gran capacitat pedagògica. Aquell mateix any es va publicar un llibre de poemes titulat Versuch in Scherzgedichten. En anys següents va publicar diversos llibres de poesia.
Va ser una de les més significatives autores alemanyes de poesia anacreòntica (composició lírica en vers d'art menor que canta als plaers de la vida, el vi i l'amor). Va escriure cançons per a beure «carregades d'al·lusions pastorals, cançons de coqueteig alegre, odes racionalistes i poemes a la naturalesa».
Va rebre el premi imperial Dichterkrone el 1753 i la corona triomfal de la Universitat de Helmstedt el mateix any. Va morir el 1782 a l'edat de 57 anys.

## Obra publicada

* Grundriß einer Weltweißheit für das Frauenzimmer, 1751.
* Grundriß einer natürlichen Historie und eigentlichen Naturlehre für das Frauenzimmer, 1751.
* Versuch in Scherzgedichten, 1751.
* Versuch in sittlichen und zärtlichen Gedichten, 1754.
* Fortgesetzte Versuche En sittlichen und zärtlichen Gedichten, 1766.
* Nachricht, Fráncfort am Principal, 1991.
* Der Sieg der Liebe, Fráncfort am Principal, 1991.
* Dado Sommernacht, Fráncfort am Principal, 1991.

## Referències

* 1 2 3 Gleichauf, Ingeborg,. Vull comprendre: història de dones filòsofes. Barcelona: La Desclosa, DL 2007. ISBN 978-84-96591-10-3.
* 1 2 Anne Commire and Deborah Klezmer «Dictionary of Women Worldwide». Dictionary of Women Worldwide: 25,000 Women Through the Ages, 2, 2007 [Consulta: 5 setembre 2017].
* 1 2 Wilson, Katharina M. An Encyclopedia of Continental Women Writers. New York and London: Garland Publishing, Inc., 1991.
# John Munroe Longyear

John Munro Longyear (Lansing, 15 d'abril de 1850 – Brookline, 28 de maig de 1922) va ser un important home de negocis estatunidenc en els sectors de la fusta i dels minerals i la figura central en la companyia Arctic Coal Company la qual explorà i explotà mines de carbó a Spitsbergen, actualment anomenat Svalbard, des del 1905 al 1916. Aquesta companyia va desenvolupar un assentament a Spitsbergen capaç d'acomodar uns 500 treballadors anomenat Longyear City, el qual amb el pas dels anys va esdevenir l'actual capital de Svalbard, Longyearbyen. Aquest assentament era adjacent a la badia d'Advent.
J. M. Longyear va néixer a Lansing, Michigan. Longyear va ser alcalde de Marquette, Michigan, del 1890 al 1891. Ell va ser un dels fundadors, el 1890, de l'Huron Mountain Club, prop de Big Bay, Michigan. L'any 1906 fundà l'Arctic Coal Company associat amb Frederick Ayer i altres petits accionistes. John Munro Longyear era el principal propietari de l'Arctic Coal Company la qual tenia la seu central a Boston, Massachusetts. Longyear arribà a Svalbard l'any 1901, i comprà la Tronhjem Spitsbergen Kulkompani el 1904.
Store Norske Spitsbergen Kulkompani inicià un consorci d'inversors noruecs el 1916, el qual comprà Arctic Coal Company i les terres d'Ayer i Longyear aquell mateix any. Aleshores van fer mineria del carbó a gran escala a la regió de la vall d'Advent i a Sveagruva, la qual havia estat una mina sueca. J. M. Longyear morí a Brookline, Massachusetts.

## Referències

* ↑ The Political Graveyard: Longyear family of New York Arxivat 2009-12-28 a Wayback Machine. at politicalgraveyard.com
* ↑ The Political Graveyard: Index to Politicians: Long-bey to Looker
* Dole, N., 1922. America in Spitsbergen, The Romance of an Arctic Coal-Mine. Boston: Marshall-Jones Company.

## Enllaços externs

* The Longyear Museum Arxivat 2012-03-01 a Wayback Machine.
# Josep Valls i Grau

Josep Valls i Grau (Sant Feliu de Pallerols, Garrotxa, 1944) és un escriptor català.
Va cursar els seus estudis eclesiàstics al Seminari de Girona. L'any 1969 va casar amb Carme Busquets i, els dos, es van traslladar a Figueres on Josep Valls va treballar durant trenta-sis anys com a gerent del Motel Empordà. Va ser en aquest restaurant on va conèixer Josep Pla, qui li va despertar la passió per escriure. Josep Valls ha estat guardonat, entre d'altres, amb el premi Just M. Casero, el Pin i Soler de novel·la, el Recull i el Marian Vayreda. També va guanyar el Carles Rahola de periodisme per un article sobre Anna Maria Dalí i Domènech, a qui també va conèixer de prop. Ha publicat vint-i-dos llibres de temàtiques diverses així com nombrosos articles de premsa.
L'any 1984 va guanyar el Premi de Novel·la Curta Just Manuel Casero amb l'obra El cap sota l'ala, editat amb el títol, L'àngel atònit.

## Obra

Obra completa de Valls:
* Roig 150 Figueres : comprar amb canons i vendre amb violins. [Figueres : Miquel Roig], 2019
* Llibre de marques. Girona: Curbet. 2014
* Àfrica al cor. Figueres: Brau. 2012
* Josep Pla oral. Barcelona: A Contra Vent. 2011.
* Carles Coll: La música que mou fronteres. Girona: CCG: Fundació Valvi. 2009
* El Peatge. Girona: Fundació Valvi. 2009.
* Xevi: la màgia que mou fronteres. Girona: CCG Edicions, 2008.
* Nus i crus. Barcelona: Empúries. 2007.
* Vilafant, cuina i societat: 2000-2007. Vilafant: Ajuntament; Figueres: Brau. 2007.
* Castells i castellers: 10 anys de la Colla Castellera de Figueres. Figueres: Brau. 2006.
* La Ciutat del lliri roig: Florència, o, La il·lustre follia dels Mèdici. Figueres: Brau. 2006
* Comerç a/de Figueres: història i vides d'establiments centenaris.[Figueres: Comerç Figueres Associació]. 2005.
* Signatures: el Llibre d'Or del Casino Menestral: Figueres, 1985-2000. Figueres: Regidoria de Cultura de l'Ajuntament de Figueres: L'Empordà, DL 2003.
* Terra Santa 2000: Egipte, Palestina, Jordània, Israel. [Figueres]: Brau. 2000.
* Pla de conversa. [S.I.]: Brau. 1997.
* Broubufat. Girona: L'Eix. 1996
* Granoturco. Tarragona: El Mèdol. 1995.
* EmpúriesOlímpia. Figueres: Domus. 1992.
* Josep Pla. Barcelona: Blume.1986.
* L'Àngel atònit. Girona: El Pont de Pedra. DL 1986
* ”... I un Déu farà que ho recordis”. [Olot: Miquel Plana]. 1985.
* Estimats germans. Salt: Edicions del Pèl. 1985.
* Josep Pla, inèdit. Barcelona: Kapel. 1982.

## Referències

* ↑ Bernils, Josep Maria «"Les marques" de Josep Valls, un llibre de vivències escrites.». Hora Nova, 14-11-2014.
* ↑ «Llista de guanyadors». Premi de Novel·la Curta Just M. Casero. [Consulta: 5 juny 2020].
* ↑ «Catàleg - Argus (Catàleg de Biblioteques Generalitat de Catalunya)».
# Horia Lovinescu

Horia Lovinescu (Fălticeni, 20 d'agost 1917 - Bucarest, 16 de març 1983). Dramaturg romanès.

## Obra dramàtica

* Lumina de la Ulmi (La llum d'Ulmi). 1954
* Moartea unui artist (La mort d'un artista). 1964
* Citadela sfarimata (La ciutadella trencada). 1955
* Hanul de la rascruce. 1957
* Surorile Boga. 1959
* Febre. 1964
* Petru Rares.
* Al patrulea anotimp (La quarta estació).
# Levoncourt (Alt Rin)

Levoncourt (en alsacià Lüffederf, en alemany Luffendorf) és un municipi francès, situat a la regió del Gran Est, al departament de l'Alt Rin. L'any 2019 tenia 248 habitants.

## Demografia

Evolució demogràfica :
| 1962 | 1968 | 1975 | 1982 | 1990 | 1999 | 2019 |
| 174 | 187 | 188 | 180 | 204 | 225 | 248 |

## Referències

* ↑ Stoffel, Georges. Société industrielle de Mulhouse. Dictionnaire topographique du département du Haut-Rhin: comprenant les noms de lieu anciens et modernes (en francès). París: Imprimerie Impériale, 1868 [Consulta: 2 abril 2022].
# Lier (Noruega)

Lier és un municipi situat al comtat de Buskerud, Noruega. Té 25.731 habitants (2016) i té una superfície de 301 km². El centre administratiu del municipi és el poble de Lierbyen.
El municipi limita amb Asker i Bærum (al comtat d'Akershus) i amb Drammen, Modum, Nedre Eiker i Røyken (al comtat de Buskerud). Inclou els pobles de Lierbyen, Sylling, Sjåstad, noste, Gullaug, Lierskogen, i Tranby.
Lier és considerat el principal "pulmó verd" de la capital de Noruega, Oslo, amb el seu gran nombre de camps de pomeres. També és famós pels seus productes agrícoles com les maduixes i verdures.
El Centre Gilhus Ogden per a la preservació de la natura és la llar de moltes espècies d'aus diferents. L'àrea també s'utilitza per a la recreació, especialment la natació i per prendre el sol, amb la seva llarga platja de poca profunditat.

## Fills il·lustres

* Thorbjørn Jagland, polític, ex-primer ministre, actualment secretari general del Consell d'Europa.
* Thorleif Haug (1894-1934), esquiador.
* Sten Stensen, patinador sobre gel.
* Hallvard Vebjørnsson o Sant Hallvard, el sant patró d'Oslo.

## Ciutats agermanades

Lier manté una relació d'agermanament amb les següents localitats:
* – Falköping, Comtat de Västra Götaland, Suècia
* – Kokemäki, Finlàndia Oriental, Finlàndia
* – Mariagerfjord, Regió de Nordjylland, Dinamarca

## Referències

* ↑ «Població l'1 de gener de 2016. Tot el país, comtats i municipis» (en anglès). Oficina Central d'Estadístiques de Noruega. [Consulta: 28 març 2016].
* ↑ «Vennskapskommuner» (en noruec). Lier kommune. Arxivat de l'original el 2011-07-24. [Consulta: 10 gener 2009].

## Enllaços externs

* Lier - Lloc web oficial
Viccionari
# Maria Arbàtova

Maria Ivànovna Arbàtova, rus: Мари́я Ива́новна Арба́това (17 de juliol de 1957), és una novel·lista, assagista, periodista, presentadora de ràdio i televisió, activista i feminista russa.
Maria Arbàtova va néixer el 1957 a Múrom. Va estudiar a l'Escola de Joves Periodistes de la Universitat Estatal de Moscou, i després es va traslladar a la Facultat de Filosofia. Va deixar la universitat a causa de diferències ideològiques. Va estudiar en la Divisió d'Arts Dramàtiques de l'Institut de Literatura Maksim Gorki i va rebre formació en psicoanàlisi. A partir d'allí es va convertir en una consumada activista. En l'era anterior a la perestroika, el seu treball literari va ser fortament censurat, a causa de les idees sobre alliberament femení que expressava.
Ha escrit al voltant de 20 llibres i nombrosos articles que han aparegut en reconegudes revistes i periòdics a Rússia i Europa. Els seus escrits expressen la seva ideologia feminista. També ha creat obres de teatre i ha participat en programes de televisió i de ràdio. Va ser presentadora del popular programa televisiu I, Myself, el qual es va mantenir en emissió durant aproximadament deu anys. Des del 2005 ha presentat el programa radial The Right to be Yourself.

## Traduccions a l'anglès

* On the Road to Ourselves (obra), de Russian Mirror: Three Plays by Russian Women, Psychology Press, 1998.

## Referències

* ↑ Encyclopedia of Russian Women's Movements. Greenwood Publishing Group. 2001 Pàg. 202 Consulta 16 de novembre del 2011
* 1 2 Dictionary of Russian Women Writers. Greenwood Publishing Group. 1994. Pàgina 36 Consulta 16 de novembre del 2011
* ↑ Smith, Melissa T. Russian Mirror: Three Plays by Russian Women. Nova York: Routedge, 2013. ISBN 90-5755-025-3.

## Enllaços externs

* Web oficial.
# Hermafrodita

Un hermafrodita és un ésser viu que posseeix els dos sexes, el masculí i el femení al mateix temps. Tant pot ser que posseeixi els dos aparells sexuals com un de mixt, però capaç de produir gàmetes masculins i femenins al mateix temps. Tot i tenir ambdós gàmetes rarament es fecunden a ells mateixos.
Hi ha animals amb tots els seus individus hermafrodites, com passa amb els cargols. En botànica es consideren hermafrodites les plantes que tenen òrgans masculins (estams) i femenins (pistil) en la mateixa flor, mentre que les plantes que tenen òrgans masculins i femenins en flors diferents del mateix individu s'anomenen dioiques.
En l'espècie humana es parla d'hermafroditisme quan una persona posseeix teixit testicular i ovàric al mateix temps, independentment de l'aspecte dels seus genitals. El millor terme per a parlar d'aquests casos és el d'intersexualitat, ja que en humans no hi ha cap cas autèntic d'hermafroditisme, és a dir la capacitat de produir òvuls i espermatozoides al mateix temps.
# Moixernó de tardor (grup de bolets)

Els moixernons de tardor són moixernons que, a diferència dels moixernons veritables, són bolets eminentment tardorals. Hi ha una certa confusió al voltant de la denominació «moixernó de tardor», de manera que s’aplica a bolets molt diferents. El moixernó de tardor ver (Clitopilus prunulus) és un bolet que comparteix el mateix hàbitat pratícola pasturat que el moixernó ver (Calocybe gambosa), el mateix aspecte, color i l’olor de farina. Només canvia l’estació de creixença. Cap altra espècie de bolet de tardor té aquestes característiques.
En aquest grup hi ha espècies que formen bolets enormes, sorprenentment desmesurats, de mida gegantina. Solen créixer formant corriols en prats de muntanya, alguns també en clarianes de boscos de terra baixa.

## Espècies de moixernons de tardor

Les espècies més corrents de moixernons de tardor són:
* Clitopilus prunulus, moixernó de tardor o moixernó blanc
* Lepista luscina, moixernó de mota
* Lepista panaeolus, moixernó tacat
* Aspropaxillus giganteus (= Clitocybe geotropa var. gigantea), moixernó gegant
* Aspropaxillus candidus, moixernó gegant solcat
* Aspropaxillus lepistoides, moixernó gegant bombat.

## Referències

* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* 1 2 Cuello Subirana, Josep. Els noms dels bolets. Bellaterra: Lynx, 2007, p. 493. ISBN 978-84-96553-39-2.
* 1 2 Gràcia i Barba, Enric. La Clau dels Bolets. Volum 2. El Papiol: efadòs, 2021, p. 112. ISBN 978-84-19239-32-7.
# Ot de Montcada i de Pinós

Ot de Montcada i de Pinós (1290 - 1341) també conegut com el Vell, fou senyor de la baronia d'Aitona amb el nom d'Ot I de Montcada. Era fill i hereu de Pere II Ramon de Montcada i d'Abarca, i germà de la reina consort de la corona d'Aragó, Elisenda de Montcada.
El 1309 va participar en la campanya d'al-Mariyya. Des de 1312, va formar part del consell de Jaume el Just i fou majordom reial a València el 1313. Va entrar al servei de l'infant Alfons el 1314, quan aquest es va casar amb Teresa d'Entença, un lloc que va conservar durant molts anys, i arribà a ser lloctinent de la seva procuradoria a Catalunya. Tot i això, anys més tard, no va voler reconèixer les abusives donacions que el seu pare Alfons III li havia fet a l'infant Ferran.
El 1317, es va casar amb Jofredina de Lloria i Lancia, filla de l'almirall Roger.
El 1321, va exercir d'ambaixador davant Carles IV de França en el plet entre aquest i Sanç I de Mallorca sobre el domini de Montpeller (1321).
Va aportar com a dot de la seva germana Elisenda de Montcada, quan el 1322 es va casar amb el rei d'Aragó Jaume el Just, les propietats de Seròs i Mequinensa. Uns anys més tard, entre 1324 i 1326, va rebre'n a canvi les senyories de Llagostera, Cassà de la Selva, Caldes de Malavella, Caulès, Franciac, Santa Seclina, Tossa i Lloret.
Va ser present el 1336 al jurament com a comte de Barcelona i, a Saragossa, com a rei d'Aragó de Pere el Cerimoniós, un rei al qui va ajudar en diverses tasques.

## Núpcies i descendència

Es va casar amb Jofredina de Lloria i Lancia, filla de Roger de Llúria, amb qui tingué 2 fills:
* Pere de Montcada i de Lloria
* Ot de Montcada i Lloria, dit el Jove, es casà amb Teresa de Montcada i Ayerbe, pare d'Ot de Montcada i Montcada

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Ot de Montcada i de Pinós | enciclopedia.cat». [Consulta: 28 novembre 2024].
# Protocoleòpters

Els protpcoleòpters (Protocoleoptera) són un subordre extint de coleòpters primitius del Permià inferior (fa uns 280 milions d'anys). És un grup format per diverses famílies, una de les quals inclouria l'ancestre dels actuals coleòpters. S'han descrit 125 espècies.
Recorden als moderns Cupedidae però es diferencien dels actuals coleòpters per posseir més d'11 artells antenals, nombroses venes transversals en els èlitres i l'abdomen curt proveït d'un llarg ovipositor extern; els èlitres i les ales membranoses eren més llargs que l'abdomen i aquestes no es plegaven, de manera que els èlitres no formen encara un estoig protector.

## Taxonomia

Els protocoleòpters inclouen 3 superfamílies i 7 famílies:
* Superfamília Tshekardocoleoidea
** Família Tshekardocoleoidae
** Família Labradorocoleoidae
** Família Oborocoleoidae
* Superfamília Permocupedoidea
** Família Permocupedidae
** Família Taldycupedidae
* Superfamília Permosynoidea
** Família Ademosyndidae
** Família Permosynidae

## Referències

* ↑ Slipinski S.A., Leschen R.A.B., Lawrence J.F. 2011. Order Coleoptera Linnaeus, 1758. In: Zhang Z.-Q. (ed.) Animal biodiversity: An outline of higher-level classification and survey of taxonomic richness. Zootaxa 3148: 203–208, 2011
* ↑ Bouchard, P. et al.2011. Family-group names in Coleoptera (Insecta). ZooKeys 88: 1.
# Trastorn obsessivocompulsiu de la personalitat

El trastorn obsessivocompulsiu de la personalitat (TOCP) (conegut en anglès com obsessive–compulsive personality disorder (OCPD)) és un trastorn de personalitat caracteritzat per un patró general de preocupació per l'ordre, el perfeccionisme, el control mental i interpersonal, en detriment de la flexibilitat, l'actitud oberta i l'eficiència.

## Característiques

* Falta de decisió, dubtes i precaucions excessives, que reflecteixen una profunda inseguretat personal.
* Preocupació excessiva per detalls, regles, llistes, ordre, organització i horaris.
* Perfeccionisme, que interfereix amb l'activitat pràctica.
* Rectitud i escrupolositat excessiva juntament amb preocupació injustificada pel rendiment, fins a l'extrem de renunciar a activitats plaents i a relacions personals.
* Pedanteria i convencionalisme amb una capacitat limitada per expressar emocions.
* Rigidesa i obstinació, amb un intens sentit del deure.
* Insistència poc raonable en què els altres se sotmetin a la pròpia rutina i resistència també poc raonable a deixar als altres fer el que han de fer.
* La irrupció no desitjada i insistent de pensaments o impulsos.
* Estil de vida avar molt per sota de les seves possibilitats econòmiques.
* Hiperexigència cap a si mateix i els altres.
* Sentiments de frustració, ràbia, irritabilitat i agressivitat per no aconseguir les metes que es exigeix.

## Tractament

El TOCP pot ser tractat amb fàrmacs, que en general regulen la biodisponibilitat de certs neurotransmissors en el cervell, especialment la serotonina; però, el mètode de tractament que més èxit té és el combinat, on es tracta a el pacient amb fàrmacs alhora que se l'ajuda amb psicoteràpia.

## Referències

* ↑ «Trastorno de personalidad obsesivo-compulsiva: MedlinePlus enciclopedia médica» (en castellà). [Consulta: 2 maig 2020].
* ↑ Dr. Álvarez Romero. El síndrome del Perfeccionista: El anancástico (en castellà). Ediciones Almuzara, 2006.
* 1 2 diariosalud. «Trastorno obsesivo-compulsivo de la personalidad» (en castellà), 04-11-2018. Arxivat de l'original el 2021-04-17. [Consulta: 2 maig 2020].
# Muramasa

Muramasa (村正), conegut com Sengo Muramasa, va ser era un famós espaser que va fundar l'escola Muramasa i va viure durant el període Muromachi (segles XIV-XVI) a Kuwana, província d'Ise, al Japó, a l'actual Kuwana.
Malgrat la seva reputació original com a fulles fines afavorides pel shōgun Tokugawa Ieyasu i els seus vassalls, les espases catana fabricades per Muramasa es van convertir gradualment en un símbol del moviment anti-Tokugawa. A més, en la tradició i la cultura popular des del segle XVIII, les espases han estat considerades com a yoto.

## Vegeu també

* Arma blanca
* Katana
* Història del Japó

## Referències

* ↑ Fukunaga, 1993. vol. 5, pp. 166–167.

## Bibliografia

* Sato, Kanzan (1990) (in Japanese) New Selection of 100 Noteworthy Japanese Swords (新・日本名刀100選, Shin Nihon Meitō Hyakusen). Akita Shoten. ISBN 4-253-90009-7.
* Fukunaga, Suiken (1993) (in Japanese) Encyclopedia of Japanese Swords (日本刀大百科事典, Nihontō Daihyakka Jiten). Yūzankaku. ISBN 4-639-01202-0.