OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Julián de Chía

Julián de Chía (Toledo, 1818 - Mataró, 1898) va ser un historiador i musicògraf.
Va entrar com a empleat en el govern civil de Girona en 1840; en 1863 va passar a secretari de l'Ajuntament i en 1872 a arxiver. En aquest últim lloc es va dedicar a col·leccionar documents de música relatius a aquesta ciutat, que va enviar a Barbieri entre 1882 i 1883. Juntament amb la correspondència entre tots dos, aquests papers van ser publicats en el volum II de Documents sobre música i músics espanyols. Llegat Barbieri (Madrid, 1988). Es va dedicar a col·leccionar documents de música relatius a Girona. Aquests els va enviar a Barbieri, qui ho publicaria en el volum II de "Documentos sobre música y músicos españoles."
Principalment la seua labor va ser recollir tots els instruments que es citaven en els documents de l'arxiu de Girona, sobre tot els presents en les festes del Corpus. Aquest és un dels primers estudis d'organologia sistemàtica coneguts a Espanya.
La labor de Chía va consistir a recollir quants instruments se citaven en els documents de l'arxiu de Girona, sobretot en les festes del Corpus, en la qual es denomina: “Relació rectificada dels instruments musicals que van assistir a les antigues processons i festes públiques celebrades a Girona, amb excepció dels anys en què respectivament van anar apareixent en elles, segons es dedueix dels documents existents en l'arxiu municipal”. És dels primers estudis d'organologia sistemàtica coneguts a Espanya i en els quals es basarà, en gran part, l'estudi de Barbieri i de Pedrell. Tota la seva obra es recull en La música a Girona. Anotacions històriques sobre la qual va estar en ús en aquesta ciutat i la seva comarca des de l'any 1380 fins a mitjan segle XVIII … amb un apèndix del mestre Barbieri, Girona, J. Torres, 1886.

## Referències

* ↑ Asenjo Barbieri, Francisco. Biografías y documentos sobre música y músicos españoles : egado Barbieri.. Fundación banco exterior, 1986.
* ↑ Diccionario de la música española e iberoamericana. ISBN 978-84-8048-303-2.
# Martin Hugo Löb

Martin Hugo Löb (alemany: Martin Löb) (Berlín, 31 de març de 1921 - Annen, 21 d'agost de 2006) va ser un matemàtic alemany. Es va instal·lar en el Regne Unit abans de la Segona Guerra Mundial i es va especialitzar en lògica matemàtica. Es va traslladar als Països Baixos en la dècada de 1970, on va romandre fins a la jubilació. És conegut per haver formulat el teorema de Lob el 1955.

## Primers anys i educació

Löb va créixer en Berlín, però es va escapar de l'alemanya nazi, arribant al Regne Unit just abans de l'esclat de la Segona Guerra Mundial. Com a enemic estranger, va ser deportat a un camp de concentració a Nova Gal·les del Sud d'Austràlia el 1940, allí amb 19 anys va aprendre matemàtiques de la resta internats. El seu mestre, Felix Behrend, va ser més tard professor a la Universitat de Melbourne
Lob se li va permetre tornar al Regne Unit el 1943, i va estudiar a la Universitat de Londres després de la guerra. Després de graduar-se, es va convertir en un estudiant de recerca amb en Reuben Goodstein a la Universitat de Leicester. Va completar la seva tesi doctoral, i es va convertir en professor ajudant a la Universitat de Leeds el 1951, on va romandre durant 20 anys, esdevenint un professor lector i després un professor. Va desenvolupar el grup de Leeds de lògica matemàtica, que és un dels centres líders en el Regne Unit. Lob va fer una investigació sobre la teoria de la prova, lògica modal i teoria de la computabilitat. Va formular el Teorema de Lob el 1955, com una versió oficial de la Paradoxa de Löb, les declaracions que han de provar la seva pròpia demostrabilitat ha de ser certes (similar a la Teorema d'incompletesa de Gödel).
La dona de Löb, Caroline, era holandesa. Van tenir dues filles. Lob es va traslladar a i va convertir-se en professor de la Països Baixos d'Amsterdam en la dècada de 1970. Va romandre a la Universitat d'Amsterdam fins que es va jubilar. Llavors es van traslladar al nord dels Països Baixos, on més tard va morir.

## Referències

* Obituari, The Guardian, 3 octubre 2006
* Obituari, Institut de Lògica, Llenguatge i Computació, universitat d'Amsterdam
# Mohammed Dib

Mohammed Dib (Tremecen, Algèria, 1920 - La Celle-Saint-Cloud, França, 2003) va ser un escriptor algerià en llengua francesa.
Va treballar com a mestre i traductor. A les seves obres descriu la vivència dels algerians per a un públic occidental (per aquest motiu va triar el francès com a llengua literària), destacant en el seu compromís polític i per la igualtat. El seu estil beu del realisme clàssic. Va rebre nombrosos premis literaris, entre els quals cal remarcar el Prix Fénéon, el premi de la Francofonia i el Prix Mallarmé. Va conrear tant la novel·la i la poesia com el conte breu.

## Obres

* La Grande Maison, 1952
* L'Incendie, 1954
* Au café, 1955
* Le Métier à tisser, 1957
* Un Été africain, 1959
* Baba Fekrane, 1959
* Ombre gardienne, 1960
* Qui se souvient de la mer, 1962
* La Danse du roi, 1968
* Dieu en barbarie, 1970
* Formulaires, 1970
* Le Maître de chasse, 1973
* L'Histoire du chat qui boude, 1974
* Omneros, 1975
* Habel, 1977
* Feu beau feu, 1979
* Les Terrasses d'Orsol, 1985
* Le Sommeil d'Ève, 1989
* Neiges de marbre, 1990
* Le Désert sans détour, 1992
* L'Infante maure, 1994
* Tlemcen ou les lieux de l'écriture, 1994
* La Nuit sauvage, 1995
* Si Diable veut, 1998
* L'Arbre à dires, 1998
* L'Enfant jazz, 1998
* Le Cœur insulaire, 2000
* Comme un bruit d'abeilles, 2001

## Enllaços externs

Llibres de l'autor a les Biblioteques de Barcelona
# Políedre d'arestes uniformes

Un políedre d'arestes uniformes és aquell políedre que té la característica que en totes les seves arestes es reuneixen el mateix parell de cares.
Entre els políedres d'arestes uniformes figuren:
* Tota la Família dels sòlids platònics: tetràedre, cub, octàedre, dodecàedre i icosaedre
* De la família dels políedres arquimedians: cuboctàedre i icosidodecàedre.
* De la família dels sòlids de Catalan: el dodecàedre ròmbic i el riacontàedre ròmbic.

## Referències

* Peter R. Cromwell, Polyhedra, Cambridge University Press 1997, ISBN 0-521-55432-2, pàg. 371 Transitivity
* Grünbaum, Branko; and Shephard, G. C.. Tilings and Patterns. Nueva York: W. H. Freeman, 1987. ISBN 0-7167-1193-1. (6.4 Isotoxal tilings, 309-321)
* Coxeter, Harold Scott MacDonald ; Longuet-Higgins, MS; Miller, JCP (1954), «uniforme Polyhedra», Transaccions filosòfiques de la Royal Society of London. Sèries A. Matemàtiques and Physical Sciences 246: 401-450, ISSN 0080-4614, JSTOR 91.532, MR 0062446, doi : 10.1098 / rsta.1954.0003
# Radia Perlman

Radia Joy Perlman (18 de desembre de 1951, Portsmouth, Virgínia) és una creadora de programari i enginyera de xarxes, experta en seguretat, coneguda com la Mare d'Internet. Actualment treballa a Intel, Estats Units, empresa per a la qual ha aconseguit més de 47 patents.

## Notes acadèmiques i professionals

Famosa per ser la creadora del protocol Spanning Tree (STP), quan treballa a la Digital Equipment Corporation; el protocol és fonamental per permetre la redundància de camins a les xarxes d'àrea local (LAN). Ha realitzat nombroses contribucions en altres àrees creant i estandarditzant protocols. Va obtenir el grau, el màster en matemàtiques i el títol de doctora en ciències de la computació al MIT. La seva tesi doctoral, al MIT, tractava sobre les aplicacions de l'adreçament quan es produeixen fallades perjudicials en els sistemes de xarxa i han estat la base per a la major part del treball en aquest camp.

## Obra

Perlman és autora de dos llibres sobre xarxes que encara no estan traduïts al català.
* Perlman, Radia (1999). 'Interconnections: Bridges, Routers, Switches, and Internetworking Protocols (2a edició). Addison-Wesley Professional Computing Series. ISBN 9780201634488.
* Perlman, Radia; Charlie Kaufman; Michael Speciner (1995). Network Security: Private Communication in a Public World (2a edició). Prentice Hall. ISBN 9780130614667.

## Premis

* 2006 – Lifetime Achievement Award—“the Flame”—USENIX per En particular, va reconèixer el treball de la Dr. Perlman en el desenvolupament de l'algorisme d'arbre d'expansió que és de rigor en tots els productes de LAN avui dia.
* 2005 – Anita Borg Institute Women of Vision Award per Innovacions en seguretat de xarxes, tecnologies de adreçament i altres contribucions fonamentals per al funcionament i l'expansió d'Internet.
* 2003 – Silicon Valley Intellectual Property Law Association, Inventor de l'any.
* 2000 – Royal Institute of Technology, Doctora Honoris Causa. - (28 de juny de 2000)
* 1997 – Nomenada per segona ocasió una de les 20 persones més influents en la indústria en el 25è aniversari de la revista Data Communications (només ella ha estat nomenada en dues ocasions). – (15 de gener de 1997)
* 1992 – Nomenada una de les 20 persones més influents en la indústria en el 20è aniversari de la revista Data Communications. – (15 de gener de 1992)

## Referències

* ↑ «PERLMAN, Radia». Foro histórico de las telecomunicaciones. Colegio Oﬁcial y la Asociación Española de Ingenieros de Telecomunicación. [Consulta: 7 novembre 2021].
* ↑ «Radia Joy Perlman, informática» (en castellà). Mujeres con ciencia. Universidad del País Vasco, 18-12-2019. [Consulta: 7 novembre 2021].
* ↑ USENIX: The Advanced Computing Systems Association.
* ↑ EETimes (18 d'octubre de 2005).
* ↑ Silicon Valley Intellectual Property Law Association (SVIPLA).

## Enllaços externs

* Entrevista realitzada a La Vanguardia Una dona sap que encerta amb la seva solució si ells criden: ‘Era obvi!’, 07 de juny de 2024.
* Article a El País sobre Radia Perlman No m'agraden els ordinadors, són massa fràgils, 29 de gener de 2009 (en espanyol).
# Somnis de joventut

Somnis de joventut (títol original en anglès:Alice Adams) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per George Stevens, estrenada el 1935 i doblada al català. Està basada en una novel·la de Booth Tarkington que, el 1922, va guanyar el Premi Pulitzer. També és la nova versió d'una versió anterior, Alice Adams, el 1923, protagonitzada per Florence Vidor i dirigida per Rowland V. Lee.

## Argument

En una família de classe mitjana-baixa, el pare i el fill estan contents de treballar en una botiga, però la mare i la filla intenten tots els estratagemes per intentar pujar socialment. Quan la filla coneix l'home dels seus somnis, la mare arrossega el pare cap a un perillós negoci i planeja impressionar el noi amb un sopar.

## Producció

La pel·lícula va ser produïda per Pandro S.Berman per RKO Radio Pictures des del 22 de maig de 1935 fins al 3 juliol de 1935. Va ser rodada a la RKO Encino Ranch del Balboa Boulevard i al bulevard Burbank a Encino.

## Distribució

Distribuïda per la RKO Radio Pictures, la pel·lícula va ser presentada per primera vegada a Nova York el 15 d'agost, i va ser estrenada en algunes sales el 23 d'agost de 1935. A la costa oest, es va estrenar el 16 d'octubre de 1935 a Los Angeles.

## Repartiment

* Katharine Hepburn: Alice Adams
* Fred MacMurray: Arthur Russell
* Fred Stone: Virgil Adams
* Evelyn Venable: Mildred 'Georgette' Palmer
* Frank Albertson: Walter Adams
* Ann Shoemaker: Sra. Adams
* Charley Grapewin: J. A. Lamb
* Grady Sutton: Frank Dowling
* Hedda Hopper: Sra. Palmer
* Jonathan Hale: M. Palmer
* Hattie McDaniel: Malena Burns
* Walter Brennan

## Nominacions

* 1936. Oscar a la millor actriu per Katharine Hepburn
* 1936. Oscar a la millor pel·lícula

## Referències

* ↑ Somnis de joventut
* ↑ «Alice Adams». The New York Times.
* ↑ «IMDb». Arxivat de l'original el 2011-10-26. [Consulta: 15 octubre 2012].
# Tournay (Neufchâteau)

Tournay (en való Tournai-dlé-l'-Tchestea) és un antic municipi de Bèlgica a la província de Luxemburg. L'1 de gener de 1977 va fusionar amb la ciutat de Neufchâteau.

## Història

El nom provindria del gal Turno (=turó) i el sufix -acum (=lloc de). La mateixa significació es troba al nom del carrer major Torimont (=mont del turó). A l'antic règim feia part de la senyoria de Mellier, que després va esdevenir Terra de Neufchâteau, de la qual Tournay formava un dels sis quarters. Els altres quarters eren Fineuse, Gérimont, Grandvoir, Semel i Verlaine. Durant la reorganització administrativa sota el règim neerlandès el 1823 va esdevenir un municipi independent de Neufchâteau. Després d'un segle i mig va tornar a fusionar el 1977.
* Església de Fiacre
* Panorama des del carrer Chemin de la Chapelle Collard

## Lloc d'interès

* L'església dedicada a Fiacre

## Referències i enllaços

* ↑ Jean-Jacques Jespers, Dictionnaire des noms de lieux en Wallonie et à Bruxelles, Brussel·les, Editions Racine, 2005, pàgina 586
* ↑ Jean-Jacques Jespers, ibidem
   * Mapa del nucli Arxivat 2016-03-05 a Wayback Machine.
             A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Tournay
# Wuyuntana

Wuyuntana, coneguda al japò amb el nom de Uyontana (ウヨンタナ, uyontana), és una cantant mongola de Horqin, districte de Tongliao, Mongòlia Interior (Mongòlia). Des de 1987 viu al Japó i ha contribuït amb la veu a diversos anime, incloent Macross Plus ', Shamanic Princess ', Betterman i la primera pel·lícula de Sakura, la caçadora de cartes.

## Albums

* Khorchin (ホルチン, 1998)
* Ten no Kabe (天の壁, 2001)
# Itziar Llobet Coderch

Itziar Llobet Coderch (Barcelona, 20 de març de 1993) és una jugadora de bàsquet catalana.
Escorta, començà a practicar el bàsquet als cinc anys a l'Escola de Bàsquet Nacho Solozábal. Jugà en les categories infantils del UB FC Barcelona, el Centre Obert Sant Cugat i la Unió Esportiva Sant Cugat. En categoria cadet, jugà al Segle XXI amb el qual competí a la Lliga Femenina 2 amb quinze anys. Després d'una temporada a la Lliga NCAA amb el Kent State Golden Flashes (2011-12), tornà a jugar a les competicions estatals. Debutà a Lliga Femenina amb el Beroil Ciudad de Burgos (2012-13) i, posteriorment, jugà amb l'Universitario de Ferrol, l'Snatt's Femení Sant Adrià, aconseguint l'ascens a la primera divisió amb tots dos clubs, i el Club Bàsquet Boet Mataró, L'estiu de 2019 fitxà pel Barça CBS de la Lliga Femenina 2, amb el qual guanyà la Lliga Femenina Challenge (2021-22) i aconseguí l'ascens a la Lliga Femenina. El març de 2023 anuncià el seu embaràs que l'ha apartat temporalment de la competició esportiva. Internacional amb la selecció espanyola en categories inferiors, es proclamà campiona d'Europa sub-16 (2009) i sub-20 (2013).

## Referències

* ↑ Téllez, Jan. «Itziar Llobet: 'Ara les nenes també volen ser esportistes'». Diari de Barcelona, 04-03-2022. [Consulta: 25 juny 2023].
* ↑ López Puig, Àlex. «Itziar Llobet, la directora d'orquestra del Bàsquet Femení Sant Adrià». Tot Sant Cugat, 13-08-2017. [Consulta: 27 juny 2023].
* ↑ Garcia, Joan. «Itziar Llobet, col·leccionista d'ascensos a la Lliga Femenina de bàsquet». Cugat Mèdia, 14-12-2022. [Consulta: 27 juny 2023].
* ↑ «Itziar Llobet anuncia el seu embaràs». FC Barcelona, 10-03-2023. [Consulta: 27 juny 2023].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Itziar Llobet Coderch - FEB
# Solothurn ST-5

El Solothurn ST-5 era un canó antiaeri de 20 mm dissenyat per Solothurn a Suïssa que en última instància va ser la base de disseny de les exitoses sèries de canons FlaK 30 utilitzats per Alemanya a la Segona Guerra Mundial. Solothurn era propietat de la firma alemanya Rheinmetall, que en aquell moment tenia prohibit desenvolupar determinades armes. Rheinmetall i altres fabricants alemanys van buscar col·laboracions amb empreses estrangeres, sovint propietats seves directament, per intentar eludir els termes del tractat de Versalles.
El ST-5 disparava la munició 20×138 mm que era el projectil de 20 mm més potent disponible.

## Referències

* ↑ G. Williams, Anthony «An introduction to collecting 20 mm cannon cartridges» (en anglès). The Cartridge Researcher. European Cartridge Research Association, 2007.
# Bonaventura Aliotti

Bonaventura Aliotti (Palerm, vers 1640 – Palerm, vers 1690) fou un religiós, organista i compositor italià actiu en la segona meitat del segle xvii.

## Biografia

Bonaventura Aliotti, conegut com a Pare Palerm durant la seva vida, va treballar a Palerm, Ferrara i Pàdua. Igual que el seu mestre Giovanni Battista Fasolo, va pertànyer a l'Orde Menorític. A l'octubre de 1674 es va traslladar a Ferrara i va aconseguir una feina com a organista a l'església de la confraria laxa "Confraternita della Morte". Dels onze oratoris que se li atribueixen, només quatre han sobreviscut.
La seva obra més famosa és l'oratori "Il Sansone" de 1686. Aquest va ser gravat el 2001, probablement com la seva primera obra, per l'Ensemble Elyma de Gabriel Garrido. Altres oratoris inclouen "Il Trionfo della morte per il peccato d'Adamo" i "Santa Rosalia" (1687). El 2020 es va publicar "Il trionfo della morte" al segell Accent, interpretat per Les Traversées Baroques sota la direcció d'Étienne Meyer Els tres oratoris esmentats estan disponibles en reimpressions modernes.

## Obres (selecció)

* La morte di S Antonio da Padova (G. Desideri), 1677
* Il trionfo della morte per il peccato d'Adamo, Ferrara, 1677
* Amore e Fede alla mensa: nella conversione di S Maria Maddalena, perdut (Palerm, 1680)
* L'Arca simbolo della Croce, perdut (Palerm, 1680)
* Begorre alla Fede, perduda (Palerm, 1681)
* La Fe' trionfante per l'heresia soggiogata da S Antonio di Padova, perduda (Palerm, 1681)
* Dialogo dell'Immaculata Concettione di Maria Sempre Vergine, perduda (Palerm, 1682)
* L'invito celeste o S Caterina, perdut (Palerm, 1682)
* Per il nuovo teatro della Musica, perduda (Palerm, 1682)
* Il Sansone, (Nàpols, 1686)
* Santa Rosalia, (Palerm, 1687)

## Referències

* ↑ https://www.dolmetsch.com/cdefsa1.htm
* ↑ Paolo Emilio Carapezza und Giuseppe Collisani: Eintrag Aliotti, Bonaventura in Grove Music Online
* ↑ Nicoletta BILLIO docente Bibliotecario (Treviso, 18.05.1961) (Memento vom 7. Mai 2006 im Internet Archive) (kann mit Markierung sichtbar gemacht werden)
# Shōjo Comic

Shōjo Comic (少女コミック, sovint abreujat com 少コミ Shōkomi, Sho-Comi o Shōcomi) és una revista de manga shojo publicada bimensualment al Japó per l'editorial Shogakukan des de 1968. Inicialment, la revista es publicà de manera setmanal fins als anys vuitanta. Durant els setanta, fou una de les principals publicacions del manga shojo, i acollí obres d'autores destacades com Moto Hagio i Keiko Takemiya, que foren pioneres en la innovació del gènere i del mitjà.
El manga shojo, a diferència d'altres gèneres com el shonen, el seinen o el josei, es caracteritza per la inclusió d'històries romàntiques, drames de la vida quotidiana i relats influïts per la cultura pop. Originalment destinat a un públic jove i femení, aquest gènere també ha atret nois joves i un públic adult.
Alguns dels mangues més destacats i populars d'aquest gènere inclouen títols com Sailor Moon i La màgica Do-Re-Mi, que aconseguiren un gran èxit tant al Japó com internacionalment.

## Mangakes i sèries aparegudes en Shōjo Comic

* Mitsuru Adachi
** Hiatari Ryōkō!
* Kotomi Aoki
** Asa mo, Hiru mo, Yoru mo
** Boku wa Imōto ni Koi o Suru
** Boku no Hatsukoi wo Kimi ni Sasagu
** Ijiwaru Shinaide
* Moto Hagio
** Tōma no Shinzō
** They were 11
* Mann Izawa (història) i Yumiko Igarashi (art)
** Georgie!
* Gō Ikeyamada
** Moe Kare!!
** Uwasa no Midori-kun
* Shotaro Ishinomori
** Cyborg 009 (5th version, 1975–1976)
* Miyuki Kitagawa
** Tokyo Juliet
* Kanan Minami
** Honey x Honey Drops
** Ren'ai Shijō Shugi
** Chain of Pearls
* Kaho Miyasaka
** Binetsu Shōjo
** Kare: First Love
* Aqua Mizuto
** Milk Crown
** Milk Crown H!
* Iori Shigano
** Kapōn!
** Sonna Koe Dashicha Iya!
* Mayu Shinjo
** Kaikan Phrase
** Love Celeb
** Ai wo Utau yori Ore ni Oborero! (Blaue Rosen)
* Chie Shinohara
** Ao no Fūin Blue Seal
** Red River Sora wa Akai Kawa no Hotori
** Akatsuki no Lion Safaktaki Aslan
* Keiko Takemiya
** Kaze to Ki no Uta
* Masami Takeuchi
** Moondrop ni Oyasumi
* Yuu Watase
** Alice 19th
** Appare Jipangu!
** Ceres, Celestial Legend
** Fushigi Yūgi
** Fushigi Yūgi Genbu Kaiden
** Imadoki!
** Zettai Kareshi
* Rie Takada
** Punch!
** Heart
** Wild Act
** Happy Hustle High

## Revistes relacionades

* Betsucomi
* Chuchu
* Ciao
* Deracomi
* Shōjo Comic Zōkan
* Shōjo Comic Cheese!

## Enllaços externs

* Pàgina oficial de ShoComi (japonès)
# James Ramsay MacDonald

James Ramsay MacDonald PC FRS (12 d'octubre de 1866 - 9 de novembre de 1937) fou un polític britànic dues vegades Primer Ministre del Regne Unit.
D'origen humil, es va convertir en el primer Primer Ministre laborista el 1924 d'un govern laborista en minoria després de la mort del conservador Andrew Bonar Law. Durant el seu segon mandat va haver d'afrontar la Gran Depressió. Formaria llavors un govern d'unitat amb més ministres conservadors que laboristes, cosa que el va dur a ser expulsat del partit.

## Referències

* 1 2 Taylor, A.J.P.. English History 1914-1945 (en anglès), 1965, p. 359-370.
* ↑ Marquand, David: Ramsay MacDonald, London, 1977, pp. 4-5
* ↑ Clegg, H.A;, Fox, Alan; Thompson, A.F.: A History of British Trade Unions since 1889, 1964, vol I, p. 388
# Euronews

Euronews és un canal de televisió europeu dedicat a les notícies. Es pot rebre, via Televisió per satèl·lit, arreu d'Europa i en el nord d'Àfrica, i, per la televisió per cable, en bona part del món (102 països), especialment a Amèrica del Nord. Euronews també s'emet a través d'alguns canals nacionals a certes hores del dia. A través d'acords de distribució aquest canal paneuropeu es pot veure en més de 120 països. Euronews va ser escollida per la Unió Europea per a tractar temes relatius a les institucions de la mateixa - ha de consagrar almenys una desena part del seu temps d'emissió referent a això - i a Europa en general.
En aquest sentit té una missió de servei públic europeu, i rep una subvenció anual de cinc milions d'euros. El consorci Euronews, fundat el 1992, reuneix dotze cadenes públiques estatals:
* France Télévisions (França)
* ERT (Grècia)
* CYBC (Xipre)
* ERTV (Egipte)
* RAI (Itàlia)
* RTP (Portugal)
* RTBF (Bèlgica)
* RTVE (Espanya)
* TMC (Mònaco)
* YLE (Finlàndia)
La seva seu és a Lió (França). La idea de crear una cadena europea de notícies va sorgir el 1991, quan la cobertura exclusiva de la primera guerra de l'Iraq per la cadena nord-americana de notícies CNN va posar de manifest l'hegemonia d'aquest país i, per tant, el retard europeu en el domini de la informació televisiva internacional. Altres cadenes es van unir al projecte: CT (República Txeca), ENTV (Algèria), ERTT (Tunis), PBS (Malta), RTÉ (Irlanda), RTVSLO (Eslovènia), Rússia 1 (Rússia), Companyia Nacional de Televisió Ucraïnesa (Ucraïna), SSR-SRG (Suïssa), TVR (Romania) i TV4 AB (Suècia).
La britànica ITN participa en el contingut de les emissions. La SECEMIE és la societat propietària i productora de Euronews, mentre que SOCEMIE, filial de l'anterior, és l'operador.
Les emissions van començar l'1 de gener de 1993. Emet en 12 idiomes, que ha anat incorporant progressivament. Quan va començar les seves emissions ho feia en alemany, anglès, castellà, francès i italià. Més endavant, va incorporar el portuguès (1999), rus (2001), àrab (2008), turc (des de 2010), persa, l'ucraïnès, grec. Es preveu que el 2013 incorpori l'hongarès.

## Informació

Encara que l'idioma es pot canviar, són les mateixes imatges per a tots els europeus. Els seus blocs informatius són de 30 minuts, i consten dels següents apartats:
* News: són les notícies d'àmbit general.
* Economia: l'actualitat del món dels negocis.
* Sport: notícies esportives.
* Europa: notícies i informació sobre la UE.
* Europeans: reportatges sobre els ciutadans de la UE i països veïns.
* Le Mag: reportatges i notícies sobre moda, tendències...
* Pass: respon a qüestions europees.
* No comment: ensenya imatges però sense comentaris.
* Meteo: informació meteorològica.
* Perspectives: els caps de setmana, ensenya com es comenta una mateixa notícia en diferents països europeus (normalment apareix TVE, RAI i televisions de França i Suïssa).

## Referències

* ↑ Gutiérrez M., Àlex «Euronews: 20 anys d'alternativa a la CNN». Diari Ara [Barcelona], 21-01-2013, p.44. ISSN: 2014-010X.

## Enllaços externs

* Euronews
** Africanews