# Dreta cristiana

La dreta cristiana o dreta religiosa és un terme usat principalment als Estats Units per a etiquetar les faccions polítiques cristianes conservadores que es caracteritzen pel seu fort suport a les polítiques socialment conservadores. Els conservadors cristians busquen principalment d'aplicar la seva comprensió de les ensenyances del cristianisme a la política i a les polítiques públiques proclamant el valor d'aquestes ensenyances o cercant utilitzar-les per a influir en les lleis i les polítiques públiques.
Als Estats Units, la dreta cristiana és una coalició informal formada prop d'un nucli de protestants evangèlics i catòlics romans. La dreta cristiana obté suport addicional dels protestants, jueus i mormons de la línia principal conservadora. El moviment va tenir les seves arrels en la política dels Estats Units que es remunta a la dècada de 1940 i que ha estat especialment influent des de la dècada de 1970. Parcialment, té el suport en l'activisme de base, així com a l'enfocament en qüestions socials i en la capacitat de motivar l'electorat al voltant d'aquests temes. La dreta cristiana és notable avui dia per promoure posicions socials conservadores en temes com ara l'oració escolar, el disseny intel·ligent, la investigació amb cèl·lules mare embrionàries, l'homosexualitat, l'anticoncepció, l'avortament, i la pornografia.] Encara que el terme «dret cristià» s'associa més comunament amb la política als Estats Units, grups conservadors cristians similars es poden trobar en les cultures polítiques d'altres nacions de majoria cristiana.

## Terminologia

La dreta cristiana és «també coneguda com la New Christian Right (NCR) o el Religious Right», encara que alguns consideren que el dret religiós és «una categoria lleugerament més àmplia que la dreta cristiana».
John C. Green, del Pew Forum on Religion and Public Life, afirma que Jerry Falwell va usar l'etiqueta de «dret religiós» per descriure's a ell mateix. Gary Schneeberger, vicepresident de mitjans i relacions públiques de Focus on the Family, afirma que «termes com 'dret religiós' s'han utilitzat tradicionalment d'una manera pejorativa per suggerir l'extremisme. La frase 'evangèlics socialment conservadors' no és gaire emocionant, però aquesta és la forma de fer-ho».
Els líders evangèlics com Tony Perkins del Family Research Council han cridat l'atenció sobre el problema d'igualar el terme dret cristià amb els evangèlics. Encara que els evangèlics constitueixen la base principal de la dreta cristiana, no tots s'ajusten a la descripció. El problema de la descripció es complica encara més pel fet que els conservadors religiosos poden referir-se a altres grups. Els mennonites i els amish que són teològicament conservadors, tanmateix, no hi ha organitzacions obertament polítiques associades amb aquestes denominacions.

## Història

Patricia Miller afirma que «l'aliança entre els líders evangèlics i els bisbes catòlics ha estat una pedra angular de la dreta cristiana duradora quasi vint anys». Des de fins de la dècada de 1970, la dreta cristiana ha estat una força notable tant en el partit republicà com a la política dels Estats Units quan el pastor baptista Jerry Falwell i d'altres líders cristians van començar a instar als cristians conservadors a involucrar-se en el procés polític. En resposta a l'augment de la dreta cristiana, la plataforma del Partit Republicà de 1980 va assumir algunes de les seves posicions, incloent l'eliminació del suport a l'Esmena d'Igualtat de Drets i l'addició de suport per a la restauració de l'oració escolar. Les últimes dues dècades han estat un moment important en els debats polítics i, al mateix temps, els ciutadans religiosos es van tornar més actius políticament en un període denominat «Nova Dreta Cristiana». Si bé la plataforma també es va oposar l'avortament, i es va inclinar per restringir els fons del contribuent per a avortaments i aprovar una esmena constitucional que restauraria la protecció del dret a la vida dels nens per néixer, també va acceptar que molts nord-americans, inclosos els seus col·legues republicans, estaven dividits sobre el tema.
Encara que la influència de la dreta cristiana en general es remunta a les eleccions presidencials de 1980, Daniel K. Williams argumenta en el propi Partit de Déu que realment havia estat involucrat en la política durant la major part del segle xx. També assenyala que la dreta cristiana havia estat anteriorment en aliança amb el Partit Republicà en la dècada de 1940 a 1960 en qüestions com l'oposició al comunisme i la defensa d'«un ordre moral basat en els protestants».
A les eleccions de 1960, catòlics i evangèlics van treballar cara a cara, ja que els evangèlics van mobilitzar les seves forces per derrotar els catòlics Al Smith el 1928 i John F. Kennedy el 1960. La secularització va arribar a ésser vista pels protestants com la més gran amenaça per als valors cristians, tanmateix, en la dècada de 1980 bisbes catòlics i evangèlics havien començat a treballar plegats en temes com l'avortament.
L'alienació dels Demòcrates del Sud del Partit Demòcrata va contribuir a l'augment del dret, ja que la contracultura de la dècada de 1960 va provocar la temor a la desintegració social. A més a més, a mesura que el Partit Demòcrata s'identificava amb una posició pro avortista sobre l'avortament i amb valors socials no tradicionals, els conservadors socials es van unir al Partit Republicà en un nombre cada vegada més gran.
Al 1976, el president dels Estats Units Jimmy Carter va rebre el suport del dret cristià en gran part a causa de la seva aclamada conversió religiosa. Tanmateix, la transformació espiritual de Carter no va compensar les seves polítiques liberals en les ments dels conservadors cristians, com es reflecteix en la crítica de Jerry Falwell de que "els nord-americans literalment s'han mantingut al marge i han vist líders despietats i impius portar la nostra nació al caire de la mort.»

## Capacitat d'organitzar

La dreta cristiana contemporània va organitzar en reacció una sèrie de decisions del Tribunal Suprem dels Estats Units, en particular la Universitat Bob Jones v. Simon i la Universitat Bob Jones contra els Estats Units, que van desafiar l'exempció d'impostos de les escoles que discriminaven als negres. També s'ha involucrat en batalles per pornografia, obscenitat, avortament, oració autoritzada per l'estat en escoles públiques, contingut de llibres de text (sobre creacionisme), homosexualitat i educació sexual. Durant molt de temps es va creure que la decisió de la Cort Suprema de fer de l'avortament un dret protegit per la Constitució el 1973, «cas Roe contra Wade», va ser la força impulsora darrere l'ascens del New Christian Right Movement's en la dècada de 1970. Malgrat les grans campanyes de base organitzades pel moviment per protestar per la decisió Roe, els comentaris d'alts càrrecs, inclòs el cap del moviment, Paul Weyrich, van suggerir que l'ascens del New Christian Right Movement's no es va centrar en el tema avortament, sinó més aviat la negativa de la Universitat Bob Jones a complir amb la decisió Green v. Connally de 1971 de la Cort Suprema que va permetre que el Servei de Rendes Internes (IRS) recaptés impostos de les escoles religioses privades que violaven les lleis federals.
A Thy Kingdom Come, l'historiador Randall Balmer va relatar els comentaris que Weyrich va fer e] una conferència patrocinada per una organització del Dret religiós, a qui van assistir a Washington el 1990:
| « | Al transcurs d'una de les sessions, Weyrich va tractar de posar el punt i final als seus germans de la dreta religiosa —cap dona va assistir a la conferència, segons recordo. Recordem, va dir animat, que la dreta religiosa no es va unir en resposta a la decisió de Roe. No, va insistir Weyrich, el que ens va impulsar com a moviment polític va ser l'intent per part del Servei de Rendes Internes (IRS) de rescindir l'estatus d'exempció d'impostos de la Universitat Bob Jones a causa de les seves polítiques racialment discriminatòries. | » |
La Universitat Bob Jones, una universitat protestant privada i no confessional situada] a Greenville, Carolina del Sud, va tenir polítiques que rebutjaven la inscripció d'estudiants negres fins a 1971, va admetre tan sol a negres casats de 1971 a 1975, i va prohibir cites inter racials i matrimoni entre 1975 i 2000. En el cas de la Universitat Bob Jones contra el cas Simon de 1974, la Cort Suprema dels Estats Units va reforçar la decisió Verda i va dictaminar que l'IRS podria penalitzar a la Universitat per imposar polítiques de segregació. A l'any següent, l'IRS va intentar penalitzar a la Universitat Bob Jones per negar-se a permetre cites inter racials. Durant aquest temps, Weyrich va organitzar una campanya per defensar la Universitat i va al·legar que diverses qüestions socials que van ser considerades immorals per diversos conservadors religiosos van justificar la necessitat de donar fi a la intervenció federal en les escoles religioses. Com Balmer va recordar:
| « | Durant el següent descans en les actes de la conferència, vaig arraconar a Weyrich per assegurar-me d'haver-ho escoltat correctament. Va insistir en que, sí, l'acció de 1975 de l'IRS contra la Universitat Bob Jones va ser responsable de la gènesi de la dreta religiosa cap al final dels anys setanta. Què n'hi ha de l'avortament? Després de mobilitzar-se per defensar la Universitat Bob Jones i les seves polítiques racialment discriminatòries, va dir Weyrich, aquests líders evangèlics van realitzar una conferència telefònica per analitzar l'estratègia. Va recordar que algú va suggerir que tenien els ingredients d'un moviment polític més ampli -una cosa que Weyrich havia estat pressionant des del principi- i va preguntar quins altres assumptes podrien abordar. Diversos afiliats van fer suggeriments, i després, segons Weyrich, una veu al final d'una de les línies va dir: «Què n'hi ha de l'avortament?». | » |
Ballmer també va assenyalar a un article de Polític 2014 que el 1968, un simposi patrocinat per la Christian Medical Society and Christianity Today, que era la revista principal evangèlica en aquest moment, va encoratjar «la salut individual, el benestar familiar i la responsabilitat social» com a justificacions per l'avortament i que el 1971, els delegats a la Convenció Baptista del Sud a St. Louis, Missouri, van aprovar una resolució aplaudint els «baptistes del sud a treballar per a una legislació que permetés la possibilitat de l'avortament baix condicionis com ara violació, incest, evidència clara de deformitat fetal severa, i proves curosament comprovades de la probabilitat de dany en la salut emocional, mental i física de la mare». La Convenció Baptista del Sud, amb la qual Weyrich va buscar una forta aliança, va mantenir aquesta resolució fins a 1979.

### Activisme de base

Gran part del poder de la dreta cristiana dintre del sistema polític dels Estats Units s'atribueix a la seva extraordinària taxa de participació en les urnes. Els votants que coexisteixen en la dreta cristiana també estan molt motivats per obtenir un punt de vista sobre temes que els interessen. A més a més d'una alta participació de votants, es pot comptar amb ells per assistir a esdeveniments polítics, tocar portes i distribuir literatura. Els membres de la dreta cristiana estan disposats a fer el treball electoral necessari per veure el seu candidat escollit. A causa del seu alt nivell de devoció, la dreta cristiana no necessita compensar monetàriament a aquestes persones pel seu treball.

### Líders polítics i institucions

Dirigit per Robert Grant grup de defensa de Christian Voice (USA), la Moral Majority de Jerry Falwell, Ed McAteer Religious Roundtable Council, James Dobson Focus on the Family, Paul Weyrich Free Congress Foundation i la Fundació Heritage, i Pat Robertson Christian Broadcasting Network, la nova dreta religiosa va combinar la política conservadora amb les ensenyances evangèliques i fonamentalistes. El naixement de la Nova dreta cristiana, tanmateix, en general es remunta a una reunió de 1979 on es va instar al televangelista Jerry Falwell a crear una organització de «majoria moral». Al 1979, Weyrich era en una discussió amb Falwell quan va remarcar que n'hi havia una «majoria moral» de nord-americans llestos per ésser nomenats a l'acció política. Weyrich més tard va recordar en una entrevista el 2007 amb Milwaukee Journal Sentinel que després que va esmentar el terme «majoria moral», Falwell «va recórrer a la seva gent i va dir: 'aquest és el nom de la nostra organització'.»
Weyrich després dissenyaria una forta unió entre el Partit Republicà i molts cristians culturalment conservadors. Aviat, la majoria moral es va convertir en un terme general per a l'activisme polític conservador d'evangelistes i fonamentalistes com Pat Robertson, James Robison i Jerry Falwell. Howard Schweber, professor de la Universitat de Wisconsin-Madison, escriu que «en les últimes dues dècades», «els polítics catòlics han sorgit com figures destacades en el moviment religiós conservador».

## Institucions als Estats Units
### Organitzacions nacionals

Un dels primers intents de portar el dret cristià a la política dels Estats Units va començar el 1974 quan Robert Grant, un líder del principi del moviment, va fundar American Christian Cause per defensar les ensenyances ideològiques cristianes al sud de Califòrnia. Preocupat perquè els cristians van votar en gran majoria pel president Jimmy Carter el 1976, Grant va expandir el seu moviment i va fundar Christian Voice per reunir els votants cristians darrere els candidats socialment conservadors. Abans de la seva aliança amb Falwell, Weyrich va buscar una aliança amb Grant. Grant i un altre personal de Christian Voice aviat van establir la seva oficina principal en la seu de la Fundació Heritage. Tanmateix, l'aliança entre Weyrich i Grant es va esfondrar el 1978.
El 1989 Pat Robertson va fundar la Coalició Cristiana d'Amèrica (Christian Coalition of Amèrica), basada en la seva carrera presidencial de 1988, amb l'activista republicà Ralph Reed, que es va convertir en el portaveu de la Coalició. El 1992, la coalició nacional Christian Coalition, Inc., amb seu a Virginia Beach, Virgínia, va començar a produir guies per als votants, que va distribuir a les esglésies cristianes conservadores, tant protestants com catòliques, amb la benedicció de l'Arquebisbat de Nova York. Sota el lideratge de Reed i Robertson, la Coalició es va convertir ràpidament en la veu més prominent del moviment conservador cristià, i la seva influència va culminar amb un esforç per recolzar l'elecció d'un cristià conservador per al càrrec presidencial el 1996. A més a més, aplaudint la convergència de la ideologia cristiana conservadora amb qüestions polítiques, com ara la sanitat, l'economia, l'educació i la delinqüència
Activistes polítics van intrigar dins del partit republicà a nivell local i nacional per influir en les plataformes i nominacions dels partits. Més recentment, el grup Focus on the Family de James Dobson, amb seu a Colorado Springs, i el Family Research Council a Washington DC han guanyat enorme respecte per part dels legisladors republicans. Mentre defensa fermament aquests assumptes ideològics, el mateix Dobson és més cautelós amb l'espectre polític i gran part dels recursos del seu grup estan dedicats a altres objectius, com els mitjans de comunicació. Tanmateix, com a ciutadà privat, Dobson ha expressat la seva opinió sobre les eleccions presidencials; el 5 de febrer de 2008, va emetre una declaració i la seva forta decepció amb els candidats republicans.
En un assaig escrit el 1996, Ralph Reed va argumentar en contra de l'absolutisme moral dels líders cristians de dreta, argumentant a favor de la Plataforma del Partit Republicà per emfasitzar la dimensió moral de l'avortament en lloc de posar èmfasi en enderrocar Roe v. Wade. Reed creu que el pragmatisme és la millor manera d'advocar per la dreta cristiana.

### Activitat partidista de les esglésies

Les accions obertament partidistes de les esglésies podrien amenaçar el seu estat exempt d'impostos 501 (c) (3) a causa de l'Esmena Johnson del Codi de Rendes Internes. En un exemple notable, l'ex pastor de la Iglesia Bautista East Waynesville, a Waynesville, Carolina del Nord «li va dir a la congregació que qualsevol que planegés votar pel senador demòcrata John Kerry hauria d'abandonar l'església o penedir-se». L'església més tard va expulsar nou membres que havien votat per Kerry i es van negar a penedir-se, el que va generar crítiques a nivell nacional. El pastor va renunciar i els membres expulsats de l'església van poder regressar.
El Fons de Defensa de l'Aliança va començar la «Iniciativa de Llibertat del Púlpit» el 2008. ADF declara que «l'objectiu de Diumenge de la Llibertat del Púlpit és simple: declarar inconstitucional l'Esmena Johnson i una vegada per sempre eliminar la capacitat de IRS per censurar el que diu un pastor des del púlpit».

### Activitat electoral

Les organitzacions de drets cristians de vegades realitzen enquestes per determinar quins candidats presidencials rebran el suport dels electors de dreta cristiana. Una enquesta d'aquest tipus es pren en el Cimera de votants sobre valors de Family Research Council. L'èxit electoral de George W. Bush es va deure sobre manera amb el seu aclaparador suport dels votants blancs evangèlics, que representen el 23% dels vots. El 2000 va rebre el 68% del vot evangèlic blanc; el 2004 aquest percentatge va augmentar al 78%.

### Educació

L'Home School Legal Defense Association va ser cofundada el 1983 per Michael Farri i Michael Smith, qui més tard establiria el Patrick Henry College. Aquesta organització intenta desafiar les lleis que obstaculitzen la possibilitat que els pares puguin educar els seus fills en la llar i organitzar un grup de famílies heterogènies d'aquest tipus, en]un bloc cohesionat. El nombre de famílies d'educació en la llar ha augmentat en els últims vint anys, i prop del 80 per cent d'aquestes famílies s'identifiquen com evangèlics.
Les principals universitats associades amb la dreta cristiana als Estats Units són:
* Universitat Bob Jones - Institució fonamentalista protestant, fundada el 1927.
* Christendom College - institució catòlica romana, fundada el 1977.
* Liberty University - Institució baptista, fundada el 1971.
* Regent University - Institució cristiana evangèlica, fundada el 1977.

### Mitjans de comunicació

Els mitjans de comunicació han tingut un paper important en el sorgiment de la dreta cristiana des de la dècada de 1920 i han continuat estant una força poderosa per al cristianisme polític en l'actualitat. El paper d'aquests mitjans per a la dreta religiosa ha estat influent en la seva capacitat de connectar audiències cristianes amb la cultura dels Estats Units, al mateix temps que manté la religió en joc com una força tant política com cultural. L'agenda política de la dreta cristiana s'ha difós al públic a través d'una varietat de mitjans de comunicació que inclouen transmissions de ràdio, televisió i literatura. La transmissió religiosa va començar en la dècada de 1920 a través de la ràdio.
Entre els anys 1950 i 1980, la televisió es va convertir en una forma poderosa perquè el dret cristià influís en el públic a través de programes com The 700 Club de Pat Robertson i The Family Channel. Internet també ha ajudat a arribar a una audiència molt més gran. Els llocs web de l'organització tenen un paper important en la popularització de les actituds de la dreta cristiana sobre qüestions culturals i polítiques, i informan als interessats sobre com involucrar-se. La Coalició Cristiana, per exemple, ha usat Internet per informar el públic, així com per vendre mercaderia i reunir membres.

## Opinions
### Ensenyament

La dreta cristiana té fortes opinions sobre com els nens dels Estats Units haurien de ser educats.
Advoca fortament per un sistema d'elecció educativa, fent servir un sistema de cupons escolars, en lloc d'educació pública. Els cupons serien finançats pel govern i podrien bescanviar-se per «una quantitat màxima específica per nen per any si es gasta en serveis educatius aprovats». [53] Aquest mètode permetria als pares determinar a quina escola assisteix el seu fill, alleugerint la càrrega econòmica associada amb les escoles privades. El concepte és popular entre els constituents de les escoles relacionades amb l'església, incloses les afiliades al catolicisme.

### Teoria de l'evolució

La dreta cristiana als Estats Units en general promou l'ensenyament del creacionisme i el disseny intel·ligent en oposició a, o junt amb l'evolució biològica. Alguns partidaris de la dreta cristiana s'han oposat a l'ensenyament de l'evolució en el passat, però no tenien la capacitat d'evitar que s'ensenyés en les escoles públiques com es va fer durant el judici Scopes a Dayton, Tennessee, on un professor de ciències va ser jutjat per ensenyar sobre el tema de l'evolució en una escola pública. Altres «organitzacions de drets cristians van donar suport l'ensenyament del creacionisme, juntament amb l'evolució, en les escoles públiques», promovent específicament l'evolució teista —també coneguda com a creacionisme evolutiu— en què es considera Déu com el creador del procés.
Membres i organitzacions associades amb la dreta cristiana, com el Discovery Institute, van crear i van popularitzar el concepte modern de disseny intel·ligent, que es va fer conegut amb la publicació Of Pandas and People el 1989. El Discovery Institute, a través de la seva iniciativa de disseny intel·ligent nomenat Centre de Ciència i Cultura, ha recolzat l'enfocament d'ensenyar la controvèrsia. Aquest enfocament asseguraria que tant la fortalesa com la debilitat de la teoria de l'evolució es discutirien en el pla d'estudis. L'aclaparadora majoria de la recerca científica, tant als Estats Units com en altres llocs, va concloure que la teoria de l'evolució, utilitzant la definició tècnica de la paraula teoria, és l'única explicació viable del desenvolupament de la vida i una gran majoria de biòlegs recolzen fermament la seva presentació en les classes de ciències de les escoles públiques. Fora dels Estats Units, així com entre els catòlics dels Estats Units i protestants del corrent principal, els conservadors cristians en general han arribat a acceptar la teoria de l'evolució.

### Educació sexual

Alguns grups cristians advoquen per l'eliminació sobre l'educació sexual de les escoles públiques, per l'exclusió voluntària de l'educació sexual integral per part dels pares o per l'educació sexual només per a l'abstinència. El 30 per cent dels programes d'educació sexual dels Estats Units estan basats en l'abstinència. Aquests programes promouen l'abstinència fins al matrimoni com l'única forma de prevenir l'embaràs, les malalties de transmissió sexual i els problemes emocionals que poden sorgir de l'activitat sexual. No hi ha evidència que recolzi l'efectivitat de l'educació sexual només per l'abstinència; múltiples estudis no han pogut trobar cap benefici i també han trobat que pot ésser perjudicial.S'ha trobat que és ineficaç per disminuir el risc de VIH en el món desenvolupat. Així mateix, no disminueix les taxes d'activitat sexual o l'embaràs no desitjat en comparació amb l'educació sexual integral.

### Escolaritat

La dreta cristiana promou l'escolarització a casa i l'educació privada com una alternativa vàlida a l'educació pública per als pares que objecten el contingut que s'ensenya en l'escola. En els últims anys, el percentatge de nens que reben escolarització a casa ha augmentat de l'1.7% de la població estudiantina el 1999 al 2.2% el 2003. Gran part d'aquest augment s'ha atribuït al desig d'incorporar les ensenyances cristianes al pla d'estudis. El 2003, el 72% dels pares que van fer l'escolarització a casa als seus fills, van citar la capacitat de proporcionar instrucció religiosa o moral com la raó per treure els seus fills de les escoles públiques. El cas del Districte Escolar de l'Àrea de Kitzmiller v. Dover va establir que el creacionisme no es pot ensenyar a les escoles públiques i, en resposta, els funcionaris s'han apropiat cada vegada més dels fons públics per a les escoles autònomes que ensenyen plans d'estudis com Educació Cristiana Accelerada.

#### Paper del govern

Els partidaris de la dreta cristiana no tenen una sola actitud] unificada sobre el paper del govern, ja que el moviment és principalment un que advoca pel conservadorisme social; de fet, «les lluites van esclatar en les organitzacions del partit de l'estat» entre els partidaris de la dreta cristiana i d'altres conservadors. Es promou interpretacions conservadores de la Bíblia com la base dels valors morals, i l'aplicació dels mencionats valors per la legislació. Alguns membres de la dreta cristiana, especialment els catòlics, accepten el ferm suport de l'Església Catòlica als sindicats.

#### Separació d'església i estat

La dreta cristiana creu que la separació de l'església i l'estat no és explícita en la Constitució dels Estats Units, creient en canvi que aquesta separació és una creació del que diuen els jutges activistes en el sistema judicial. Als Estats Units, el dret cristià sovint dona suport les seves afirmacions en afirmar que el país va ser «fundat per cristians com una nació cristiana». Els membres de la dreta cristiana prenen la posició que la Clàusula d'Establiment prohibeix al govern federal establir o patrocinar una església estatal —per exemple, l'Església d'Anglaterra—, però no impedeix que el govern reconegui la religió. La dreta cristiana remarca que el terme «separació d'església i estat» es deriva d'una carta escrita per Thomas Jefferson, no de la Constitució mateixa. A més a més, Alliance Defense Fund considera que el concepte de «separació d'església i estat» ha estat utilitzat per la Unió Americana per les Llibertats Civils i els seus aliats per inhibir el reconeixement públic del cristianisme i restringir led llibertats religioses dels cristians.
Per tant, els líders cristians de dreta han argumentat que la Clàusula d'Establiment no prohibeix la presentació de religió a l'esfera pública. Els líders creuen que les institucions públiques haurien de poder ensenyar els Deu Manaments. Aquesta interpretació ha estat repetidament rebutjada pels tribunals, que han trobat que aquestes presentacions violen la Clàusula d'Establiment. Tanmateix, als funcionaris públics se'ls prohibeix usar la seva autoritat en què el principal efecte és «avançar o prohibir la religió», segons la prova de la Cort Suprema de Lemon, i no pot haver-hi un «embolic excessiu amb la religió» i el govern. Alguns, com Bryan Fischer de l'American Family Association, argumenten que la Primera Esmena, que restringeix específicament al Congrés, s'aplica només al Congrés i no als estats. Aquesta posició rebutja la incorporació de la Declaració de Drets.
En general, la dreta cristiana recolza la presència d'institucions religioses dintre del govern i l'esfera pública, i advoca per menys restriccions al finançament governamental per a les institucions benèfiques religioses i les escoles. Tant catòlics com protestants, segons un estudi de 2005 de Gallup, han donat suport l'oració escolar en les escoles públiques.

#### Economia

Els primers fonamentalistes dels Estats Units, com John R. Rice, sovint afavorien l'economia del laissez faire i eren francs crítics del New Deal i més tard de la Gran Societat. La dreta cristiana contemporània recolza les polítiques econòmiques conservadores com les retallades d'impostos i les polítiques socials, co] crèdits fiscals per a nens.

#### L'Orient Mitjà

Molts partidaris protestants evangèlics de la dreta religiosa han donat un fort suport a l'estat d'Israel en les últimes dècades, encoratjant el suport a Israel en el govern dels Estats Units. Alguns han vinculat a Israel amb les profecies bíbliques; per exemple, Ed McAteer, fundador de Moral Majority, va dir: «Crec que estem veient que la profecia es desenvolupa tan ràpida, dramàtica i meravellosament i, sense exagerar, em deixa sense alè».

### Avortament i anticoncepció

La dreta cristiana s'oposa a l'avortament, creient que la vida comença a la concepció i que l'avortament és un assassinat. Per tant, en el moviment han treballat per enderrocar Roe v. Wade, i també han recolzat passos per fer que l'avortament estigui menys disponible. Aquests esforços inclouen prohibicions sobre l'avortament tardà —inclosa la dilatació i extracció intactes—, prohibicions contra el finançament de Medicaid i d'altres fons públics per avortaments electius, eliminació del finançament dels contribuents a organitzacions que brinden serveis d'avortament, legislació que requereix dels pares el consentiment o notificació per avortaments realitzats en menors, proteccions legals per a les víctimes de violència no nascudes i per a bebès nascuts vius després d'avortaments frustrats així com prohibicions de medicaments abortius. Específicament, molts membres catòlics, així com alguns membres conservadors protestants, de la dreta cristiana han fet campanya contra l'anticoncepció.

### Medi Ambient

Segons algunes investigacions de ciències socials, els cristians i els membres de la dreta cristiana acostumen a estar menys preocupats per qüestions de responsabilitat ambiental que el públic en general. [101] [102]

### Biotecnologia

A causa de les opinions de la dreta cristiana respecte de l'ètica i en certa manera a causa de les opinions negatives de l'eugenèsia comuns a la majoria de les ideologies a Amèrica del Nord, s'ha treballat per a la regulació i la restricció d'unes certes aplicacions de la biotecnologia. En particular, la dreta cristiana s'oposa a la clonació humana terapèutica i reproductiva, defensant la prohibició de les Nacions Unides el 2005, i la recerca amb cèl·lules mare d'embrions humans, que implica l'extracció d'una o més cèl·lules d'un embrió humà.

### Sexe i sexualitat

Les arrels modernes dels punts de vista de la dreta cristiana sobre assumptes sexuals van ser | evidents en]la dècada de 1950, un període en què molts conservadors cristians als Estats Units van veure la promiscuïtat sexual no només com excessiva, sinó com una amenaça a la seva visió ideal del país. A partir de la dècada de 1970, les protestes cristianes conservadores contra la promiscuïtat van començar a sorgir, principalment com una reacció als «seixanta permissius» i una prominència emergent dels drets sexuals derivats de Roe v Wade i el moviment pels drets dels homosexuals. La dreta cristiana va procedir a fer dels temes de sexualitat una causa política prioritària. Defensant-se a ella mateixa com la «consciència proclamada de la societat dels Estats Units». Durant la dècada de 1980, el moviment va ser gran part rebutjat pels experts polítics i els principals líders religiosos com «una col·lecció de bufons». Més tard, va tornar a sorgir, millor organitzada i més centrada, prenent posicions ferms contra l'avortament, la pornografia, la desviació sexual i el feminisme extrem.{ Una gran quantitat de cristians consideren que el matrimoni entre persones del mateix sexe és un tema central a les guerres culturals, més que d'altres assumptes relacionats amb els drets dels homosexuals i també més que l'avortament.
La legalització del matrimoni entre persones del mateix sexe a Massachusetts el 2004 va canviar la dreta cristiana, fent que posi la seva oposició a aquests matrimonis per damunt de la majoria dels altres assumptes. També va crear coalicions inter racials i ecumèniques fins ara desconegudes, i va estimular noves activitats electorals e] pastors i congregacions.

## Crítica

Les crítiques a la dreta cristiana sovint provenen de cristians que creuen que el missatge de Jesús es va centrar en la responsabilitat social i la justícia social. El teòleg Michael Lerner ha resumit: «L'aliança profana del Dret polític i el dret religiós amenaça en destruir l'Amèrica que estimem. També amenaça en generar una repulsió contra Déu i la religió en identificar-los amb el militarisme, la irresponsabilitat ecològica, l'antagonisme fonamentalista amb la ciència i el pensament racional, i la insensibilitat a les necessitats dels pobres i els febles». Els comentaristes de tots els costats com Rob Schenck, Randall Balmer i Charles M. Blow van criticar la dreta cristiana per la seva tolerància i abraçada a Donald Trump durant les eleccions presidencials de 2016 encara que Trump no es va adherir a cap dels principis propugnats pels grups de dreta cristiana durant dècades.

### Interpretació del cristianisme

Un argument que qüestiona la legitimitat de la dreta cristiana postula que Jesucrist pot ser considerat un esquerra a l'espectre polític modern. Els defensors de l'esquerra cristiana sostenen que la preocupació de Jesús pels pobres i l'alimentació del qui té fam, entre altres coses, són atributs essencials del socialisme modern i de la justícia social. Tanmateix, d'altres afirmen que encara que la preocupació de Jesús pels pobres i famèlics és virtuosa, i que els individus tenen l'obligació moral d'ajudar els altres, això no significa que el govern en tingui un. Alguns critiquen el que veuen com una politització del cristianisme perquè diuen que Jesús transcendeix els nostres conceptes polítics. Mikhail Gorbachev es va referir a Jesús com «el primer socialista».

### Prejudicis ètnics

Les conclusions d'una revisió de 112 estudis sobre la fe cristiana i els prejudicis ètnics van ser resumides per un estudi de 1980 com que «els protestants blancs associats amb grups que posseeixen sistemes de creences fonamentalistes en general són més prejudiciosos que els membres de grups no fonamentalistes, amb blancs no religiosos exhibint menys prejudici». La revisió original va trobar que les seves conclusions es van mantenir «independentment de quan es van cursar els estudis, a qui van arribar les dades, la regió on es van recopilar les dades o el tipus de prejudici estudiat». Més recentment, el 2003, vuit estudis van trobar una correlació positiva entre fonamentalisme i prejudici, utilitzant diferents mesures de fonamentalisme.
Diversos membres prominents de la dreta cristiana, incloent Jerry Falwell i Rousas John Rushdoony, al passat van donar suport a la segregació, amb Falwell argumentant en un sermó de 1958 que la integració conduiria a la destrucció de la raça blanca.
A Thy Kingdom Come, Randall Balmer relata els comentaris que Paul M. Weyrich, a qui descriu com «un dels arquitectes de la dreta religiosa cap del final de la dècada de 1970», va fer en una conferència, patrocinada per una organització de Dretteligiós, que tots dos van assistir a Washington el 1990:
| « | Al transcurs d'una de les sessions, Weyrich va tractar de posar el punt i final als seus germans de la dreta religiosa. Recordem, va dir animat, que la dreta religiosa no es va unir en resposta a la decisió de Roe. No, va insistir Weyrich, el que ens va impulsar com a moviment polític va ser l'intent per part del Servei de Rendes Internes (IRS) de rescindir l'estatus d'exempció d'impostos de la Universitat Bob Jones a causa de les seves polítiques racialment discriminatòries. | » |

### Drets LGBT

Mentre que la dreta cristiana als Estats Units s'oposa a la progressió dels drets LGBT, d'altres moviments cristians han adoptat un enfocament més indulgent sobre això, argumentant que els textos bíblics només s'oposen a tipus específics de comportament sexual divergent, com la pederàstia, és a dir, la sodomia de joves per homes grans.

### Terme «dominionisme»

Alguns científics socials han usat la paraula «dominionisme" per referir-se a l'adherència a la Teologia del Domini, així com a la influència en e] Dret cristià més ampli de les idees inspirades en la Teologia del Domini. Encara que aquesta influència —particularment del reconstruccionisme— ha estat descrita per molts autors,adherents plens al Reconstruccionisme són pocs i marginats entre els cristians conservadors. A començaments de la dècada de 1990, la sociòloga Sara Diamond,. va definir el domini en la seva dissertació de doctorat, com un moviment que, encara que inclou Dominion Theology i Reconstructionism com a subconjunts, té un abast molt més ampli, que s'estén a gran part de la dreta cristiana. Va ser seguida per periodistes com a Frederick Clarkson, i Chris Hedges, i d'altres que han emfasitzat la influència de les idees dominionistes sobre la dreta cristiana.
Els termes «dominionista» i «dominionisme» rara vegada s'usen per a l'autodescripció, i el seu ús ha estat atacat des de diversos angles. El periodista Anthony Williams va denunciar que el seu propòsit és «desprestigiar al Partit Republicà com el de la teocràcia domèstica, maleïts siguin els fets». Stanley Kurtz ho va qualificar com ara «ximplesa conspirativa», «paranoia política» i «culpabilitat per associació».
Altres crítiques s'han centrat en l'ús adequat del terme. Berlet va escriure que «alguns crítics de la dreta cristiana han estès el terme dominionisme més enllà del seu punt de ruptura», i va argumentar que, en lloc d'etiquetar als conservadors com a extremistes, seria millor «parlar amb aquesta gent» i «comprometre'ls». Sara Diamond va escriure que «l'escriptura de liberals sobre els plans de presa de control de la dreta cristiana en general ha pres la forma de teoria de la conspiració», i va argumentar que en lloc seu un hauria d'«analitzar les formes subtils» que prenen les idees com dominionisme «mantenir dintre dels moviments i per què».
Dan Olinger, professor de la Universitat fonamentalista Bob Jones a Greenville, va dir: «Volem ésser bons ciutadans i participants, però no estem realment interessats en usar el puny de ferro de la llei per obligar a les persones a tot el que els cristians haurien de fer». Bob Marcaurelle, pastor interí de Mountain Springs Baptist Church a Piedmont, va dir que l'edat mitjana era prova suficient que els grups dominants cristians gairebé sempre estan corromputs pel poder. Marcuelle es va preguntar: «Quan el cristianisme es converteix en el govern, la pregunta és de qui és el cristianisme?»

## Moviments fora dels Estats Units

Encara que la dreta cristiana és un moviment fort als Estats Units, també té presència al Canadà. Alan Curtis suggereix que la dreta cristiana dels Estats Units "és un fenomen que és molt difícil d'entendre per als europeus». Robin Pettitt, professor en la Universitat de Kingston de Londres, afirma, tanmateix, que a l'igual de la dreta cristiana als Estats Units, els moviments democratacristians a Europa i l'Amèrica Llatina estan «igualment impulsats pel debat sobre el paper de l'estat i l'església en la vida política, social i moral».

### Canadà

La religió ha estat un factor clau en la política canadenca des de molt abans de la Confederació Canadenca de 1867, quan els conservadors eren el partit de catòlics i anglicans tradicionalistes i els liberals eren el partit dels dissidents protestants i els catòlics anticlericals. Aquest patró va romandre en gran part fins a mitjan segle XX quan va sorgir una nova divisió entre l'esquerra cristiana —representada per la filosofia de l'Evangeli social i l'ecumenisme— i la dreta cristiana —representada pel fonamentalisme i la literalitat bíblica. L'esquerra cristiana —juntament amb l'esquerra secular i antireligiosa— es van convertir en partidaris del Nou Partit Democràtic, mentre que la dreta es va traslladar al Partit del Crèdit Social, especialment a l'oest del Canadà, i en més petita mesura als Conservadors Progressistes.
Canadà ha tingut una Carta de Drets i Llibertats des que es va promulgar la Constitució canadenca el 1982. Com a resultat, s'han produït canvis importants en l'aplicació de la llei en qüestions que afecten els drets dels grups individuals i minoritaris. Els avortaments van ser completament despenalitzats el 1988 i el 1993. Una sèrie de decisions de tribunals superiors provincials que van permetre el matrimoni entre persones del mateix sexe van portar al govern federal a introduir una legislació que va introduir el matrimoni entre persones del mateix sexe a tot el Canadà. L'ex primer ministre conservador Stephen Harper va declarar abans d'assumir el càrrec que hi hauria una votació lliure sobre el tema, però va declarar l'assumpte tancat després d'una votació en la Cambra dels Comuns del Canadà el 2006.

### Països Baixos

Als Països Baixos, els protestants calvinistes tenen des de fa molt de temps els seus propis partits polítics, que ara es diuen el Partit Polític Reformat (SGP) a la dreta, i la Unió Cristiana (CU) en el centre. Durant generacions van operar els seus propis diaris i associació de radiodifusió. L'SGP té al voltant de 28,000 membres i tres membres del parlament, dels 150. Sempre ha estat a oposició al govern. L'SGP va ajudar el govern holandès a promulgar lleis a través dela Segona Cámara 2010-2012. A canvi, el govern no va augmentar el nombre de diumenges en què es permet comprar.

### Altres països

A Irlanda del Nord, Ian Paisley va dirigir un partit fonamentalista protestant, el Partit Unionista Democràtic, que va tenir una influència considerable en la cultura de la província. Karen Armstrong ha esmentat el líder evangèlic anglès Colin Urquhart com a defensor de posicions similars a la dreta cristiana. Alguns dels membres del Partit Conservador també recolzen alguns dels valors de la dreta cristiana.
A Austràlia, el cristianisme fonamentalista és la base per a Fred Nile i el seu Partit Demòcrata Cristià, així com per al Family First Party. Nile el 1967-1968 va ser Director Assistent de Billy Graham Crusade a Sydney. Ambdues parts promouen el conservadorisme social, s'oposen als drets dels homosexuals i l'avortament. Alguns membres del partit de la Coalició del Partit Liberal i Nacional i el Partit Laborista Australià també donen suport alguns dels valors de la dreta cristiana sobre l'avortament i els drets dels homosexuals. L'organització Australian Christian Lobby advoca per l'oposició al matrimoni entre persones del mateix sexe en la política estatal i federal.
A les Filipines, a causa de la colonització espanyola i la introducció de l'Església Catòlica, el conservadorisme religiós té una gran influència a les polítiques nacionals.
La Unió Democràtica Federal de Suïssa és un petit partit conservador protestant amb aproximadament l'1% dels vots.

## Referències

* ↑ Sociology: understanding a diverse society, Margaret L. Andersen, Howard Francis Taylor, Cengage Learning, 2005, ISBN 978-0-534-61716-5, ISBN 978-0-534-61716-5
* 1 2 Deckman, Melissa Marie. School Board Battles: The Christian Right in Local Politics. Georgetown University Press, 2004, p. 48. ISBN 9781589010017 [Consulta: 10 abril 2014]. «Més de la meitat dels candidats de dreta cristiana assisteixen a les esglésies evangèliques protestants, que són més teològicament liberals. Un nombre relativament gran de candidats de la dreta cristiana (24 per cent) són catòlics; tanmateix, quan se'ls demana que es descriguin a si mateixos com a catòlics "progressistes / liberals" o "tradicionals / conservadors", el 88 per cent d'aquests candidats cristians de dreta es col·loquen en la categoria tradicional.»
* 1 2 Schweber, Howard. «The Catholicization of the American Right». The Huffington Post. [Consulta: 24 febrer 2012]. «A] les últimes dues dècades, la dreta religiosa dels Estats Units s'ha tornat cada vegada més catòlica. Literalment, els escriptors catòlics han sorgit com líders intel·lectuals del dret religiós en les universitats, la premsa i els tribunals, promovent una agenda que en el seu aspecte més teòric implica una crida de la tradició de la llei natural de Tomàs d'Aquino i en la seva forma més pràctica que involucra apel·lacions al tipus de seny, «tot el món sap» o «simplement és» arguments que han caracteritzat l'oposició al matrimoni entre persones del mateix sexe... Mentrestant, en l'àmbit de la política actual, els polítics catòlics han emergit com figures destacades en el moviment religiós conservador.»
* 1 2 Melissa Marie Deckman. School Board Battles: the Christian right in Local Politics. Georgetown University Press [Consulta: 19 agost 2011]. «Indeed, such significant Christian Right leaders such as Pat Buchanan and Paul Weyrich are conservative Catholics.»
* ↑ Smith, David Whitten; Burr, Elizabeth Geraldine. Understanding World Religions: A Road Map for Justice and Peace. Rowman & Littlefield, 2007, p. 106.
* 1 2 3 «CHRISTIAN RIGHT». Encyclopedia of Religion and Society. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 12 desembre 2017].
* 1 2 Williams, Daniel K. God's Own Party: The Making of the Christian Right. Nova York: Oxford University Press, 2010, p. 1, 2. ISBN 9780195340846.
* 1 2 John C. Green and Mark Silk, "Why Moral Values Did Count," Religion in the News, Spring 2005, http://www.trincoll.edu/depts/csrpl/RINVol8No1/WhyMoral%20ValuesDidCount.htm Arxivat 2018-01-23 a Wayback Machine.
* 1 2 «U-M: 6 new stem cell lines available for research». Associated Press, 14-06-2012.
* 1 2 3 4 Herman, Didi. The Antigay Agenda: Orthodox Vision and the Christian Right. Chicago, IL: University of Chicago Press, 1997. ISBN 0-226-32764-7. De subscripció o mur de pagament
* ↑ Petersen, David L. «Genesis and Family Values». Journal of Biblical Literature, 124, 1, 2005 [Consulta: 20 setembre 2012]. De subscripció o mur de pagament
* 1 2 Kaplan, George R. «Shotgun Wedding: Notes on Public Education's Encounter with the New Christian Right». Phi Delta Kappan, 75, 9, 5-1994 [Consulta: 20 setembre 2012].
* ↑ Grant Wacker. «The Christian Right, The Twentieth Century, Divining America: Religion in American History». National Humanities Center.
* ↑ Sarah Pulliam: Phrase 'Religious Right' Misused, Conservatives Say Christianity Today (Web-only), 12 de febrer de 2009.
* ↑ Miller, Patricia. «Meet the New Christian Right, Same as the Old Christian Right» (en anglès). Religion Dispatches, 12-12-2016. [Consulta: 12 desembre 2017].
* ↑ Cook, Kimberly J., and Chris~ Powell. "Christianity and Punitive Mentalities: A Qualitative Study." Crime, Law and Social Change 39.1 (2003): pp-69–89
* 1 2 3 «Republican Party Platforms: Republican Party Platform of 1980». www.presidency.ucsb.edu. Arxivat de l'original el 2013-12-19. [Consulta: 11 desembre 2017].
* ↑ Williams, 2010, p. 3.
* ↑ Shaun Casey, The making of a Catholic president: Kennedy vs. Nixon 1960 (2009) pp. 3–11, 107–18
* ↑ Williams, 2010, p. 5.
* ↑ Joel D. Aberbach; Gillian Peele Crisis of Conservatism?: The Republican Party, the Conservative Movement, and American Politics After Bush. Oxford University Press [Consulta: 19 agost 2011].
* ↑ Kristin E. Heyer; Mark J. Rozell; Michael A. Genovese Catholics and Politics: the Dynamic Tension between Faith and Power. Georgetown University Press [Consulta: 19 agost 2011]. «Per resumir, al Partit Republicà, molts activistes catòlics van mantenir posicions conservadores sobre temes clau destacats pels líders cristians, i van dir que recolzaven les activitats polítiques d'alguns candidats a la dreta cristiana.»
* ↑ Perlstein, Rick n. Nixonland: The Rise of a President and the Fracturing of America. Simon and Schuster, 2008, p. 164. ISBN 0743243021.
* 1 2 Reinhard, David. The Republican Right since 1945. Lexington, KY: Univ Press of Kentucky, 1983, p. 245. ISBN 978-0813114842.
* 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Linda Wertheimer. «Evangelical: Religious Right Has Distorted the Faith». NPR.org, 23-06-2006.
* 1 2 «The Real Origins of the Religious Right». politico.com.
* ↑ Geoffrey C. Layman, and John C. Green. 2006. "Wars and Rumors of Wars: The Contexts of Cultural Conflict in American Political Behavior." British Journal of Political Science, Volume 36, Issue 1 de gener de 2006, pp 61–89
* 1 2 3 4 Elaine Woo «Paul Weyrich, religious conservative and ex-president of Heritage Foundation, dies at 66». Los Angeles Times, 19-12-2008 [Consulta: 29 gener 2015].
* ↑ Jerome Himmelstein, p. 97; Spiritual Warfare: The Politics of the Religious Right, pp.49–50, Sara Diamond, South End Press, Boston, MA
* 1 2 3 4 Martin, William. With God on Our Side: The Rise of the Religious Right in America. Nova York: Broadway Books, 1996. ISBN 0-553-06745-1.
* ↑ Sara, Diamond. Roads to Dominion. Nova York: Guilford Press, 1995. ISBN 0-89862-864-4.
* 1 2 3 Rossi, Melissa. «What Every American Should Know About Who's Really Running America». Penguin, 29-05-2007.
* ↑ Smidt, Corwin E.; Penning, James M. Sojourners in the Wilderness: The Christian Right in Comparative Perspective (en anglès). Rowman & Littlefield, 1997, p. 51. ISBN 9780847686452. «Potser l'exemple més destacat va ser quan l'Arquebisbat de Nova York va unir forces amb la Coalició Cristiana durant les eleccions a la junta directiva de la ciutat de Nova York el 1993 i va permetre la distribució de guies de votants de la Coalició Cristiana a les parròquies catòliques.»
* ↑ Micklethwait i Wooldridge, 2005, p. 111.
* ↑ Green, Rozell, and Wilcox, The Christian right in American Politics, 2003
* ↑ Micklethwait i Wooldridge, 2005, p. 187.
* ↑ «Dr. Dobson: ' I Cannot, and Will Not, Vote for McCain'». CitizenLink. Arxivat de l'original el 2008-03-12. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ The Evolving Politics of the Christian Right, Matthew C. Moen, PS: Political Science and Politics, Vol. 29, No. 3 (setembre de 1996), pp. 461–464
* ↑ «Charities, Churches and Politics». Internal Revenue Service. Arxivat de l'original el 2011-07-04. [Consulta: 5 juliol 2011].
* ↑ «Democrats voted out of church because of their politics, members say». Usatoday.com.
* ↑ Political Split Leaves a Church Sadder and Grayer, New York Times, 15 de maig de 2005
* ↑ Berlinerblau, Jacques «Where does church end and state begin? – Georgetown/On Faith». The Washington Post, 05-10-2011 [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «Speak Up : Pulpit Freedom Sunday – History of the Pulpit Initiative». Speakupmovement.org. Arxivat de l'original el 2012-04-26. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ FRC Action: Tuesday, 25 de març de 2008 Arxivat 12 de maig de 2015 a Wayback Machine.
* ↑ Michelle Vu, "Presidential Hopefuls Highlight 'Values' to Christian Conservatives," "The Christian Post," 20 d'octubre de 2007 http://www.christianpost.com/article/20071020/29775_Presidential_Hopefuls_Highlight_'Values'_to_Christian_Conservatives.htm
* ↑ Error: hi ha títol o url, però calen tots dos paràmetres.«[{{{url}}} Religion and the Presidential Vote url=https://web.archive.org/web/20080413120730/http://people-press.org/commentary/display.php3?AnalysisID=103]» (en anglès). Pew Research Center for the Paeople and the Press. [Consulta: 13 desembre 2017].
* ↑ Rosin, God's Harvard, 2007, 61–62
* ↑ Haberman, Aaron «Into the Wilderness: Ronald Reagan, Bob Jones University, and the Political Education of the Christian Right». The Historian, 67, 2005, pàg. 234–253. DOI: 10.1111/j.1540-6563.2005.00111.x.
* ↑ Askin, Steve. A new Rite: conservative Catholic organizations and their allies (en anglès). Catholics for a Free Choice, 1 de febrer de 1994 [Consulta: 23 juny 2016].
* 1 2 Anderson, John. Conservative Christian Politics in Russia and the United States (en anglès). Routledge, 19 de setembre de 2014, p. 164. ISBN 9 781317606635.
* 1 2 Diamond, S. (2000) Not by Politics Alone: The Enduring Influence of the Christian right. New York: Guildford Press.
* ↑ "The Christian Coalition of America: America's Leading Grassroots Organization Defending Our Godly Heritage." The Christian Coalition of America. 2006. <http://www.cc.org/>.
* 1 2 Ciment, James. Postwar America: An Encyclopedia of Social, Political, Cultural, and Economic History (en anglès). Routledge, 26 de març de 2015, p. 513. ISBN 9781317462354. «Al llarg del segle xx, molts evangèlics van acceptar l'evolució teòrica ... Algunes organitzacions cristianes van recolzar l'ensenyament del creacionisme, juntament amb l'evolució, a les escoles públiques.»
* 1 2 3 Wilson, J. Matthew. From Pews to Polling Places: Faith and Politics in the American Religious Mosaic (en anglès). Georgetown University Press, 22 d'octubre de 2007, p. 178. ISBN 9781589013261. «Entre catòlics i llatins que practiquen altres tradicions religioses, més de set de cada deu recolzen l'oració organitzada a les escoles públiques. ... Els catòlics tenen més probabilitats d'afirmar que tant l'evolució com el creacionisme s'han d'ensenyar a les escoles»
* ↑ Pat Robertson Warns Pa. Town of Disaster Arxivat 2006-08-09 a Wayback Machine., CBSNews.com
* ↑ Pa. Voters Rejected God Arxivat 2013-05-11 a Wayback Machine., CBSNews.com
* ↑ «Court decisions regarding Evolution/Creationism». Don-lindsay-archive.org. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ Matzke. «The true origin of 'intelligent design'». Houston, TX: The TalkOrigins Foundation, Inc., 14-08-2007. [Consulta: 3 juliol 2012].
* ↑ «Project Steve». Ncse.com. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ Chris Irvine. «The Vatican claims Darwin's theory of evolution is compatible with Christianity». Telegraph.co.uk, 11-02-2009.
* ↑ «Good religion needs good science by the Revd Dr Malcolm Brown, Director of Mission and Public Affair». www.churchofengland.org.
* ↑ Jonathan Wynne-Jones, Religious Affairs Correspondent. «Charles Darwin to receive apology from the Church of England for rejecting evolution». Telegraph.co.uk, 13 e setembre 2008.
* ↑ «Christianity in Evolution». press.georgetown.edu.
* ↑ Vegeu: Janice M. Irvine. Talk about Sex: The Battles Over Sex Education in the United States. University of California Press, 2004, p. 74. ISBN 978-0-520-24329-3.  Gilbert Herdt. Moral Panics, Sex Panics: Fear and the Fight Over Sexual Rights. NYU Press, 1 de juny de 2009. ISBN 978-0-8147-3723-1.  Irvine, Janice M. «Emotional scripts of sex panics». Sexuality Research and Social Policy, 3, 3, 2006, pàg. 82–94. DOI: 10.1525/srsp.2006.3.3.82. ISSN: 1868-9884. Daniel Wallis. «Arizona school board votes to remove pages from biology textbook». Reuters, 30-10-2014. «Gilbert schools to edit 'abortion' section of textbook». azcentral, 30-10-2014.
* ↑ Harris, Sam. Letter to a Christian Nation 2006
* ↑ «A brief history of Abstinence-only until Marriage Funding, Sexuality Information and Education Council of the United States» (en anglès). www.nomoewmonwy, 27-12-2008. Arxivat de l'original el 2008-12-27. [Consulta: 13 desembre 2017].
* 1 2 Ott, MA; Santelli, JS «Abstinence and abstinence-only education». Current Opinion in Obstetrics and Gynecology, 19, 5, 10-2007, pàg. 446–52. DOI: 10.1097/GCO.0b013e3282efdc0b. PMID: 17885460. «S'ha trobat que els currículums només per abstenir contenen informació inexacta científicament, distorsionant les dades sobre temes com l'eficàcia del preservatiu i la promoció d'estereotips de gènere. Una avaluació independent del programa federal, diverses revisions sistemàtiques i dades procedents d'enquestes basades en la població, troben poca evidència de l'eficàcia i evidència de possibles danys.»
* ↑ Chin, HB; Sipe, TA; Elder, R; Mercer, SL; Chattopadhyay, SK; Jacob, V; Wethington, HR; Kirby, D; Elliston, DB «The effectiveness of group-based comprehensive risk-reduction and abstinence education interventions to prevent or reduce the risk of adolescent pregnancy, human immunodeficiency virus, and sexually transmitted infections: two systematic reviews for the Guide to Community Preventive Services.». American journal of preventive medicine, 42, 3, 3-2012, pàg. 272–294. DOI: 10.1016/j.amepre.2011.11.006. PMID: 22341164.
* ↑ Underhill, K; Operario, D; Montgomery, P «Abstinence-only programs for HIV infection prevention in high-income countries». Cochrane Database of Systematic Reviews, 4, 17-10-2007, pàg. CD005421. DOI: 10.1002/14651858.CD005421.pub2. PMID: 17943855.
* ↑ «Homeschooling in the United States: 2003 – Executive Summary». Nces.ed.gov, 2003. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «Popularity of homeschooling rises nationwide, curriculum concerns, safety cited». Christianexaminer.com. Arxivat de l'original el 2012-01-12. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «Homeschooling in the United States: 2003 – Parents' Reasons for Homeschooling». Nces.ed.gov, 2003. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ Zack Kopplin. «Creationism in Texas public schools: Undermining the charter movement.». Slate Magazine, 16-01-2014.
* ↑ Farney, James Harold. Social Conservatives and Party Politics in Canada and the United States (en anglès). University of Toronto Press, 2012, p. 61. ISBN 9781442612600.
* ↑ «The Christian Right, The Twentieth Century, Divining America: Religion in American History, TeacherServe, National Humanities Center». Nationalhumanitiescenter.org. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ Pat Robertson. «The First Amendment». PatRobertson.com.
* ↑ «Jefferson's Letter to the Danbury Baptists». Loc.gov. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ ThinkExist.com Quotations. «James Madison quotes». Thinkexist.com. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «House Resolution 888 United States House of Representatives (Bill Text – 110th Congress (2007–2008) – THOMAS)». Library of Congress. Arxivat de l'original el 2008-10-14. [Consulta: 12 desembre 2017].
* ↑ A Nonbeliever. «America is not founded upon Christianity but the Enlightenment». Freethought.mbdojo.com. Arxivat de l'original el 2013-08-07. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ Watkins, Shanea. «The Mythical "Wall of Separation": How a Misused Metaphor Changed Church–State Law, Policy, and Discourse». The Heritage Foundation. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «Wall of Separation Between Church and State: Myth, Reality, Results». Family Research Council. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ Charles E. Steele. «Separation of Church and State, Thomas Jefferson, and the First Amendment». Schoolprayerinamerica.info, 18-01-2009. Arxivat de l'original el 2012-01-06. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «Religious Freedom». Alliance Defense Fund. Arxivat de l'original el 2011-12-26. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «The First Amendment means what it says - RIGHTLYCONCERNED.COM». Action.afa.net, 19-02-2010. Arxivat de l'original el 2011-07-21. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ Gallup, Alec; Newport, Frank. The Gallup Poll: Public Opinion 2005 (en anglès). Rowman & Littlefield, 2006, p. 318. ISBN 9780742552586. «Relacionats amb el seu suport a l'oració escolar, la majoria dels nord-americans també creuen que la religió hauria de tenir una major «presència» a les escoles públiques. ... Els protestants són més propensos a afavorir l'oració escolar (82%), seguit de prop pels catòlics (75%).»
* 1 2 «Rice va fusionar la política i la religió d'una manera que va deixar molt clar quin costat de qualsevol política tema que creia que Déu era. Déu s'havia oposat clarament al New Deal "socialiste" de Franklin Roosevelt, i Déu es va oposar igualment a la Gran Societat "socialiste" de Lyndon Baines Johnson». Andrew Himes,The Sword of the Lord: The Roots of Fundamentalism in an American Family Chiara Press, 2011ISBN 1453843752, p.271.
* ↑ Nathan Andrew Finn, The Development of Baptist Fundamentalism in the South, 1940–1980 ProQuest, 2007 ISBN 0549371435 p.204.
* ↑ «Our Legislative Agenda» (en anglès). Christian Coalition of America, 09-10-2004. Arxivat de l'original el 2004-10-09. [Consulta: 13 desembre 2017].
* ↑ Stephen Spector, Evangelicals and Israel: the story of American Christian Zionism (2008) pp 23–49
* ↑ Jan G. Linn, What's Wrong With The Christian Right (2004) p 27
* ↑ Partial Birth Abortion Act of 2003 108th United States Congress (1st session)
* ↑ Allen Wants Parents Notified – Daily Press Arxivat 2013-05-11 a Wayback Machine.. Articles.dailypress.com (9 d'abril de 1994). Consulta 24 d'agost de 2013.
* ↑ Marcotte, Amanda. «Catholic Groups Trying to Eliminate Coverage of Contraception No Matter Who Pays: The latest court challenges to the birth control benefit show how much the fight against the contraception mandate is really about the Christian right trying to establish an employer’s "right" to control your private sex life.» (en anglès). Rewire, 06-01-2014. [Consulta: 2 febrer 2017].
* ↑ Shorto, Russell «Contra-Contraception». The New York Times, 07-05-2006 [Consulta: 2 febrer 2017].
* ↑ «U.N. Adopts Pro-Life Declaration Against Human Cloning». Newsmax, 19-02-2005.
* 1 2 Green, Hohn. Green, John C.. THE VALUES CAMPAIGN? The Christian Right and the 2004 Elections. Washington, D.C.: Georgetown University Press, 2006. ISBN 978-1589011083. De subscripció o mur de pagament
* ↑ Lerner, Michael. The Left Hand of God. Harper Collins, 2006, p. 1. ISBN 978-0-06084247-5.
* ↑ Posner, Sarah. "How Donald Trump ...." New Republic. 20 de març de 2017. 16 de novembre de 2017.
* ↑ Blow, Charles M. "Moore, Trump and the Right’s New Religion." New York Times. 16 de novembre de 2017. 16 de novembre de 2016.
* ↑ Johnson, Paul. «Right-wing, rightist». A Political Glossary. Auburn University, 2005. [Consulta: 23 octubre 2014].
* ↑ Bobbio, Norberto and Allan Cameron,Left and Right: The Significance of a Political Distinction. University of Chicago Press, 1997, pp. 51 i 62. ISBN 978-0-226-06246-4
* ↑ J. E. Goldthorpe. An Introduction to Sociology. Cambridge, England, UK; Oakleigh, Melbourne, Australia; New York City, USA p. 156. ISBN 0-521-24545-1
* ↑ Petersen, David L. (2005). "Genesis and Family Values". Journal of Biblical Literature. 124 (1)
* ↑ Paul Edward Gottfried, Conservatism in America: Making Sense of the American Right, p. 13.
* ↑ Arxivat 2012-09-03 a Wayback Machine. Herman Cain calls Jesus conservative
* ↑ Stephen J. Nichols: Jesus Made in America: A Cultural History from the Puritans to "The Passion of the Christ" pp. 204–209. Westmont, IL, 2008.
* ↑ Shermer, Michael. «Was Jesus a Conservative or a Liberal? – Michael Shermer – Skeptic». True/Slant, 21-07-2010. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «Biography of Mikhail Gorbachev». National Cold War Exhibition. Trustees of the Royal Air Force Museum. [Consulta: 10 agost 2012].
* ↑ Marvin Olasky: The Tragedy of American Compassion passim. Washington D.C. 1992.
* ↑ Sex Prejudice among White Protestants: Like or Unlike Ethnic Prejudice?, Charles W. Peek, Sharon Brown Social Forces, Vol. 59, No. 1 (Sep. 1980), pp. 169–185
* ↑ Christian Faith and Ethnic Prejudice: A Review and Interpretation of Research, Richard L. Gorsuch, Daniel Aleshire, Journal for the Scientific Study of Religion, Vol. 13, No. 3 (Sep. 1974), pp. 281–307
* ↑ Altemeyer and Hunsberger (1992); Wylie and Forest, (1992); Hunsberger, (1996); Jackson and Esses, (1997); Hunsberger, Owusu and Duck, (1999); Laythe et al., (2001); Altemeyer, (2003), citat a The Psychology of Religion, Third Edition: An Empirical Approach (2003), Spilka et al., p. 466
* ↑ Michelle Goldberg. «The right to impose Christianity». Salon.com.
* ↑ Avenging angel of the religious right Arxivat 2011-06-06 a Wayback Machine., Max Blumenthal, Salon.com
* ↑ «Why TCPC Advocates Equal Rights for Gay and Lesbian People» (en anglès). Arxivat de l'original el 2012-02-12. [Consulta: 12 desembre 2017].
* ↑ «Equality for Gays and Lesbians». Christian Alliance for Progress, 19-09-2008. Arxivat de l'original el 2008-09-19. [Consulta: 12 desembre 2017].
* ↑ Shepherd, Ann. «The Bible and Homosexuality». Pflagdetroit.org, 11-12-1998. Arxivat de l'original el 2015-02-24. [Consulta: 12 desembre 2017].
* 1 2 Barron, Bruce. 1992. Heaven on Earth? The Social & Political Agendas of Dominion Theology. Grand Rapids, Mich.: Zondervan. ISBN 0-310-53611-1
* ↑ Davis, Derek H. and Hankins, Barry, 2003. New Religious Movements and Religious Liberty in America, Baylor University Press.
* ↑ Davidson, Carl; Harris, Jerry «Globalisation, theocracy and the new fascism: the US Right's rise to power». Race and Class, 47, 3, 2006, pàg. 47–67. DOI: 10.1177/0306396806061086.
* ↑ Berlet, Chip and Matthew N. Lyons. 2000. Right-Wing Populism in America: Too Close for Comfort. Nova York: Guilford Press.
* 1 2 Diamond, Sara, 1998. Not by Politics Alone: The Enduring Influence of the Christian Right, Nova York: Guilford Press, p.213
* 1 2 Ortiz, Chris 2007. "Gary North on D. James Kennedy" Arxivat 2009-10-11 a Wayback Machine., Chalcedon Foundation, 6 de setembre de 2007
* ↑ Diamond, Sara. 1995. Roads to Dominion: Right-Wing Movements and Political Power in the United States. Nova York: Guilford Press. ISBN 0-89862-864-4
* ↑ Clarkson, Frederick, 1994. Christian Reconstructionism: Theocratic Dominionism Gains Influence", Political Research Associates|The Public Eye 8, Nos. 1 & 2, Març/Juny 1994.
* ↑ Clarkson, Frederick. 1997. Eternal Hostility: The Struggle Between Theocracy and Democracy. Monroe, Maine: Common Courage. ISBN 1-56751-088-4
* ↑ The Christian Right and the Rise of American Fascism By Chris Hedges Arxivat 2008-05-11 a Wayback Machine., TheocracyWatch
* ↑ Hedges, Chris «Feeling the hate with the National Religious Broadcasters». Harper's, 5-2005 [Consulta: 12 desembre 2017].
* ↑ Hedges, Chris, American Fascists: The Christian Right and the War on America, Free Press, 2006
* ↑ Goldberg, Michelle 2006. Kingdom Coming: The Rise of Christian Nationalism. Nova York: W. W. Norton. ISBN 0-393-06094-2 ISBN 978-0-393-06094-2
* ↑ Phillips, Kevin 2006. American Theocracy: The Peril and Politics of Radical Religion, Oil, and Borrowed Money in the 21st century ISBN 0-670-03486-X
* ↑ McCarraher, Eugene 2006. "Empire Falls", Commonweal 133, 5 de maig de 2006.
* ↑ Harris, Sam 2007. "God's dupes", Los Angeles Times, 15 de març de 2007. consulta 8 d'octubre de 2007
* ↑ "The Rise of the Religious Right in the Republican Party" Arxivat 2008-09-12 a Wayback Machine., TheocracyWatch, Last updated: desembre 2005
* ↑ Stanley Kurtz «Dominionist Domination: The Left runs with a wild theory». National Review, 02-05-2005 [Consulta: 6 octubre 2007].
* ↑ Berlet, Chip, 2005. The Christian Right, Dominionism, and Theocracy Arxivat 18 de setembre de 2008 a Wayback Machine.
* ↑ Ellis Henican, "A spiritual olive branch for the far-right faithful," Arxivat 2008-10-06 a Wayback Machine. Newsday, 1 de maig de 2005. Reposted at YuricaReport.com. Consulta23 de setembre de 2006
* ↑ Diamond, Sara. 1995. "Dominion Theology." Z Magazine, Febrer 1995
* ↑ «Pastors: Christian government not Jesus' cause». Independentmail.com, 10-02-2007. Arxivat de l'original el 2012-03-14. [Consulta: 26 desembre 2011].
* ↑ «Pastors don't embrace movement». thestate.com.
* ↑ «Pastors fret Christian group might be a threat». StarNewsOnline.com.
* ↑ Curtis, Patriotism, Democracy, and Common Sense (2005) p. 126
* ↑ Geiko Müller-Fahrenholz, America's battle for God: a European Christian looks at civil religion (2007) p. xviii
* ↑ Pettitt, Robin T. Contemporary Party Politics (en anglès). Palgrave Macmillan, 24 juny 2014, p. 66. ISBN 9781137412645. «De nou, els partits es van mobilitzar per motius religiosos, els més notables en forma de partits demòcrates cristians trobats, per exemple, a Alemanya, però també, en menor mesura, en bona part de la resta d'Europa. També es troben festes cristianes demòcrates a Xile i Mèxic. Es podria argumentar que l'augment del dret cristià als Estats Units i la seva major fortalesa en el Partit Republicà és un exemple d'aquest escindit en el treball. El dret cristià als Estats Units ... és igualment impulsat pel debat sobre el paper de l'estat i l'església en la vida política, social i moral.»
* ↑ «Harper reopens same-sex marriage debate». CBC TV, 30-11-2005 [Consulta: 29 febrer 2008].
* ↑ «Harper declares same-sex marriage issue closed». CTV, 07-12-2006. Arxivat de l'original el 2008-06-10. [Consulta: 29 febrer 2008].
* ↑ Alan J. Day, Political parties of the world (2002) p. 343
* ↑ Andrew Vincent, Modern Political Ideologies. John Wiley & Sons, 2009 ISBN 1405154950 p. 325
* ↑ Richard P. Davis, Mirror Hate: the Convergent Ideology of Northern Ireland paramilitaries, 1966–1992. Dartmouth, 1994. ISBN 1855215586 p. 80
* ↑ Karen Armstrong, A History of God: the 4000-year quest of Judaism, Christianity, and Islam. Ballantine Books, 1994 p. 390.
* ↑ Fred Nile, Fred Nile: Autobiography (Sydney: Strand Publishing: 2001) ISBN 1-876825-79-0
* ↑ «Christianity and the LNP». Brisbane Times, 08-02-2012.
* ↑ Nadal, Kevin. Filipino American Psychology: A Handbook of Theory, Research, and Clinical Practice. John Wiley & Sons, 2011, p. 42. ISBN 9781118019771 [Consulta: 22 agost 2014].
* ↑ Alan J. Day, Political parties of the world (2002) p. 449

## Bibliografia

* Boston, Rob. 2000. Close Encounters with the Religious Right: Journeys into the Twilight Zone of Religion and Politics. Prometheus Books. ISBN 978-1-57392-797-0
* Boyd, James H., Politics and the Christian Voter
* Brown, Ruth Murray. For a "Christian America": A History of the Religious Right. Amherst, NY: Prometheus Books, 2002. ISBN 1-573-92973-5.
* Bruns, Roger A. 2002. Preacher: Billy Sunday and Big-Time American Evangelism. University of Illinois Press. ISBN 978-0-252-07075-4
* Diamond, Sara. 1995. Roads to Dominion: Right-Wing Movements and Political Power in the United States. New York: Guilford Press|Guilford. ISBN 0-89862-864-4
* Dowland, Seth. Family Values and the Rise of the Christian Right (University of Pennsylvania Press, 2015)
* Gloege, Timothy. 2015. Guaranteed Pure: The Moody Bible Institute, Business, and the Making of Modern Evangelicalism. The University of North Carolina Press. ISBN 1469621010
* Green, John C., James L. Guth and Kevin Hill. 1993. "Faith and Election: The Christian right in Congressional Campaigns 1978–1988." The Journal of Politics 55(1), (February): 80–91.
* Green, John C. "The Christian Right and the 1994 Elections: A View from the States," PS: Political Science and Politics Vol. 28, No. 1 (Mar. 1995), pp. 5–8 in JSTOR
* Himmelstein, Jerome L. 1990. To The Right: The Transformation of American Conservatism. University of California Press.
* Kruse, Kevin M. One Nation Under God: How Corporate America Invented Christian America. Basic Books, 2015. ISBN 0465049494
* Marsden, George. Understanding Fundamentalism and Evangelicalism.
* Marsh, Charles. Wayward Christian Soldiers: Freeing the Gospel from Political Captivity (Nova York: Oxford University Press, 2007)
* Martin, William. 1996. With God on Our Side: The Rise of the Religious Right in America, New York: Broadway Books. ISBN 0-7679-2257-3
* Micklethwait, John; Wooldridge, Adrian. The Right Nation: Conservative Power in America (en anglès). Nova York: Penguin Books, 2005. ISBN 1-59420-020-3.
* Noll, Mark. 1989. Religion and American Politics: From the Colonial Period to the 1980s.
* Noll, Mark and Rawlyk, George: Amazing Grace: Evangelicalism in Australia, Canada, Britain, Canada and the United States: Montreal: McGill-Queens University Press: 1994: ISBN 0-7735-1214-4
* Preston, Andrew, Bruce J. Schulman, and Julian E. Zelizer, eds. Faithful Republic: Religion and Politics in Modern America (University of Pennsylvania Press, 2015) viii, 213 pp.; Essays by scholars
* Ribuffo, Leo P. 1983. The Old Christian right: The Protestant Far Right from the Great Depression to the Cold War. Philadelphia: Temple University Press. ISBN 0-87722-598-2.
* Shields, Jon A., "Framing the Christian Right: How Progressives and Post-War Liberals Constructed the Religious Right," Journal of Church and State, 53 (Autumn 2011), 635–55.
* Smith, Jeremy Adam, 2007, Living in the Gap: The Ideal and Reality of the Christian Right Family. Public Eye magazine, Winter 2007–08.
* Wald, Kenneth. 2003. Religion and Politics in the United States.
* Wilcox, Clyde. Onward Christian Soldiers: The Religious Right in American Politics. survey by two neutral scholars
* Williams, Daniel K.. God's Own Party: The Making of the Christian Right. Oxford University Press, 2010. ISBN 978-0-19-534084-6.
* Wills, Garry. Under God: Religion and American Politics. Nova York: Simon & Schuster, 1990. ISBN 0-671-65705-4.