OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Jaume Caçador

Jaume Caçador (Vic 1484 - Barcelona, 4 de gener de 1561) fou bisbe de Barcelona (1546-1561) i el 58è President de la Generalitat de Catalunya (1545-1548).

## Biografia

Fill de Wilhelm Jäger (Guillem Caçador), sabater de Basel (Basilea), que després fou mercader a Vic, i de la seva segona esposa Angelina. Germà de Guillem Caçador, bisbe d'Alguer, seguí la carrera eclesiàstica i fou successivament canonge de Vic, Girona, Tarragona i Barcelona. A la seva època a Tarragona, ocupà l'ardiaconat de Sant Fructuós amb el domini annex d'Eivissa. A Barcelona entrà en contacte amb Ignasi de Loiola i el seu grup reformador (1522), els quals defensaren la seva candidatura al bisbat de Barcelona enfront de Carles de Cardona, candidat de la noblesa.
Bisbe de Barcelona des de 1546, un cop nomenat president de la Generalitat, fins a 1561, i va ser consagrat al monestir de Sant Tomàs de Riudeperes. Es preocupà per la reforma de la diòcesi, i especialment pels sacerdots, les monges, les visites pastorals i la predicació popular; comptà amb l'ajut dels jesuïtes, la fundació dels quals afavorí, fundant el col·legi de la companyia a l'antic convent de monges de Montalegre. Restaurà el palau episcopal. Des del 1559 tingué com a auxiliar el seu nebot, Guillem, qui el succeí en el càrrec.
Va publicar el Breviarium Barcinonense nunc denuo conflectum el 1560.
Durant el seu mandat a la Generalitat es fan reformes al Palau: enrajolat amb marbre de Carrara, s'alineen tots els teulats i s'acaba la llotja de llevant del pati dels Tarongers.

## Bibliografia

* Història de la Generalitat de Catalunya i els seus Presidents Barcelona: Enciclopèdia Catalana, Vol.2, 2003. ISBN 84-412-0885-9
* ↑ Garcia Espuche, Albert. La gent del carrer Montcada, vol. 2. Ajuntament de Barcelona, 2020, p. 147..
* ↑ Fèlix Torres Amat. Memorias para ayudar a formar un diccionario critico de los escritores catalanes y dar alguna idea de la antigua y moderna literatura de Cataluña. Imprenta de J. Verdaguer, 1836, p. 168–.
Presidents de la Generalitat de Catalunya :
# Ildefonso Falcones de Sierra

Ildefonso Falcones de Sierra (Barcelona, 1959) és un advocat i escriptor català, conegut per ser autor de l'èxit de vendes del 2006 L'església del mar (La catedral del mar, en castellà). La seva primera obra es va convertir en la novel·la més llegida del 2007.
El 10 de juny de 2009 va publicar la seva segona obra, La mà de Fátima, que es va convertir ràpidament en un gran èxit en vendre cinquanta mil exemplars el dia de la seva estrena, el 10% del tiratge inicial.

## Biografia

Fill d'un advocat i una mestressa de casa, la defunció del seu pare quan ell tenia disset anys va suposar la fi de la seva carrera esportiva com genet. A aquesta edat s'havia convertit en el Campió d'Espanya Junior en la categoria de salt. També va destacar en hoquei sobre herba. Va estudiar al Col·legi dels Jesuïtes de Sant Ignasi, i posteriorment va començar a la universitat dues llicenciatures: Dret i Econòmiques, encara que va decidir deixar la segona per a compaginar Dret amb un treball en un bingo de la capital comtal.
Actualment treballa com a lletrat al seu propi bufet, situat al barri de l'Eixample de Barcelona. Encara que ja s'havia iniciat en la literatura, en aquests últims anys ha compaginat el treball amb la seva passió d'escriure llibres. Va trigar cinc anys a acabar la seva primera novel·la.
Ideològicament sempre s'ha manifestat simpatitzant del Partit Popular, i fins i tot el 2008 va acompanyar Mariano Rajoy —en aquells dies candidat popular a les Eleccions Generals— en un acte polític a l'església de Santa Maria del Mar juntament amb altres dirigents del Partit Popular català, com Dolors Nadal i Daniel Sirera.
El 2015 la fiscalia espanyola es va querellar en contra seva, i va acusar-lo d'amagar guanys dels drets d'autor en diverses societats a l'estranger.

## Distincions

El 2010 l'ajuntament de Juviles, a la província de Granada, va acordar denominar Carrer Ildefonso Falcones a una nova via del poble, donada la popularitat aportada al municipi per la novel·la La mà de Fátima.L'acte d'inauguració va tenir lloc el 4 d'abril de 2010 amb assistència de l'homenatjat.

## Referències

* ↑ «Rajoy rep una lliçó 'magistral' d'història sobre 'La Catedral del Mar'» (en castellà). La Opinión de A Coruña, 2008. [Consulta: 16 juliol 2010].
* ↑ Europa Press. «La Fiscalia es querella contra l'autor de 'L'església del mar' per amagar guanys de drets d'autor». Diari Ara. [Consulta: 25 juny 2015].
# Barcelona Cómica

Barcelona Cómica va ser una revista publicada a Barcelona entre 1889 i 1900.

## Descripció

Fou un setmanari satíric, polític i il·lustrat que s'editava a Barcelona. El seu primer número va aparèixer en 1889 i la seva publicació va acabar onze anys després, al 1900.
Redactat en castellà, el seu ventall de col·laboradors va ser ampli, tant en pintors, il·lustradors, dibuixants, escriptors, dramaturgs i periodistes, entre ells Antonio Alcalde Valladares, Narciso Alonso Cortés, José Lorenzo Álvarez, Vital Aza, Pedro Barrantes, Eusebio Blasco, Antonio Casero y Barranco, Cristóbal de Castro, Manuel Corral y Mairá, Filomena Dato, Narciso Díaz de Escovar, José Fernández Bremón, Carlos Fernández Shaw, Rafael García Ormaechea, Teodoro Guerrero, Alejandro Larrubiera, Ángel Lasso de la Vega, Tomás Luceño, José María Matheu Aybar, Miguel Moya Ojanguren, Jesús Muruais, Narcís Oller, Mariano Pardo de Figueroa, Pau Parellada, Alfonso Pérez Gómez-Nieva, Juan Pérez Zúñiga, Mariano Pina Domínguez, Manuel Polo y Peyrolón, Luis Ram de Víu, Enrique Ramírez de Saavedra, Manuel Reina Montilla, José Rodao, Salvador Rueda, Venancio Serrano Clavero, Luis Siboni, José de Siles, Luis Taboada, Francisco Tusquets, Luis del Val, Jacint Verdaguer o Marcos Zapata Mañas.
En l'aspecte gràfic van participar, a més, Joaquim Xaudaró i Ramon Escaler, entre d'altres.

## Referències

* ↑ «Barcelona cómica». Hemeroteca Digital. Biblioteca Nacional de España. [Consulta: 12 abril 2018].
* ↑ Ossorio y Bernard, Manuel. Ensayo de un catálogo de periodistas españoles del siglo XIX. Madrid: Imprenta y litografía de J. Palacios., 1908.
* ↑ Barrero, Manuel «Orígenes de la historieta española, 1857-1906». Arbor, 2011 [Consulta: 12 abril 2018].

## Enllaços externs

* Barcelona Cómica a tebeosfera.com
# Premis Huabiao

Premis Huabiao del Cinema de la Xina (xinès simplificat: 中国电影华表奖, pinyin: Zhōngguó Diànyǐng Huábiǎo Jiǎng), també conegut simplement com els Premis Huabiao, és una cerimònia biennal de lliurament de premis per al cinema xinés.
Reben el nom de les columnes alades decoratives xineses (huabiao). Els premis es van instituir per primera vegada l'any 1956 com a premis a l'excel·lència en el cinema del Ministeri de Cultura, per a pel·lícules realitzades entre 1949 i 1955. Entre 1957 i 1979 no es van lliurar premis. El 1995, els premis van ser rebatejats com a Huabiao, celebrant-se anualment fins 2005, que passen a ser biennals. La cerimònia se celebra a Beijing i és el màxim honor del govern a la indústria cinematogràfica. Juntament amb els premis Jinji Jiang i els Baihua, és un dels tres premis cinematogràfics principals de la Xina.
A diferència d'altres cerimònies de premis, els premis Huabiao per a categories individuals sovint es donen a diversos nominats.

## Referències

* 1 2 «国产电影精彩纷呈 助推中国电影华表奖_中国名牌网移动端_文化_中国名牌网». [Consulta: 29 novembre 2024].
* 1 2 «Huabiao Award Winners Announced». China.org.cn. [Consulta: 29 novembre 2024].
* ↑ «Anthology a big winner at film awards - People's Daily Online». [Consulta: 29 novembre 2024].
* 1 2 «Huabiao Awards ceremony held in Beijing CCTV-International». [Consulta: 29 novembre 2024].
* ↑ «Descent into obscurity - Global Times». [Consulta: 29 novembre 2024].
# Ambrosia dumosa

Ambrosia dumosa és una espècie de planta amb flors del gènere Ambrosia dins la família de les asteràcies (Asteraceae). És una planta nativa del sud-oest dels Estats Units i del nord-oest de Mèxic.

## Descripció

És un petit arbust caducifoli amb nombroses branques que perd les fulles durant l'estació seca, té rizoma i pot atènyer una altura d'entre 20 i 60 cm. Les fulles són pubescents, blanquinoses, peciolades, de forma entre ovada i el·líptica, molt dividides (seccionades), es disposen de manera alternada i fan entre 1 i 3 cm de llargària. Les flors es troben agrupades en capítols unisexuals sense lígules, però com a excepció en el gènere, sovint els capítols masculins i femenins es troben barrejats, al costat de cada capítol masculí n'hi ha un de femení. Els capítols femenins contenen una o dues flors i els masculins entre 8 i 15 unitats. El fruit és un aqueni espinós.

## Taxonomia

Aquest tàxon va ser descrit per primer cop l'any 1845 sota el nom de Franseria dumosa pel botànic Asa Gray (1810-1888) dins l'obra Report of the Exploring Expedition to the Rocky Mountains in the year 1842 editada per l'explorador i polític estatunidenc John Charles Frémont (1813-1890). L'any 1964 el botànic estatunidenc Willard William Payne (n. 1937) el va moure al gènere Ambrosia amb el nom actual d'Ambrosia dumosa, aquest canvi es va publicar a la revista Journal of the Arnold Arboretum.

### Sinònims

Els següents noms científics són sinònims d'Ambrosia dumosa:
* Sinònims homotípics
* Franseria dumosa A.Gray
* Gaertneria dumosa (A.Gray) Kuntze
* Sinònims heterotípics
* Franseria albicaulis Torr.

## Referències

* 1 2 «Ambrosia dumosa (A.Gray) W.W.Payne» (en anglès). Plants of the World Online. Royal Botanic Gardens. Kew. [Consulta: 15 febrer 2025].
* ↑ Wilder, 2012, p. 176.
* ↑ Flora of North America Editorial Committee. Flora of North America (en anglès). vol. 21. via eFloras, Missouri Botanical Garden i Harvard University Herbaria, 2006 [Consulta: 15 febrer 2025].
* ↑ «Franseria dumosa A. Gray» (en anglès). Tropicos. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ Frémont, 1845, p. 316.
* ↑ «Ambrosia dumosa (A.Gray) W.W.Payne» (en anglès). International Plant Names Index, The Royal Botanic Gardens, Kew, Harvard University Herbaria & Libraries and Australian National Botanic Gardens. [Consulta: 16 febrer 2025].
* ↑ Payne, 1964, p. 422-423.

## Bibliografia

* Wilder, Joseph C. Plant Life of a Desert Archipelago (en anglès). The University of Arizona Press, 2012. ISBN 978-0-8165-0243-1.
* Frémont, John Charles. Report of the Exploring Expedition to the Rocky Mountains in the year 1842 (en anglès), 1845.
* Payne, Willard William «A re-evaluation of the genus Ambrosia (Compositae)» (en anglès). Journal of the Arnold Arboretum [Cambridge, MA], vol. 45, n. 4, 1964, pàg. 401–438.
# Llei marcial

La llei marcial (del llatí martiālis, de Mart) és una situació d'excepció en l'aplicació de les normes legals ordinàries d'un estat, normalment regulat a la seva constitució, en la qual s'atorguen facultats extraordinàries a les forces armades o a la policia pel que fa a l'administració de justícia i el manteniment de l'ordre públic. Casos usuals d'aplicació de la llei marcial són un conflicte armat (en aquest cas sol anar precedida d'una declaració oficial d'estat de guerra) o per sufocar rebel·lions.
En aquest sentit, la llei marcial s'imposa quan és necessari donar suport a les activitats d'autoritats i organitzacions militars. Això es produeix quan hi ha necessitats considerades com a «urgents» pel govern de l'estat, en les quals les institucions ordinàries de justícia no funcionen o bé es consideren lentes o febles per mantenir el control de la nova situació. L'objectiu teòric de la llei marcial és preservar l'ordre durant una situació extraordinària o d'emergència.
En general, la llei marcial implica una limitació i suspensió de determinats drets que l'ordenació legal garanteix a l'individu, a més d'aplicar processos sumaris en els judicis i càstigs severs superiors als que s'imposen en situacions normals. En molts casos de llei marcial, entra en vigor la pena de mort per a determinats crims, en estats que l'han abolit en l'ordenament legal ordinari. Per aquests motius, es tracta d'un sistema de dret de caràcter arbitrari que depèn de la voluntat del comandant de l'exèrcit que controla un territori en una situació hostil o bel·ligerant.

## Referències

* ↑ «marcial» (En línia) (en castellà). Diccionario etimológico castellano. [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ «Enciclopedia Universal» (en castellà). Enciclopedia Universal. [Consulta: 18 agost 2022].
* ↑ «Llei marcial». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 29 octubre 2022].
* ↑ «martial law» (en anglès). Encyclopædia Britannica, 2003.
* ↑ Campbell Black, Henry. «Martial law». A: Black's law dictionary (en anglès). West Publishing Co., 1968. ISBN 9780314762719.

## Vegeu també

* Cop d'estat
* Estat d'alarma, excepció i setge (Estat espanyol)
* Estat d'emergència
* Estat d'excepció
* Estat de setge
# Politar andorrà

El Politar andorrà és una compilació dels costums d'Andorra realitzada pel sacerdot Antoni Puig l'any 1763, amb el títol complet Politar andorrà. De la antiquitat, govern i religió, dels privilegis, usos, preheminències, consuetuds i prerrogatives de la Vall d'Andorra.
Amb caràcter general, es tracta d'una versió resumida del Manual Digest escrit per Antoni Fiter el 1748, realitzada amb el mateix objectiu de reivindicar la permanència de la independència d'Andorra. Com el Manual Digest, es custodiava a l'Armari de les Set Claus del govern andorrà.

## Edició de 2016

Coincidint amb els 250 anys de la redacció del text, el Consell General d'Andorra va publicar una edició del Politar andorrà a cura del professor Ignasi J. Baiges Jardí, presentada al Consell General el dia 19 de gener de 2016. En aquesta edició, i per primer cop a la història, es publica la transcripció del manuscrit original conservat a l'Armari de les Set Claus.
El volum compta, a més, amb un estudi introductori a càrrec del mateix Ignasi J. Baiges Jardí, així com una contextualització històrica a càrrec de Jordi Buyreu Juan, índex antroponímic i l'índex toponímic a càrrec de Castell Granados, i amb introducció del síndic general Vicenç Mateu.

## Referències

* ↑ «El Periòdic d'Andorra - Actualitat Andorra, Notícies Andorra». [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ «Politar andorrà | enciclopèdia.cat». [Consulta: 7 desembre 2020].
* ↑ El Consell General presenta la nova edició del Politar Andorrà d'Antoni Puig, web del Consell General d'Andorra
# Botet

El botet és un petit instrument dels anomenats de reclam, de buf mecànic, molt més rudimentari que els reclams de xeremia eivissenc i elaborat artesanalment per la gent del camp. S'utilitza per atreure les guatlles que sobrevolen les messes fins a un parany prèviament preparat. Es tracta d'un petit os de conill o de colomí, a l'extrem del qual hi ha una bossa llarga i prima, com els didals que empren els segadors per no tallar-se amb la falç.
En prémer el botet d'una manera especial, aquest produeix un so que imita el cant de la guatlla mascle. Aleshores les femelles, tan bon punt el senten, creient que les criden, deixen el niu, construït arran de terra, entre les espigues, per encaminar-se, atretes pel fals crit, cap al filet de xarxa, de forma quadrangular, d'on prové el so del botet i en el qual s'enreden.
* Detall del xiulet
* Vista de l'os

## Referències

* ↑ Amades, Joan: Costumari Català: Auques, instruments musicals i Nadal. Salvat Editores, S.A., Barcelona, 1997. ISBN 84-345-9682-2, plana 115.
# Barra vertical

La barra vertical o pleca és un signe gràfic que serveix per a separar blocs de text de diversa naturalesa, com ara les diferents accepcions d'un mot al diccionari, o les diverses línies d'un títol o d'un poema quan són citats en una sola línia seguida.
Té diversos usos en matemàtiques, on pot representar el concepte de valor absolut, entre altres. També s'usa en computació i programació. En tipografia és emprada com a divisor general, com té lloc en la retolació de certes estacions del metro de Barcelona: Torre Baró | Vallbona i El Maresme | Fòrum, per exemple.
El codi ASCII de la barra vertical és el 124 i en HTML s'escriu |.

## Referències

* ↑ «Pleca». Diccionari de l'Institut d'Estudis Catalans. [Consulta: 18 desembre 2020].
* ↑ «Comprehensive List of Algebra Symbols» (en anglès americà). Math Vault, 25-03-2020. [Consulta: 24 agost 2020].
* ↑ Weisstein, Eric W. «Single Bar» (en anglès). mathworld.wolfram.com. [Consulta: 24 agost 2020].
* ↑ «Barra vertical, pleca, linea vertical» (en castellà). el codigo ASCII. [Consulta: 18 desembre 2020].
# Marinus Valentijn

Marinus Valentijn (Rucphen, 21 d'octubre de 1900 - Rucphen, 3 de novembre de 1991) va ser un ciclista neerlandès que fou professional durant els anys 30. En el seu palmarès destaquen una medalla de bronze al Campionat del Món de ciclisme de 1933 i els Campionats dels Països Baixos en ruta de 1932 i 1935.

## Palmarès

* 1929
** 1r de la Haia-Brussel·les
* 1930
** 1r de la Haia-Brussel·les
* 1932
** Campió dels Països Baixos en ruta
** 1r de la Volta Nord-est-Brabant
* 1933
** Medalla de bronze al Campionat del Món de ciclisme
* 1935
** Campió dels Països Baixos en ruta
** 1r a Wouw
* 1936
** 1r a Beemster

### Resulyats a la Volta a Espanya

* 1935. 10è de la classificació general

## Referències

* ↑ «VALENTIJN Marinus». [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ «Palmarès de Marinus Valentijn (Hol)». [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Marinus VALENTIJN» (en italià). [Consulta: 20 novembre 2024].
* ↑ «100 dagen tot Vuelta: Marinus Valentijn uit Sint Willebrord reed de eerste» (en neerlandès), 12-05-2022. [Consulta: 20 novembre 2024].

## Enllaços externs

* Palmarès i biogradia de Marinus Valentijn (italià)
# Turisme cinematogràfic

El turisme cinematogràfic és l'activitat d'oci que està lligada a ubicacions geogràfiques relaciones amb el cinema. En algunes pel·lícules, els llocs de rodatge poden arribar a ser tan important com els actors i aquests poden despertar el desig de viatjar als espectadors.

## Classificació

La classificació dels destins turístics són:
* Llocs on es desenvolupa la trama d'una pel·lícula.
* Llocs de rodatge de produccions cinematogràfiques.
* Ciutats on s'ubiquen grans estudis cinematogràfics.
* Poblacions lligades a la vida d'actors, productors, guionistes o directors.
* Museus, places y altres llocs relacionats amb el cinema.
* Llocs on es realitzen projeccions de pel·lícules a l'aire lliure: jardins, parcs, places, platges y monuments.

## Exemples
### Regne Unit

Al Regne unit, gran part del turisme es dona per les pel·lícules de Harry Potter. Aquests turistes poden endinsar-se en aquest món, per exemple viatjant en el Jacobite Steam Train, el Hogwart Express. Poden fer una parada a l'andana 9 ¾ de l'estació King’s Cross a Londres. I en el castell Alnwick Castle, on Harry aprengué a volar amb l'escombra. Segons l'oficina de turisme britànica, el nombre de visitants en aquell indret ha augmentat en 230% des que va sortir la sèrie.
També es van rodar escenes per James Bond o per la sèrie Dowton Abbey. Segons l'Institut Cinematogràfic Britànic i la Comissió Cinematogràfica Britànic, un de cada deu turistes visita actualment el Regne Unit per haver visi alguna pel·lícula. Alguns proveïdors, com Brit Movie Tour, ja s'ha especialitzat a oferir excursions cinematogràfiques.

### Nova Zelanda

Ha incrementat el turisme en un 30% per les produccions de la Trilogia del Senyor dels Anells i més recentment pel Hobbit. Els turistes poden arribar a visitar Hobbiton, un escenari que no va ser desmuntat després del rodatge. En la pàgina web de Toursim New Zealand, apareixen més llocs de rodatge i descripcions de rutes.

### Altres exemples

Altres exemples es podrien donar a Croacia, per les pel·lícules Winnetou i Joc de Trons. O Tunísia per la serie de pel·lícules de Star Wars, Indiana Jones i El Pacient Anglès. També Marrocs per Gladiator.

## Els estudis cinematogràfics i el turisme

Els estudis de cinema que han sapigut aprofitar aquesta eina es poden classificar en dos grans grups, segons l'estratègia escollida:
* Construccions de parcs temàtics com: Disney World, Warner Bross, Universal Studios, Paramount pictures, etc. En aquests es recreen pel·lícules produïdes utilitzant diferents tècniques com recorreguts, "movie rides", atraccions mòbils, simuladors, espectacles en directe o persones disfraçades de personatges pels parcs.
* Explotació d'escenografies. Aquesta estratègia és utilitzada pels estudis de cinema que han tingut poques pel·lícules però de gran ressonància. Reutilitzen els escenaris per promocionar el destí turistic. Alguns exemples són: Baja Films Studios a Rosarito (Mèxic), Anchor Bay Entertainment (Malta) i Studio Babelsberg (Alemanya).

## Referències

* 1 2 «Turismo cinematográfico». National Geographic en Español.
# Portulacaria fruticulosa

Portulacaria fruticulosa (anteriorment Ceraria fruticulosa o Ceraria schaeferi) és una planta suculenta que es troba a la zona fronterera entre Namíbia i Sud-àfrica.
És un arbust de fusta tova, caducifoli amb fulles suculentes rodones i planes. Té flors bisexuals sobre inflorescències sèssils. Dins del gènere Portulacaria, està més relacionat amb la seva petita espècie germana, Portulacaria pygmaea.

## Referències

* ↑ P.Bruyns, M.Oliveira-Neto, G.F. Melo de Pinna, C.Klak: Phylogenetic relationships in the Didiereaceae with special reference to subfamily Portulacarioideae. Taxon 63 (5). October 2014. 1053-1064.
# Jurista

Jurista (del llatí iurista, amb l'arrel ius que significa justícia) defineix a la persona que estudia dret i que exerceix una professió jurídica. Per tant, es denomina així a la persona la professió de la qual està relacionada amb les lleis o el dret en general.
Es tracta d'un terme extens en el qual poden englobar els següents col·lectius:
* Advocats
* Fiscals
* Jutges
* Teòrics del Dret: professors, filòsofs, etc.
En alguns països, el terme es fa servir per fer referència principalment a algun dels grups esmentats. Per exemple, als Estats Units sol fer referència als jutges. En altres països, com el Regne Unit, el terme ha caigut en desús o es fa servir rarament. A França es denomina jurista a tot aquell que, tenint un títol habilitant, es dedica a qualsevol de les activitats que componen el món jurídic.
A l'Amèrica Llatina només s'utilitza el terme per fer referència als experts del Dret, en qualsevol de les seves branques, que han assolit un alt grau de desenvolupament teòric. El terme consisteix llavors més aviat en una distinció, en un reconeixement i, com a tal, ningú es diu a si mateix jurista sinó que la comunitat jurídica en el seu conjunt reconeix a aquest algú com "jurista".

## Origen

L'origen d'aquest terme s'atribueix al dret romà, que cap al segle iv aC, en fer públiques les normes, sorgeix la necessitat d'interpretar-les. Aquests intèrprets van ser designats com a jurisprudencials o jurisconsults. La seva funció era estudiar la llei i atendre consultes públiques, resolent els casos que se'ls presentaven. Les seves interpretacions van donar lloc a la jurisprudència.

## Referències

* ↑ «JURISTA, radicación» (en castellà). [Consulta: 20 agost 2024].
* ↑ «giurista nell'Enciclopedia Treccani» (en italià). [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ «What does jurist mean?». [Consulta: 16 octubre 2022].
* ↑ «jurista | enciclopedia.cat». [Consulta: 31 octubre 2022].
* ↑ «Jurist - Definition, Meaning & Synonyms» (en anglès americà). [Consulta: 20 octubre 2022].
* ↑ Warren, Christopher Norton. Literature and the Law of Nations, 1580-1680. Oxford, United Kingdom : Oxford University Press, 2015. ISBN 978-0-19-871934-2.
* ↑ Santos, Severino Augusto. Jus Romanum - Uma Introdução ao Direito Civil. 2005

## Vegeu també

* Alfaquí