OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# In Old Kentucky (pel·lícula de 1909)

In Old Kentucky és una pel·lícula muda de la Biograph dirigida per D. W. Griffith i protagonitzada per Henry B. Walthall, Owen Moore i Kate Bruce. La pel·lícula, rodada en una bobina a Cuddebackville(estat de Nova York) es va estrenar el 20 de setembre de 1909.

## Argument

Durant la Guerra Civil Nord-americana l’estat de Kentucky mantingué una posició neutral i els nois foren reclutats en ambdós exèrcits. Com a resultat en moltes famílies hi havia fills als dos bàndols. El pare de la família Wilkinson anuncia que s'ha declarat la guerra i George, el fill petit decideix unir-se al bàndol de la Unió mentre que Robert s'uneix als confederats. Més tard el germà gran ha de travessar les línies dels de la Unió per portar un missatge i es disfressa amb un uniforme enemic. En travessar les línies és descobert i ferit pel seu germà que desconeix la seva identitat. Un cop pres els germans es reconeixen i George es nega a ajudar-lo i comanda el pelotó d’afusellament. Mentre es dirigeixen a l’execució Robert aconsegueix escapar i arriba a casa els seus pares. El pare el vol entregar però la mare el protegeix i l’amaga. Més tard arriba George i en trobar-lo amb la mare el vol detenir però aquesta amenaça de volar-se el cap si ho fa. Davant això George marxa i el germà aconsegueix escapar. Acabada la guerra, George torna a casa i tot el poble es presenta a saludar-lo i celebrar-ho. Poc després arriba Robert fent tentines i derrotat. En veure l’escena a l’interior de la casa s'allunya amb tristesa però el vell oncle Jasper el descobreix i l’arrossega a dins. La mare l’abraça primer i després ho fa el seu germà.

## Repartiment

* Verner Clarges (Mr. Wilkinson)
* Kate Bruce (Mrs. Wilkinson)
* Henry B. Walthall (Robert)
* Owen Moore (George)
* Linda Arvidson (a la festa de benvinguda)
* William J. Butler (soldat de la unió)
* John R. Cumpson (criat negre)
* Robert Harron (extra)
* James Kirkwood (a la festa de benvinguda)
* George Nichols (a la festa de benvinguda)
* Anthony O'Sullivan (a la festa de benvinguda)
* Mary Pickford (a la festa de benvinguda)
* Frank Powell (soldat de la unió/soldat confederat)
* Gertrude Robinson (a la festa de benvinguda)
* Mack Sennett (sentinella de la unió)

## Referències

* ↑ Usai, Paolo Cherchi. The Griffith Project, Volume 3: Films Produced in July - December 1909 (en anglès). Bloomsbury Publishing, 2019-07-25, p. 36. ISBN 978-1-83902-008-7.
* ↑ «Biograph Films». Moving Picture World 5, 13, 25-09-1909, pàg. 428.
* ↑ Gunning, Tom. D.W. Griffith and the Origins of American Narrative Film: The Early Years at Biograph (en anglès). University of Illinois Press, 1994, p. 211. ISBN 978-0-252-06366-4.
* ↑ «Licensed films for the week». Moving Picture World 5, 13, 25-09-1909, pàg. 427.
* ↑ «Stories of the films – In Old Kentucky». Moving Picture World 5, 13, 25-09-1909, pàg. 421.

## Enllaços externs

* In Old Kentucky al catàleg de l'American Film Institute
# Gret Schib Torra

Gret Schib Torra –o Gret Schib, de nom de naixement– (Schaffhausen, Suïssa, 1940) és una catalanòfila, professora de llengües romàniques i traductora suïssa.
Estudià a la Universitat de Basilea, on presentà el 1968 una tesi doctoral sobre la traducció francesa medieval del Llibre de meravelles, de Ramon Llull, i on feu classes de català als anys setanta.
Ha editat diversos textos de Ramon Llull: Doctrina pueril, Arbre de filosofia d'amor. Continuà l'edició i publicació dels Sermons de sant Vicent Ferrer, que havia quedat interrompuda per la Guerra Civil Espanyola. És autora d'un vocabulari de sant Vicent Ferrer, amb comentari filològic (1977).
Ha traduït del català a l'alemany el Llibre d'Amic e Amat, de Ramon Llull (1998), els Contes de Pere Calders (2005), el Llibre de meravelles, de Ramon Llull (2007). I més recentment, el Curial e Güelfa (2008) o els Sermons de sant Vicent Ferrer (2014), inaugurant una col·lecció –Katalanische Literatur des Mittelalters– que constitueix un recull de traduccions a l'alemany de literatura catalana medieval.

## Referències

* 1 2 «Gret Schib Torra». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: setembre 2019].
* ↑ «Gret Schib Torra». Editorial Barcino. [Consulta: setembre 2019].
* ↑ Piñol, Rosa «Diálogos latinos de Llull y ‘Curial e Güelfa’ en alemán». La Vanguardia, 29-12-2008, pàg. 26.
* ↑ «'Reihe Katalanische Literatur des Mittelalters'». Traces: base de dades de llengua i literatura catalanes. [Consulta: setembre 2019].
# Landes

Les Landes (Lanas en occità) és un departament francès a la regió de Nova Aquitània. La capital n'és Lo Mont de Marsan. El 2020 tenia 418.122 habitants.
Limita a l'oest amb l'oceà Atlàntic. Quan es va crear el 1789, entre un 60% i un 70% del departament eren coberts de landes humides que van donar-li el seu nom. El 1850 comptava entre 900.000 i un milió de xais que mantenien la vegetació típica de bruguera. La franja meridional de les Landes té un sòl més ric, amb boscs i terres de conreu.

## Referències

* 1 2 «Landes». Gran Enciclopèdia Catalana. Grup Enciclopèdia. [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ «Populations légales des départements en 2020» (en francès). Populations légales 2020. Insee, 29-12-2022. [Consulta: 8 febrer 2023].
* ↑ «Histoire du département des Landes (région Aquitaine)» (en francès), 01-01-1970. [Consulta: 8 febrer 2023].

## Vegeu també

* Bosc de les Landes
* Consell General de les Landes
* Landes de Gascunya
* Llista de municipis de les Landes
* Llista dels cantons de les Landes

## Enllaços externs

* Landes - Lloc web oficial
* Web de la prefectura
* Lowdermilk, W.C. «Intensive Land Use in France». Conquest of the Land through Seven Thousand Years, 1948. [Consulta: 8 febrer 2023].
# Alain Juppé

Alain Marie Juppé (Lo Mont de Marsan, Aquitània 1945) és un polític francès, Primer Ministre de França entre 1995 i 1997.
Era membre del cos d'inspectors de finances, i el 1976 fou nomenat cap del gabinet del primer ministre Jacques Chirac, però no fou elegit parlamentari pel Rassemblement pour la République (RPR) fins al 1978, per un breu període, i posteriorment ho ha estat des del 1984 fins ara. Ha ocupat diversos càrrecs de govern. Fou secretari d'estat per a economia i finances des del 1978 i ministre d'afers estrangers des del 1993, fins que el 18 de maig de 1995 fou nomenat primer ministre pel nou president de la República, Jacques Chirac.
Ocupà el càrrec de president del seu partit (RPR) des de l'octubre del 1995, però el juny del 1996 Juppé anuncià l'abandó del projecte de reforma econòmica, la seva iniciativa més ambiciosa, després d'una llarga vaga dels funcionaris. El novembre hagué de fer front a la mobilització dels camioners, que provocà la paralització del transport de mercaderies per carretera a gran part de l'Europa occidental.
Considerat ferm defensor de les seves idees d'ajustament econòmic per tal de convergir amb Europa, la decisió del president Chirac d'avançar les eleccions legislatives al maig-juny del 1997 tingué a veure amb la necessitat de recuperar el pla Juppé. La victòria del Partit Socialista en la primera volta d'aquestes eleccions, al maig, forçà la seva dimissió i fou substituït com a primer ministre pel socialista Lionel Jospin, que guanyà finalment en la segona volta. Al juny del 1997, Juppé anuncià que no es presentaria a la reelecció com a líder de l'RPR.
Al juny del 2002 fou designat president de la Unió per un Moviment Popular, formació de dreta que incloïa el seu partit, i que el mateix mes havia guanyat les eleccions generals com a Unió per un Moviment Popular. Dimití d'aquest càrrec el juliol del 2004, quan fou condemnat per un delicte de corrupció de l'època en què Chirac fou alcalde de París.

## Referències

* ↑ Gaetner, Gilles; Pontaut, Jean-Marie. «L' «affaire Juppé»» (en francès), affaire Juppé» Par Gilles Gaetner et Jean-Marie Pontaut.

## Videos

* L'entrée de la Turquie dans l'Union européenne : la perception de l'opinion publique européenne Arxivat 2011-12-31 a Wayback Machine. Videoconferència d'Alain Juppé sobre la qüestió turca, pronunciat a Montreal al març del 2006, Centre d'estudis internacionals de la Universitat de Montreal
* La France, trois mois avant les présidentielles Arxivat 2007-04-03 a Wayback Machine. Conferència donada a Montreal al gener del 2007, Centre d'estudis internacionals de la Universitat de Montreal
# Joan Benesiu

Joan Benesiu (Beneixama, 22 de juliol de 1971) pseudònim de l'escriptor Josep Martínez Sanchis, és un escriptor valencià.

## Biografia

És professor de filosofia a un institut de secundària de València, on dirigeix un cineclub. La combinació de la seva prosa, suggeridora i enigmàtica, amb una veu molt personal deixa entreveure una narrativa d'alta volada que ofereix una literatura ambiciosa alhora que plaent. Després d'haver guanyat amb Intercanvi (Bromera) el Premi Ciutat de Xàtiva l'any 2007, d'haver escrit nombrosos contes amb què ha obtingut diversos guardons i d'haver col·laborat en l'opuscle cultural L'Esca, d'Arbúcies, i en la revista Manual de Uso Cultural, de Màlaga, va publicar Gegants de gel (Edicions del Periscopi) en 2015, obra amb la qual va guanyar el Premi Llibreter de narrativa (2015) i el Premi Joan Crexells (2016). Amb la novel·la Serem Atlàntida va guanyar el Premi Ciutat de Barcelona (2019). Aquesta obra ha sigut traduïda al castellà per Pablo Martín Sánchez (Seremos Atlántida. Barcelona: Acantilado, 2022); així mateix hi ha traduccions a l'albanés per Bashkim Shehu (Tirana: Aleph Klub, 2021) i al búlgar per Ventsislav Ikoff (Sofia: IK Persey, 2023).

## Publicacions

* Intercanvi (Josep Martínez Sanchis. Alziraː Bromera, 2008. Gènere: novel·la)
* Els passejants de l'illa de Xàtiva (Barcelona: Edicions 62/ViBooks, 2014. Gènere: novel·la)
* Gegants de gel (Barcelonaː Edicions del Periscopi, 2015. Gènere: novel·la)
* Serem Atlàntida (Barcelona: Edicions del Periscopi, 2019. Gènere: novel·la)
* Trieste (Barcelona: Edicions de la Universitat de Barcelona, 2024)
* Terminus (Barcelona: Edicions del Periscopi, 2024. Gènere: novel·la)

## Premis literaris

* Premi Blai Bellver de narrativa (2007), per Intercanvi
* Premi Llibreter de narrativa (2015), per Gegants de gel
* Premi Joan Crexells de narrativa (2016), per Gegants de gel
* Premi Ciutat de Barcelona de narrativa en llengua catalana (2019), per Serem Atlàntida

## Referències

* 1 2 3 Callejón, Carme «Martínez Sanchis, Josep». Institució de les Lletres Catalanes (ILC), 23-06-2013 [Consulta: 6 agost 2016].
* ↑ «Cineclub Pare Arques». cineclubiesparearques.blogspot.com.es. [Consulta: 12 setembre 2016].
* ↑ «El valenciano Joan Benesiu gana el XLV Premio Crexells con "Gegants de gel"». La Vanguardia, 22-06-2016 [Consulta: 6 agost 2016].
* ↑ Novel·la anteriorment publicada en Vibooks (segell d'autoedició) amb el títol Els passejants de l'illa de Xàtiva.
* ↑ Serra, Montserrat «Joan Benesiu guanya el premi Crexells amb ‘Gegants de gel'». VilaWeb, 22-06-2016 [Consulta: 6 agost 2016].
* ↑ «Literatura en Llengua Catalana – PREMIS CIUTAT DE BARCELONA». [Consulta: 17 desembre 2024].
* ↑ «Trieste. Una ciutat a plec de mapa. Joan Benesiu. Publicacions i Edicions de la Universitat de Barcelona». [Consulta: 8 setembre 2024].
# L'última nit

L'última nit (títol original: Last Night), és una pel·lícula canadenca escrita i dirigida l'any 1998 per Don McKellar. Ha estat doblada al català.
Forma part de la col·lecció 2000 vist per... difosa a Arte amb el títol L'Última Nit.

## Argument

El fi del món està prevista fa mesos. L'últim dia a Toronto, una sèrie de persones es prepara: Patrick Wheeler que dina en família, a continuació torna a casa seva per viure sol l'última tarda. Entre d'altres, Sandra, que ha comprat dues pistoles, i desitja suïcidar-se amb el seu marit just abans del final. Craig, que des de fa dos mesos ha muntat el projecte de realitzar un gran nombre d'experiments sexuals, amb diferents tipus de dones, a diferents llocs… Menzies que dona el seu primer recital de piano en una sala prestigiosa.

## Repartiment

* Don McKellar: Patrick Wheeler
* Sandra Oh: Sandra
* Roberta Maxwell: Sra. Wheeler
* Robin Gammell: Sr. Wheeler
* Sarah Polley: Jennifer « Jenny » Wheeler
* Trent McMullen: Alex
* Charmion King: Àvia
* Jessica Booker: Rosa
* David Cronenberg: Duncan
* Tracy Wright: Donna
* Callum Keith Rennie: Craig Zwiller
* Karen Glave: Lily
* Geneviève Bujold: Sra. Carlton
* Bob Martin: presentador de notícies

## Premis i nominacions

* 20 nominacions, 12 recompenses
* Premi de la joventut al Festival Internacional de Cinema de Canes
* Millor primer film canadenc al Festival de Toronto
* Millor director als Canadian Comedy Awards

## Peces musicals

* (Last Night) I Didn't Get to Sleep at All, de Tony Macaulay
* Silent Night, de Rita MacNeil
* First Noel, de K. Papworth
* We Wish You a Merry Christmas, de P. Lewis
* I've Been Watching You (Move Your Sexy Body), de Garry Shider, Glenn Goins i George Clinton Jr.
* Last Song, de Edward Bear
* Takin' Care of Business, de Randy Bachman
* Guantanamera, de José Fernandez Diaz, Julian Orbon, Pete Seeger i José Marti

## Referències

* ↑ «L'última nit». esadir.cat.
* ↑ «[http://www.nytimes.com/movie/review?res=9C05EFDC1E3BF936A35752C1A96F958260 Movie Review - - FILM REVIEW; Stranded in the City. On Doomsday to Boot. - NYTimes.com]» (en anglès). www.nytimes.com. [Consulta: 5 febrer 2018].
# Lola Salvador Maldonado

Lola Salvador Maldonado (Barcelona, 22 de setembre de 1938) és una novel·lista i guionista catalana que firma també com a Salvador Maldonado. Va iniciar-se a la dècada dels anys 70 en col·laboracions en diversos mitjans de comunicació i va escriure els guions dels programes de ràdio Con los ojos cerrados (1972-73) i Verso a verso (1974-77), de temàtica literària. També va escriure guions de programes com Barrio Sésamo o Serie rosa.
Ha escrit diversos guions cinematogràfics al llarg de la seva trajectòria i ha adaptat clàssics del teatre com La gata sobre la teulada de zinc, de Tennessee Williams, o Espectres, de Henrik Ibsen.
El 2002 va rebre el premi Goya al millor guió adaptat per la pel·lícula Salvajes. Ha rebut també la Medalla d'Or al Mèrit en les Belles Arts (2011) i el Premio Nacional de cinematografia del govern espanyol (2014).

## Obres destacades
### Novel·la

* La sonrisa de Madrid (1988)
* Mamaíta y Papantonio (1988)
* El mar de la leonera (1989)

### Guions

* El crimen de Cuenca (1980), pel·lícula dirigida per Pilar Miró
* Bearn o la sala de les nines (1983), de Jaime Chávarri, a partir de la novel·la homònima de Llorenç Villalonga
* Las bicicletas son para el verano (1985), de Jaime Chávarri
* El olivar de Atocha (1989), sèrie de TV, adaptació de la seva trilogia novel·lística
* Tierno verano de lujurias y azoteas (1993)
* Puede ser divertido, d’Azucena Rodríguez (1995)
* Salvajes (2001), de Carlos Molinero

## Referències

* 1 2 3 4 «Lola Salvador Maldonado». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
# Filiprim

Filiprim va ser un concurs espectacle presentat per Josep Maria Bachs i a l'última temporada per Jordi Estadella, que es va emetre des de l'any 1986 i durant tres temporades a les tardes de Televisió de Catalunya.
A més del presentador, els altres personatges eren l'avi interpretat per Llàtzer Escarceller i el senyor encarregat interpretat per Jaume Sorribas. Hi va col·laborar el dibuixant Jaume Perich.
Al centre de les bromes del programa sovint hi havia el cantant José Luís Perales, obsessió personal de Jaume Perich, i la població de Palau de Plegamans, que va acabar posant el nom de Filiprim a un carrer.

## Premis

* TP d'Or al millor presentador masculí per Josep Maria Bachs (1989)
* TP d'Or al millor programa d'entreteniment de Catalunya (1988)
* TP d'Or al millor director de programa Josep Maria Bachs (1988)
* TP d'Or al personatge més popular de Catalunya a Jaume Sorribas (1988)
* TP d'Or al millor programa d'entreteniment de Catalunya (1987)

## Referències

* ↑ Bassas, Antoni. «Abans del ‘Filiprim’, ‘Quisicosas'», 18-11-2014. [Consulta: 8 gener 2022].
* 1 2 Ara. «Palau-Solità i Plegamans mostra el seu condol per la mort de Josep Maria Bachs», 17-11-2014. [Consulta: 8 gener 2022].
* 1 2 324cat. «Palau-solità i Plegamans lamenta la mort de Josep Maria Bachs i recorda que el periodista "va posar al mapa" el municipi», 18-11-2014. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ NacióDigital. «Ha mort el periodista Josep Maria Bachs, l'home del Filiprim de TV3 | NacióDigital». [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ Barcelona, EL PERIÓDICO /. «El 'avi' de 'Filiprim' y 'Makinavaja' fallece en Barcelona a los 96 años» (en castellà), 27-10-2010. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ Redacció. «Mor Llàtzer Escarceller, l'avi de ‘Filiprim' - 26 oct 2010». [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ 324cat. «Mor als 59 anys Jaume Sorribas, un dels fundadors d'Els Joglars i "l'encarregat" de "Filiprim"», 24-01-2008. [Consulta: 8 gener 2022].
* ↑ NacióManresa. «Mor l'actor sallenc Jaume Sorribas, l'encarregat del Filiprim | NacióManresa». [Consulta: 8 gener 2022].
* 1 2 TV3. «Dibuixant, antifranquista, humorista... "Les set vides del Perich"», 26-01-2021. [Consulta: 8 gener 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa del programa a IMDb
* Una edició de Filiprim
* Una altra edició de Filiprim
* Filiprim - 3Cat
# L'emperadriu rebel

L'emperadriu rebel (títol original en anglès: Corsage) és una pel·lícula dramàtica coproduïda internacionalment del 2022, escrita i dirigida per Marie Kreutzer. És protagonitzada per Vicky Krieps, Florian Teichtmeister, Katharina Lorenz, Jeanne Werner, Alma Hasun, Manuel Rubey, Finnegan Oldfield, Aaron Friesz, Rosa Hajjaj, Lilly Marie Tschörtner i Colin Morgan.
La pel·lícula és una coproducció entre Àustria, Alemanya, Luxemburg i França. Es va estrenar al Festival de Canes de 2022, a la secció Un certain regard. Es va estrenar a Àustria i Alemanya el 7 de juliol de 2022. El 2 de desembre del mateix any es va estrenar als cinemes la versió doblada al català.

## Sinopsi

El Nadal de 1877, Elisabet d’Àustria, Sissi, celebra el seu 40è aniversari. És la primera dama d’Àustria i la dona de l’emperador Francesc Josep, però no té dret d’expressió i s'ha de mantenir obligatòriament bonica i jove. Per això, adopta un estricte règim: dejú, exercici, perruqueria...

## Repartiment

* Vicky Krieps com a emperadriu Elisabet d'Àustria
* Florian Teichtmeister com a emperador Francesc Josep I d'Àustria
* Katharina Lorenz com la comtessa Marie Festetics
* Jeanne Werner com a Ida Ferenczy
* Alma Hasun com a Fanny Feifalik
* Manuel Rubey com a rei Lluís II de Baviera
* Finnegan Oldfield com a Louis Le Prince
* Aaron Friesz com a Rudolf
* Rosa Hajjaj com a Valerie
* Lilly Marie Tschörtner com a reina Maria Sofia de Dues Sicílies
* Colin Morgan com a George "Bay" Middleton
* Alice Prosser com a Anna Nahowski

## Referències

* 1 2 3 L'emperadriu rebel a la Base de dades de cinema en català
* 1 2 «L'emperadriu rebel». ésAdir. [Consulta: 5 desembre 2022].
* ↑ «An Empress Ahead of Her Time Is Having a Pop Culture Moment». New York Times.
* ↑ Lattanzio, Ryan. «Cannes 2022 Adds Competition Titles, Special Screenings: See the Full Lineup», 21-04-2022. [Consulta: 20 maig 2022].
* ↑ «Corsage». Arxivat de l'original el 21 de maig 2022. [Consulta: 20 maig 2022].

## Enllaços externs

* Tràiler en català
* L'emperadiu rebel a Goita què fan, ara!
# Interiors

Interiors és una pel·lícula estatunidenca escrita i dirigida per Woody Allen, estrenada el 1978. Aquesta pel·lícula ha estat doblada al català.

## Argument

Arthur i Eve estan casats des de fa molts anys. Han tingut tres filles. Eve pensava donar un sentit a la seva vida creant per a qui estima un interior més harmoniós possible. Tanmateix el seu gust obsessiu pesa sobre la seva família així com la greu depressió que travessa.
No podent més, Arthur decideix una separació temporal. En el transcurs d'un viatge a Grècia, s'enamora d'una altra dona i desitja casar-s'hi. El pare presenta la seva nova companya a les seves tres filles i provoca un drama en la família. El divorci és una prova per a aquestes, i cadascuna haurà de resoldre els seus problemes.

## Repartiment

* Kristin Griffith: Flyn
* Mary Beth Hurt: Joey
* Richard Jordan: Frederick
* Diane Keaton: Renata
* E.G. Marshall: Arthur
* Geraldine Page: Eve
* Maureen Stapleton: Pearl
* Sam Waterston: Mike

## Referències

* ↑ esadir.cat. Interiors. esadir.cat.
* ↑ «Interiors». The New York Times.
Viccionari
# Ziegfeld Girl

Ziegfeld Girl és una pel·lícula musical estatunidenca de Robert Z. Leonard, estrenada el 1941 i protagonitzada per James Stewart, Judy Garland, Hedy Lamarr, i Lana Turner, i coprotagonitzada per Tony Martin, Jackie Cooper, Eve Arden, i Philip Dorn. Produïda per la MGM, presenta números musicals de Busby Berkeley. Ambientada en els anys 1920, la pel·lícula explica la històries paral·leles que arriben a actuar a la coneguda obra de Broadway Ziegfeld Follies. Pretenia ser una seqüela del film de 1936 The Great Ziegfeld , i fins i tot va aprofitar algunes seqüències de la pel·lícula anterior.

## Argument

A diferència de Great Ziegfeld, Ziegfeld Girl aborda de manera indirecta el personatge de Florenz Ziegfeld - que d'altra banda no apareix mai.
Florenz Ziegfeld posa en escena, com cada any, la seva famosa revista Ziegfeld Follies i, com cada any, busca nous talents. Entre altres, troba tres noies: una esplèndida bellesa europea, una calenta bellesa americana sense experiència artística i una noia diabòlica que ve de la dura escola de vodevil. Les tres noies es troben que han de lidiar amb el món de Broadway, descobrint que no tot el que brilla és or. La morena - Sandra Kolter (Hedy Lamarr) -es donarà per vençuda a la final de la revista en el món per amor al seu marit, un virtuós del violí. La rossa nord-americana - Sheila Regan (Lana Turner) -serà aixafada pel miratge del luxe de Park Avenue: en el pendent de l'alcoholisme, també serà abandonada pel seu promès. L'única que farà carrera - Susan Gallagher (Judy Garland) -serà la noia que demostrarà que per baixar per les escales del Ziegfeld s'ha de tenir talent i no és necessari ser bella ..

## Repartiment

* Lana Turner: Sheila Regan
* Judy Garland: Susan Gallagher
* Hedy Lamarr: Sandra Kolter
* James Stewart: Gilbert "Gil" Young
* Tony Martin: Frank Merton
* Jackie Cooper: Jerry Regan
* Ian Hunter: Geoffrey Collis
* Charles Winninger: "Pop" Gallagher
* Edward Everett Horton: Noble Sage
* Philip Dorn: Franz Kolter
* Paul Kelly: John Slayton
* Eve Arden: Patsy Dixon
* Dan Dailey: Jimmy Walters
* Rose Hobart: Sra. Merton
* Leslie Brooks (no surt als crèdits): Ziegfeld Girl
* Florenz Ziegfeld
* Jean Wallace
# Escrit en el vent

Escrit en el vent (títol original en anglès Written on the Wind) és una pel·lícula estatunidenca dirigida per Douglas Sirk i estrenada l'any 1956.

## Argument

Un ric playboy, propietari d'una pròspera companyia petroliera, i un amic seu de la infància, que treballa en la seva empresa, s'enamoren de la mateixa dona, la secretària del playboy.

## Repartiment

* Rock Hudson: Mitch Wayne
* Lauren Bacall: Lucy Moore Hadley
* Robert Stack: Kyle Hadley
* Dorothy Malone: Marylee Hadley
* Robert Keith: Jasper Hadley
* Grant Williams: Biff Miley
* Edward Platt: Dr. Paul Cochrane

## Premis i nominacions
### Nominacions

* Oscar a la millor actriu secundària (Dorothy Malone)

## Referències

* ↑ Títol en català a Ésadir.cat
* ↑ «The 29th Academy Awards» (en anglès). Acadèmia de les Arts i les Ciències Cinematogràfiques. [Consulta: 10 desembre 2023].