OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Caxaperes d'Ascó

Les Caxaperes d'Ascó és una obra d'Ascó (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.

## Descripció

Situades prop de la carretera de la Fatarella a Ascó. Són aixoplucs de pedra seca que es troben construïts dins els marges de les feixes, fetes també de pedra seca. Estan coberts amb volta de canó, fetes amb pedres laminars disposades en filades regulars i lligades en sec.

## Història

No es té cap notícia de la seva construcció. Hom considera que són de temps antiquíssims, car s'aprofita el material -la pedra de calç- que tenen a l'abast. El seu enclavament és entre la Serra d'Ascó i els pobles de la Fatarella i Vilalba, on les construccions de pedra seca hi són força prolífiques.

## Referències

* 1 2 «Caxaperes d'Ascó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural. [Consulta: 14 març 2019].
# Col·legi Oficial de Doctors i Llicenciats en Filosofia i Lletres i en Ciències de Catalunya

El Col·legi Oficial de Doctors i Llicenciats en Filosofia i Lletres i en Ciències de Catalunya és una corporació de dret públic que agrupa els graduats en mestre d'educació infantil, en mestre d'educació primària, els titulats en màster del professorat d'educació secundària obligatòria i batxillerat, així com els llicenciats i graduats en diverses branques de la filosofia, les lletres i ciències. Va ser fundat el 1899 i és el col·legi professional dels docents, tant de primària com de secundària. La seva seu és a la Rambla de Catalunya, 8 de Barcelona i ofereix una extensa gamma d'activitats (cursos jornades) i serveis. Es regeix per una Junta General de 13 membres, que es renoven cada quatre anys. El degà actual n'és Àlex Rocas Jordi. Convoca el Premi Ramon Fuster i el Premi Arnau de Vilanova. El 1999 va rebre la Creu de Sant Jordi.
El Col·legi Oficial de Doctors i Llicenciats en Filosofia i Lletres i en Ciències de Catalunya, com a col·legi dels docents, té com una de les seves finalitats principals, reconeguda per la normativa vigent, vetllar per la formació inicial i permanent dels seus professionals.
Com a membre destacat de la comunitat educativa, participa del clam de la societat en demanda de la millora de l'ensenyament, i del consens generalitzat que la millora de la qualitat en educació només es pot aconseguir a través de l'excel·lència del professorat.
Des de 1981 concedeix el premi Ramon Fuster, amb una dotació de 3000 euros, que han rebut Maria Aurèlia Capmany, Martí Boada o Marta Mata, entre d'altres.

## Degans del Col·legi

* Ramon Fuster i Rabés 1969 - 1977
* Helena Ferrer i Mallol 1977 - 1983
* Mercè Izquierdo i Aymerich 1983 - 1987
* Salvador Carrasco i Calvo 1987 - 1995
* Josefina Cambra i Giné 1995 - 2019
* Àlex Rocas Jordi 2019 -

## Referències

* ↑ «El poeta Carles Duarte guanya el premi Ramon Fuster». Ara. EFE, 14-03-2014 [Consulta: 14 març 2014].

## Enllaços externs

* Col·legi Oficial de Doctors i Llicenciats en Filosofia i Lletres i en Ciències de Catalunya - Lloc web oficial
* El Col·legi fa cent anys
# Unió de Federacions de Futbol del Nord d'Àfrica

La Unió de Federacions de Futbol del Nord d'Àfrica, també coneguda per l'acrònim UNAF (Union of North African Football Federations, en anglès o Union Nord-Africaine de Football, en francès), és l'òrgan de govern del futbol de les federacions del nord d'Àfrica de la Confederació Africana de Futbol (CAF). Va ser fundada l'any 2005 per les federacions d'Algèria, Egipte, Líbia, Marroc i Tunísia i és una de les cinc zones geogràfiques en què està dividida la CAF, la més gran de les sis confederacions que integren la Federació Internacional de Futbol Associació (FIFA).
Els presidents són elegits per a períodes de quatre anys de manera rotatòria entre les cinc federacions membres de la UNAF.
L'any 2009, l'Associació Egípcia de Futbol es va retirar de la UNAF en senyal de protesta pels incidents entre les seleccions d'Egipte i d'Algèria en un partit de play-off. L'any 2011, els egipcis es van reincorporar a la UNAF.
Totes les federacions de la UNAF són membres de la Unió d'Associacions de Futbol Àrabs (UAFA).
La UNAF organitza diverses competicions de totes les categories que també inclouen el futbol sala i el futbol femení i juvenil.

## Membres de la UNAF

| Pais | Federació |
| Algèria | Federació Algeriana de Futbol |
| Marroc | Reial Federació Marroquina de Futbol |
| Tunísia | Federació Tunisiana de Futbol |
| Egipte | Associació Egípcia de Futbol |
| Líbia | Federació Líbia de Futbol |

## Referències

* ↑ Shaheen, Amr. «North Africa to get federation» (en anglès). BBC Sport, 20-02-2005. [Consulta: 24 juliol 2019].
* ↑ «Llei Bàsica» (en àrab). Web Oficial UNAF, 02-07-2012. Arxivat de l'original el 7 d’agost 2019. [Consulta: 24 juliol 2019].
* ↑ «L'Egypte se retire de l'Union nord-africaine de foot» (en francès). DH, 19-11-2009. [Consulta: 24 juliol 2019].
* ↑ «Uafa» (en àrab). Web Oficial Uafa. [Consulta: 24 juliol 2019].
* ↑ «La selección libia de fútbol sala gana su tercera Copa Norte de África con Pablo Prieto como seleccionador» (en castellà). lnfs, 27-09-2010. [Consulta: 24 juliol 2019].

## Enllaços externs

* Estatuts de la UNAF (2012) Arxivat 2019-08-07 a Wayback Machine. PDF (àrab)
# Vennela Kishore

Vennela Kishor (Nascut Bokkala Kishore Kumar a Kamareddy, Nizamabad, Telangana, 19 de setembre de 1980) és un actor de Cinema Telugu. Se'l coneix com a "Vennela" arran del seu paper a la pel·lícula Vennela, el seu primer llargmetratge. Va rebre un Premi Nandi a millor comediant masculí per la seua actuació en Inkosaari.

## Biografia

Abans del seu debut com a actor, treballa als EUA realitzant tasques de qualitat de software. En 2008 abandona eixa tasca per a començar a actuar.
Comença a rebre l'apreció de la crítica arran del seu paper a la pel·lícula Dookudu. També ha tingut papers destacats a altres produccions com Bindass, Pilla Zamindar, Daruvu, Seema Tapakai i Doosukelta. Va tindre un curt període com a director, amb dos projectes (Vennela 1½, i Jaffa). Però després que cap de les dos pel·lícules no funcionara com s'esperava, va tornar a l'actuació.

## Referències

* ↑ «Vennela Kishore». http://movies.dosthana.com,+12-11-2013. Arxivat de l'original el 19 d’abril 2016. [Consulta: 21 gener 2014].
* ↑ Idlebrain.com. 4 novembre 2008.
* ↑ Greatandhra.com. 10 Oct 2010.
* ↑ «Mahesh to recreate magic with Sastri & Venkat Rao». http://ultimatecine.com,+12-04-2011.+[Consulta: 21 gener 2014].
* ↑ «Vennela Kishore turns director!». chitramala.in, 30-06-2011. Arxivat de l'original el 29 de juliol 2014. [Consulta: 19 juliol 2014].
* ↑ «Vennela Kishore to play a father», 16-09-2013. Arxivat de l'original el 13 de juliol 2015. [Consulta: 19 juliol 2014].
# Wendy Mass

Wendy Mass (Livingston, Nova Jersey, 22 d'abril de 1967) és una autora estatunidenca que escriu principalment per a joves i nens. És coneguda sobretot per les seves novel·les per a joves A Mango Shaped Space i Jeremy Fink and the Meaning of Life. És llicenciada en arts per la Universitat Tufts, i té un màster per la Universitat Estatal de Califòrnia i un doctorat per la Universitat Drew.
Viu a Sparta (Nova Jersey), amb el seu marit Michael, els seus bessons Chloe i Griffin i els seus dos gats. Mass ha viscut a Nova Jersey i a Los Angeles.

## Assoliments

Wendy Mass ha guanyat el "premi Schneider Family Book per a l'escola secundària" de l'Associació Americana de Biblioteques (ALA) l'any 2004 pel seu llibre A Mango Shaped Space. També ha estat nominada a 74 premis estatals de llibres. Els seus llibres s'han traduït a 14 idiomes diferents i alguns s'han gravat com a audiollibres. Una de les seves novel·les per a adults joves, Jeremy Fink and the Meaning of Life, es va adaptar a una pel·lícula el 2011.

## Referències

* ↑ «Wendy Mass Facts». [Consulta: 11 març 2015].
* ↑ «Schneider Family Book Award Recipients». Arxivat de l'original el 26 octubre 2008.
* ↑ «Reviews | Film Threat - Part 47040».
# Heliodoxa

Heliodoxa és un gènere d'ocells de la subfamília dels lesbins (Lesbiinae) dins la família dels troquílids (Trochilidae).

## Taxonomia

El gènere Heliodoxa va ser introduït el 1850 per l'ornitòleg anglès John Gould. El nom del gènere combina el grec antic «hēlios» que significa “sol” i «doxa» que significa “glòria” o “magnificència”. Posteriorment, Charles Lucien Bonaparte va designar el colibrí diamant de front violaci com l'espècie tipus.
Segons la Classificació del Congrés Ornitològic Internacional (versió 14,.2, 2024) aquest gènere està format per 10 espècies:
* colibrí diamant pit-roig (Heliodoxa aurescens).
* colibrí diamant de Branicki (Heliodoxa branickii).
* colibrí diamant de gorja rosa (Heliodoxa gularis).
* colibrí diamant emperador (Heliodoxa imperatrix).
* colibrí diamant de corona verda (Heliodoxa jacula).
* colibrí diamant de front violaci (Heliodoxa leadbeateri).
* colibrí diamant de pit terrós (Heliodoxa rubinoides).
* colibrí diamant gorjanegre (Heliodoxa schreibersii).
* colibrí diamant dels tepuis (Heliodoxa xanthogonys).
* colibrí cua-roig (Heliodoxa rubricauda).
El colibrí cua-roig (H. rubricauda) es col·locava anteriorment en el gènere monotípic Clytolaema, però l'anàlisi filogenètica mostra que Clytolaema està profundament inclòs en Heliodoxa per la qual cosa es van fusionar Clytoaema amb Heliodoxa (McGuire et al. 2014; SACC 928).
En l'actualitat, de les principals autoritats taxonòmiques només BirdLife International no considera H. rubricauda espècie de ple dret i sí Heliodoxa whitelyana que la resta consideren subespècie de H. schreibersii.

## Referències

* ↑ Gould, John. Description of two new species with the characters of a new genus of the Trochilidae. v.17. Londres: Proceedings of the Zoological Society of London, 1849, p. 95–96.
* ↑ Jobling, James A. The Helm Dictionary of Scientific Bird Names: From Aalge to Zusii. Londres: Christopher Helm, 2010, p. 188. ISBN 978-1-4081-2501-4 [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ Bonaparte, Charles Lucien. Note sur les Trochilidés (en francès). v.30. Paris: Comptes Rendus Hebdomadaires des Séances de l'Académie des Sciences, 1850, p. 379–383 [380].
* ↑ Peters, James Lee. Check-list of birds of the world. v.3. Cambridge: Harvard University Press, 1937, p. 87 [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ McGuire, Jimmy A.; Witt, Christopher C.; Remsen, J.V.; Corl, Ammon; Rabosky, Daniel L. «Molecular Phylogenetics and the Diversification of Hummingbirds» (en anglès). Current Biology, 24, 8, 4-2014, pàg. 910–916. DOI: 10.1016/j.cub.2014.03.016.
* ↑ «Proposal (928): Revise generic limits in the Helianthini: A. Treat Heliodoxa schreibersii in the monotypic genus Ionolaima; B. Subsume Clytolaema into Heliodoxa; and C. Subsume Sternoclyta into Heliodoxa». South American Classification Committee. [Consulta: 9 febrer 2025].
* ↑ «Heliodoxa schreibersii whitelyana (Black-throated Brilliant (whitelyana))». Avibase. [Consulta: 9 febrer 2025].
# Karl Mayet

Karl (Carl) Mayet (11 d'agost de 1810, Berlín – 18 de maig de 1868, Stettin (actualment Szczecin) fou un jugador d'escacs alemany, d'ascendència hugonot. Advocat i magistrat de professió, fou un dels membres del grup Plèiades de Berlín a la primera meitat del segle xix.

## Resultats destacats en competició

Mayet va començar a jugar a bon nivell a partir de 1839, quan va derrotar en Jozsef Szen en un matx per (+3 -2 =1). El 1845, va empatar un matx contra August Mongredien per (+3 -3 =0). El 1847, va derrotar A. von der Goltz (+14 -9 =1), però després va perdre contra el seu cosí Wilhelm Hanstein (+5 -12 =1). El 1848, va perdre un matx contra Daniel Harrwitz (+2 -5 =2). Fou un dels participants al Torneig d'escacs de Londres de 1851, tot i que va ser eliminat en la 1a ronda, en perdre contra Hugh Alexander Kennedy amb dues derrotes. El 1851, va perdre un matx contra Adolf Anderssen a Berlín amb quatre derrotes. El 1852, va perdre contra Frederic Deacon (+2 -5 =0).
El 1853, va ocupar el tercer lloc al primer Campionat de Berlín no oficial, darrere de Jean Dufresne i Max Lange. El mateix any, va perdre un matx contra Dufresne (+5 -7 =0). El 1855, va perdre contra Anderssen (+6 -14 =1). El 1856, va perdre davant T. Wiegelmann (+2 -4) al torneig eliminatori de Berlín. El 1859, va perdre un matx contra Anderssen (+1 -7). El 1865, va perdre novament contra Anderssen (+2 -5 =1). El 1866, va perdre contra Gustav Neumann (+0 -6 =1).

## Teòric dels escacs

La teoria dels escacs es va veure enriquida per les partides de Mayet contra Daniel Harrwitz, en les quals hi va introduir per primer cop algunes maniobres noves. A més, el 1847, Mayet fou un dels investigadors que promocionaren la defensa berlinesa i el potencial pertorbador del cavall berlinès (el cavall negre de f6). El 1848, jugà la primera partida en què es veié la Trampa de l'elefant. A més, tenia tendència a buscar posicions amb desequilibri de material, especialment entregant la dama a canvi de material divers.

## Notes i referències

* 1 2 Nota biogràfica de Karl Mayet a ChessGames.com (anglès) [Consulta: 3 juliol 2010] (anglès)
* ↑ Referència a les Plèiades de Berlín Arxivat 2008-05-09 a Wayback Machine. a logicalchess.com (anglès)
* 1 2 La notació (+x -y =z) vol dir que el jugador va guanyar x partides, en va perdre y, i va fer taules en z.
* ↑ Taula de creuaments i partides en PGN del Torneig de Londres de 1851: Weeks, Mark. «1851 London Tournament» (en anglès). mark-weeks.com. [Consulta: 23 setembre 2011].
* ↑ «Taula de creuaments i partides del Torneig de Londres de 1851» (en anglès). chessgames.com. Arxivat de l'original el 2009-02-01. [Consulta: 23 setembre 2011].
* ↑ «Història i partides del Torneig de Londres de 1851» (en anglès). rookhouse.com. Arxivat de l'original el 2011-10-03. [Consulta: 23 setembre 2011].
* ↑ «Fitxa de Karl Mayet a Edo Historical Ratings» (en anglès). edochess.ca. [Consulta: 23 setembre 2011].

## Enllaços externs

* Estimació Elo de Karl Mayet a «chessmetrics.com». [Consulta: 3 juliol 2010]. (anglès)
# Programació imperativa

En un llenguatge imperatiu, les instruccions s'executen de manera seqüencial unes darrere d'altres, tret que es troben estructures de control condicionals o bucles. Aquests llenguatges modifiquen el contingut de la memòria de l'ordinador per a produir les eixides requerides en funció de les ordres escrites en cada línia del codi font del programa en execució. En aquests llenguatges, s'utilitzen una sèrie de comandes, agrupades en blocs i compostes d'ordres condicionals, que permeten al programa retornar a un bloc de comandes si s'acompleix certa condició, definir eixes condicions, determinar l'acció a executar en cas d'acomplir-se eixa condició i/o repetir un bloc de programa des de qualsevol punt del codi font. Aquests llenguatges s'anomenen així, en haver d'explicitar en cada instrucció, allò que l'ordinador ha de fer i com ha de fer-ho. Com pot intuir-se, aquests llenguatges utilitzen instruccions com a unitats de treball dels programes. (COBOL, Pascal, C, Ada).
# Hernán Daniel Santana Trujillo

Hernán Daniel Santana Trujillo (Breña Baja, 26 d'agost de 1990), conegut simplement com a Hernán, és un futbolista professional canari que juga com a migcampista.

## Carrera esportiva

Hernán es va formar al planter de la UD Las Palmas. Va debutar com a sènior amb la UD Las Palmas Atlético el 2010, a Tercera Divisió.
Hernán va debutar com a professional el 12 de febrer de 2011, com a titular, en una derrota per 0–5 a fora contra l'AD Alcorcón en un partit de Segona Divisió. No va jugar el seu segon partit a la categoria fins a l'1 d'octubre, en un empat 1–1 a casa contra el Reial Múrcia. El juny de 2012, fou definitivament promocionat al primer equip.
Hernán va marcar el seu primer gol a segona el 2 de març de 2013, en un empat 3–3 a casa contra el FC Barcelona B. L'agost, va patir una lesió de genoll, i acabà jugant poc la temporada 2013–14.
Hernán fou titular indiscutible la temporada 2014–15, tot jugant 36 partits, i marcant tres gols, mentre l'equip va ascendir a La Liga després d'una absència de 13 anys. L'1 de juliol de 2015 va signar un nou contracte per tres anys amb el club, fins al 2018.
Hernán va debutar a primera el 22 d'agost de 2015, en una derrota per 0–1 contra l'Atlètic de Madrid.

## Referències

* ↑ «El Alcorcón logra una 'manita' contra la UD en 45 minutos» (en castellà). Marca, 12-02-2011.
* ↑ «Las Palmas y Murcia firman un justo empate» (en castellà). Marca, 01-10-2011.
* ↑ «Hernán Santana, hijo de la paciencia» (en castellà). Tinta Amarilla, 09-06-2012.
* ↑ «Los isleños neutralizaron justo al final la exhibición de Deulofeu» (en castellà). Marca, 02-03-2013.
* ↑ «Hernán, baja dos meses por rotura de menisco» (en castellà). Canarias 7, 21-08-2013. Arxivat de l'original el 23 de juny 2015. [Consulta: 23 juny 2015].
* ↑ «Hernán renueva contrato para las próximas tres temporadas» (en castellà). Las Palmas' official website, 01-07-2015. Arxivat de l'original el 2 de juliol 2015. [Consulta: 1r juliol 2015].
* ↑ «Al Atlético le falta» (en castellà). Marca, 22-08-2015. [Consulta: 23 agost 2015].

## Enllaços externs

* Las Palmas profile Arxivat 2017-12-27 a Wayback Machine. (castellà)
* Hernán a BDFutbol
* Hernán, Fitxa a Soccerway
# Manuel de Las Paredes

Manuel Taño Fernández més conegut com a Manuel de las Paredes (El Paso, La Palma, 25 de desembre de 1800 - El Paso 17 d'octubre de 1855), fou un polític espanyol, primer alcalde de la ciutat d'El Paso i figura clau en la seva independència com a municipi.
En la nit del 24 de desembre de 1800, Vicente Taño Alcalá i la seva esposa, María Fernández Cuevas, anaven caminant cap als Los Llanos de Aridane; a la zona de El Paso de baix, proper a Cajita de Agua (on es troba en l'actualitat el CEIP Cajita del Agua), van albirar un grup de persones que acaben de trobar a nounat sobre una paret en un cistell. Com Vicente Taño i la seva esposa no tenien descendència, però si gaudien d'una bona posició econòmica a l'illa, van decidir adoptat a l'orfe, sent batejat l'endemà.
El 29 octubre de 1821 es casa amb María Taño Capot en Los Llanos de Aridane, amb la qual tindria 11 fills: María, Jesís, José María, Juan Antonio, Antonio, Carolina, Blasina, Victor, David, Ana i Manuel Taño Taño.
Manuel Taño va començar la seva carrera política com a regidor de l'Ajuntament de Los Llanos, on va tenir moltes desavinences amb l'alcalde d'aquell moment per les seves idees liberals i demòcrates de la creació del municipio de El Paso.
L'any 1836 se celebren eleccions nacionals i es vota la Constitució espanyola de 1837, aprofitant aquestes circumstància i les amistats que tenia en la diputació provincial, Taño insta al seu amic Antonio López Monteverde, gestor de la diputació, al fet que proposi la creació del municipio de El Paso.
El 25 de juny van ser celebrades eleccions en l'ermita Ntra. Sra. de Bonança, en les quals es va triar el primer ajuntament de El Paso, sent nomenat alcalde per unanimitat, Manuel Taño.

## Referències

* ↑ «Manuel TAÑO DE LAS PAREDES n. 25 Dic 1800 El Paso, Isla de La Palma f. 17 Oct 1855 El Paso, Isla de La Palma: Tabla de Parentescos de don Fernando de Castilla». [Consulta: 4 març 2018].
* ↑ «Fiestas de La Bajada de Nuestra Señora de El Pino 2012 - El Paso» (en en). [Consulta: 4 març 2018].
* ↑ La Graja (Revista Cultural Palmera nº2 febrero 1989)
# Godwin Odiye

Godwin Odiye (Nigèria, 1956) fou un futbolista nigerià de les dècades de 1970 i 1980.
Fou internacional amb la selecció de futbol de Nigèria.
Pel que fa a clubs, destacà a Nestle i National Bank of Lagos. El 1978 es traslladà als Estats Units on jugà a la University of San Francisco i Greek-American AC.

## Referències

* ↑ Jensen, Mike. «A Chance To Redeem Himself Godwin Odiye Hopes To Alter His Dubious Standing In Nigerian Soccer». The Philadelphia Inquirer, 28-04-1994. Arxivat de l'original el 2016-03-04. [Consulta: 9 setembre 2019].
* ↑ Godwin Odiye Fitxa i estadístiques a la FIFA
* ↑ «The complicated hero - Introducing a man called Odiye». Nigeria Village Square, 16-07-2008. Arxivat de l'original el 5 de febrer 2015. [Consulta: 9 setembre 2019].
* ↑ Hakala, Josh. «The US Open Cup Final: 1914-2010». TheCup.us, 05-10-2010.
* ↑ Godwin Odiye a National-Football-Teams.com (anglès)
# Coming Home (pel·lícula de 1914)

'Coming Home' és una pel·lícula muda de l'Eclair interpretada per Alec B. Francis i Belle Adair, entre d'altres. La pel·lícula es va estrenar el 21 de gener de 1914.

## Argument

John Sprague és un sacerdot que es casa amb la noia que estima, Margaret, tot i l'oposició del seu pare, un diaca que no veu amb bons ulls el seu tarannà liberal. No li ha perdonat que encoratgés Margaret a participar en una companyia teatral amateur. Poc després es traslladen a la ciutat on ell és el rector d'una parròquia en un barri benestant. Allà ella es converteix en algú que la societat té en compte. Tenen una nena però ella no abandona la seva vida social. Quan el matrimoni travessa dificultats econòmiques, Margaret, per tal d'ajudar el seu marit, aconsegueix feina en una companyia de teatre cosa que li permet guanyar els diners que necessita. Com que ho fa d'amagat del marit això genera un malentès que es complica amb la mort de pare d'ella. Al final es produeix la reconciliació de la parella.

## Repartiment

* Alec B. Francis (John Sprague)
* Belle Adair (Margaret)
* Will E. Sheerer (pare de Margaret)
* Clara Horton (la filla)

## Referències

* ↑ «“Coming Home”». Moving Picture World 19, 4, 24-01-1914, pàg. 414.
* ↑ «Complete record of current films . Independent». Motography XI, 2, 24-01-1914, pàg. 68.
* ↑ «“Coming Home”». Moving Picture World 19, 3, 17-01-1914, pàg. 336.
# Wei Jingsheng

Wei Jingsheng (xinès: 魏京生) (Pequín, 20 de maig de 1950) és un dissident i activista en favor dels drets humans xinès.

## Biografia

Va néixer el 20 de maig de 1950 a la ciutat de Pequín. Després de participar com a membre de la Guàrdia Roja, mobilitzada per Mao Zedong durant la Revolució Cultural, estudià electricitat i treballà al zoològic de la capital del país.

## Activisme social

A l'ascens al poder de Deng Xiaoping, el qual va negar la revolució cultural impulsada per Zedong, Wei Jingsheng atacà la política de Xiaoping i la seva voluntat de mantenir una dictadura a la Xina reclamant els valors democràtics de la revolució cultural.
Membre i activista actiu del Moviment Democràtic de la Xina, el govern comunista de la República Popular de la Xina va exagerar la seva correspondència amb l'estranger durant la guerra sino-vietnamita de 1979, fou acusat de traïció i reclòs en una presó, de la qual fou alliberat el 14 de setembre de 1993 en demostració per part del govern xinès de l'obertura democràtica del seu país davant la cita dels Jocs Olímpics d'Estiu de 2000. En perdre, però, l'elecció de Pequín per davant de la candidatura de Sydney (Austràlia) el govern tornà a empresonar Wei Jingsheng. Va romandre a la presó fins al 16 de novembre de 1997, sent alliberat per raons "mèdiques" i deportat als Estats Units d'Amèrica.
L'any 1994 fou guardonat amb el Premi Olof Palme i el 1996 amb el Premi Sàkharov per la Llibertat de Consciència, concedit pel Parlament Europeu.

## Referències

* ↑ Tempest, Rone. Longtime Prisoner Freed in China (en anglès). Los Angeles Times, 14/11/1993.

## Enllaços externs

* Wei Jingsheng - Lloc web oficial (anglès)