OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Somne

Somne és una pel·lícula espanyola de terror del 2005 dirigida per Isidro Ortiz.

## Argument

Andrea (Goya Toledo) és una neuròloga d'èxit que decideix tornar al lloc on va estudiar, l'illa de Salerma, quan coneix la notícia del suïcidi d'una de les seves antigues professores, María ( Uxía Blanco). Havia deixat inacabat un important experiment sobre el somni en el qual estava treballant.
Allí treballarà amb Gabriel (Óscar Jaenada), fill de Maria, i Diego (Nancho Novo). Andrea, al llarg de tot el projecte, sofrirà autèntics malsons per la possibilitat que caigui en males mans les seves recerques...

## Repartiment

* Goya Toledo
* Óscar Jaenada
* Nancho Novo
* Chete Lera
* Gary Piquer
* Uxía Blanco
* Jordi Dauder
* Iván Hermés
* Manuel Dios
* Itxaso Álvarez

## Producció

La producció la realitza la productora gallega Vaca Films juntament amb TVG i la madrilenya Lotus Films. El rodatge va tenir lloc a Santiago de Compostel·la, Lousame, O Grove, Madrid i a les Mines de San Fins. El llargmetratge es va presentar el 12 d'octubre de 2005 al Festival de Sitges, i l'estrena comercial a Espanya va ser el 21 del mateix mes.

## Referències

* ↑ Isidro Ortiz concibe una historia de terror y nueva ciencia, El País, 21 d'octubre de 2005
* ↑ Somne a 20 Minutos

## Enllaços externs

* Notes relacionades amb la pel·lícula
# Interdependència

La interdependència és la dinàmica de ser mútuament responsable i de compartir un conjunt comú de principis amb altres. Aquest concepte difereix substancialment de la "dependència", ja que la relació interdependent implica que tots els participants siguin emocional, econòmica i/o moralment "independents". Alguns advoquen per la llibertat o la independència com una mena de bé desitjable superior; altres creuen el mateix pel que fa a la família, la comunitat o la societat sencera. La interdependència reconeix la veritat (o la validesa) en cadascuna de les posicions, i les desenvolupen junts.

## Utilització del concepte
### Interdependència social

Marx va ser el primer a usar el terme interdependència al Manifest Comunista (1848) per descriure la interdependència universal de les nacions en comparança a la reclusió i autosuficiència local i nacional del passat. Will Durant va formular la seua Declaració d'Interdependència a l'abril de 1944.
El 1929, Mahatma Gandhi va afirmar que la interdependència era i havia de ser l'ideal de l'ésser humà. L'home, al conformar-se com ésser social, sense la interrelació amb la societat no pot notar la seua unicitat amb l'univers ni suprimir el seu egoisme. En eixe sentit, la seua interdependència social li permet posar a prova la seua fe.

### Interdependència econòmica

Tots els països (estat nacions) són dependents en diferents graus, en cadascuna de les següents àrees: comerç, tecnologia, comunicacions, migració, entre d'altres. Tot açò, en el context de la globalització, que obliga als països a mantenir-se en una constant interdependència al relacionar-se en diferents arestes, com les anteriors.
La interdependència econòmica és una conseqüència de l'especialització, o de la Cournot, qui va escriure que el sistema econòmic era en realitat un tot, les parts del qual estan connectades i reaccionen amb cadascuna de les altres. La interdependència no és rígida, perquè les organitzacions, els individus i les nacions poden canviar la seua producció des d'un conjunt de productes a un altre.
D'altra banda, les relacions que s'estableixen entre les nacions imperialistes i les colònies no són unilaterals, és a dir, no només les colònies necessiten a les potències pel seu desenvolupament, car les potències també necessiten a les colònies per obtenir primeres matèries i mercats per a col·locar les seues mercaderies o exportar els seus cabals.

### Interdependència positiva

La interdependència és positiva quan un depèn d'altra persona per a arribar a l'èxit o a alguna cosa abans plantejada, com per exemple quan depens dels teus pares per a fer-hi a temps a l'escola per a açò la persona que és dependent, ha de pensar que si els seus pares no se lleven i li desperten a ell, ell no tindrà èxit, ja que no acudirà al col·legi, açò és, que gràcies a l'èxit dels altres jo obtinc èxit; si els altres triomfen jo també, perquè els seus assoliments m'ajuden a realitzar els meus.

## Bibliografia

* Cournot, Antoine Augustin. The Mathematical Principles of the Theory of Wealth. James & Gordon, 1838.

## Referències

* ↑ «Interdependència». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Internacional Progressista

La Internacional Progressista és una organització internacional que vol bastir una alternativa política, cultural i social a nivell mundial. El projecte va néixer de la plataforma de suport al candidat Bernie Sanders als Estats Units d'Amèrica i del moviment per la Democràcia a Europa, el cap més visible del qual és el polític grec Ianis Varufakis. Entre els impulsors destaquen la primera ministra d'Islàndia, Katrín Jakobsdóttir, Noam Chomsky, Naomi Klein, Carola Rackete, Arundhati Roy i Rafael Correa, entre d'altres.
| « | Entenem l'internacionalisme com l'esforç de construir xarxes de solidaritat efectives i organitzades a tot el món per mitjà del desmantellament de totes les estructures de dominació, curant i construint relacions socials i ecològiques. | » |

## Referències

* ↑ Partal, Vicent «La Internacional Progressista com a possible nou model de fer política i d'organitzar-se». Vilaweb, 12-05-2020 [Consulta: 12 maig 2020].
# Io sono Anna Magnani

Io sono Anna Magnani és una pel·lícula documental belga escrita i dirigida per Chris Vermorcken el 1980. Tracta sobre la vida i carrera de l'actriu italiana Anna Magnani, els seus èxits, els seus triomfs, la seva carrera boicotejada, el seu inconformisme, les seves angoixes, amb fragments de les seves pel·lícules i entrevistes amb Federico Fellini, Leonor Fini, Claude Autant-Lara, Giulietta Masina, Marcello Mastroianni, i Franco Zeffirelli, entre d'altres.
Io sono Anna Magnani va rebre el premi André Cavens a la millor pel·lícula atorgat per l'Associació Belga de Crítics de Cinema (UCC). També fou exhibida en la secció de Nous Realitzadors del Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1980.

## Referències

* ↑ «Chris Vermorcken» (en francès). Cinergie.be, 01-08-1999. Arxivat de l'original el 25 desembre 2013. [Consulta: 30 octubre 2012].
* ↑ Inaugurada la sección "Panorama del cine español", La Vanguardia, 16 de setembre de 1980
# Sufu

El sufu, també conegut com a furu, fusu o fuju (entre altres variants) i popularitzat recentment com a formatge de tofu o tofu fermentat, és un condiment fermentat asiàtic. Es tracta d’un aliment derivat de la fermentació fúngica del tofu i caracteritzat per una textura cremosa, semblant al formatge tou i de gust salat i molt característic, que es consumeix com a aperitiu i sobretot com a part de l’esmorzar, amb pa o arròs.
És una menja documentada des de fa gairebé dos mil·lennis, amb antecedents des de l'Imperi Cao Wei (220-265 dC). Es produeix a partir de la preparació pròpiament dita del tofu, l’assecatge a temperatura ambient, la inoculació fúngica i dos passos de fermentació, el primer dels quals és una floridura amb el miceli d’espècies com Actinomucor elegans, Mucor hiemalis, Mucor silvaticus, Mucor subtilissimus o àdhuc un mutant recombinant d’Actinomucor taiwanensis optimitzat per a la producció de sufu. A diferència del tofu sense fermentar, el sufu promou l’absorció del ferro i presenta millors propietats nutricionals que l'ou o la llet de vaca pel que fa als aminoàcids essencials.

## Referències

* ↑ Wang, Hwa L.; Hesseltine, Clifford W. «Sufu and lao-chao» ( De subscripció o mur de pagament PDF) (en anglès). Journal of Agricultural and Food Chemistry, 18, 4, 01-07-1970, pàg. 572–575. DOI: 10.1021/jf60170a046. ISSN: 0021-8561.
* 1 2 Han, Bei-Zhong; Rombouts, Frans M; Nout, M.J.Robert «A Chinese fermented soybean food» ( De subscripció o mur de pagament PDF) (en anglès). International Journal of Food Microbiology, 65, 1-2, 4-2001, pàg. 1–10. DOI: 10.1016/S0168-1605(00)00523-7.
* ↑ Montville, Thomas J. Microbiología de los alimentos. Introducción. (en castellà). Saragossa: Editorial Acribia, 2008, p. 294. ISBN 978-84-200-1131-8.
* ↑ Hui et al., Stanfield, p. 564.
* ↑ Gilbert, Trinitat. «La importància del ferro». Ets el que menges, 27-01-2022. [Consulta: 4 octubre 2024].
* ↑ Han, Bei-Zhong; Rombouts, Frans M.; Nout, M. J. Robert «Amino acid profiles of sufu, a Chinese fermented soybean food» ( De subscripció o mur de pagament PDF) (en anglès). Journal of Food Composition and Analysis, 17, 6, 01-12-2004, pàg. 689–698. DOI: 10.1016/j.jfca.2003.09.012. ISSN: 0889-1575.

## Bibliografia

* Hui, Y.H.; Meunier-Goddik, Lisbeth; Josephsen, Jytte; Nip, Wai-Kit; Stanfield, Peggy S.. Handbook of Food and Beverage Fermentation Technology (en anglès). 1a ed. CRC Press, 2004. DOI 10.1201/9780203913550. ISBN 978-0-203-91355-0.
# Is Matrimony a Failure?

Is Matrimony a Failure? és una pel·lícula muda de la Famous Players-Lasky dirigida per James Cruze i protagonitzada per Lila Lee, T. Roy Barnes i ZaSu Pitts, entre d'altres. Basada en la farsa teatral “Die Thür ins Freie” d’Oscar Blumenthal i Gustav Kadelburg (1908) i adaptada al públic nord-americà per Leo Ditrichstein (1909), la pel·lícula es va estrenar el 16 d’abril de 1922. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

L’aniversari de les noces de plata del senyor i la senyora Saxby és interromput per la fuga de la seva filla Margaret amb Arthur Haviland, un empleat de banca. Dudley King, un estudiant de dret i pretendent rival de Margaret, anuncia que el secretari que tramita les llicències matrimonials està de vacances i que per tant la llicència obtinguda pels fugats no és vàlida. Truca el propietari de l’hotel on la parella planeja passar la lluna de mel explicant la situació i Arthur i Margaret, indignats, es veuen obligats a tornar a casa.
Exigint una explicació del secretari adjunt, Arthur s'assabenta que tots els matrimonis celebrats al novembre durant els darrers 30 anys són nuls perquè el secretari no ha realitzat el jurament i, en conseqüència, moltes llars es dissolen. Després d’haver guanyat la llibertat, els marits no la gaudeixen i, quan torna el secretari de la llicència, declara legals tots els matrimonis. Arthur rescata la seva núvia just quan King està a punt d’endur-se-la i comença la rutina matrimonial.

## Repartiment

* T. Roy Barnes (Arthur Haviland)
* Lila Lee (Margaret Saxby)
* Lois Wilson (Mabel Hoyt)
* Walter Hiers (Jack Hoyt)
* ZaSu Pitts (Mrs. Wilbur)
* Arthur Hoyt (Mr. Wilbur)
* Lillian Leighton (Martha Saxby)
* Tully Marshall (Amos Saxby)
* Adolphe Menjou (Dudley King)
* Sylvia Ashton (Mrs. Pearson)
* Charles Stanton Ogle (Pop Skinner)
* Ethel Wales (Mrs. Skinner)
* Sidney Bracey (director del banc)
* William Gonder (policia)
* Lottie Williams (criada)
* Dan Mason (Silas Spencer)
* William H. Brown (Chef
* Robert Brower (encarregat de les llicències)

## Referències

* ↑ Munden, Kenneth White; Institute, American Film. The American Film Institute Catalog of Motion Pictures Produced in the United States (en anglès). University of California Press, 1997, p. 386. ISBN 978-0-520-20969-5.
* ↑ Goble, Alan. The Complete Index to Literary Sources in Film (en anglès). Walter de Gruyter, 2011-09-08, p. 814. ISBN 978-3-11-095194-3.
* ↑ Stumpf, Charles. ZaSu Pitts: The Life and Career (en anglès). McFarland, 2010-04-13, p. 117. ISBN 978-0-7864-6023-6.
* ↑ «Is Matrimony a Failure?» (en anglès). Silent Era : Progressive Silent Film List. [Consulta: 27 gener 2021].

## Enllaços externs

* Is Matrimony a Failure? al catàleg de l'American Film Institute
# The Eternal Flame

The Eternal Flame és una pel·lícula muda dirigida per Frank Lloyd i protagonitzada per Norma Talmadge i Adolphe Menjou. Basada en la novel·la “La Duchesse de Langeais” d'Honoré de Balzac, adaptada per Frances Marion la pel·lícula es va estrenar el setembre de 1922. De les vuit bobines de la pel·lícula s’han perdut el cinquè i vuitè rotlle.

## Argument

Durant el regnat de Lluís XVIII, la duquessa de Langeais és cobejada per molts homes mentre el seu egocèntric marit és fora amb les seves tropes. Quan arriba el famós general de Montriveau, el flirteig fa que la duquessa s’enamori i encara que les xafarderies diuen el contrari, ell la creu sincera. Tot canvia quan s'assabenta que la duquessa ha presumit de la seva conquesta. La segresta, però, incapaç d'infligir la tortura que ha planejat, l'allibera. Un any de cartes sense resposta convenç a la duquessa que el seu amor és en va, i entra en un convent. El general cedeix, però, i se li declara just abans que faci els seus vots finals.

## Repartiment

* Norma Talmadge (Duquessa de Langeais)
* Adolphe Menjou (Duc de Langeais)
* Wedgwood Nowell (Marquès de Ronquerolles)
* Conway Tearle (General de Montriveau)
* Rosemary Theby (Madame de Serizy)
* Kate Lester (Princesa de Vlamont-Chaurray)
* Tom Ricketts (Vidame de Pameir)
* Otis Harlan (Abbe Conrand)
* Irving Cummings (Comte de Marsay)

## Referències

* ↑ Ankerich, Michael G. Dangerous Curves atop Hollywood Heels: The Lives, Careers, and Misfortunes of 14 Hard-Luck Girls of the Silent Screen (en anglès). BearManor Media, 2010-12-05.
* ↑ Slide, Anthony. Frank Lloyd: Master of Screen Melodrama (en anglès). BearManor Media.
* ↑ Beauchamp, Cari. Without Lying Down: Frances Marion and the Powerful Women of Early Hollywood (en anglès). University of California Press, 1998-04-23, p. 446. ISBN 978-0-520-92138-2.
* ↑ Institute, American Film. The American Film Institute Catalog of Motion Pictures Produced in the United States (en anglès). University of California Press, 1997, p. 217. ISBN 978-0-520-20969-5.
* ↑ «The Eternal Flame» (en anglès). The Library of Congress/FIAF American Silent Feature Film Survival Catalog, 1922. [Consulta: 2 maig 2023].
* ↑ «The Eternal Flame» (en anglès). Silent Era: Progressive Silent Film List:. [Consulta: 2 maig 2023].

## Enllaços externs

* The Eternal Flame al catàleg de l'American Film Institute
# The Guerrilla

The Guerrila és una pel·lícula muda de la Biograph dirigida per D. W. Griffith i protagonitzada per Arthur V. Johnson i Dorothy West. Estrenada el 13 de novembre de 1908, es la primera vegada que Griffith tracta el tema de la Guerra Civil dels Estats Units.

## Argument

Un soldat de la Unió s’acomiada de la seva xicota. Mentrestant, un soldat confederat membre d’una partida de guerrillers es posa un uniforme un uniforme de la Unió i truca a la mansió de la noia. L’home no és benvingut i es produeix una tensa sèrie d'escenes en que ella rebutja els avenços del soldat borratxo mentre van d'una habitació a una altra. La noia aconsegueix escriure un missatge i el lliura al seu criat negre. Aquest aconsegueix lliurar la nota al seu amant, tot i que això li suposa morir. Hi ha una llarga persecució però al final la noia és rescatada de les urpes del soldat borratxo.

## Repartiment

* Arthur V. Johnson (Jack Stanford)
* Dorothy West (Dorothy)
* George Gebhardt (soldat confederat)
* Charles Inslee (criat)
* Owen Moore
* Harry Myers
* Herbert Yost (soldat confederat/soldat de la unió)
* Mack Sennett (soldat confederat/soldat de la unió)
* Harry Solter (soldat confederat/soldat de la unió)

## Referències

* ↑ Motion Pictures From The Library of Congress Paper Print Collection 1894-1912 (en anglès). University of California Press, p. 189.
* ↑ Simmon, Scott. The Films of D. W. Griffith (en anglès). CUP Archive, 1993-07-30, p. 167. ISBN 978-0-521-38820-7.
* ↑ Mayer, David. Stagestruck Filmmaker: D. W. Griffith and the American Theatre (en anglès). University of Iowa Press, 2009-03, p. 129. ISBN 978-1-58729-840-0.

## Enllaços externs

* The Guerrilla al catàleg de l'American Film Institute
# Jacint Jordana Casajuana

Jacint Jordana Casajuana (Granollers, Vallès Oriental, 4 de juny de 1962) és un catedràtic en Ciència Política, especialista en temes de polítiques públiques comparades amb una atenció especial a les polítiques de regulació i les seves institucions especialitzades. Entre les seves línies d'investigació es troba l'Acció Col·lectiva i Xarxes de Polítiques, Agències reguladores i governança de la regulació, Polítiques de Telecomunicacions i Economia Política d'Amèrica Llatina.
Graduat en Economia i Ciències Polítiques a la Universitat de Barcelona el 1986, i doctorat en Economia també per la Universitat de Barcelona el 1992, des de l'any 2005 és professor de Ciències Polítiques i de l'Administració de la Universitat Pompeu Fabra (UPF) de Barcelona, i director de l'Institut Barcelona d'Estudis Internacionals (IBEI). També és membre del Consell Assessor Científic de l'Ajuntament de Barcelona. A més de professor de la UPF, ha estat també professor visitant a diferents centres i universitats europees, com la Copenhagen Business School, l'Australian National University, el Wissenschafts Zentrum Berlin i la Universitat de Califòrnia a San Diego, entre d'altres. A més, és membre del consell editorial de diverses revistes espanyoles i internacionals dedicades a les ciències polítiques, la gestió pública, la governança i la regulació.
És autor d'una extensa obra sobre regulació, governança multinivell i polítiques públiques a Espanya. Una de les seves darreres i més destacades publicacions és Barcelona, Madrid y el Estado (2019), un llibre en el qual dibuixa un suggerent debat, la pugna entre Barcelona i Madrid, com a ciutats globals, hauria incentivat, com un factor important, l'inici del procés sobiranista català, com va passar al Quebec, al Canadà, entre les ciutats de Mont-real i Toronto, segons els seus estudis.

## Referències

* 1 2 3 Manchón, Manel «Jacint Jordana: “El Estado ha perdido su neutralidad en beneficio de Madrid”. El catedrático de Ciencia Política, autor de Barcelona, Madrid y el Estado, señala que las élites económicas de Madrid han impulsado su proyecto, que identifican con España». Crónica Global, 30-06-2019. Arxivat de l'original el 11 de maig 2021 [Consulta: 7 març 2021].
* ↑ «Jacint Jordana Jacint. Director, IBEI Catedrático, Universitat Pompeu Fabra». Institut Barcelona d'Estudis Internacionals (IBEI). [Consulta: 7 març 2021].
* ↑ «Jacint Jordana Casajuana (Granollers, 1962) és actualment el director de l'Institut Barcelona d’Estudis Internacionals (IBEI)». UPF. [Consulta: 7 març 2021].
* ↑ Núñez Sánchez, Felipe «Jacint Jordana: otro enfoque del conflicto catalán». Revista La Mutante, 13-02-2020 [Consulta: 7 març 2021].
# The Love Burglar

The Love Burglar és una pel·lícula muda de la Famous Players-Lasky dirigida per James Cruze protagonitzada per Wallace Reid i Anna Q. Nilsson. La pel·lícula, basada en l’obra de teatre “One of us” de Jack Lait, es va estrenar el 13 de juliol de 1919. Es considera una pel·lícula perduda.

## Argument

David Strong, un noi ric de clase alta, troba el seu germà Arthu a punt de ser robat per una banda en un local dels baixos fons. David recupera el que han robat al seu germà i l'envia a casa. Després lluita contra el líder de la banda, “Coast-to-Coast” Taylor i els seus acòlits. La seva victòria i aspecte fan que se'l confongui amb "Colt Kid", que acaba de sortir de la presó.
La cantant de cabaret Joan Grey, es veu seriosament amenaçada per “Coast-to-Coast” Taylor que vol aconseguir-la, per la força si cal. Per impedir-ho assegura que David és el seu promès. Per demostrar-ho, David es casa amb ella i viuen junts sense consumar el matrimoni. Tot i això s'enamoren. Durant un robatori durant el casament d’Elsie, la germana de David, per al qual Taylor ha organitzat que David sigui culpat i arrestat, Joan avisa David i és empresonada amb ell. Després de la detenció dels delinqüents reals, la mare de David l'identifica i la germana de David identifica Joan com una amiga de la universitat que és novel·lista. Joan confessa que vivia als baixos fons per absorbir-ne l'atmosfera i aconseguir material per a la seva propera obra i accepta un matrimoni real amb David.

## Repartiment

* Wallace Reid (David Strong)
* Anna Q. Nilsson (Joan Gray)
* Raymond Hatton (Parson Smith)
* Wallace Beery (“Coast-to-Coast” Taylor)
* Wilton Taylor (Bull Miller)
* Alice Terry (Elsie Strong)
* Edmund Burns (Arthur Strong)
* Richard Wayne (Rosswell)
* Henry Woodward (Dave Dorgan)
* Loyola O'Connor (Mrs. Eleanor Strong)
* Alice Taffe

## Referències

* ↑ «“The Love Burglar” Fair underworld stuff with some rather novel twists». The Film Daily IX (28), 29-07-1919, pàg. 3.
* ↑ Langman, Larry. American Film Cycles: The Silent Era (en anglès). Greenwood Publishing Group, 1998, p. 86. ISBN 978-0-313-30657-0.
* ↑ Fleming, E. J.. Wallace Reid: The Life and Death of a Hollywood Idol (en anglès). McFarland, 2010-07-27, p. 254. ISBN 978-0-7864-8266-5.
* ↑ «The Love Burglar» (en anglès). American Silent Feature Film Survival Database, 1919. [Consulta: 8 maig 2023].

## Enllaços externs

* The Love Burglar al catàleg de l'American Film Institute
# Antología de la Zarzuela

Antología de la Zarzuela va ser un programa de televisió d'Espanya, dirigit per Fernando García de la Vega, que es va emetre per La 1 de TVE en la temporada 1979-1980.

## Format

El programa estava integrat per una sèrie d'esquetxos, inconnexos entre si, en els quals es representaven fragments solts d'algunes de les més famoses Sarsuelas espanyoles. Eren interpretats per actors professionals, però per a les veus s'usava la tècnica del playback, de manera que les veus pertanyien a cantants lírics i no als actors que apareixien en pantalla. Responia a una mecànica anàloga al programa predecessor, Escala en hi fi, però en lloc de música pop, amb un contingut adaptat al género chico.

## Sarsueles

Entre altres, es van representar fragments de les següents sarsueles:
* Agua, azucarillos y aguardiente
* Don Gil de Alcalá
* El amigo Melquíades
* El año pasado por agua
* El barberillo de Lavapiés
* El cabo primero
* El chaleco blanco
* El dúo de la africana
* El húsar de la guardia
* El niño judío
* El pobre Valbuena
* El tambor de granaderos
* Gigantes y cabezudos
* Jugar con fuego
* La alegría del batallón
* La chula de Pontevedra
* La corte del faraón
* La del soto del Parral
* La Gran Vía
* La verbena de la Paloma
* La viejecita
* Los cadetes de la reina
* Los diamantes de la corona
* Los gavilanes
* Los sobrinos del Capitán Grant
* Maruxa
* Pan y toros

## Actors

Van participar en el programa, entre d'altres, els següents actors:
* Antonio Garisa
* Alfonso del Real
* Ángel de Andrés
* Azucena Hernández
* Blaki
* Fedra Lorente
* Francisco Cecilio
* Joaquim Kremel
* Manuel Gallardo
* María Kosty
* Mary Begoña
* Norma Duval
* Pedro Osinaga
* Pepe Ruiz
* Queta Claver

## Referències

* ↑ «Más acento español». Diari ABC, 23-11-1978.

## Enllaços externs

* Vídeo sobre el Programa. RTVE
# Jatropha curcas

Jatropha curcas o pinyó de l'Índia és una planta de la família de les euforbiàcies. És l'única espècie del gènere Jatropha.

## Descripció

La Jatropha curcas és una planta oleaginosa que creix en forma d'arbust. És originària d'Amèrica Central, encara que avui dia s'ha expandit arreu del món.

## Propietats

El seu fruit, o pinyó de l'Índia, pot ser verinós per als humans, però en dosi moderada té propietats medicinals, com a purgatiu entre d'altres. El pinyó conté oli, que pot fer-se servir per produir carburant, sabó i espelmes.

## Referències

* Oxford Plant Systematics - Jatropha curcas: http://herbaria.plants.ox.ac.uk/adc/downloads/capitulos_especies_y_anexos/jatropha_curcas.pdf Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine. (es)
* Sistema Jatropha http://www.jatropha.net (anglès)
* Jatropha curcas, "Greening the earth, earning the resources for rural masses" : http://www.jatrophabiodiesel.org Arxivat 2007-08-26 a Wayback Machine. (anglès)
* "Pinhão manso : uma planta de futuro" : http://www.pinhaomanso.com.br Arxivat 2017-01-04 a Wayback Machine. (portuguès)
* Jatropha curcas : l'or vert du désert : http://jatropha.forumactif.com (francès)