OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Mola d'Ares

La Mola d'Ares (1.323 m) és una muntanya amb relleu tabular del municipi valencià d'Ares del Maestrat, a la comarca de l'Alt Maestrat. Constituïx una fita en el paisatge de les terres valencianes i un emblema del paisatge de l'interior del país.
La mola rocosa en la qual s'incrusta el nucli urbà d'Ares del Maestrat constitueix un dels elements més destacats de l'entorn de les muntanyes. Així, l'entorn del paratge té un gran valor paisatgístic, ja que des d'aquest punt són visibles un gran nombre de valls i muntanyes del Maestrat i els Ports. Fou declarada Paratge Natural Municipal per Acord del Consell de la Generalitat Valenciana de data 3 de març de 2006.

## Morfologia

El relleu de la mola s'enquadra en el sector oriental del domini ibèric. Com indica el mateix nom del paratge, es tracta d'un altiplà generat per processos d'erosió diferencial, vorejat per grans cingles de fort desnivell que es corresponen amb una xarxa fluvial fortament encaixada, formada sobretot per barrancs i rambles de cabal molt variable.

## Nevera del segle xvi

Una antiga nevera a la Mola d'Ares acull un museu en la casa del Nevater. Es tracta d'una de les poques neveres valencianes de planta quadrada, en bon estat de conservació i molt representativa del que va ser l'antic comerç de neu i gel en terres valencianes. La nevera es troba a uns 1.200 metres d'altitud i el pou en el qual es conservava la neu i que pot ser visitat té una profunditat d'uns vuit metres. A més conté una microreserva de flora.

## Fauna i vegetació

La coberta vegetal consistix a grans trets en un pasturatge d'ús ramader que han tingut els terrenys des d'antic. Al costat dels vessants de fort pendent i en els petits tàlvegs del costat sud hi ha presència d'espècies arbustives. Quant a la fauna, és especialment rellevant la presència de la cabra salvatge ibèrica; també és freqüent observar voltors lleonats sobrevolant l'espai a escassa altura. Altres espècies que s'hi poden trobar són: la granota i el gripau comuns, el llangardaix ocel·lat i la colobra bastarda, l'ofegabous, aus com l'alosa vulgar, el gaig i el cruixidell i mamífers com la musaranya grisa, l'estarruf europeu, la fagina, el teixó, la mostela, l'esquirol vermell i ratapinyades.

## Referències

* ↑ «Paratge Natural Municipal 'La Mola d'Ares'». Generalitat Valenciana. [Consulta: 23 abril 2023].
* ↑ «Paratge Natural Municipal ‘La Mola d’Ares’». Alt Maestrat. [Consulta: 23 abril 2023].

## Vegeu també

* Llista d'espais naturals del País Valencià
* Llista de muntanyes del País Valencià

## Enllaços externs

* Paratge Natural Municipal 'La Mola d'Ares' Generalitat Valenciana
# Stahleckèrids

Els stahleckèrids (Stahleckeriidae) són una família extinta de sinàpsids dicinodonts que tingueren una amplíssima distribució durant el Triàsic, fa entre 208,5 i 251,9 milions d'anys. Se n'han trobat restes fòssils a l'Argentina, el Brasil, els Estats Units, el Marroc, Polònia, Rússia, Sud-àfrica, Tanzània, la Xina i Zàmbia. Algunes espècies mancaven dels ullals que en general són el caràcter distintiu dels dicinodonts. Aquest grup incloïa alguns dels animals herbívors més grossos del seu temps, com Lisowicia, que devia fer 4,5 metres de llargada i pesar unes 9 tones, i Placerias, que es calcula que feia entre 2 i 3,3 metres de llargada i pesava 1 o 2 tones.

## Referències

* 1 2 Entrada «Stahleckeriidae» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 12 octubre 2024].
* ↑ Chinsamy-Turan, 2012, «The Origin and Radiation of Therapsids» (T. S. Kemp).
* ↑ Carlton, 2019, «Lisowicia».
* ↑ Carlton, 2019, «Placerias».

## Bibliografia

* Carlton, R. L. A Concise Dictionary of Paleontology (en anglès). 2a edició. Springer, 2019. ISBN 978-3-030-25586-2.
* Chinsamy-Turan, A. Forerunners of Mammals: Radiation • Histology • Biology (en anglès). Indiana University Press, 2012. ISBN 9780253005335.
# Quique Dacosta Restaurante

Quique Dacosta Restaurante és un restaurant ubicat a la ciutat alicantina de Denia, i dirigit pel xef Quique Dacosta.
El restaurant de Quique Dacosta es troba davant de la platja de Dénia des del 1999. El seu cuiner d'origen extremeny, afincat al País Valencià, va arribar al restaurant el 1989, quan aquest encara era el restaurant 'El Poblet', un menjador de cuina castellana que va néixer l'any 1981. Amb el temps, Dacosta va arribar a ser cap de cuina i adquirir el restaurant. Des d'aleshores, el restaurant s'ha convertit en un referent de la cuina valenciana i espanyola.
'Quique Dacosta Restaurante' ha rebut nombroses distincions i reconeixements des que el 1999 va rebre el premi al millor restaurant de la Costa Blanca. A partir d'aquí, va començar a sembrar un camí d'èxits. Disposa de tres estrelles Michelin i és considerat un dels destins gastronòmics més recomanables del món. El 2002 va rebre la seva primera estrella Michelin, quatre anys més tard va aconseguir la segona, i la tercera va arribar el 2012. El mateix any 2012 va entrar a la llista global The World's 50 Best Restaurants, i el 2024 arriba a col·locar-se com el 14 millor restaurant del món, i el quart millor restaurant d'Espanya.

## Referències

* ↑ «Quique Dacosta, el cocinero más famoso de Denia». Denia.com. [Consulta: 21 juliol 2024].
* ↑ «Quique Dacosta Restaurante, una cocina que enamora La Sala de Quique Dacosta. Luce tres estrellas Michelin en el restaurante de Denia que lleva su nombre, un derroche de sensibilidad, técnica, armonía y sabor, lleno de belleza». Bon Viveur, 10-05-2012. [Consulta: 21 juliol 2024].
* ↑ Sanjuán, Hèctor «Quique Dacosta asciende 6 posiciones y se coloca como el 14 mejor restaurante del mundo. Quique Dacosta asciende 6 posiciones y se coloca como el 14 mejor restaurante del mundo. El restaurante de Dénia se convierte en el cuatro mejor restaurante de España según el ranking 'The World’s 50 Best Restaurants'». La Vanguardia, 06-06-2024 [Consulta: 21 juliol 2024].
* ↑ Fernández Guadaño, Marta «Quique Dacosta Restaurante, triple estrella en Denia». Expansión, 31-07-2016 [Consulta: 21 juliol 2024].

## Enllaços externs

* Quique Dacosta Restaurante
# The Strays

The Strays és una pel·lícula de thriller de terror britànica escrita i dirigida per Nathaniel Martello-White, en el seu debut com a director. Ha estat subtitulada al català.

## Repartiment

* Ashley Madekwe com a Neve
* Bukky Bakray com a Abigail
* Jorden Myrie com a Marvin
* Samuel Small com a Sebastian
* Maria Almeida com a Mary
* Justin Salinger com a Ian

## Producció

La pel·lícula està produïda per Valentina Brazzini, Tristan Goligher i Rob Watson. Emilie Levienaise-Farrouch va compondre la banda sonora.
El rodatge va tenir lloc entre setembre i novembre de 2021, als comtats de Londres, Suffolk i Berkshire.

## Crítica

Al lloc web de l'agregador de ressenyes Rotten Tomatoes, la pel·lícula té una puntuació d'aprovació del 83% basada en 6 ressenyes i una puntuació mitjana de 6,4/10.

## Referències

* ↑ «The Strays». Goita què fan, ara!. [Consulta: 22 febrer 2023].
* 1 2 3 4 5 6 7 «'The Strays' Trailer – Netflix Original Horror Movie Turns the Perfect Life into a Nightmare». Bloody Disgusting, 27-01-2023. [Consulta: 31 gener 2023].
* ↑ «The Strays (2023)». [Consulta: 16 febrer 2023].
* ↑ Grater, Tom. «First Look At Nathaniel Martello-White's UK Netflix Pic 'The Strays'», 16-12-2021. [Consulta: 16 febrer 2023].
* ↑ «The Strays». [Consulta: 22 febrer 2023].

## Enllaços externs

* The Strays a Goita què fan, ara!
# Athinaikós (club de bàsquet femení)

L'Athinaikós Athlitikós Síl·logos (grec: Αθηναϊκός Αθλητικός Σύλλογος) és la secció de basquet femení del club grec Athīnaïkos Athlītikos Syllogos, de la ciutat d'Atenes.
L'Athinaikós va liderar la lliga grega femenina, guanyant quatre campionats consecutius i tres copes consecutives. El seu domini fou tan aclaparador que entre el 2008 i el 2012 tingué una ratxa de 105 victòries consecutives. La 91a ja li valgué el rècord Guinness. La fita més important del club va ser la conquesta de l'EuroCup de la temporada 2009-10, que va ser la primera copa guanyada per qualsevol club grec de bàsquet femení en competicions d'àmbit europeu.

## Palmarès

* FIBA EuroCup femenina
** Campiones (1): 2009–10
* Lligues gregues
** Campiones (4): 2008-09, 2009-10, 2010-11, 2011-12
* Copes gregues
** Campiones (3): 2009-10, 2010-11, 2011-12

## Referències

* ↑ «Στο Γκίνες ο Αθηναϊκός» (en grec). sport24.gr. [Consulta: 24 juliol 2013].
* ↑ «Κυπελλούχος Ευρώπης ο Αθηναϊκός» (en grec). contra.gr. Arxivat de l'original el 6 juliol 2010. [Consulta: 28 juliol 2013].

## Enllaços externs

* Web oficial
# Petrovka (Xebékino)

Petrovka - Петровка (rus) - és un poble (un khútor) de l'óblast de Bélgorod, a Rússia. El 2010 tenia 22 habitants. Pertany al districte (raion) de Xebékino.

## Referències

* ↑ «Znamenka» (en anglès). GeoNames. Arxivat de l'original el 2022-01-29. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ «Генеральный план Шебекинского городского округа». Федеральная государственная информационная система территориального планирования (ФГИС ТП). Arxivat de l'original el 2021-05-27. [Consulta: 29 gener 2022].
* ↑ Iuri Koriakov. «База данных «Этно-языковой состав населённых пунктов России»». Arxivat de l'original el 2021-10-05. [Consulta: 29 gener 2022].
# Cine Río

El Cine Río estava ubicat al barri dels indians de Barcelona, a un emplaçament on anteriorment hi havia hagut una sala de ball anomenada Río de Janeiro. Comptava amb dos accessos, el principal pel carrer de Matanzas 40, i l'altre per Pinar del Río 24-26. Abans de construir-se la sala d'exhibició, ja es projectaven pel·lícules a l'aire lliure a la pròpia sala de ball.
Com a sala d'exhibició es va inaugurar el 30 de maig de 1963 amb la projecció en doble sessió de Can-Can i Men in War (estrenada com La colina de los diablos de acero). Posteriorment, durant els primers anys continuà amb l'habitual sistema de sessió doble dels cinemes de reestrena dels barris, fins que fou adquirit per la Cadena Balañá i tornà a obrir les portes com a cinema d'estrena el 29 de gener de 1973.
Continuà amb la seva activitat fins a l'any 2002, quan va tancar definitivament les portes el 6 de juny amb la projecció de Invicte. Després de tancar, fou enderrocat i es construïren pisos al solar que havia ocupat.

## Referències

* ↑ Ricard. «El Tranvía 48: Memorias de un cinéfilo de barrio IX: cine Río», 22-07-2009. [Consulta: 3 gener 2018].
* ↑ LAHUERTA MELERO, Roberto. Los cines en Nou Barris. Barcelona: Arxiu Històric de Roquetes Nou Barris, 2012.
* ↑ S.A., (ASI) Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals,. «ésAdir > Filmoteca: pel·lícules > Invicte». [Consulta: 3 gener 2018].
* ↑ LAHUERTA MELERO, Roberto. Cines de barrio: Sant Andreu, Horta-Guinardó i Nou Barris. Barcelona: Arxiu Històric de Roquetes Nou Barris, 2013.
* ↑ MUNSÓ CABÚS, Joan. Els cinemes de Barcelona. Barcelona. 1995: Proa.
# Casa al carrer d'Adra, 35 (el Masnou)

La casa del carrer d'Adra, número 35, és un edifici a la vila del Masnou (Maresme) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Casa entre mitgeres de planta rectangular que consta de planta baixa i pis amb la coberta de teules àrabs a dues aigües amb el carener paral·lel a la façana.
La façana presenta un fort contrast entre la planta baixa i la primera planta. A la primera planta destaquen dues finestres gòtiques d'estils diferents. El finestral de l'esquerra té brancals i llinda de pedra en forma d'arc conopial lobulat. El finestral de la dreta, també de pedra, presenta una llinda més treballada, envoltada per una motllura i completament esculpida amb elements figuratius, com imatges d'àngels que també es poden trobar a les escultures de l'alçada de les impostes. Els lobulats de la part inferior de la llinda representen caps humans. Damunt la finestra de la planta baixa hi ha un petit relleu en pedra d'un vaixell de vela. El tram de la planta baixa és fruit d'una reforma moderna amb parament tipus escocès.
Es desconeix la procedència de les finestres gòtiques de la casa, ja que van ser col·locades a la façana d'aquest edifici quan va ser reformat aproximadament vers els anys seixanta. El que sí que és segur és que cadascuna procedeix d'un lloc diferent i que les van extreure d'antigues masies.

## Referències

* 1 2 Montlló Bolart, Jordi. «Fitxa "08118/88 Casa del carrer d'Adra, 35 - El Masnou"». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona, 13-01-2010. [Consulta: 16 octubre 2016].
* ↑ «Casa al carrer Adra. Finestres gòtiques». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 octubre 2016].
# Innaarsuit

Innaarsuit és un assentament insular del municipi d'Avannaata al nord-oest de Groenlàndia, situat en una illa del mateix nom, l'assentament tenia 180 habitants el 2020.

## 2018 Iceberg

El juliol de 2018, un iceberg inusualment gran va aparèixer a la costa d'Innaarsuit. Alguns residents van ser evacuats en cas que l'iceberg acabes provocant una onada que podria inundar l'assentament.

## Referències

* ↑ «Population by Localities». Statistical Greenland. Arxivat de l'original el 2020-07-19. [Consulta: 19 juliol 2020].
* ↑ «Huge iceberg threatens Greenland village». BBC News, 14 juliol 2018. Arxivat de l'original el 2018-07-15. [Consulta: 15 juliol 2018].
* ↑ «EMSR297: Iceberg in Greenland (delineation maps)». Copernicus Emergency Management Service, 15-07-2018. [Consulta: 11 octubre 2018].
# Bruno Pereirinha

Bruno Alexandre Marques Pereirinha (nascut el 2 de març del 1988 a Rio de Mouro, Sintra, districte de Lisboa) és un futbolista professional portugués que va donar-se a conèixer en les files de l'Sporting Clube de Portugal.

## Referències

* ↑ «Pereirinha, mais um miúdo a surgir no Sporting» (en portuguès). Público, 04-01-2007. [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ «Pereirinha no Kavala da Grécia» (en portuguès). Rádio e Televisão de Portugal, 03-01-2011. [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ «Bruno Pereirinha vai jogar no Cova da Piedade» (en portuguès de Portugal). [Consulta: 8 febrer 2025].

## Enllaços externs

* Estadístiques a ForaDeJogo (portuguès)
* Perfil PortuGOAL Arxivat 2013-07-19 a Wayback Machine. (anglès)
# Mazori Sharif

Mazori Sharif (en Tadjik: Мазори Шариф), també transliterat com a Mazar-i-Sharif, Mazor-i-Sharif o Masori Sharif, és un poble del Tadjikistan que pertany al Jamoat de Layeq Sherali, inclòs dins del districte de Panjakent. Està situat a uns 25 quilòmetres al sud-est de la ciutat de Panjakent, i a uns 120 quilòmetres al nord-oest de Dushanbe, la capital del país. Mazori Sharif significa literalment "la tomba del sant" i és un topònim força habitual en indrets musulmans. L'any 2017, tenia una població de 1.474 habitants. Aquesta localitat destaca pel fet de ser el lloc de naixement del poeta i iranòleg Layeq Sherali i pel Mausoleu de Mohammad Bashoro, que data del segle XI-XII i és un dels quinze indrets inclosos a la llista indicativa de la UNESCO per Tadjikistan.

## Referències

* ↑ «Деха Мазори Шариф (El poble de Mazori Sharif)» (en tadjik). [Consulta: 8 febrer 2025].
* ↑ «Layeq Sherali A Tajik poet and Iranologist» (en anglès). Society for the Appreciation of Cultural Works and Dignitaries.
* ↑ «Mausoleum of "Mukhammad Bashoro" - Tentative lists» (en anglès). UNESCO.
# Ferrando Valentí

Ferrando o Ferran Valentí i Galiana (Mallorca, p. 1410 - 1476) fou un jurista, humanista, escriptor i traductor mallorquí de família noble.
Entre 1416 i 1438 residí a la cort d'Alfons el Magnànim a Nàpols, on obtingué el títol de doctor en lleis el 1435. Allí va rebre la influència literària dels humanistes prerenaixentistes Leonardo Bruni i Antonio Beccadelli.
El 1438 ja havia tornat a Mallorca, on fou jurat de la ciutat i regne i formà part dels cercles italianitzants creats per influència de la cort napolitana. Va crear un cenacle literari on es comentaven les obres de Ciceró i, el 1450, en feu una traducció molt literal de les Paradoxes. L'any 1467 era conseller del Gran i General Consell, any del qual es conserva un parlament seu. També és autor de diverses cartes i poesies en llatí.

## El pròleg de les paradoxes

El pròleg de les Paradoxes és notable en diversos aspectes:
* Relaciona els autors de referència per un humanista il·lustrat de l'època (el seu mestre Bruni, Dant, Petrarca)
* Cita una relació d'autors "de la nostra nació catalana" en vulgar (Ramon Llull, Bernat Metge i alguns traductors d'obres clàssiques), esdevenint així el primer intent esquemàtic d'una història de la literatura catalana.
* Fa servir per primera vegada la paraula mallorquí en referència a la llengua, això ha fet suposar, amb posterioritat, que marcava l'inici documental d'una realitat lingüística diferencial, cosa que sembla una interpretació abusiva del text literal, el qual diu:
| « | Yo Ferrando Valentí, inerudit deixeble dels deixebles, he posada e transferida aquesta petita obreta de Tul·li, gran en sentència, de latí en vulgar materno e malorquí, segons la ciutat d'on so nat e criat e nodrit. | » |
| — Ferrando Valentí, Paradoxes |||
En primer lloc cal posar en relació que la frase es troba en el mateix text on se citen autors catalans pertanyents a la nostra nació catalana; també s'ha d'observar que vulgar materno e malorquí no són dues denominacions alternatives sinó sumatives, mallorquí és una característica que s'afegeix a vulgar i; finalment, mallorquí va seguit de segons la ciutat d'on so nat... és a dir que es refereix a la parla local urbana i illenca (aleshores Palma rebia el nom de Mallorca i molt poca gent parlava amb l'elevació de Misser Ferrando). En definitiva, es tracta més aviat d'una expressió retòrica de modèstia sobre l'ambició de l'obra i que, sense segregacionismes, dona legitimitat històrica i literària a la denominació de mallorquí per a la modalitat de la llengua catalana-valenciana-balear parlada al Regne de Mallorques.

## Referències

* ↑ Barceló Crespí, Maria. «Ferrando (o Ferran) Valentí i Galiana» (en castellà). Real Academia de la Historia. [Consulta: 20 gener 2025].

## Bibliografia

* de Riquer, Martí; Comas, Antoni; Molas, Joaquim. Història de la literatura catalana. Tom 3. Barcelona: Ariel, 1984, p. 133-141. ISBN 84-344-7600-2.
* Dolç i Dolç, Miquel (coord.). Gran Enciclopèdia de Mallorca. Volum 17. Palma: Promomallorca, p. 394-395. ISBN 84-8661702-2.
# Charles Mordaunt

Charles Mordaunt, Lord Peterborough (1658 – Lisboa, 25 d'octubre de 1735) va ser un polític i militar anglès.
Va estar en contra del pretendent el Duc de York, i quan aquest es va convertir en rei, la seva hostilitat el va fer demanar ajut a Guillem d'Orange per envair Anglaterra, que va rebutjar, i més tard va ser empresonat uns mesos a la Torre de Londres acusat de conspiració.

## La Guerra de successió espanyola

Amb el regnat d'Anna I de la Gran Bretanya va ser nomenat comandant en cap de l'exèrcit de terra per lluitar contra les tropes de Felip d'Anjou, i de l'armada conjuntament amb Cloudesley Shovell durant la Guerra de Successió Espanyola, dirigint les tropes del regne d'Anglaterra i de les Províncies Unides.
Va arribar a Lisboa el 20 de juny de 1705 i va embarcar cap a Barcelona l'agost, en una expedició a la conquesta de Catalunya, en la que una part de la societat havia declarat el suport als aliats en el Pacte de Gènova, i va assetjar Barcelona, però volia marxar a Itàlia però va prevaldre l'opinió de l'Arxiduc Carles i el 14 d'octubre la ciutat va caure. El 24 de gener de 1706 entrava triomfal a València, però això va afeblir Barcelona, que estava sent assetjada per René de Froulay de Tessé i l'estol de Lluís Alexandre de Borbó, i hagués caigut de no haver estat per la flota de John Leake en resposta a la petició de l'Arxiduc, que estava en la ciutat, de manera que els francesos van aixecar el setge l'11 de maig.
Cristóbal de Moscoso, el Comte de les Torres de Alcorrín fou derrotat a Sant Mateu i Xàtiva. L'afebliment de la situació borbònica és aprofitada i el rei va ordenar a Peterborough reunir-se amb les tropes de John Monckton i avançar cap a Madrid, i l'exèrcit de Peterborough, format per 6.000 britànics i 2.000 catalans, va prendre la ciutat de València que estava indefensa. Peterborough va endarrerir la unió dels exèrcits unes setmanes i va ser cridat a Anglaterra per donar explicacions, i va ser enviat a Viena. Amb l'ascens al tron de Jordi I va perdre les seves influències.

## Referències

* ↑ The Monthly Review, Or, Literary Journal (en anglès).
# Play Misty for Me

Play Misty for Me és una pel·lícula nord-americana de terror psicològic dirigida el 1971 per Clint Eastwood i protagonitzada per ell mateix, amb Jessica Walter en el paper de coprotagonista. Va ser la primera pel·lícula de Clint Eastwood com a director.
La banda sonora va ser composta per Dee Barton. Play Misty for Me va ser un èxit comercial, recaptant més de deu milions i mig de dòlars.
En els Premis Globus d'Or de 1972, Jessica Walter va ser candidata al premi a la millor actriu, sent finalment Jane Fonda qui el va guanyar pel seu paper en la pel·lícula Klute, d'Alan J. Pakula.

## Argument

Dave Garland (Clint Eastwood), un popular locutor de ràdio de Califòrnia, rep en el seu programa freqüents trucades d'una misteriosa dona que sempre sol·licita la mateixa cançó. Un dia en un pub una dona, Evelyn (Jessica Walter), sedueix Dave, i tots dos acaben a l'apartament d'ella amb la idea que serà una aventura d'una nit.

## Repartiment

* Clint Eastwood com a Dave Garver.
* Jessica Walter com a Evelyn Draper.
* Donna Mills com a Tobie Williams.
* John Larch com a Sergent McCallum.
* Jack Ging com a Frank.
* Irene Hervey com a Madge.
* James McEachin com a Al Monte.
* Clarice Taylor com a Birdie.
* Don Siegel com a Murphy.

## Referències

* ↑ http://www.imdb.com/title/tt0067588/
* ↑ http://www.abandomoviez.net/db/curioso.php?film=2731#final
# Llegir-modificar-escriure

En informàtica, lectura-modificació-escriptura és una classe d'operacions atòmiques (com ara provar i establir, buscar i afegir i comparar i intercanviar) que llegeixen una ubicació de memòria i hi escriuen un valor nou. simultàniament, ja sigui amb un valor completament nou o amb alguna funció del valor anterior. Aquestes operacions eviten les condicions de carrera en aplicacions multifils. Normalment s'utilitzen per implementar mutexs o semàfors. Aquestes operacions atòmiques també s'utilitzen molt en la sincronització sense bloqueig.
Maurice Herlihy (1991) classifica les operacions atòmiques segons els seus números de consens , de la següent manera:
* ∞: moviment i intercanvi de memòria a memòria, cua augmentada, comparació i intercanvi, recuperació i desavantatge, byte enganxós, enllaç de càrrega/emmagatzematge condicional (LL/SC)
* 2n − 2: assignació n-registre
* 2: provar i establir, intercanviar, buscar i afegir, posar en cua, apilar
* 1: lectura atòmica i escriptura atòmica
És impossible implementar una operació que requereixi un número de consens determinat amb només operacions amb un nombre de consens més baix, per molt que s'utilitzin d'aquestes operacions. Les instruccions de lectura, modificació i escriptura sovint produeixen resultats inesperats quan s'utilitzen en dispositius d'E/S, ja que una operació d'escriptura pot no afectar el mateix registre intern al qual s'accediria en una operació de lectura.
Aquest terme també s'associa amb nivells RAID que realitzen operacions d'escriptura reals com a seqüències de lectura-modificació-escriptura atòmiques. Aquests nivells RAID inclouen RAID 4, RAID 5 i RAID 6.

## Referències

* ↑ «2.4.2.6. Read-Modify-Write Memory» (en anglès). [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ «Lockless patterns: more read-modify-write operations [LWN.net]» (en anglès). [Consulta: 8 desembre 2023].
* ↑ Herlihy, Maurice ACM Trans. Program. Lang. Syst., 13, 1, 1-1991, pàg. 124–149. DOI: 10.1145/114005.102808 [Consulta: 20 maig 2007].
* ↑ «Basic RAID Organizations» (en anglès). umass.edu. Arxivat de l'original el 2021-02-24. [Consulta: 4 octubre 2013].