OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Àcid flòmic

L'àcid flòmic, el qual nom sistemàtic és àcid icosa-7,8-dienoic, és un àcid carboxílic de cadena lineal amb vint àtoms de carboni que conté dos dobles enllaços consecutius entre els carbonis 7-8 i 8-9, és un al·lè, la qual fórmula molecular és ${\ce {C20H36O2}}$. En bioquímica és considerat un àcid gras rar.
Fou aïllat per primera vegada el 1997 per K. Aitzetmüller, N. Tsevegsüren i K. Vosmann, de l'oli de les llavors de lamiàcies, subfamília lamiòidia: Phlomis tuberosa, Phlomis fruticosa, Lamiastrum galeobdolon, Phlomis samia, Leonurus sibiricus, Physostegia virginiana alba, Marrubium vulgare, Panzerina canescens, entre d'altres, en proporcions molt petites que no superen el 3 %. La característica més destacada és la presència de dos dobles enllaços contigus formant un al·lè, la qual cosa és molt rara en els àcids grassos. El nom comú prové del gènere Phlomis.

## Referències

* ↑ Aitzetmüller, Kurt; Tsevegsüren, Nanzad; Vosmann, Klaus «A New Allenic Fatty Acid inPhlomis (Lamiaceae) Seed Oil» (en anglès). Fett/Lipid, 99, 3, 1997, pàg. 74–78. DOI: 10.1002/lipi.19970990304. ISSN: 0931-5985.
* ↑ «PlantFAdb: 20:2-delta-7,8allene; Phlomic acid; 7,8-Eicosadienoic acid; Phlomic acid». [Consulta: 5 octubre 2018].
# Club Med

Club Med, antigament Club Méditerranée des de la seva creació com a associació, és una empresa francesa, creada el 1950 pel belga Gérard Blitz. Es dedica a la comercialització d'estades als seus resorts o villages de vacances d'arreu del món. Des de 2015, Club Med pertany al conglomerat xinès Fosun International.
Als seus inicis comercialitzava a França estades vacacionals a resorts d'arreu del món. L'èxit de l'empresa a França durant els anys 1960 va fer que es convertís en un símbol d'aquells anys, moment en què França vivia un creixement econòmic important, batejat com Trente Glorieuses, que contribuí a l'establiment de l'estat del benestar, amb les primeres vacances pagades. L'empresa simbolitza per als francesos la represa després de la dramàtica Segona Guerra Mundial, l'entrada a una nova etapa de convulsions per al país: cultura de masses, establiment de la Cinquena República Francesa, establiment de l'estat del benestar, etc..
El primer resort de l'empresa es va construir a Espanya (a Alcúdia, Mallorca), al qual en seguiren altres a Itàlia, Grècia i Suïssa. El reclam principal de l'empresa era una estada de vacances on es podia gaudir de la natura i practicar esports amb "preus tot inclòs".

## Referències

* ↑ Bonniel, Marie-Aude. «Il y a 50 ans : le Club Med, «ministère fantôme des loisirs collectifs»» (en francès). Le Figaro, 26-06-2015. [Consulta: 31 juliol 2020].

## Vegeu també

* Club Méditerranée (Cap de Creus)
# Maxfield Parrish

Maxfield Parrish (25 de juliol del 1870, Filadèlfia - 30 de març del 1966, Cornish) fou un pintor, cartellista i il·lustrador estatunidenc. El seu pare fou el pintor i gravador Stephen Parrish. Fou deixeble de Howard Pyle. Estudià a l'Acadèmia Pennsilvània de Filadèlfia i a la de Belles Arts de Howars Pyle. Va ser membre d'algunes prestigioses acadèmies i associacions artístiques de prestigi, entre les quals destaca la National Academy of Design. Col·laborà amb les revistes Harper's, The Century i Scribner's. Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es conserven obres seves.

## Referències

* ↑ «El Cartell Modern». PDF. MNAC, Del 19 juliol al 30 setembre 2007. [Consulta: 11 gener 2013].

## Enllaços externs

* http://ead.dartmouth.edu/html/ml62_fullguide.html Arxivat 2016-12-29 a Wayback Machine.
* http://www.gutenberg.org/2/0/9/1/20916/20916-h/20916-h.htm
# Varanòpids

Els varanòpids (Varanopidae) constitueixen una família de pelicosaures. Cap varanòpid no va desenvolupar una vela com la del dimetrodont. La seva mida oscil·lava entre la d'un llangardaix i la d'un gos.

## Taxonomia

* Classe Synapsida
* Ordre Pelycosauria
** Eupelycosauria
*** Família Varanopidae
**** Archaeovenator
**** Apsisaurus
**** Ascendonanus
**** Dendromaia
**** Pyozia
**** Thrausmosaurus
**** Subfamília Mesenosaurinae
***** ?Anningia
***** Cabarzia
***** Elliotsmithia
***** Heleosaurus
***** Mesenosaurus
***** Microvaranops
**** Subfamília Varanodontinae
***** Aerosaurus
***** Mycterosaurus
***** Ruthiromia
***** Tambacarnifex
***** Varanodon
***** Varanops
***** Watongia

## Enllaços externs

* Varanopseidae Arxivat 2008-05-11 a Wayback Machine. - a Paleos (anglès)
# Eduard Grikurov

Eduard Petrovich Grikurov (Tiflis, Imperi Rus, 29 de març (11 d'abril), 1907 - Leningrad, RSFSR, URSS, 13 de desembre 1982), va ser un director d'òpera soviètic. Artista popular de la RSFSR (1957). Guanyador del Premi Stalin, segon grau (1951).

## Biografia

E. P. Grikurov va estudiar piano a Conservatori Estatal de Tiflis amb Ana Tulaixvili, teoria musical i composició amb Mikhaïl Ippolítov-Ivànov i Sarguís Barkhudarian. Va millorar les seves habilitats al Conservatori de Sant Petersburg, on es va graduar el 1933 com a director (classe d'Aleksandr Gauk).
Després d'una col·laboració a curt termini amb l'Orquestra d'instruments populars russos que porta el nom de V.V Andreev, l'any 1937 Grikurov va començar a treballar al Teatre d'Òpera Maly, amb el qual es va vincular posteriorment tota la seva carrera de director. De 1944 a 1969, va exercir com a director en cap d'aquest teatre (amb una pausa el 1956-1960, quan va dirigir l'Orquestra S. M. Kirov LATOB).
Grikurov va ensenyar direcció al Conservatori Estatal de Leningrad que porta el nom de N. A. Rimsky-Korsakov (professor des de 1971); entre els seus estudiants, en particular, Shamgon Kazhgaliev, Alexander Alekseev, Vakhtang Zhordania, Dmitry Kitayenko, D. V. Smirnov.
E. P. Grikurov va morir el 13 de desembre de 1982. Va ser enterrat a Leningrad al cementiri de Bogoslovskoye.

## Obra

S'han realitzat més d'una trentena d'actuacions, entre elles:
* "Falstaff" de Giuseppe Verdi
* "Pagliacci" de Ruggero Leoncavallo
* "El gall d'or" de Nikolai Rimski-Kórsakov
* "Cavalleria rusticana" de Pietro Mascagni
* "Lakmé" de Léo Delibes
* "La Bohème" de Giacomo Puccini
* 1950 — “Guàrdia jove” de Yuliy Meitus
* 1955 - "Guerra i pau" de Serguei Prokófiev
* "L'Amour des trois oranges" de Serguei Prokófiev
* "Virineya" de Serguei Slonimski
* “Antoni i Cleòpatra” de Samuel Barber
El treball de Grikurov en el revival de l'òpera Ledi Màkbet Mtsènskogo Uiezda el 1965 va cridar una atenció especial, com va assenyalar Sofia Khentova:
| « | “La vessant musical està al nivell adequat, sobretot gràcies al treball acurat i subtil d'E. Grikurov. Essencialment, va crear la seva pròpia versió interpretativa de l'òpera. S'han trobat tempos flexibles que corresponen a la dinàmica ràpida de l'acció. <...> L'orquestra, dirigida per Grikurov, és qui, de fet, es va convertir potser en el principal “heroi” de l'actuació. L'orquestra dirigeix, dirigeix l'acció, crea un ambient emocional i captiva els cantants. No hi ha ni un sol toc orquestral que provoqui controvèrsia o objecció.” | » |

## Música de cinema

* "Fill de Mongòlia" (1936)

## Premis i premis

* Artista honorat de la RSFSR (1954)
* Artista popular de la RSFSR (1957)
* Premi Stalin de segon grau (1951) - per la direcció de l'òpera "The Young Guard" de Yu S. Meitus

## Referències

* ↑ РУССКИЙ БАЛЕТ И ЕГО ЗВЁЗДЫ: Русский балет и его звёзды / Под ред. Е. Суриц — М.: Большая Российская энциклопедия; Борнмут: Паркстоун, 1998—208 с.: илл. ISBN 5-85270-135-1
* ↑ С. Хентова. О музыке и музыкантах наших дней. — Л. — М.: Советский композитор, 1976. — С. 299.
# Alain Robbe-Grillet

Alain Robbe-Grillet (n. el 18 d'agost del 1922 a Brest, França; m. el 18 de febrer del 2008 a Caen) fou un escriptor i cineasta francès. Considerat un dels caps del nouveau roman, va ser elegit a l'Académie française el 25 de març del 2004. La seva esposa fou la novel·lista Catherine Robbe-Grillet que publicava sota el pseudònim Jeanne de Berg.

## Biografia

Nascut com a fill d'un enginyer, Alain Robbe-Grillet va estudiar al Lycée Buffon, al Lycée de Brest i finalment al Lycée Saint-Louis. Entrà després a l'Institut National Agronomique a París d'on sortí com a enginyer agronòmic. Va fer un servei de treball obligatori a Nuremberg, Alemanya fins al 1945. Havent retornat treballà per a l'institut nacional d'estadística i d'estudis econòmics (INSEE) a París. Del 1949 al 1951 treballà com a enginyer a l'institut de fruita i agrumes colonials al Marroc, Guaiana Francesa, Martinica i Guadalupe.

## Obra literària
### Novel·les

* Un régicide 1949
* Les Gommes 1953
* Le Voyeur 1955, rebé el Prix des Critiques
* La Jalousie 1957
* Dans le labyrinthe 1959
* La Maison de rendez-vous 1965
* Projet pour une révolution à New York 1970
* Topologie d'une cité fantôme 1976
* Souvenirs du Triangle d'Or 1978
* Djinn 1981
* La Reprise 2001
* Un roman sentimental 2007
* La Forteresse, escenari per a Michelangelo Antonioni, 2009

### Contes

* Instantanés 1962

### Assaigs

* Pour un Nouveau Roman 1963
* Le Voyageur, essais et entretiens 2001

### Ficció autobiogràfica

* Le Miroir qui revient 1985
* Angélique ou l'enchantement 1988
* Les Derniers Jours de Corinthe 1994

## Filmografia

* 1961: L'Année dernière à Marienbad, escenari i diàlegs
* 1963: L'Immortelle
* 1966: Trans-Europ-Express
* 1968: L'Homme qui ment
* 1971: L'Eden et après
* 1974: Glissements progressifs du plaisir
* 1975: Le Jeu avec le feu
* 1983: La bella captiva (La Belle Captive)
* 1995: Un bruit qui rend fou, juntament amb Dimitri de Clerq
* 2007: C'est Gradiva qui vous appelle

## Referències

* ↑ Dictionnaire de la litterature francaise du XXe siecle.. France: Encyclopædia Universalis, [2016]. ISBN 2-85229-147-9.
* 1 2 Article sobre Alain Robbe-Grillet en: Who is Who in France

## Enllaços externs

* Bibliografie d'Alain Robbe-Grillet per Christian Milat per al Département des lettres françaises de l'Université d'Ottawa.
* Sept propositions a Alain Robbe-Grillet per Philippe Sollers, Tel Quel, 1960. Arxivat 2008-11-21 a Wayback Machine.
# René Duverger

René Duverger (18è districte de París, 30 de gener de 1911 - Caen, 16 d'agost de 1983) fou un aixecador francès que va competir durant les dècades de 1920 i 1930.
El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on guanyà la medalla d'or en la prova del pes lleuger, per a aixecadors amb un pes inferior a 67,5 kg, del programa d'halterofília. Quatre anys més tard, als Jocs de Berlín fou novè en la mateixa prova del programa d'halterofília.
En el seu palmarès també destaquen 10 títols nacionals (1930-34, 1936-37, 1943-45) i tres medalles al Campionat d'Europa d'halterofília del pes lleuger, una d'or, una de plata i una de bronze, entre 1930 i 1935.

## Referències

* 1 2 «René Duverger Olympic Results». sports-reference.com. Arxivat de l'original el 17 d’abril 2020. [Consulta: 4 desembre 2018].
# Manuel Crisolores

Manuel Crisolores o Crisoloras (Manuel Chrysoloras, Μανουὴλ ὅ Χρυσόλωρας), escriptor grec romà d'Orient que va aportar un renaixement a la literatura grega al segle xiv a l'Europa occidental.
Fou enviat per Joan V Paleòleg com a ambaixador a les corts occidental vers el 1389 per demanar ajut contra els otomans, i més tard es va establir a Itàlia i fou mestre de Leonardo Aretino, Leonardo Bruni, Poggio Bracciolini, Francesco Filelfo, Francisco Strozzi i altres.
Va morir quan anava al Concili de Constança, just en arribar a aquesta ciutat l'abril del 1415.
Les seves obres principals Epistolae III de Comparatione Veteris et Novae Romae i Ἐρώτηματα.

## Estada a Catalunya

L'any 1406 Crisolores es desplaçà des de Constantinoble fins a Catalunya com a ambaixador de l'emperador Manuel Paleòleg davant del rei Martí, a qui portà diverses relíquies que aquest desitjava posseir. En el seu passaport de sortida, del dia 7 d'abril de 1407, diu que portava llibres en el seu equipatge.

## Referències

* ↑ Rubió i Balaguer, Jordi. «El Renaixement en les lletres catalanes». A: Història de la literatura catalana I (html). Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1984. ISBN 9788472026513 [Consulta: 22 febrer 2016].
# Missa de Barcelona

La Missa de Barcelona és una missa polifònica composta al voltant de 1360. Pertany al repertori d'Avinyó i probablement procedeix de la capella del rei Martí l'Humà. Constitueix, juntament amb la Missa de Notre-Dame de Guillaume de Machaut, la Missa de Tolosa, la Missa de Tournai i la Missa de la Sorbona, un dels primers cicles polifònics complets de la missa que ha sobreviscut.
Es troba al començament d'un petit mmanuscrit: Barcelona, Biblioteca de Catalunya 971, trobat el 1925 a Vilafranca del Penedèsa i traslladat a la Biblioteca de Catalunya pel musicòleg Higini Anglès.
Consta de les cinc parts habituals: Kyrie, Glòria, Credo, Sanctus i Agnus Dei. Totes són a 3 veus menys l'Agnus Dei que és a 4 veus. Les diferents parts no van ser compostes des del principi per formar una unitat, sinó que es van reunir per acoblar la missa. De fet, el Glòria i el Credo es troben també en altres fonts. Malgrat això, la missa mostra una certa coherència interna.
Les diferents parts es deuen a diversos compositors anònims. Només al Credo s'esmenta el que podria ser el nom del seu compositor, Sortes o Sortis. S'ha proposat que aquest nom podria pertànyer a l'organista Steve de Sort, que va viure en la Cort d'Aragó o bé a Nicholas Sortes, que va viure entorn d'Avinyó.
A diferència d'altres misses de l'època com la de Tournai o la de Tolosa, la Missa de Barcelona no inclou un motet sobre Ite, missa est ni un Benedictus, ni tampoc té connexió amb el cant pla. A més està més relacionada amb el repertori d'Avinyó que les altres.

## Discografia
### Discos amb la missa completa

* 1971 - Messe de Barcelone - Ars Nova du XIVe siècle. Atrium Musicae de Madrid. Gregorio Paniagua. Harmonia mundi HMF 10.033. Dades a medieval.org - (anglès)
* 1979 - Missa Tournai - Missa Barcelona. Pro Cantione Antiqua. Bruno Turner. Deutsche Harmonia mundi (BMG) GD 77195. Dades a medieval.org - (anglès)
* 1988 - La Messe de Barcelone - La Messe de Toulouse - Chansons, motets, danses. Musique liturgique et profane du XIVe siècle Ensemble médiéval de Toulouse. Pierre Hudrisier. Ariane ARI 148. Dades a medieval.org - (anglès)
* 1995 - Barcelona Mass - Song of the Sibyl. Obsidienne. Emmanuel Bonnardot. Opus 111 30-130. Dades a medieval.org - (anglès)

### Discos amb només l'Agnus Dei

* 1968 - Le Moyen-Age Catalan, de l'art roman à la renaissance. Antologia històrica de la música catalana. Ars musicae de Barcelona. Eric Gispert. Harmonia mundi HMA 190 051. PDI G-80.1053. Dades a medieval.org - (anglès)
* 2005 - La Harpe de Mélodie. Música en temps de Benet XIII, el Papa Lluna. Obres dels còdexs de Chantilly, Apt, Ivrea, Barcelona i València. Capella de Ministrers i Cor de la Generalitat Valenciana. Carles Magraner. Licanus "Capella de Ministrers" CDM 0512. Dades a medieval.org - (anglès)

## Referències

* Richard H. Hoppin, La Música medieval. 2000. Madrid. Ed. Akal. ISBN 84-7600-683-7. (Pàgs. 405 - 407).
* El manuscrito M971 de la Biblioteca de Catalunya (Misa de Barcelona). Gómez Muntané, María del Carmen. Biblioteca de Catalunya. Barcelona. 1989
# Abu-Xujà Àhmad ibn Abd-Al·lah

Abu-Xujà Àhmad ibn Abd-Al·lah al-Kujastaní fou un militar del segle ix al Khurasan, nascut a Kujistan (Badgis al nord-est d'Herat) i mort el 882. Originalment sembla que fou un portador d'ases però després es va decantar cap a la carrera militar llegint els versos d'un poeta persa de nom Hanzala al-Badgisí.
Era un dels senyors locals o ayyars que va estar al servei del tahírida Muhàmmad ibn Tàhir ibn Abd-Al·lah ibn Tàhir Dhi-l-Yaminayn (862-873) i va arribar a un alt comandament adquirint notable fama. El 873 la capital tahírida Nishapur fou ocupada per Yaqub I ibn al-Layth que hi va deixar com a governador a Uzayr ibn as-Sari. Inicialment es va sotmetre a Yakub però no va trigar a actuar de manera independent quan el safàrida va abandonar la província al cap de poc temps, gaudint del suport dels kharigites i de ghulams turcs i altres mercenaris.
Ibn al-Athir dona detalls dels fets a la província. Primer Àhmad ibn Abd-Al·lah va eliminar un comandant safàrida, Ibrahim ibn Xarkab, que era un rival destacat. El 875 es va apoderar de Nishapur i el 876 hi va proclamar a l'emir tahírida Muhàmmad ibn Tàhir ibn Abd-Al·lah ibn Tàhir Dhi-l-Yaminayn, que havia estat nomenat pel califa però que no va arribar a sortir de Bagdad per reclamar la seva capital. Llavors va proclamar al seu germà al-Hussayn ibn Tàhir, però es va haver de retirar de Nishapur. Va establir la seva base a Herat i va lluitar contra els seus rivals, Abu-Talha Mansur ibn Xarkab i Rafi ibn Hàrthama. Va retornar a Nishapur entre 878 i 879 i va combatre contra l'alida Hasan ibn Zayd al Gurgan. El 879 va morir Yaqub ibn al-Layth i el va succeir el seu germà Amr ibn al-Layth, més preocupat de consolidar el seu poder a Pèrsia meridional i a planejar atacs a l'Iraq, però el 880 va marxar contra Nishapur; Abu-Xujà Àhmad ibn Abd-Al·lah el va derrotar i va passar a l'ofensiva cap al Sistan i durant el 880 i el 881 va topar amb forta resistència a la capital Zarandj. El 880/881 va començar a emetre monedes en nom propi i a la khutba ja no s'esmentaven els tahírides i només el nom del califa i el seu propi. Va agafar el títol d'al-Wafi (El Verdader Servidor). Va combatre contra Abu Ṭalḥa Manṣur que operava al servei d'Amr, el qual l'havia nomenat com el seu subgovernador al Khurasan, i el va derrotar dues vegades en batalla i el 882 es va apoderar d'Herat i el Tukharistan però al mateix any fou assassinat a Šādyāḵ per un dels seus esclaus turcs subornat per Amr ibn al-Layth (juliol del 882). Les seves forces es van passar a Rafi ibn Hàrthama al qual el califa abbàssida va reconèixer com el seu representant a la província (que va mantenir la lluita fins al 896).

## Bibliografia

* C. Defrémery, Mémoire sur un personnage appelé Ahmed, fils d'Abd-Allah, JA 4a sèrie, 6, 1845, pàgs. 345-62.
* B. Sładanek, Khujistānī's Uprising in Khurāsān (860-869): The Anatomy of an Unsuccessful Rebellion, Rocznik Orientalistycny 46, 1989, pàgs. 63-77.
# Acumulador de liti-ferro-fosfat

Un acumulador de liti-ferro-fosfat, també anomenat simplement, acumulador LFP, bateria LFP, o acumulador de LiFe', és un acumulador de liti el càtode del qual està fet de fosfat de ferro-liti : LiFePO₄ .
Les bateries LFP s'han estès ràpidament a la robòtica per raó dels importants avantatges que aporten.
Tenen una densitat d'energia inferior al voltant del 14% en comparació amb les bateries d'ió de liti convencionals que utilitzen la tecnologia LiCoO ₂. Admeten molts més cicles de recàrrega fet que els dona una llarga vida. Tampoc cal donar preferència a les càrregues parcials. Admeten intensitats elevades, cosa que els permet proporcionar molta potència i recarregar-se ràpidament. Tenen una tensió de 3,3 volts per cèl·lula, una tensió que varia poc durant la descàrrega, dificultant una mica l'estimació de la capacitat restant. Presenten molt menys risc d'incendi i es poden utilitzar fins a una temperatura de 70 °C. Per algunes aplicacions pot ser important l'estabilitat de tensió que proporcionen és molt alta durant gairebé tota la descàrrega. Són menys contaminants i també es poden emmagatzemar durant un llarg període,.
Va aparèixer al voltant del 2007, és probable que eventualment substitueixin les bateries LiCoO ₂ en un gran nombre de les seves aplicacions.

## Referències

* ↑ Guo, Yu-Guo; Hu, Jin-Song; Wan, Li-Jun «Nanostructured Materials for Electrochemical Energy Conversion and Storage Devices». Advanced Materials, 20, 15, 2008, pàg. 2878–2887. DOI: 10.1002/adma.200800627.
* ↑ PoBot : Les batteries LiFePO4 ou A123
* ↑ «Wattabox : Le Lifepo4». Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ «Green Vision : Batteries Lithium LiFePO4». Arxivat de l'original el 2016-06-04. [Consulta: 23 maig 2022].
* ↑ aerololo : Electrique - Batteries A123 : LiFePO4
* ↑ «MLRobotic : Retour d’expérience sur les batteries LiFePo4». Arxivat de l'original el 2013-10-29. [Consulta: 23 maig 2022].
# Negret

«Negret» té aquests significats:
* Negret (mitologia), follet de baixa estatura i de pell fosca que si és tocat amb una candela per un mortal es converteix instantàniament en valuoses monedes
* Negret (olivera), varietat molt antiga d'olivera localitzada i cultivada al municipi de Cabacés, al Priorat
* Negret o fredolic (Tricholoma terreum), fong del grup dels fredolics de l'ordre dels agaricals
* Peixos:
** Negret o Etmopterus spinax, espècie de tauró que es troba a l'Atlàntic oriental des d'Islàndia fins a Sud-àfrica, incloent-hi la Mediterrània
** Negret o Dalatias licha, espècie de tauró esqualiforme de la família dels dalàtids, freqüent a les llotges de peix dels Països Catalans
** Negret o Centrolophus niger, espècie de peix marí pertanyent a la família dels centrolòfids i l'única del gènere Centrolophus
** Negret o Stromateus fiatola, espècie de peix marí pertanyent a la família dels estromatèids i a l'ordre dels perciformes
# Cal Ton Esquirol

Cal Ton Esquirol és un mas situat al municipi de Vilobí del Penedès, a la comarca catalana de l'Alt Penedès.

## Referències

* ↑ «Mapa de les vinyes DO Penedés», 2017. [Consulta: 16 febrer 2025].
# Psicopedagogia

La psicopedagogia és una disciplina de caràcter interdisciplinari entre la Psicologia i la Pedagogia. En la psicopedagogia s'apliquen continguts, teories i mètodes de la Psicologia a l'àmbit de l'Educació i rep aportacions d'altres ciències que formen el cos teòric d'aquesta disciplina com l'antropologia, la filosofia i la medicina (biologia i neurologia) entre d'altres.
La psicopedagogia estudia tot allò relacionat amb el procés d'aprenentatge, que inclou:
* Modalitat: Mode d'aprenentatge
* Factors físics, psíquics i socials: Com varia evolutivament l'aprenentatge
* Causes individuals i grupals: Per què es produeixen alteracions
* Diagnòstic i tractament: Com reconèixer les alteracions i tractar-les
El seu objecte d'estudi és l'individu que aprèn. La psicopedagogia té la virtut d'unificar la teoria i la pràctica dels continguts de la psicologia amb els de l'educació sistemàtica i asistemàtica, i s'ocupa dels vincles que s'estableixen entre aquells que realitzen el procés d'aprendre.

## Vegeu també

* Àmbits de Psicopedagogia
Viccionari
# 1506
## Esdeveniments
### Països Catalans

* Barcelona: La pesta produeix més de 4.000 morts a la ciutat.

### Resta del món

* 21 de gener - Ciutat del Vaticà: el papa Juli II crea la Guàrdia suïssa per protegir-lo.
* 18 d'abril: col·locació de la primera pedra de la basílica de Sant Pere del Vaticà, pel papa Juli II.

## Necrològiques
### Països Catalans

* Lluís Alcanyís, poeta i metge valencià.

### Resta del món

* 13 de setembre -Andrea Mantegna, artista plàstic italià.
* 20 de maig - Valladolid (Castella, Espanya): Cristòfor Colom, navegant i descobridor d'Amèrica.
* 25 de setembre - Bruges (Flandes): Felip I de Castella, el Bell, rei de Castella.

## Referències

* ↑ «Pestes i pandèmies a Terrassa (1506-1520)». El Món. Edició Terrassa, 18-04-2020. [Consulta: 8 novembre 2020].
* ↑ «La pesta produeix més de 4 000 morts a Barcelona | enciclopèdia.cat». [Consulta: 8 novembre 2020].
* ↑ Soler, Jordi «Efemèrides». El Punt Avui, 18-04-2010 [Consulta: 7 gener 2014].
* ↑ «MANTEGNA, Andrea in "Dizionario Biografico"» (en italià). [Consulta: 19 setembre 2020].