OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Bleda xinesa

La bleda xinesa (Brassica rapa subsp. chinensis), coneguda també com a pak choi, bok choy o choy sum, és una planta amb flor de la família de les brassicàcies. La forma bleda xinesa designa la varietat chinensis de l'espècie Brassica rapa. Es tracta d'una hortalissa originària de la Xina i típica de la cuina xinesa.

## Característiques

És una varietat conreada comestible d'origen xinès. Malgrat el seu nom, la bleda xinesa en realitat pertany a la mateixa espècie que el nap (també de la família brassicàcia). Hi ha moltes variacions pel que fa als seus noms quotidians i a la seva classificació científica, ja que també es fa servir el nom binomial de Brassica rapa.
És una verdura molt baixa en greixos –0,2 grams en 10 grams–, però alta en vitamina: C 4 mg, calci 105 mg i magnesi 19 mg.

## Varietats

Hi ha diverses varietats de cols xineses, des de les més delicades –choy sum (xinès: 菜心; pinyin: càixīn)– fins a les que semblen una bleda o col verda –bok choy o pak choy (xinès: 白菜; "verdura blanca") amb la base de les tiges més gruixuda.

## Història

Durant la dinastia Ming el farmacèutic Li Shizhen va estudiar les propietats medicinals de la col xinesa. Fins aquell moment només es cultivava al delta del riu Yangtze, però a partir d'aleshores es va fer popular i molt conreada al nord de la Xina. Es va introduir a Corea i a principi del segle XX també al Japó. Actualment es troba als mercats de tot el món.
Abans, Linnaeus l'havia classificada dins d'una espècie pròpia, Brassica chinensis. Aquestes varietats no formen cabdells, tenen fulles verd fosc i llises que formen una agrupació semblant a un api o una bleda. Aquestes varietats són sobretot populars al sud de la Xina, però són resistents al fred i es poden conrear també més al nord fins i tot al nord d'Europa.

## Vegeu també

* Col xinesa
* Llista de plantes de fulla comestible
* Mostassa

## Referències

* ↑ «bleda xinesa». web. TERMCAT. [Consulta: 18 novembre 2017].

## Enllaços externs

* Nutritional information on bok choy (with photo of chinensis variety) Arxivat 2016-04-11 a Wayback Machine.
* Multilingual taxonomical information from the University of Melbourne
* How to choose, store and use pak choi from Veg Box Recipes Arxivat 2012-03-10 a Wayback Machine.
# Cascallá

Cascallá'', és una parròquia consagrada a Santa Maria pertanyent al municipi de Becerreá, província de Lugo.
Segons el padró municipal de 2004 la parròquia de Cascallá tenia 137 habitants (66 homes i 71 dones), distribuïts en 7 entitats de població (o lugares), el que pressuposà una disminució en relació al padró de l'any 1999 quan hi havia 170 habitants. Segons l'IGE, el 2014 la seva població va caure fins a les 112 persones (49 homes i 63 dones).

## Llocs

* O Areal
* Campo de Árbore
* Cascallá
* Curro
* A Lagúa
* Nantín
* Todón

## Referències

* ↑ «Dades estadístiques de població». Instituto Galego de Estadística.
# MOVER (Equador)

El Moviment Verd Ètic Revolucionari i Democràtic (MOVER), anteriorment l'Alianza País (AP) o, Moviment Aliança PAIS - Pàtria Altiva i Sobirana, és un partit polític de l'Equador d'esquerra i centreesquerra creat l'any 2006. El seu fundador i candidat el 2006 i el 2009 fou Rafael Correa, que obtingué la presidència en totes dues ocasions. Des de 2017, el seu president fou Lenín Moreno, va situar el partit en posicions més moderades, de centreesquerra i socialdemòcrates, allunyant-se del moviment bolivarià i el socialisme del segle XXI de l'època de Correa. Les discrepàncies amb la nova direcció van portar Correa i el seu sector a abandonar el partit l'any 2018, provocant el declivi del mateix.
Posteriorment, Moreno es va mantenir al marge dins de l'organització política, cosa que desembocaria en la seva expulsió del partit el 2021. Per renovar la seva imatge, el 4 de desembre del 2021 el moviment canvia el seu nom a MOVER i reenfoca la seva ideologia a la política verda. En les eleccions anticipades de 2023, van recolzar la candidatura de Daniel Noboa.

## Resultats electorals
### Assemblea Nacional

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/– | Notes |
| 2009 | Rafael Correa | 27,751,651 | 43.05 | 59 / 124 | Nou | |
| 2013 | Rafael Correa | 45,955,995 | 52.30 | 100 / 137 | 41 | |
| 2017 | Lenin Moreno | 3,184,004 | 39.07 | 74 / 137 | 26 | |
| 2021 | Lenin Moreno | 222,092 | 2.77 | 0 / 137 | 74 | |
| 2023 | Valentina Centeno | Dins d'ADN | Dins d'ADN | 3 / 137 | 3 | De 17 diputats totals. |

### Assemblea Constituent

| Any | Líder | Vots | % | Escons | +/– |
| 2007 | Rafael Correa | 2,806,004 | 69,47 | 80 / 130 | Nou |

## Referències

* ↑ RESULTADOS: NACIONALES, Tribunal Supremo Electoral
* ↑ "Avenger against oligarchy" wins in Ecuador The Real News, 27 d'abril de 2009.
* ↑ «Lenín Moreno: Definitivamente hay que abandonar la cuadratura del socialismo del siglo pasado». [Consulta: 20 juny 2020].
* ↑ «Rafael Correa abandona el partido que fundó por su guerra con el presidente Lenín Moreno» (en castellà), 18-01-2018. [Consulta: 20 juny 2020].
* ↑ Cardona, Maria los Angeles. «Alianza País se transforma en Mover» (en castellà), 10-02-2022. [Consulta: 2 febrer 2024].
# Mtskheta

Mtskheta (georgià: მცხეთა, pronunciat (?·pàg.)) és l'antiga capital de Geòrgia en fundar-se el Regne d'Ibèria al segle iv aC. Va deixar de ser capital el 1122, quan va ser ocupada Tbilisi, que constituïa un emirat musulmà, si bé després encara hi van ser coronats alguns reis. Fou, a més a més, la residència del catolicós patriarca de Geòrgia. El 2014 va ser declarada la ciutat santa de l'Església ortodoxa de Geòrgia.
Segons el Khartlis Tskhoréba (Història de Geòrgia), una obra antiga que esmenta la formació del regne, aquest tenia, a finals del segle iv aC, governadors provincials anomenats mamasakhlissi, sobre els quals dominava el governador de Mtskheta. En temps d'Alexandre el Gran, els grecs van arribar al país, van assassinar el governador de Mtskheta, que es deia Samara, i van posar com a governador un cap grec anomenat Azon. Passat un temps, un nebot de Samara, Parnavaz, que era nadó quan van arribar els grecs, i la seva mare l'havia amagat a les muntanyes, es va associar amb Kudji, un governador d'una província d'Ègrissi, per revoltar-se contra Ezon o Azon. La rebel·lió va triomfar i Azon va morir en la lluita. Parnavaz es va proclamar rei. Va establir governadors locals en totes les regions, càrrec que es va anomenar eristhavi, menys al Kartli Interior, que va ser encomanat a un espaspeta, és a dir, un comandant en cap, amb un territori de l'Aragvi fins al Tatxiskari.
A Mtskheta es troben diversos dels monuments més significatius de l'arquitectura cristiana de Geòrgia, de gran importància històrica en el desenvolupament de l'arquitectura medieval del Caucas:
* Catedral de Svetitskhoveli (segle xi).
* Monestir de Djvari (segle vi).
* Monestir de Samtravo (segles iv i xi).

## Referències

* ↑ «Historical city Mtskheta becomes "Holy City"» (en anglès). Agenda.ge, 07-04-2014 [Consulta: 27 maig 2020]. Arxivat 6 October 2014$^{[Datemismatch]}$ a Wayback Machine.

## Bibliografia

Assiatiani, Nodar; Bendianachvili, Alexandre. Histoire de la Géorgie. París: Harmattan, 1997. ISBN 2-7384-6186-7.

## Vegeu també

* Armazi
* Fortalesa de Ksani
# Gatvaire

«Gatvaire» té aquests significats:
* Gatvaire o Scyliorhinus canicula, espècie de peix cartilaginós carcariniforme de la família dels esciliorrínids, corrent als Països Catalans
* Gatvaire o Scyliorhinus stellaris, espècie de tauró carcariniforme de la família dels esciliorrínids, que es troba al Mediterrani i a l'Atlàntic nord-oriental
* Gatvaire o Galeus melastomus, espècie de tauró relativament abundant a les costes dels Països Catalans
* Gatvaire o Mustelus mustelus, espècie de tauró carcariniforme de la família dels triàquids, d'interès comercial
# Carles M. Sanuy i Bescós

Carles M. Sanuy i Bescós (Balaguer, 2 agost de 1959) és un poeta, escriptor i activista cultural català. Ha col·laborat amb artistes com Benet Rossell, Josep Guinovart, Carles Santos, Toti Soler o la Companyia Elèctrica Dharma, entre d'altres.

## Obra poètica

* Història circular (Columna, 1985)
* El vast desert (Subcutànies, 1991, Premi Flor Natural als Jocs Florals de Barcelona)
* Els jardins d'Al Balaqí (Columna, 1997)
* De les llacunes ermes (Curbet, 2007)
* Les ciutats i els homes (LaBreu, 2009)
* La condició lítia (Adia, 2017, Premi Bernat Vidal i Tomàs de Santanyí)
* L'ordre de les coses (2017, Premi Joan Alcover Ciutat de Palma)
* El llum del cartògraf (Premi Mallorca de Creació Literària 2021)
* De cos present (Llibres del Segle, 2024). Antologia poètica (1985-2018)

## Referències

* ↑ Castillo, David. «El paisatge i l'entorn marquen caràcter». El Punt Avui, 01-08-2022. [Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ «Més 324 - Carles M. Sanuy i Toti Soler ens presenten l'espectacle "De veure un negre tornar-se tan blanc"». TV3, 11-05-2022. [Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ Fontana Peitiví, Mar. «Sanuy i el retorn a l’origen». Núvol, 10-02-2018. [Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ «El llenguatge quotidià no és fàcil per a la poesia». Ara Balears, 21-01-2018. [Consulta: 10 març 2018].
* ↑ «Les edicions de les obres guanyadores dels premis Mallorca de Creació Literària arriben a punt per a Sant Jordi». Ara Balears, 20-04-2022. [Consulta: 9 novembre 2022].
* ↑ «Carles M. Sanuy presenta "De cos present" a la sala Antares de Lleida». Segre, 04-10-2024.
# Lessons in Love and Violence

Lessons in Love and Violence és una òpera en dos actes, de quatre i tres escenes respectivament, i s'interpreta sense entreacte, composta per George Benjamin sobre un llibret de Martin Crimp. Va ser estrenada a la Royal Opera House de Londres el 10 de maig de 2018, dirigida pel mateix compositor i amb Katie Mitchell com a directora d'escena. L'òpera era una coproducció de la De Nationale Opera, l'Hamburgische Staatsoper, l'Opéra National de Lyon, la Lyric Opera of Chicago, el Gran Teatre del Liceu de Barcelona, i el Teatro Real de Madrid.
Està basada en fonts medievals per explicar la relació obsessiva entre el rei Eduard II i el seu amant Piers Gaveston, que altera la vida dels tribunals i el benestar polític del país. Així, en aquesta obra s'explora com les relacions personals poden tenir conseqüències polítiques fatals: un rei que viu una estreta però inquietant relació amb la seva dona Isabel, els seus dos fills i el seu amant Gaveston.

## Origen i context

L'argument de l'òpera combina la història del rei i Gaveston (qui va ser assassinat el 1312), amb la deposició del mateix Eduard II pel comte Roger Mortimer (1327) i l'enderrocament de Mortimer i la Reina Elisabet de França per Eduard III (1330). El llibretista Martin Crimp, atorga un destacat paper a la reina Isabel, com a instigadora del complot.
Després de l'èxit internacional de l'òpera Written on Skin (2012), Lessons in Love and Violence és la segona òpera sortida de la col·laboració entre George Benjamin i Martin Crimp. El compositor sosté aquest sòrdid relat amb una partitura concentrada i intensa, de factura avantguardista però arrelada en una tradició en la qual ressonen els ecos de Pelléas et Mélisande i de Britten.
En l'òpera, al Rei Eduard no se l'anomena pel seu nom, sinó tan sols "Rei". En canvi, a la seva muller, la Reina Isabel, se l'anomena senzillament com a Isabel, i al seu fill, més tard Eduard III, és anomenat com a "nen" i, més tard com a "Rei Jove". Els personatges de Gaveston i Mortimer són anomenats pel seu nom.

## Referències

* 1 2 «La nova òpera de George Benjamin, sota la direcció d'escena de Katie Mitchell». El Liceu. Arxivat de l'original el 6 de febrer 2021. [Consulta: 3 febrer 2021].
* ↑ «Presentació de l'òpera» (en castellà). Teatro Real. Arxivat de l'original el 9 de febrer 2021. [Consulta: 3 febrer 2021].
# Osio Sopra

Osio Sopra ( bergamasco : gfhfg
# 1576
## Esdeveniments

* 25 de juny: Saqueig de la ciutat d'Aalst per l'Exèrcit de Flandes
* 29 de juliol: Els espanyols conduïts per Cristóbal de Mondragón reconquereixen la ciutat de Zierikzee
* 4 de novembre: Fúria espanyola o saqueig d'Anvers per tropes espanyoles amotinades

## Naixements

* Joan Pere Fontanella a Olot.

## Necrològiques
#### Països Catalans

* 7 de novembre, Vallbona de les Monges: Estefania de Piquer, abadessa del monestir de Santa Maria de Vallbona, que regulà la constitució del poble de Vallbona.
* Miquel d'Oms i de Sentmenat, 59è President de la Generalitat de Catalunya.

#### Resta del món

* 5 de març, Brussel·les: Lluís de Requesens i Zúñiga, governador dels Països Baixos espanyols
* 2 de maigː Bartolomé Carranza, bisbe espanyol.
* 23 de juny, Londresː Levina Teerlinc, miniaturista angloflamenca, pintora de cambra en la cort anglesa.
* 15 d'agostː Valentin Bakfark (Valentinus Greff Bakfark, Bálint Bakfark, intèrpret de llaüt, compositor i musicòleg etnoalemany del Renaixement.

## Referències

* ↑ Piquer Jover, Josep-Joan. Abaciologi de Vallbona (1153-1977). Santes Creus: Fundació Roger de Belfort, 1978, p. 196-203. ISBN 84-400-5204-9.
* ↑ Piccardo, Andrea. «Levina Teerlinc» (en castellà). ABC Cultural, 16-04-2016. [Consulta: 21 abril 2021].
* ↑ Diccionario enciclopédico de la música. 1a. ed. en español. México, D.F.: Fondo de Cultura Económica, 2009. ISBN 978-607-16-0020-2.
# Parre

Parre ( bergamasco : Par ) és un comune (munfghdr
# Secrets de família (pel·lícula)

Secrets de família (títol original en anglès: Keeping Mum) és una pel·lícula britànica de Niall Johnson, estrenada el 2005. Ha estat doblada al català.

## Argument

Walter Goodfellow és pastor protestant a la petita parròquia de Little Wallop, petit poble d'Anglaterra on tothom coneix tothom, sobretot la família del pastor... Sempre està ocupat amb les demandes incessants dels seus parroquians i l'elaboració d'un discurs que ha de fer davant els seus pars. Ocupat fins al punt que no veu que la seva dona, per manca de la seva presència, està a punt per marxar amb Lance, el seu professor de golf estatunidenc, que el seu fill és perseguit pels seus "camarades" i que la seva filla canvia de promès com de camisa. L'arribada de la nova governanta, Grace Hawkins, una encantadora senyora, arreglarà tots els problemes... però de manera una mica expeditiva, a cops de pala i de planxa...

## Repartiment

* Rowan Atkinson: Walter Goodfellow
* Kristin Scott Thomas: Gloria Goodfellow
* Maggie Smith: Grace Hawkins
* Tamsin Egerton: Holly Goodfellow
* Toby Parkes: Petey Goodfellow
* Patrick Swayze: Lance
* Emilia Fox: Rosie Jones
* Liz Smith: Mrs Parker
* James Booth: Mr. Brown
* Vivienne Moore: Mrs. Martin
* Patrick Monckton: Bob
* Rowley Irlam: Ted

## Al voltant de la pel·lícula

* La pel·lícula és dedicada a l'actor James Booth, que interpretava el paper de Mr. Brown.
* La pel·lícula ha estat rodada al poble de St. Michael Penkevil, prop de Truro (Cornualla).

## Premis i nominacions
### Premis

* 2006. U.S. Comedy Arts Festival: premi per a Richard Russo i Niall Johnson en la categoria del millor guió de l'any.

### Nominacions

* 2006. London Critics Circle Film Awards: nominació per a Kristin Scott Thomas en la categoria a la millor actriu britànica de l'any.

## Referències

* ↑ «Secrets de família». Esadir.cat. [Consulta: 27 agost 2022].
* ↑ Keeping Mum (en anglès).
* ↑ St. Michael Penkevil (en anglès).

## Enllaços externs

* Secrets de família a Goita què fan, ara!
# Treviolo

Treviolo ( bergamasco : Treviöl ) és un comune (muudx
# Valgoglio

Valgoglio ( bergamasco : Álgoi ) és un comune (munihtgd
# Atira (deessa)

Atira és la dea de la Terra en la cultura pawnee.
És l'esposa de Tirawa, el déu creador. La seva manifestació terrenal és el blat de moro, que simbolitza la vida que dona la Mare Terra.
Atira és venerada en una cerimònia anomenada Hako. En aquesta cerimònia s'utilitza una panotxa de blat de moro pintada de blau (per representar el cel) amb plomes blanques unides (per representar un núvol) com a símbol d'Atira.
És la mare d'Uti Hiata, que va ensenyar al poble pawnee l'agricultura (com fer eines i produir aliments).

## Llegat

* (16369) Atira, el primer asteroide conegut per tenir una òrbita íntegrament dins de la Terra, porta el nom d'Atira.
* Un asteroide Atira o IEO (sigles d'Inner-Earth Object, 'Objecte interior a la Terra') és un cos menor, l'òrbita del qual està totalment continguda en l'òrbita terrestre.
* Atira Mons, una muntanya de Venus, porta el nom d'aquesta deessa.
* Atira està inclosa entre les 999 dones que figuren al The Heritage Floor de The Dinner Party, de Judy Chicago. Està associada amb la deessa mare, la primera convidada de l'ala I de la taula

## Referències

* ↑ Auset, Brandi. The Goddess Guide: Exploring the Attributes and Correspondences of the Divine Feminine. Llewellyn Worldwide, 2009. ISBN 9780738715513.
* ↑ Monaghan, Patricia. Encyclopedia of Goddesses and Heroines. ABC-CLIO, 2009-12-18. ISBN 9780313349904.
* ↑ Alexander, Hartley B «A Pawnee Mystery (Illustrated)». The Open Court, 1912, 7, 1912.
* ↑ Fletcher, Alice C. The Hako: A Pawnee Ceremony. Kessinger Publishing, LLC, 2006.
* ↑ Fletcher, Alice Cunningham. «The Hako: a Pawnee ceremony». Arxivat de l'original el 2015-12-08. [Consulta: 27 novembre 2015].
* ↑ Monaghan
* ↑ «The Open Court magazine, July 1912, page 385 A Pawnee Mystery by Hartley B. Alexander». [Consulta: 29 juny 2012].
* ↑ Encyclopedia of Goddesses and Heroines By Patricia Monaghan page 534. Books.google.cat, 2009-12-31 [Consulta: 29 juny 2012].
* ↑ «JPL Small-Body Database Browser». [Consulta: 27 novembre 2015].
* ↑ Greeley, Ronald; Batson, Raymond. The Compact NASA Atlas of the Solar System. Cambridge University Press, 2001-11-29. ISBN 9780521806336.
* ↑ «Brooklyn Museum: Atira». [Consulta: 27 novembre 2015].
# Premi al millor guió (Festival de Canes)

El Premi al millor guió (francès: Prix du scénario) del Festival de Cannes es va començar a lliurar el 1949. França i els Estats Units són els països que registren més guanyadors amb un total de sis, seguits per Itàlia (4 guanyadors) i el Regne Unit (3 guanyadors). Alguns guionistes guardonats amb aquest premi i que van aconseguir la celebritat com a directors són Pier Paolo Pasolini, Steven Spielberg, Ettore Scola o Pedro Almodóvar. En un total de deu ocasions el premi s'ha declarat desert.

## Enllaços externs

* Web oficial del Festival de Cannes
* Festival de Cannes a IMDB Arxivat 2010-04-11 a Wayback Machine..
# Cine Aquitania

El Cine Aquitania, anteriorment anomenat Cine Infanta, estava ubicat a l'Avinguda de Sarrià, 31-33.

## Cine Infanta

El cinema Infanta, projecte dut a terme per Andreu Clar, va obrir portes el 5 d'octubre de 1945 a la Avinguda de Sarrià, 31-33 de Barcelona, amb una capacitat de 484 butaques. Els primers films que s'hi van projectar van ser Arizona i Invitación a la felicidad.
L'any 1948 va incorporar una nova programació per als dies festius. Aquesta consistia en afegir una sessió de 3 a 5 de la tarda, formada per la pel·lícula i un noticiari NO-DO.
Va tancar portes el 1968, per obrir de nou el 31 de gener de 1969 sota el nom de Cine Aquitània.

## Cine Aquitania

Després d'una reforma, els germans Josep Maria i Joan Antoni Castañé van reobrir la sala amb el nom de Cine Aquitania, el 31 de gener de 1969. Va ser la primera sala d'art i assaig de Barcelona.
La programació del cinema anava a càrrec de Círculo A. El primer film que s'hi va projectar va ser Lilith, de Robert Rossen.
El 6 de desembre de 1972, Cinesa es va fer amb el càrrec de la programació i el manteniment.
Durant tot aquest temps l'Aquitania va ser considerat com un cinema de barri fins que el 22 de novembre de 1991 va esdevenir sala de projeccions de la Filmoteca de Catalunya. Aquesta sala de projeccions va estar en actiu fins al desembre de 2011, a l'espera de la inauguració de la nova seu de la Filmoteca al Raval.
El 12 de juliol de 2013, la seu del cine Aquitania reobrí com a teatre, amb el nom d'Aquitània Teatre.

## Referències

* 1 2 3 4 Munsó Cabús, Joan. Els cinemes de Barcelona. Barcelona: Proa Edicions, 1995.
* 1 2 3 Lahuerta Melero, Roberto. Barcelona tuvo cines de barrio. Madrid: Temporae, 2015.
* ↑ Digital, La Vanguardia. «[http://hemeroteca.lavanguardia.com/preview/1991/11/22/pagina-46/33500567/pdf.html Edición del viernes, 22 noviembre 1991, página 46 - Hemeroteca - Lavanguardia.es]» (en castellà). [Consulta: 25 maig 2017].
* ↑ SORRIBES BARCELONA, JOSÉ CARLOS «De filmoteca a teatre». El Periódico, 10-07-2013.
* ↑ País, El «El cine Aquitània reabre sus puertas convertido en teatro» (en castellà). EL PAÍS, 04-07-2013.
# Cortemaggiore

Cortemaggiore ( Piacentino : Curtmagiùr ) és un muwrsgx
# Emine Semiye

Emine Semiye Önasya (Istanbul, 28 de març de 1864 - 1944), més coneguda com a Emine Semiye i Emine Vahide, va ser una escriptora turca i filla d'Ahmed Jevdet Paixà.

## Biografia

Era la segona filla d'Ahmed Jevdet Paixà i germana de Fatma Aliye. La seva mare era Adviye Ràbia Hanım. Emine Semiye va estudiar psicologia i sociologia a França i Suïssa durant set anys. Va ser una de les primeres dones otomanes musulmanes educades a Europa.
A partir de 1882, Emine Semiye va treballar com a mestre de turc i literatura a Istanbul i d'altres províncies. Va exercir com a inspectora a les escoles de nenes i com a auxiliar d'infermeria a l'Hospital Etfal (‘Hospital de nens' en turc otomà) de Şişli.
Els seus escrits sobre política i educació van ser publicats a diaris com Mütalaa, de Tessalònica, i Hanımlara mahsus Gazete (‘Diari de la Dona’) després de la declaració de la monarquia constitucional a 1908 (veure segona época constitucional). També va escriure un llibre de text de matemàtiques titulat Hulasa Ilm-i Hesap (‘Resum de la ciència aritmètica’) en 1893.
Les seves novel·les més conegudes són Sefalet [La pobresa] (1908) i Gayya Kuyusu [El forat de l'infern].
Emine Semiye, juntament amb la seva germana gran Fatma Aliye, va ser una figura significativa per al moviment de les dones otomanes. Va crear diverses organitzacions de caritat per ajudar les dones. Sempre va lluitar pels drets de la dona i es va convertir en un membre del Comitè progressiva d'Unió i Progrés i més tard, del Partit Demòcrata otomà.
En 1920, va ser nomenada membre de la junta de govern de l'Associació de la Premsa de Turquia, anomenada anteriorment Associació de premsa otomana.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Emine Semiye». Ministry of Culture (Turkey). [Consulta: 28 agost 2012].
* 1 2 «Emine Semiye» (en turkish). Kitap Yurdu (Book Land). [Consulta: 28 agost 2012].
* 1 2 Karaca, Şahika «Modernleşme Döneminde Bir Kadın Yazarın Portresi: Emine Semiye Hanım (A portrait of a woman author in modernisation period: Emine Semiye)». Bilig, 57, 2011, pàg. 115–134 [Consulta: 28 agost 2012].
* ↑ Livezeanu, Irina. Women and gender in Central and Eastern Europe, Russia, and Eurasia. AWSS, 2007, p. 226.
* ↑ «Sefalet - Emine Semiye». Alternative Books. Arxivat de l'original el 29 d’octubre 2013. [Consulta: 28 agost 2012].
* ↑ Kurnaz, Şefika. «Fatma Aliye’nin Emine Semiye’ye Bir Mektubu (A letter of Fatma Aliye to Emine Semiye)». ASOS Index. Arxivat de l'original el 27 d’octubre 2017. [Consulta: 28 agost 2012].
* ↑ Elif Bilgin. «An analysis of Turkish modernity through discourses of masculinities» (PhD Thesis). Middle East Technical University, 01-10-2004. [Consulta: 23 novembre 2013].
* ↑ Nur Bilge Criss. Istanbul under Allied Occupation, 1918-1923. Boston: Brill, 1999, p. 24 [Consulta: 23 novembre 2013].