OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Lleó de Tarragona

El Lleó de Tarragona és una figura zoomòrfica que apareix en últim lloc de les bèsties del Seguici Popular de les festes de Santa Tecla de Tarragona. Representa l'estatus de ciutat de Tarragona. El lleó és l'emblema evangèlic de sant Marc.

## Descripció

Al cap hi duu la corona de príncep, la mateixa que apareix l'escut de la ciutat, amb un relleu on hi són representades les altres bèsties tarragonines. El Lleó és transportat per dos portadors, aquests vesteixen uns pantalons daurats i una camisa un pèl més clara dissenyats per Ambrós Domingo.

## Història

Els orígens del Lleó a la ciutat es remunten probablement a l'any 1424, on actuava acompanyant un gran carro anomenat La Roca de Santa Tecla, que representava diferents passatges de la patrona, santa Tecla. La llegenda explica que la santa va domar una lleona mentre estava lligada a una estaca durant el seu martiri a Antioquia. El Lleó tarragoní es va apartar dels carrers al segle xv. L'any 1993 l'Associació de Veïns Verge del Carme (carrer Francesc Bastos, Mallorca i adjacents) el va recuperar i posteriorment va passar a titularitat municipal, Maria Dolors Baena Font es va encarregar de construir-lo amb l'ajuda de la fusteria Tortosa i Judith Guinovart va fer els ulls esmaltats. El Lleó petit, que actua a la Santa Tecla Petita, va ser creat el 2003 pels mateixos creadors que el seu "pare". Actualment és guardat a la Casa de la festa de Tarragona.

## Bibliografia

* Bertran, Jordi; López-Monné, Rafael; Grau Elias, Oriol. Santa Tecla, les festes de Santa Tecla: Identitats tarragonines. Arola Editors, 2004. ISBN 84-96366-11-1.

## Enllaços externs

* El Lleó de Tarragona a lafura.cat Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine.
* Secció sobre el Lleó a la web de les festes de Santa Tecla Arxivat 2009-08-30 a Wayback Machine.
# Gran Premi del Canadà del 1993

Resultats del Gran Premi del Canadà de Fórmula 1 de la temporada 1993, disputat al circuit urbà de Gilles Villeneuve a Mont-real el 13 de juny del 1993.

## Resultats de la cursa

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retir. | Pos. de sort. | Punts |
| 1 | 2 | Alain Prost | Williams - Renault | 69 | 1h 36' 42. 1 | 1 | 10 |
| 2 | 5 | Michael Schumacher | Benetton - Ford | 69 | + 14.527 s | 3 | 6 |
| 3 | 0 | Damon Hill | Williams - Renault | 69 | + 52.685 s | 2 | 4 |
| 4 | 28 | Gerhard Berger | Ferrari | 68 | + 1 Volta | 5 | 3 |
| 5 | 25 | Martin Brundle | Ligier - Renault | 68 | + 1 Volta | 7 | 2 |
| 6 | 29 | Karl Wendlinger | Sauber | 68 | + 1 Volta | 9 | 1 |
| 7 | 30 | Jyrki Järvilehto | Sauber | 68 | + 1 Volta | 11 | |
| 8 | 20 | Érik Comas | Larrousse - Lamborghini | 68 | + 1 Volta | 13 | |
| 9 | 23 | Christian Fittipaldi | Minardi - Ford | 67 | + 2 Voltes | 17 | |
| 10 | 12 | Johnny Herbert | Lotus - Ford | 67 | + 2 Voltes | 20 | |
| 11 | 11 | Alex Zanardi | Lotus - Ford | 67 | + 2 Voltes | 21 | |
| 12 | 25 | Thierry Boutsen | Jordan - Hart | 67 | + 2 Voltes | 24 | |
| 13 | 10 | Aguri Suzuki | Footwork - Mugen - Honda | 66 | + 3 Voltes | 16 | |
| 14 | 7 | Michael Andretti | McLaren - Ford | 66 | + 3 Voltes | 12 | |
| 15 | 22 | Luca Badoer | Lola - Ferrari | 65 | + 4 Voltes | 25 | |
| 16 | 9 | Derek Warwick | Footwork - Mugen - Honda | 65 | + 4 Voltes | 18 | |
| 17 | 3 | Ukyo Katayama | Tyrrell - Yamaha | 64 | + 5 Voltes | 22 | |
| 18 | 8 | Ayrton Senna | McLaren - Ford | 62 | Part elèctrica | 8 | |
| Ret | 6 | Riccardo Patrese | Benetton - Ford | 52 | Probl. físics | 4 | |
| Ret | 4 | Andrea de Cesaris | Tyrrell - Yamaha | 45 | Virolla | 19 | |
| Ret | 24 | Fabrizio Barbazza | Minardi - Ford | 33 | Caixa canvi | 23 | |
| Ret | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 33 | Motor | 6 | |
| Ret | 26 | Mark Blundell | Ligier - Renault | 13 | Virolla | 10 | |
| Ret | 14 | Rubens Barrichello | Jordan - Hart | 10 | Part elèctrica | 14 | |
| Ret | 19 | Philippe Alliot | Larrousse - Lamborghini | 8 | Motor | 15 | |

## Altres

* Pole: Alain Prost 1' 18. 987
* Volta ràpida: Michael Schumacher 1' 21. 500 (a la volta 57)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-12-02. [Consulta: 18 maig 2010].
# Ramon Maseras

Ramon Maseras fou un dirigent obrer català. El seu pare era un dirigent liberal de Vilanova i la Geltrú que havia estat perseguit durant el regnat de Ferran VII. Assolí la vicepresidència de la Junta Central de Directors de la Classe Obrera i el 1854 assolí el grau de tinent de la Milícia Nacional.
Quan el juliol de 1854 esclatà el conflicte de les selfactines va assolir el comandament de les reivindicacions obreres juntament amb Josep Barceló i Antoni Gual. Va fer de mitjancer en alguns conflictes laborals i va formar part de la comissió mixta de fabricants i obrers que signaren uns convenis col·lectius que facilitarien la fi de la vaga, però el seu activisme contra l'ús de les selfactiens li va valdre l'enemistat del diputat liberal Laureà Figuerola, qui el qualificà d'indesitjable en un discurs a les Corts Espanyoles el 5 de maig de 1855.
Arran de l'execució de Josep Barceló el 6 de juny de 1855 i el ban del capità general Juan Zapatero y Navas prohibint les societats obreres (21 de juny) participà en l'organització de la vaga general de 1855. Quan s'acabà la vaga es va exiliar a París, on el 14 de setembre de 1855 va publicar una carta exculpant-se de les acusacions que li feien les autoritats civils i militars espanyoles.

## Enllaços externs

* Biografia
# Mercedes Deambrosis

Mercedes Deambrosis (Madrid, 1 d'octubre de 1955) és una escriptora de ficció hispanofrancesa. Va néixer a Espanya però als 12 anys es va mudar a França. Va fer estudis de periodisme a París, on va començar a escriure influenciada per autors com Anaïs Nin, Federico García Lorca i Simone de Beauvoir, entre d'altres. Les seues novel·les relaten l'Espanya de la Guerra Civil i de la postguerra, presentant la vida de la dona i la bogeria dels homes. Deambrosis sempre ha estat en contacte amb la literatura, com a jurat de premis d'escriptura i amb els seus tallers literaris. Va guanyar el ‘Prix du Printemps du Roman’ en 2015 amb l’obra L’étrange apparition de Tecla Osorio.

## Obres

* 2001: Un après-midi avec Rock Hudson (Buchet-Chastel) ISBN 978-2283018644
* 2002: Suite et Fin au Grand Condé (Buchet-Chastel) ISBN 978-2283019030
* 2004: El paseo de las delicias (Buchet-Chastel) ISBN 978-2283019498
* 2005: Milagrosa (Buchet-Chastel) ISBN 978-2283020692
* 2006: La Plieuse de parachutes (Buchet-Chastel) ISBN 9782283019665
* 2008: Candelaria ne viendra pas (Éditions du Chemin de fer) ISBN 2916130128
* 2009: Juste pour le Plaisir (Buchet-Chastel) ISBN 978-2283023532
* 2009: Rien de bien grave (Éditions du Chemin de fer) ISBN 978-2-916130-21-7
* 2010: De naissance (Editions du Moteur)
* 2013: Le Dernier des treize (Éditions La branche Vendredi 13) ISBN 978-2-35306-050-4
* 2014: L'Étrange Apparition de Tecla Osorio (Éditions des Busclats) ISBN 978-2-36166-024-6

## Referències

* ↑ Lo femenino como discurso: Juana Salabert y Mercedes Deambrosis
* ↑ «Forum du Livre - Saint-Louis (Alsace) - Archives des lauréats du prix du Printemps du roman». Arxivat de l'original el 2021-11-10. [Consulta: 11 març 2022].
* ↑ Mercedes Deambrosis
* ↑ El paseo de las Delicias
* ↑ "Le dernier des treize" de Mercedès Deambrosis chez la Branche (Paris, France)
# Sebastián Alarcón

Sebastián Alarcón (Valparaíso, 14 de gener de 1949 - Moscou, 30 de juny de 2019) va ser un director i guionista de cinema xilè, format inicialment a l'Escola de Cinema de Valparaíso, alumne de Aldo Francia i José Román, entre d'altres.
El 1969 és becat per cinc anys per a estudiar a l'Institut de Cinema en la Unió Soviètica. S'inicia en els documentals amb "Ritmos eternos" (1972) i "El despertar" (1973). Més tard filma "La primera página" (1974), on mostra la seva visió del cop militar de 1973. El 1977 realitza "La noche sobre Chile", que aborda també els primers dies del cop militar, sent vist per més de vuitanta milions de persones en la Unió Soviètica i que va guanyar el Premi Especial en el dècim Festival Internacional de Cinema de Moscou.
Més tard realitza films de ficció, destacant La apuesta del comerciante solitario (1984) i Historia de un equipo de billar (1988). Després d'algunes realitzacions en el gènere de la comèdia amb escassa recepció per part del públic (Los agentes de la KGB también se enamoran), el 1996 filma "Cicatriz", una pel·lícula sobre l'atemptat contra Augusto Pinochet deu anys abans.
Va morir el 30 de juny de 2019 a causa d'un càncer a Moscou.

## Filmografia

* Ritmos eternos (1972)
* El despertar (1973)
* La primera página (1974)
* Los tres Pablos (1976)
* La noche sobre Chile (1977)
* Santa Esperanza (1980)
* La caída del cóndor (1982)
* La apuesta del comerciante solitario (1984)
* Jaguar (1986)
* Historia de un Equipo de Billar (1988)
* Una actriz española para el ministro ruso (1990)
* Los agentes de la KGB también se enamoran (1991)
* En busca del falo dorado (1993)
* Cicatriz (1996)
* El fotógrafo (2002)
* El opositor (2019)

## Referències

* ↑ «Sebastián Alarcón». [Consulta: 6 octubre 2019].
* ↑ Mostrador, El. «Fallece el cineasta chileno Sebastián Alarcón en Moscú» (en castellà), 30-06-2019. [Consulta: 6 octubre 2019].
* ↑ «Sebastián Alarcón» (en castellà). [Consulta: 6 octubre 2019].
* ↑ «“Cicatriz”, la única película chilena que habla sobre el atentado a Pinochet y que nunca se estrenó en el país» (en castellà), 07-09-2018. [Consulta: 6 octubre 2019].
* ↑ «Ушел из жизни чилийский режиссер Себастьян Аларкон» (en rus). Arxivat de l'original el 2019-06-30. [Consulta: 6 octubre 2019].
# Maribel Guardiola Savall

Maria Isabel Guardiola Savall (Bolulla, la Marina Baixa, 1973) és una filòloga valenciana, professora a la Universitat d'Alacant. Ha estat acadèmica de l'Acadèmia Valenciana de la Llengua des de 2017 i fins al 2021. És especialista en lexicografia històrica, la terminologia i la neologia, l'onomàstica, la lingüística de corpus i la traducció automàtica. És membre de l'Institut d'Estudis Catalans des de 2021.

## Biografia

Llicenciada en Filologia Valenciana el 1996 i en Filologia Hispànica l'any 2000, s'especialitza en de matèries relacionades amb la lexicografia sincrònica i diacrònica.
Ha treballat en diverses universitats de la catalanofonia, com la Universitat Pompeu Fabra, la Universitat Rovira i Virgili i la Universitat Oberta de Catalunya. També és membre i ha fet classe en cursos promocionats per l'Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana. Es va doctorar l'any 2004. Des del 2011 és professora titular del Departament de Filologia Catalana de la Universitat d'Alacant.
Fou elegida acadèmica pel Ple de l'AVL del 21 de juliol del 2017 i en va prendre possessió el 18 d'octubre de 2017. Conclogué el seu mandat el juny de 2021.

## Publicacions

Ha participat en projectes d'investigació sobre lingüística diacrònica, (lexicografia), l'antroponímia, la cultura popular i la dialectologia i la lingüística computacional (traducció automàtica), coautorant diversos articles. També ha col·laborat en l'elaboració de diversos diccionaris escolars (primària, secundària i batxillerat) en diversos llibres adreçats a l'ensenyament de la primària.

## Premis i reconeixements

Ha rebut els següents premis per la seua tasca investigadora:
* Premi Extraordinari de Llicenciatura en Filologia Hispànica orientació Filologia Valenciana per la Universitat d'Alacant.
* Premi Maria Ibars a la Renovació Pedagògica de l'Excma. Diputació d'Alacant (amb M. Àngels Diéguez), pel treball Coneixement, ús i actituds sociolingüístiques en secundària.

## Referències

* ↑ «M. Isabel Guardiola Saval» (en castellà). [Consulta: 11 novembre 2020].
* ↑ «Notes de premsa». Arxivat de l'original el 2020-10-28. [Consulta: 11 novembre 2020].
* 1 2 «L'Acadèmia Valenciana de la Llengua elegeix set noves acadèmiques i assoleix la paritat». Vilaweb, 12-03-2021. [Consulta: 27 juny 2021].
* 1 2 «GUARDIOLA SAVALL, MARIA ISABEL». [Consulta: 11 novembre 2020].
* ↑ «La Doctora Sandra Montserrat de l’IEC ingressa a l’AVL en un acte solemne. | Institut d'Estudis Catalans · Delegació d'Alacant». [Consulta: 24 novembre 2023].
* 1 2 3 «M. Isabel Guardiola Saval» (en castellà). [Consulta: 16 novembre 2020].
* 1 2 «Acadèmics». Arxivat de l'original el 2020-10-27. [Consulta: 11 novembre 2020].
# Lo Ventall

Lo Ventall: periódich humorístich y literari va ser una publicació del Grup modernista de Reus que sortí l'any 1898.

## Història

Després de l'experiència de Reus Tranquil el 1897, amb aquesta publicació, la Colla de ca l'Aladern o Grup modernista, va voler tornar a fer sentir la seva veu, la literària i també la humorística, encara que principalment publicaven poemes i narracions. Es publicà després de La Nova Cathalunya, l'òrgan més important d'expressió del Grup modernista de Reus, que dirigia i imprimia Josep Aladern. El primer número de Lo Ventall va sortir el 30 de juliol de 1898, dirigit per Pere Cavallé. Era un periòdic humorístic i literari, i, segons l'erudit reusenc Joaquim Santasusagna, «d'una presentació, dins la seva manera, modesta i ingènua, qualificable de passadora».
Per tal d'assegurar les vendes incloïen historietes còmiques frívoles i versos d'un humor vulgar que, com diu Plàcid Vidal, «llavors anaven en voga entre els lectors dels periòdics catalans qualificats de festius directament contrària a la nostra manera de pensar«.
L'últim número va ser el 16, del 12 de novembre de 1898, quan en una reunió de la Colla i a instàncies d'Hortensi Güell, es va decidir que el títol era més aviat indicat per l'estiu, i que potser caldria un títol més modernista. Llavors va canviar de nom i passà a dir-se Lo Lliri, que en aquells moments era la flor de moda.
A part de Pere Cavallé, director, hi col·laboraven els membres de la Colla, sobretot Antoni Isern, Joan Puig i Ferreter, Màrius Ferré, Miquel Ventura, Josep Thous Puey i Xavier Gambús.

## Aspectes tècnics

Sortia setmanalment, en format quartilla a quatre pàgines. Tenia capçalera tipogràfica i el preu era de cinc cèntims. La redacció era al carrer de Jesús 31, la llibreria de ca l'Aladern, que també era la impremta: Impremta La Regional.

## Localització

* La Biblioteca Central Xavier Amorós de Reus conserva onze dels setze exemplars. Es poden consultar en format electrònic en línia: Lo Ventall.

## Referències

* 1 2 Santasusagna, Joaquim. Reus i els reusencs en el renaixement de catalunya fins al 1900. Reus: Associació d'Estudis Reusencs, 1982, p. 355.
* ↑ Vidal, Plàcid. L'Assaig de la vida. Barcelona: Estel, 1934, p. 70-71.
* ↑ Ferran, Marc. Humor i sàtira a Reus: la premsa satírica 1868-1936. Reus: Centre de Lectura, 1992, p. 54-55. ISBN 8487873049.
* ↑ «Lo Ventall». Biblioteques municipals de Reus. [Consulta: 20 octubre 2023].

## Vegeu també

* La Premsa a Reus 1813 - 1939
# Gran Premi del Japó del 1989

Resultats del Gran Premi del Japó de Fórmula 1 de la temporada 1989 disputat al circuit de Suzuka el 22 d'octubre del 1989.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 19 | Alessandro Nannini | Benetton - Ford | 53 | 1h 35' 06. 277 | 6 | 9 |
| 2 | 6 | Riccardo Patrese | Williams - Renault | 53 | + 11.904 s | 5 | 6 |
| 3 | 5 | Thierry Boutsen | Williams - Renault | 53 | + 13.446 s | 7 | 4 |
| 4 | 11 | Nelson Piquet | Lotus - Judd | 53 | + 1' 44.225 min. | 11 | 3 |
| 5 | 7 | Martin Brundle | Brabham - Judd | 52 | + 1 Volta | 13 | 2 |
| 6 | 9 | Derek Warwick | Arrows - Ford | 52 | + 1 Volta | 25 | 1 |
| 7 | 15 | Mauricio Gugelmin | March - Judd | 52 | + 1 Volta | 20 | |
| 8 | 10 | Eddie Cheever | Arrows - Ford | 52 | + 1 Volta | 24 | |
| 9 | 21 | Alex Caffi | Dallara - Ford | 52 | + 1 Volta | 15 | |
| 10 | 22 | Andrea de Cesaris | Dallara - Ford | 51 | + 2 Voltes | 16 | |
| DSQ | 1 | Ayrton Senna | McLaren - Honda | 53 | Desqualificat | 1 | |
| Ret | 2 | Alain Prost | McLaren - Honda | 46 | Col·lisió | 2 | |
| Ret | 8 | Stefano Modena | Brabham - Judd | 46 | Motor | 9 | |
| Ret | 27 | Nigel Mansell | Ferrari | 43 | Motor | 4 | |
| Ret | 12 | Satoru Nakajima | Lotus - Judd | 41 | Motor | 12 | |
| Ret | 4 | Jean Alesi | Tyrrell - Ford | 37 | Caixa canvi | 18 | |
| Ret | 30 | Philippe Alliot | Larrousse - Lamborghini | 36 | Motor | 8 | |
| Ret | 28 | Gerhard Berger | Ferrari | 34 | Caixa canvi | 3 | |
| Ret | 20 | Emanuele Pirro | Benetton - Ford | 33 | Col·lisió | 22 | |
| Ret | 26 | Olivier Grouillard | Ligier - Ford | 31 | Motor | 23 | |
| Ret | 16 | Ivan Capelli | March - Judd | 27 | Suspensions | 17 | |
| Ret | 17 | Nicola Larini | Osella - Ford | 21 | Frens | 10 | |
| Ret | 3 | Jonathan Palmer | Tyrrell - Ford | 20 | Pèrdua de combustible | 26 | |
| Ret | 34 | Bernd Schneider | Zakspeed - Yamaha | 1 | Caixa canvi | 21 | |
| Ret | 24 | Lluís Pérez Sala | Minardi - Ford | 0 | Col·lisió | 14 | |
| Ret | 23 | Paolo Barilla | Minardi - Ford | 0 | Embragatge | 19 | |
| NVQ | 25 | René Arnoux | Ligier - Ford | | | | |
| NVQ | 29 | Michele Alboreto | Larrousse - Lamborghini | | | | |
| NVQ | 38 | Pierre-Henri Raphanel | Rial - Ford | | | | |
| NVQ | 39 | Bertrand Gachot | Rial - Ford | | | | |

## Altres

* Pole: Ayrton Senna 1' 38. 041
* Volta ràpida: Alain Prost 1' 43. 506 (a la volta 43)

## Referències

* «Web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2012-05-26. [Consulta: 7 maig 2010].
# Michael Arbuthnot

Michael Alexander Arbuthnot (8 de juny del 1974) és un arqueòleg, instructor i habitual dels documentals de divulgació. Fou llicenciat en antropologia a la Universitat de Califòrnia als Estats Units el 1996. També és membre actiu d'organitzacions com el Registre d'Arqueòlegs Professionals (RPA), el Consell d'Arqueologia de Florida (FAC), la Societat d'Antropologia de Florida (FAS), entre d'altres. És especialista en arqueologia subaquàtica i, de fet, molt conegut pels seus treballs en aquest camp.

## Enllaços externs

* http://www.flagler.edu/page2.aspx?id=2476 Arxivat 2008-04-11 a Wayback Machine.
* http://cineform.com/customer/LaJolla/LaJolla.htm
# Sebüktigin

Abu-Mansur Sebüktigin (àrab: ابو منصور سبکتگین, Abū Manṣūr Sabuktigīn; persa: ابومنصور سبکتگین) o, senzillament, Sebüktigin (Barskon, 942 - Balkh, 997) fou un sultà de la dinastia yamínida de Gazni, coneguda com a gaznèvida. Era originari del govern de Barskhan a la regió de Semiretxe, havent estat fet presoner de jove i portat a Transoxiana on va esdevenir membre de la guàrdia turca i esclau de l'oficial turc Alptigin o Alptegin. Quan aquest darrer es va retirar a Gazni el van acompanyar molts oficials turcs i alguns el van succeir en el govern de la regió. Sebuktigin fou oficial turc de la guàrdia de Gazni i va esdevenir gendre d'Alptegin.
El 977 va derrotar uns rebels partidaris de l'antic sobirà local de Gazni, Abu Bakr Lawik. Les tropes, després de la victòria (abril del 977) el van aclamar com a nou sultà. La sort de l'anterior sultà Piri és desconeguda.
Va governar vint anys com a vassall dels samànides, als que va ajudar contra els simjúrides de Khurasan (992 i 995). Va derrotar el sobirà dels xahu o hinduixàhides del Panjab, Jaypal, el 979 i el 988, adquirint fortaleses a la frontera de l'Índia dominant el nord del Balutxistan, Ghor, Zabulistan i Bactriana (Tukharistan). Va incorporar Bust i Kusdar i la vall del riu Kabul fins a Peshawar entre d'altres. Poc abans de morir va intervenir a Transoxiana i va establir la seva influència a Bukharà. Va morir el 997 i el va succeir el seu fill Ismaïl ibn Sebüktigin (997-998).

## Vegeu també

* Lashkar- i Bazar.

## Notes

* ↑ Sebüktigin és un nom turc —en turc modern Sevük tegin, "Príncep estimat", que es pot trobar transcrit de formes molt diverses: Subuktegin, Subuktigin, Subuk Tagin, Subuk Tegin, Subuk Tigin, Subuktakin, Subuktekin, Sebuktegin... Per a aquest article s'ha triat la forma recollida per C. E. Bosworth, “Sebüktigin”, a Encyclopaedia of Islam, segona edició, Editada per: P. Bearman, Th. Bianquis, C.E. Bosworth, E. van Donzel, W.P. Heinrichs. Consultat en línia el 12 de juny del 2016. De cara a la pronunciació, cal tenir present que la /g/ ha de sonar com a [g] i no com a [j].
# Governació de Rafah

La Governació de Rafah (àrab: محافظة رفح, Muḥāfaẓat Rafaḥ) és una de les 16 divisions administratives de l'Autoritat Nacional Palestina i una de les 5 situades en la porció sud de la Franja de Gaza. La seva capital provincial és la ciutat de Rafah a la frontera amb Egipte. Segons l'Oficina Central Palestina d'Estadístiques, la província tenia 171.363 a mitjan any 2006. S'hi troba l'Aeroport Internacional Yasser Arafat actualment tancat.

## Localitats

* al-Bayuk
* al-Mawasi
* al-Qarya as-Suwaydiya
* Rafah (capital)
* Shokat as-Sufi

## Camps de Refugiats

* Tel al-Sultan
* Camp de Rafah

## Referències

* ↑ http://www.pcbs.gov.ps/portals/_pcbs/populati/pop16.aspx Arxivat 2011-05-20 a Wayback Machine. www.pcbs.gov.ps
# Gran Premi del Japó del 1994

Resultats del Gran Premi del Japó de Fórmula 1 de la temporada 1994 disputat al circuit de Suzuka el 6 de novembre del 1994.

## Resultats

| Pos | No | Pilot | Equip | Voltes | Temps/ Retirada | Pos. de sortida | Punts |
| 1 | 0 | Damon Hill | Williams - Renault | 50 | 1h 55' 54. 4 | 2 | 10 |
| 2 | 5 | Michael Schumacher | Benetton - Ford | 50 | + 3.365 s | 1 | 6 |
| 3 | 27 | Jean Alesi | Ferrari | 50 | + 52.045 s | 7 | 4 |
| 4 | 2 | Nigel Mansell | Williams - Renault | 50 | + 56.074 s | 4 | 3 |
| 5 | 15 | Eddie Irvine | Jordan - Hart | 50 | + 1' 42.107 min. | 6 | 2 |
| 6 | 30 | Heinz-Harald Frentzen | Sauber - Mercedes | 50 | + 1' 59.863 min. | 3 | 1 |
| 7 | 7 | Mika Häkkinen | McLaren - Peugeot | 50 | + 2' 02.985 min. | 8 | |
| 8 | 9 | Christian Fittipaldi | Footwork - Ford | 49 | + 1 Volta | 18 | |
| 9 | 20 | Eric Comas | Larrousse - Ford | 49 | + 1 Volta | 22 | |
| 10 | 11 | Mika Salo | Lotus - Mugen - Honda | 49 | + 1 Volta | 25 | |
| 11 | 26 | Olivier Panis | Ligier - Renault | 49 | + 1 Volta | 19 | |
| 12 | 31 | David Brabham | Simtek - Ford | 48 | + 2 Voltes | 24 | |
| 13 | 12 | Alessandro Zanardi | Lotus - Mugen - Honda | 48 | + 2 Voltes | 17 | |
| Ret | 4 | Mark Blundell | Tyrrell - Yamaha | 26 | Motor | 13 | |
| Ret | 14 | Rubens Barrichello | Jordan - Hart | 16 | Caixa canvi | 10 | |
| Ret | 8 | Martin Brundle | McLaren - Peugeot | 13 | Virolla | 9 | |
| Ret | 10 | Gianni Morbidelli | Footwork - Ford | 13 | Virolla | 12 | |
| Ret | 28 | Gerhard Berger | Ferrari | 10 | Encesa | 11 | |
| Ret | 25 | Franck Lagorce | Ligier - Renault | 10 | Col·lisió | 20 | |
| Ret | 23 | Pierluigi Martini | Minardi - Ford | 10 | Col·lisió | 16 | |
| Ret | 24 | Michele Alboreto | Minardi - Ford | 10 | Virolla | 21 | |
| Ret | 6 | Johnny Herbert | Benetton - Ford | 3 | Virolla | 5 | |
| Ret | 3 | Ukyo Katayama | Tyrrell - Yamaha | 3 | Virolla | 14 | |
| Ret | 32 | Taki Inoue | Simtek - Ford | 3 | Virolla | 26 | |
| Ret | 6 | Jyrki Järvilehto | Sauber - Mercedes | 0 | Motor | 15 | |
| Ret | 19 | Hideki Noda | Larrousse - Ford | 0 | Virolla | 23 | |
| NVQ | 34 | Bertrand Gachot | Pacific - Ilmor | | | | |
| NVQ | 33 | Paul Belmondo | Pacific - Ilmor | | | | |

## Altres

* Pole: Michael Schumacher 1' 37. 209
* Volta ràpida: Damon Hill 1' 56. 597 (a la volta 24)

## Referències

* «La web Oficial de la Fórmula 1». Arxivat de l'original el 2014-11-06. [Consulta: 13 març 2010].