OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Enriqueta Tarrés i Rabassa

Enriqueta Tarrés i Rabassa (Barcelona, 17 de març de 1934 - Barcelona, 18 de novembre de 2024) va ser una soprano catalana.

## Biografia

Va començar els seus estudis musicals el 1946 al Conservatori Municipal de Barcelona amb Concepció Callao. Després de guanyar un premi de cant de l'Ajuntament de Barcelona i el Grand Prix International de Chant de Tolosa el 1955, va fer el seu debut als escenaris l'any següent a València com a Leonora a Il trovatore. Amplià estudis a Itàlia amb Mercè Llopart.
Debutà al Gran Teatre del Liceu el 1957 amb Faust al costat de Manuel Ausensi. Va cantar als principals teatres d'òpera d'Europa, Amèrica i el Japó. Del seu extens repertori cal destacar la interpretació de les obres cabdals de Verdi com Otello, Don Carlo i el Rèquiem; de Richard Strauss com Der Rosenkavalier; de Mozart, Don Giovanni en el paper de Donna Anna; La Bohème, Madama Butterfly, etc.
Va debutar al Metropolitan Opera de Nova York el 10 de desembre de 1973, interpretant el paper de Mimì de La Bohème. En aquell teatre va fer un total de 9 representacions. Va estrenar les òperes Spleen de Xavier Benguerel, Oedipus et Iocasta de Josep Soler i El Caballero Indiscreto de Luis de Pablo, entre d'altres. Va fer també una important carrera com a intèrpret de lied i oratoris i va ser nomenada com a Kammersängerin de la Staatsoper de Berlín i premi al millor intèrpret català. Va acomplir la seva tasca docent al Conservatori de Música de Vila-seca, el Conservatori Superior de Música del Liceu de Barcelona i va col·laborar habitualment a l'Escola d'Òpera de Sabadell.

## Referències

* ↑ «Fallece la soprano catalana Enriqueta Tarrés a los 90 años» (en castellà), 18-11-2024. [Consulta: 18 novembre 2024].
* ↑ «Mor la soprano barcelonina Enriqueta Tarrés als 90 anys». 324cat, 19-11-2024. [Consulta: 22 novembre 2024].
* ↑ «Enriqueta Tarres - soprano» (en anglès). Metropolitan Opera Archives. Arxivat de l'original el 31 de març 2022. [Consulta: 6 febrer 2019].
* ↑ Aviñoa, Xosé «Enriqueta Tarrés, la recuperación de una cantante». Ritmo, Núm. 559, 1985, págs. 90-91.

## Enllaços externs

* Muere la soprano barcelonesa Enriqueta Tarrés a los 90 años. Morgades, Lourdes. Ópera actual, 19-XI-2024
# Kobas

Kobas fou una marca catalana de motocicletes de velocitat, fabricades a Barcelona entre 1981 i 1984 per l'empresa Tecom, S.A. com a continuació de Siroko, després que l'enginyer Antonio Cobas abandonà aquella societat el 1981.
Les Kobas, o Kobas-Rotax (conegudes així per anar equipades amb motors austríacs Rotax), obtingueren bons resultats en el Campionat del Món de Motociclisme de velocitat amb pilots com ara Sito Pons o Carles Cardús, arribant a guanyar el Campionat d'Europa de 250cc de 1983 amb aquest darrer pilot. Cobas, però, ja havia abandonat l'empresa el 1982.

## Referències

* ↑ Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 311. ISBN 84-920886-5-6.
* 1 2 «La era Kobas» (en castellà). elgeniocobas.com. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2010. [Consulta: 7 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Article sobre les Kobas al web elgeniocobas.com Arxivat 2010-11-10 a Wayback Machine. (castellà)
# Micena de llet

Les micenes de llet són micenes, cama-secs micenoides, que, en trencar la cama, exsuden líquid (transparent, lletós, ataronjat, sanguinolent).

## Espècies de micenes de llet

Les espècies de micenes de llet més corrents són:
* Mycena erubescens, micena amarga
* Mycena haematopus, micena cama-roja
* Mycena galopus, micena lletrera
* Mycena abramsii, micena primerenca
* Mycena crocata, micena safrà
* Mycena sanguinolenta, micena de sang

## Referències

* 1 2 Gràcia, Enric. La Clau dels Bolets: Identifica'ls de la mà d'Enric Gràcia, Vol. II, p:137. El Papiol: efadós, 2021.
* ↑ Vidal, Josep Maria; Ballesteros, Enric. Bolets dels Països Catalans i els seus noms populars. Figueres: Brau Edicions, 2013. ISBN 9788496905986.
* ↑ Læssøe, Thomas; Petersen, Jens H. Fungi of Temperate Europe. Princeton: Princeton University Press, 2019. ISBN 9780691180373.
# 21è Festival Internacional de Cinema de Moscou

El 21è Festival Internacional de Cinema de Moscou va tenir lloc del 19 al 29 de juliol de 1999. El Sant Jordi d'Or fou atorgat a la pel·lícula japonesa Ikitai dirigida per Kaneto Shindo.

## Jurat

* Fernando Solanas (Argentina – President del jurat)
* Florestano Vancini (Itàlia)
* Adam Greenberg (Estats Units)
* Shahla Nahid (França)
* Tolomush Okeyev (Kyrgyzstan)
* Valery Todorovsky (Rússia)
* Antonio Giménez-Rico (Espanya)
* Katia Tchenko (França)

## Pel·lícules en competició

Les següents pel·lícules foren seleccionades per la competició
| títol original | Director(s) | País de producció |
| Saranggola | Gil Portes | Filipines |
| Ormai è fatta! | Enzo Monteleone | Itàlia |
| Guinevere | Audrey Wells | Estats Units |
| Panni sporchi | Mario Monicelli | Itàlia |
| La Dilettante | Pascal Thomas | França |
| Ikitai | Kaneto Shindo | Japó |
| Rakujarven | Olli Saarela | Finlàndia |
| Black Out p.s. Red Out | Menélaos Karamanguiolis | Grècia/ França/ Portugal |
| Chung cu | Việt Linh | Vietnam |
| O Viajante | Paulo César Saraceni | Brasil |
| Un dulce olor a muerte | Gabriel Retes | Mèxic/ Espanya/ Argentina |
| Strastnoy bulvar | Vladimir Khotinenko | Rússia |
| Passion | Peter Duncan | Austràlia/ Estats Units |
| Dansinn | Ágúst Guðmundsson | Islàndia |
| Fara | Abai Karpykov | Rússia/ Kazakhstan |
| La hora de los valientes | Antonio Mercero | Espanya |
| 6:3 avagy, Játszd újra Tutti | Péter Tímár | Hongria |

## Premis

* Sant Jordi d'Or: Ikitai de Kaneto Shindo
* Sant Jordi de Plata Especial: La hora de los valientes d'Antonio Mercero
* Sant Jordi de Plata:
** Millor director: Ágúst Guðmundsson per Dansinn
** Millor actor: Farkhad Abdraimov per Fara
** Millor actriu: Catherine Frot per La Dilettante
* Premi FIPRESCI: Ikitai de Kaneto Shindo
* Menció especial:
** O Viajante de Paulo César Saraceni
** Strastnoy bulvar de Vladimir Khotinenko
* Premi d'Honor per la seva contribució al cinema: Marco Bellocchio (director)

## Referències

* ↑ «21st Moscow International Film Festival (1999)». MIFF. Arxivat de l'original el 22 març 2013. [Consulta: 23 març 2013].

## Enllaços externs

* Festival Internacional de Cinema de Moscou: 1999 a Internet Movie Database
# Gran Premi de Portugal del 1991

Resultats del Gran Premi de Portugal de Fórmula 1 de la temporada 1991, disputat al circuit d'Estoril el 22 de setembre del 1991.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 6 | Riccardo Patrese | Williams - Renault | 71 | 1h 35' 42. 3 | 1 | 10 |
| 2 | 1 | Ayrton Senna | McLaren - Honda | 71 | + 20.941 s | 3 | 6 |
| 3 | 28 | Jean Alesi | Ferrari | 71 | + 53.554 s | 6 | 4 |
| 4 | 23 | Pierluigi Martini | Minardi - Ferrari | 71 | + 1' 03.498 min. | 71 | 3 |
| 5 | 20 | Nelson Piquet | Benetton - Ford | 71 | + 1' 10.033 min. | 11 | 2 |
| 6 | 19 | Michael Schumacher | Benetton - Ford | 71 | + 1' 16.582 min. | 10 | 1 |
| 7 | 15 | Mauricio Gugelmin | Leyton House - Ilmor | 70 | + 1 Volta | 7 | |
| 8 | 33 | Andrea de Cesaris | Jordan - Ford | 70 | + 1 Volta | 14 | |
| 9 | 24 | Gianni Morbidelli | Minardi - Ferrari | 70 | + 1 Volta | 13 | |
| 10 | 32 | Roberto Moreno | Jordan - Ford | 70 | +1 Volta | 21 | |
| 11 | 26 | Érik Comas | Ligier - Lamborghini | 70 | + 1 Volta | 23 | |
| 12 | 7 | Martin Brundle | Brabham - Yamaha | 69 | + 2 Voltes | 19 | |
| 13 | 3 | Satoru Nakajima | Tyrrell - Honda | 68 | + 3 Voltes | 17 | |
| 14 | 11 | Mika Häkkinen | Lotus - Judd | 68 | + 3 Voltes | 24 | |
| 15 | 9 | Michele Alboreto | Footwork - Porsche | 68 | + 3 Voltes | 22 | |
| 16 | 25 | Thierry Boutsen | Ligier - Lamborghini | 68 | + 3 Voltes | 20 | |
| 17 | 16 | Ivan Capelli | Leyton House - Ilmor | 64 | Accident | 9 | |
| Ret | 4 | Stefano Modena | Tyrrell - Honda | 56 | Motor | 12 | |
| DSQ | 5 | Nigel Mansell | Williams - Renault | 51 | Irregularitats pit-stop | 4 | |
| Ret | 30 | Aguri Suzuki | Lola - Ford | 40 | Transmissió | 25 | |
| Ret | 27 | Alain Prost | Ferrari | 39 | Motor | 5 | |
| Ret | 2 | Gerhard Berger | McLaren - Honda | 37 | Motor | 2 | |
| Ret | 21 | Emanuele Pirro | Dallara - Judd | 18 | Motor | 16 | |
| Ret | 22 | Jyrki Järvilehto | Dallara - Judd | 21 | Caixa canvi | 18 | |
| Ret | 8 | Mark Blundell | Brabham - Yamaha | 12 | Suspensions | 15 | |
| Ret | 12 | Johnny Herbert | Lotus - Judd | 1 | Motor | 26 | |
| NVC | 29 | Eric Bernard | Lola - Ford | | | | |
| NVC | 17 | Gabriele Tarquini | AGS - Ford | | | | |
| NVC | 34 | Nicola Larini | Lambo - Lamborghini | | | | |
| NVC | 35 | Eric van de Poele | Lambo - Lamborghini | | | | |
| NVC | 18 | Fabrizio Barbazza | AGS - Ford | | | | |
| NVC | 14 | Olivier Grouillard | Fondmetal - Ford | | | | |
| NVC | 10 | Alex Caffi | Footwork - Porsche | | | | |

## Altres

* Pole: Riccardo Patrese 1' 13. 001
* Volta ràpida: Nigel Mansell 1' 18. 179 (a la volta 43)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-03. [Consulta: 10 maig 2010].
# Antonio Elorza Domínguez

Antonio Elorza Domínguez (Madrid, 20 de novembre de 1943) és un historiador, assagista i catedràtic de Ciències Polítiques a la Universitat Complutense de Madrid. A més de comptar amb un extens treball d'investigació sobre la història del pensament polític i dels moviments socials a Espanya, palès en obres com La ideología liberal en la Ilustración española o Pensamiento político en España, siglos XIX y XX, Elorza ha passat en els últims anys a centrar-se en l'estudi dels nacionalismes i el fanatisme religiós, plasmat, entre d'altres, en les següents obres: Tras la huella de Sabino Arana: los orígenes totalitarios del nacionalismo vasco, Umma: el integrismo en el islam i El nuevo terrorismo islamista.
Elorza manté una inacabada polèmica amb la professora Gema Martín Muñoz i altres arabistes espanyols, discrepa de la tesi de l'escriptor palestí Edward Said, i en els últims temps ha tingut les seves polèmiques amb Tariq Ramadan, fins a derivar en una aferrissada controvèrsia. "La modernització de façana amaga en Tariq Ramadán una posició de rígid neofundamentalisme", sosté Elorza. També ha tingut certa repercussió un intercanvi d'articles amb José Álvarez Junco sobre el sorgiment del concepte de nació espanyola.
La seva ideologia política és, d'una banda, d'esquerres: va militar en el Partit Comunista dEspanya fins al 1981 i va participar en la fundació d'Izquierda Unida; i de l'altra, espanyolista: a les eleccions generals espanyoles de 2008 va donar suport a Unió, Progrés i Democràcia, la candidata del qual Rosa Díez va presentar en un acte universitari que es va intentar boicotejar per part d'un grup d'estudiants extremistes. Darrerament és columnista del diari digital The Objective que es situa a l'extrema dreta.

## Obres

* Socialismo utópico español, 1970.
* La ideología liberal en la ilustración española, 1970.
* (Coautor: Elena Hernandez Sandoica) La Guerra de Cuba (1895-1898): Historia política de una derrota colonial, 1998.
* (Coautor: Marta Bizcarrondo) Queridos Camaradas: La Internacional comunista y España, 1919-1939, 1999.
* La historia de Eta, 2000.
* Umma: el integrismo en el Islam, 2002.
* (Coautor: Fernando Reinales) El nuevo terrorismo islamista, 2004.
* Tras la huella de Sabino Arana. Los orígenes del nacionalismo vasco, 2005.

## Referències

* ↑ Els articles reunits a Elorza vs Álvarez Junco, o cómo ven dos catedráticos la nación española
* ↑ El campus donde no se deja hablar, a El País, 23 de febrer de 2008: Antonio Elorza, organizador de la conferencia de Rosa Díez.

## Enllaços externs

* http://usuarios.lycos.es/politicasnet/autores/elorza.htm Arxivat 2008-03-15 a Wayback Machine.
# Marta Camps i Torrens

Marta Camps i Torrens (Lleida, 8 d'abril de 1970) és una política catalana, diputada al Parlament de Catalunya en la vi, vii i viii legislatures.

## Biografia

Llicenciada en Geografia i Història per la Universitat de Lleida, va fer estudis de Periodisme a la Universitat Autònoma de Barcelona i va treballar com a redactora del diari Segre (1991-1999). El 1999 s'afilià a la Comissió Obrera Nacional de Catalunya.
Militant del PSC-PSOE, és consellera de la Paeria de Lleida des del 2003. Ha estat paera segona i consellera delegada d'Urbanisme i presidenta de l'Empresa Municipal d'Urbanisme de Lleida fins que fou destituïda pel paer en cap el febrer de 2015, quan va acusar el paer Àngel Ros d' irregularitats en la gestió del municipi. Fou diputada a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1999, 2003 i 2006.

## Referències

* ↑ Parlament de Catalunya. 30 anys. Barcelona: Parlament de Catalunya, juliol del 2010, p. 81.
* ↑ Ros destitueix Marta Camps com a primera tinent d'alcalde i portaveu socialista a l'Ajuntament de Lleida Arxivat 2015-07-24 a Wayback Machine., Vilaweb, 18 de febrer de 2015
* ↑ «El PSC expulsa Marta Camps». El Triangle, 08-10-2015. [Consulta: 15 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Diputats del Parlament de Catalunya en la VIII Legislatura p. 73
# Escarabat piloter

Els escarabats piloters, escarabats merd(iss)ers, escarabats bollers, escarabats de bolla, escarabats buiners, escarabats baldufers o escarabats sagrats són coleòpters copròfags (s'alimenten d'excrements), amb els quals fan una bola que transporten a certa distància per enterrar-la, alimentar-se i dipositar-hi els seus ous. No tots els escarabats copròfags tenen aquest comportament, alguns no transporten els fems sinó que enterren les seves provisions sota la massa principal, altres sí que el transporten, però no per rodament.
Els escarabats piloters separen una porció de l'excrement, i en fan una bola què transporten a certa distància de la massa principal per rodament, després l'enterren a terra per alimentar-s'hi o construeixen un niu subterrani on enterren la bola de fems en la qual dipositen els ous i les larves mengen de la matèria fecal fins al seu complet desenvolupament. Són exemple d'aquest comportament els gèneres Scarabaeus, Canthon, Gymnopleurus, Sisyphus, entre d'altres.

## Referències

* ↑ https://www.arabalears.cat/societat/illes-balears-planeta-dels-coleopters_1_1218472.html
* ↑ https://www.diccionari.cat/GDLC/escarabat
* 1 2 Pauli, R. 1988. Biologia des Coleoptera. Éditions Lechevalier, Paris, 719 pp. ISBN 2-7205-0523-4
# Xavier Pàmies Giménez

Xavier Pàmies Giménez (Barcelona, 1959) és un traductor de literatura en portuguès, anglès i francès al català. És llicenciat en Biologia per la Universitat de Barcelona, però és més conegut per la seva tasca en l'àmbit de la traducció literària.
Entre els autors que ha traduït al català hi ha José Maria Eça de Queiroz, João Guimarães Rosa, António Lobo Antunes, Joaquim Maria Machado de Assis, José Saramago, Jane Austen, Paul Auster, Karen Blixen, Richard Francis Burton, Truman Capote, Teju Cole, Charles Dickens, Thomas Hardy, William H. Hudson, Kazuo Ishiguro, Henry James, Harper Lee, Malcolm Lowry, Cormac McCarthy, Vidiadhar S. Naipaul, Raj K. Narayan, Dorothy Parker, Mordecai Richler, Philip Roth, J. K. Rowling, Salman Rushdie, J. D. Salinger, John Kennedy Toole, Moyez G. Vassanji, Edith Wharton, Emmanuel Dongala, Camara Laye i Irène Némirovsky.
Ha rebut el I Premi de Traducció Giovanni Pontiero, atorgat per la Facultat de Traducció i Interpretació de la Universitat de Barcelona conjuntament amb l'Instituto Camões, i el Premi Ciutat de Barcelona de traducció dels anys 2003 i 2024.

## Referències

* ↑ Ramon Farrés, "La versemblança per sobre de tot", una entrevista amb Xavier Pàmies. Universitat Autònoma de Barcelona
* ↑ Xavier Pàmies y Manuel Barrios obtienen el Premi Ciutat de Barcelona. El País, edició del 3 de febrer de 2004. Consultat el 21 d'octubre de 2013.
* ↑ Pàgina de Xavier Pàmies a Visat.cat

## Enllaços externs

* Web personal de Xavier Pàmies
# Davor Šuker

Davor Šuker (Osijek, 1 de gener de 1968) és un exfutbolista croat que jugava en la posició de davanter, entre d'altres, al Reial Madrid, club amb el qual va aconseguir guanyar una Lliga de Campions de la UEFA.

## Biografia

Davor Šuker va néixer a Osijek, República Federal Socialista de Iugoslàvia (actual Croàcia) l'1 de gener del 1968. Va començar a jugar a l'equip local de la seva ciutat, l'Osijek el 1984 i les seves actuacions van fer que fitxés pel Dinamo de Zagreb el 1989. Després d'alguns anys en aquest club i després de l'inici de la Guerra de Iugoslàvia, Davor va fitxar pel club espanyol Sevilla FC, l'any 1992. Šuker es va mantenir en el club fins al 1996, any en què es va traspassar al Reial Madrid. Ja al Madrid Suker va guanyar, entre d'altres, els títols de Lliga i Lliga de Campions de la UEFA i després d'algunes campanyes en el club blanc va anar a jugar a la lliga anglesa (primer a l'Arsenal FC i després al West Ham United FC). Després d'això va acabar la seva brillant carrera de futbolista a Alemanya, al 1860 Múnic.
El novembre de 2003 fou nomenat Golden Player de Croàcia com el futbolista del país més destacat dels darrers 50 anys.

## Referències

* ↑ «1990: Davor Šuker». uefa.com.

## Enllaços externs

* Estadístiques a la Primera Divisió espanyola - LFP (castellà)
Davor Šuker - Premis i guardons :
Golden Players de la UEFA
Panajot Pano
Fritz Walter
Koldo
Bobby Moore
Khoren Hovhannisyan
Herbert Prohaska
Anatoli Banishevski
Paul Van Himst
Sergei Aleinikov
Safet Sušić
Hristo Stoítxkov
Davor Šuker
Michael Laudrup
Denis Law
Ján Popluhár
Branko Oblak
Alfredo Di Stéfano
Mart Poom
Jari Litmanen
Just Fontaine
John Charles
Murtaz Khurtsilava
Vasilis Khatzipanagís
Ferenc Puskás
Abraham Løkin
George Best
Johnny Giles
Ásgeir Sigurvinsson
Mordechai Spiegler
Dino Zoff
Sergei Kvochkin
Aleksandrs Starkovs
Rainer Hasler
Arminas Narbekovas
Louis Pilot
Darko Pančev
Carmel Busuttil
Pavel Cebanu
Rune Bratseth
Johan Cruijff
Włodzimierz Lubański
Eusébio
Gheorghe Hagi
Lev Iaixin
Massimo Bonini
Dragan Džajić
Henrik Larsson
Stéphane Chapuisat
Hakan Şükür
Josef Masopust
Oleh Blokhín
Sotiris Kaiafas
Premis del Campionat d'Europa Sub-21 de la UEFAMillor jugador
1978: Halilhodžić
1980: Demiànenko
1982: Völler
1984: Hateley
1986: Sanchís
1988: Blanc
1990: Šuker
1992: Buso
1994: Figo
1996: Cannavaro
1998: Arnau
2000: Pirlo
2002: Čech
2004: Gilardino
2006: Huntelaar
2007: Drenthe
2009: Berg
2011: Mata
2013: Thiago
2015: William
2017: Dani Ceballos
2019: Fabián
2021: Fábio Vieira
2023: Gordon
Màxim golejador
1978: Halilhodžić
1980: Shengelia
1982: Littbarski
1984: Hateley
1986: Vialli
1988: Karasavvidis
1990: Šuker / Sydelnykov
1992: Buso
1994: João Pinto
1996: Raúl
1998: Iversen
2000: Pirlo
2002: Maccarone
2004: Gilardino
2006: Huntelaar
2007: Rigters
2009: Berg
2011: Adrián
2013: Morata
2015: Kliment
2017: Saúl
2019: Waldschmidt
2021: Nmecha
2023: Gómez, Ruiz & Sudakov :
# Els Cards

Els Cards és una urbanització de Sant Pere de Ribes que es troba a uns 3 km al SO del nucli de Ribes, entre la C-246a i la serra dels Paranys. Es va començar a construir a finals dels anys 60 del segle xx amb el nom de San Pedro del Mar, però amb l'arribada de la democràcia se li canvià el nom. El 2023 tenia 328 habitants.

## Referències

* ↑ Muntaner i Pascual, Ignasi Mª. Els Noms de lloc del terme de Sitges i de les terres veïnes. Sitges: Grup d'Estudis Sitgetans, 1986, p. 176.
* ↑ «Els veïns pagaven contribucions i llicències però la zona no era considerada urbanitzable». L'Hora del Garraf, 13-08-1999, pàg. 20.
* ↑ «Idescat. Codis territorials i d'entitats. Municipis. 082310 Sant Pere de Ribes». [Consulta: 15 febrer 2025].
# Olivia Del Rio

Olivia Del Rio (Rio Casca, 16 d'abril de 1969) és una exactriu porno brasilera, naturalitzada francesa.

## Biografia

Va néixer i va créixer al Brasil, desena segona filla d'un matrimoni amb 16 fills. Va anar a viure a França, i va trobar feina com a assistent de Patrice Cabanel, un famós director de cinema per a adults parisenc. Va estar treballant durant alguns mesos a casa seva, quan un dia aquest director li va proposar rodar una escena pornogràfica per una de les seves pel·lícules. L'escena estava ben pagada, i el sexe li agradava, i així doncs va acceptar la proposta del director francés: així va començar la seva carrera com a actriu pornogràfica, va rodar algunes pel·lícules a Europa, i l'any 1995 va cridar l'atenció del públic americà en aparèixer en algunes pel·lícules de la marca Private, com ara al film "Triple x 2", en el qual va participar en una escena amb tres homes. En fer-se popular entre el públic americà (a més de l'europeu), es va traslladar al sud de l'estat de Califòrnia per poder introduir-se en la indústria del cinema pornogràfic dels Estats Units. Va participar en un bon nombre de pel·lícules com ara "Voyeur 07", "Adventures de Peeping Tom 8" o "Pick up lines 21, 49 i 61". Va guanyar els premis a la Millor actriu a Cannes i a Barcelona´97.
Després de la seva retirada del cinema pornogràfic, la seva vida es reparteix entre França i el Marroc, on és propietària d'un bar amb el seu espòs.

## Premis

* 1997 Guanyadora del Premi Hot d'or a la millor Actriu Europea Secundària en la pel·lícula La Ruée vers Laure.
* 2002 FICEB Nimfa nominee – Millor Actriu – Apassionades i Coquetas
* 2003 AVN Award nominee – Millor escena de sexe en grup, Film – Paradise Lost
* 2004 AVN Award nominee – Millor Actuació Femenina de l'Any
* 2004 AVN Award nominee – Millor escena de sexe Sol – Lost Angels: Olivia Del Rio
* 2004 AVN Award nominee – Escena de sexe més Indignant – Flesh Circus
* 2005 AVN Award nominee – Millor escena de sexe en grup, Film – Does Dallas: The Revenge

## Referències

* ↑ «Fluctuat Profile». Arxivat de l'original el 2011-10-03. [Consulta: 22 setembre 2015].
* ↑ «Awards Won». Festival Internacional de Cine Erótico de Barcelona. [Consulta: 28 agost 2009].
* ↑ «2003 AVN Awards Nominations List». AVN.com. Arxivat de l'original el 27 de novembre de 2002. [Consulta: 28 agost 2009].
* 1 2 3 «Nominations for 2004 AVN Awards Show». AVN.com. Arxivat de l'original el 2003-12-03. [Consulta: 28 agost 2009].
* ↑ «2005 AVN Awards Nominations». AVN.com. Arxivat de l'original el 14 de novembre de 2004. [Consulta: 28 agost 2009].
# Siroko

Siroko fou una marca catalana de motocicletes de velocitat, fabricades a Barcelona entre 1978 i 1981.
Les Siroko muntaven tota mena de motors (Yamaha, Bultaco, Montesa), però les més famoses duien l'austríac Rotax (motiu pel qual es coneixien com a Siroko-Rotax). Els bastidors eren dissenyats per Antonio Cobas, enginyer de gran prestigi que anys a venir creà la JJ Cobas, Campiona del Món de 125cc el 1989 amb Àlex Crivillé. Cobas, però, abandonà Siroko cap a l'agost de 1981.
Un dels pilots que competiren al Mundial de 250cc amb les Siroko fou Sito Pons, que les pilotà la temporada de 1981, uns anys abans de despuntar internacionalment i assolir dos títols mundials amb Honda.

## Referències

* 1 2 Herreros, Francisco; Aznar, José Luis. «Relación de las principales marcas». A: Historia del motociclismo en España (en castellà). Barcelona: RACC, 1998, p. 318. ISBN 84-920886-5-6.
* ↑ «La era Kobas» (en castellà). elgeniocobas.com. Arxivat de l'original el 10 de novembre 2010. [Consulta: 7 desembre 2010].

## Enllaços externs

* Article sobre les Siroko al web elgeniocobas.com Arxivat 2010-11-10 a Wayback Machine. (castellà)