OpenLLM-France/wikimedia huggingface dataset:
# Santa Maria del Viver

Santa Maria del Viver és una capella romànica situada dins els jardins d'una gran finca, anomenada la Baronia de Viver, propera a Argentona (Maresme). Està catalogada com a bé cultural d'interès local.

## Història

Esmentada des del segle xii (1119), la imatge pertany a les denominades verges trobades, i va ser centre de devoció mariana. Fou refeta el 1863 per Darius Rumeu i Torrents, primer baró de Viver, que bastí un gran casal al seu costat, d'estil neoclàssic i historicista. També s'hi va plantar un petit jardí romàntic, que amb els anys va ser ampliat pel paisatgista Nicolau Rubió i Tudurí.
Actualment, el recinte és propietat del baró Darío Olartua Rumeu, i és gestionat per la Fundació SETBA. Es va reobrir al públic el 2016 per a visites d'escolars i per a grups, amb una atenció especial als col·lectius més febles. L'enorme finca enjardinada es pot visitar un cop a l'any, coincidint amb el segon diumenge de setembre, quan té lloc a l'ermita l'aplec de la Mare de Déu del Viver. També es lloga per a turisme de negocis i localitzacions cinematogràfiques.

## Descripció

És de nau única, amb un absis semicircular orientat a llevant i dues absidioles a manera de creuer. La volta de la nau és de canó i l'absis i les absidioles són cobertes amb volta de quart d'esfera.
L'accés es manté a l'emplaçament original del mur de migdia, però la porta rectangular va ser refeta al segle xvii. Les finestres, els ràfecs i l'espadanya de dues obertures que s'alça al mur de migdia van ser refets en la restauració.

## Referències

* 1 2 3 4 5 «Santa Maria del Viver». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Generalitat de Catalunya. Departament de Cultura. Direcció General del Patrimoni Cultural.
* 1 2 3 Ferran, Elena «Una finca de pel·lícula». El Punt Avui, 15-10-2017.
# José Antonio Barrios Olivero

José Antonio Barrios Olivero, també conegut com a Tigre Barrios, (Santa Cruz de Tenerife, 21 de març de 1949) és un antic futbolista canari de la dècada de 1970 i posteriorment entrenador.

## Trajectòria

Jugava de davanter centre. Debutà a primera divisió amb el Granada CF, on hi jugà durant quatre temporades entre 1968 i 1972. Aquest darrer any fou fitxat pel FC Barcelona, on fou titular la primera temporada però l'arribada de Johan Cruyff el relegà a la banqueta. Marxà a l'Hèrcules CF, on jugà quatre temporades a gran nivell, esdevenint el màxim golejador del club alacantí a primera divisió. Acabà la seva carrera al Llevant UE i el CD Tenerife, club aquest darrer amb el qual ja havia jugat en els seus inicis, a segona divisió.
Fou màxim golejador de segona divisió la temporada 1967-68 i participà en els Jocs Olímpics de 1968 a Mèxic.
També ha estat entrenador, dirigint principalment equips de les Illes Canàries, arribant a entrenar al primer equip del CD Tenerife. També ha entrenat al Granada CF o a Portugal al Vitoria de Setúbal, com a clubs de major nivell.

## Palmarès

* Lliga espanyola:
** 1973-74

## Referències

* 1 2 «Un ´Tigre´ por el Rico Pérez». Diario Información, 29-09-2013. [Consulta: 9 gener 2017].
* 1 2 3 4 «José Antonio Barrios Olivero». Gran Enciclopèdia Catalana. [Consulta: 9 gener 2017].
* 1 2 3 4 5 Toni Closa; Josep Pablo, José Alberto Salas i Jordi Mas. Gran diccionari de jugadors del Barça. Editorial Base, 2015. ISBN 978-84-16166-62-6.
* ↑ «EL TIGRE BARRIOS, el mejor delantero de la Historia del Hércules». Periquito.cat, 11-03-2014. Arxivat de l'original el 2017-03-17. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «El ex futbolista José Antonio ‘Tigre’ Barrios ya cuenta con una plaza cerca del Estadio». deporpress.com. [Consulta: 9 gener 2017].
* ↑ «Una vida de dedicación, el aval del "Tigre"». Diario de Avisos. Arxivat de l'original el 2017-03-17. [Consulta: 9 gener 2017].

## Enllaços externs

* José Antonio Barrios Olivero a BDFutbol
* José Antonio Barrios Olivero Fitxa com a entrenador a BDFutbol
# Gregorio Benito Rubio

Gregorio Benito Rubio (El Puente del Arzobispo, 21 d'octubre de 1946 - Madrid, 2 d'abril de 2020) conegut simplement com a Goyo Benito, fou un futbolista castellanomanxec que destacà als anys 60 i 70 al Reial Madrid CF.

## Biografia

Nascut a El Puente del Arzobispo, a la província de Toledo, va començar a jugar al futbol a l'equip dels Salesians d'Atocha de Madrid, on també practicava el llançament de javelina. Als setze anys va arribar a les categories inferiors del Reial Madrid, on guanyaria el Campionat d'Espanya d'Aficionats el 1966-67 amb el Real Madrid Aficionados. Va jugar dues temporades cedit al Rayo Vallecano, amb el qual aconseguí l'ascens a Primera Divisió. Després de fer el servei militar a Sidi Ifni, el 1969 va signar un contracte professional amb el club blanc, aconseguint una fitxa el primer equip entrenat per Miguel Muñoz.
Va debutar el 27 d'octubre de 1969 a Sant Sebastià davant la Reial Societat, guanyant per un gol a dos. Durant la seva trajectòria amb el conjunt blanc, aconseguiria sis títols de Lliga i cinc de Copa.

## Palmarès
### Reial Madrid CF

* 6 Lligues de Primera Divisió: 1971-72, 1974-75, 1975-76, 1977–78, 1978–79 i 1979–80
* 2 Copes d'Espanya: 1969-70, 1973-74, 1974-75, 1979–80 i 1981–82

## Referències

* ↑ «Muere Goyo Benito, defensa histórico del Real Madrid». Marca, 02-04-2020.
* ↑ «Muere Goyo Benito por coronavirus a los 73 años en una de las residencias golpeadas por la pandemia» (en castellà), 02-04-2020. [Consulta: 2 abril 2020].
* ↑ «Gregorio Benito, todo por el Real Madrid» (en castellà). Jugadors de Llegenda. Web oficial del Real Madrid CF. [Consulta: 20 febrer 2011].

## Enllaços externs

* «Gregorio Benito, todo por el Real Madrid» (en castellà). Jugadors de Llegenda. Web oficial del Real Madrid CF. [Consulta: 20 febrer 2011].
* «Estadístiques de Goyo Benito» (en castellà). sportec.es. Arxivat de l'original el 2009-12-23. [Consulta: 30 abril 2021].
* «Estadístiques de Goyo Benito» (en castellà). bdfutbol.com.
# Rafael Alcaide Crespín

Rafael Alcaide Crespín, més conegut com a Crispi (Còrdova, 22 de maig de 1948), va ser un futbolista andalús. Va representar Espanya als Jocs Olímpics de Mèxic 1968. Posteriorment va fer d'entrenador de futbol.

## Biografia

La seva trajectòria com a jugador de futbol va transcórrer al Còrdova CF temporades (1967 - 1971), Real Oviedo, CD Linares i CD Tenerife.
La seva trajectòria com a entrenador de futbol va ser força llarga, començaria entrenant el Còrdova CF, club al qual dirigiria en fins a 4 etapes diferents (90–91, 94–95, 00–01, 03–04) i d'aquí el seu pas transcorreria per una infinitat d'equips com ara l'Europa de Nava, Club de Futbol Palència, Reial Mallorca B, Pontevedra CF, Granada CF, Reial Jaén, Elx CF, Lorca CF, Associació Esportiva Ceuta, Reial Múrcia i el desaparegut Ciutat de Múrcia. Va entrenar també el Caudal Deportivo de Mieres.

## Referències

* ↑ Relaño, Alfredo «Opinión | El Rayo Vallecano en México 68». , 23-10-2018 [Consulta: 4 agost 2019].

## Enllaços externs

* Fitxa a BDFutbol
* Article que recull la trajectòria de Crispi a La Verdad de Alicante
# Agustín Tamames Iglesias

Agustín Tamames Iglesias (Monterrubio de Armuña, 19 d'octubre de 1944) és un ciclista espanyol, ja retirat, que fou professional entre 1969 i 1977.
El 1968, com a ciclista amateur, va prendre part als Jocs Olímpics d'Estiu de Ciutat de Mèxic. Com a professional, els seus principals èxits esportius foren a la Volta a Espanya, cursa que guanyà el 1975 i on aconseguí fins a onze victòries d'etapa en les seves diferents participacions. També va guanyar el Campionat d'Espanya de ciclisme en ruta de 1976.

## Palmarès

* 1965
** Vencedor d'una etapa al Cinturó Ciclista Internacional a Mallorca
* 1966
** 1r a la París-Troyes
** Vencedor d'una etapa al Tour de l'Avenir
* 1967
** 1r a la Volta a Toledo
* 1969
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
* 1970
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya. 1r del Gran Premi de la muntanya
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
** 1r al GP Muñecas de Famosa
* 1971
** 1r a la Clàssica de Sabiñánigo
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Espanya
* 1972
** 1r a la Volta a Astúries i vencedor d'una etapa
** 1r a la Volta a Segòvia i vencedor d'una etapa
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Espanya
* 1973
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Catalunya
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries
* 1974
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Espanya
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Astúries
* 1975
** 1r a la Volta a Espanya i vencedor de 5 etapes
** 1r a la Volta a Aragó i vencedor de 4 etapes
** 1r als Tres Días de Leganés
** 1r al Gran Premi Navarra
** Vencedor de 2 etapes a la Volta a Euskadi
* 1976
** Campió d'Espanya de ciclisme en ruta
** Vencedor d'una etapa a la Setmana Catalana
** Vencedor d'una etapa a la Volta a Cantàbria

### Resultats a la Volta a Espanya

* 1970. 2n de la classificació general. Vencedor d'una etapa. 1r del Gran Premi de la muntanya
* 1971. 7è de la classificació general
* 1972. 3r de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1973. 7è de la classificació general
* 1974. 17è de la classificació general. Vencedor de 2 etapes
* 1975. 1r de la classificació general. Vencedor de 5 etapes
* 1977. 11è de la classificació general

### Resultats al Tour de França

* 1971. 15è de la classificació general
* 1973. Abandona (9a etapa)

## Referències

* ↑ «TAMAMES IGLESIAS Agustín». [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ «Olympedia – Agustín Tamames». [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ «Cuarenta años de la Vuelta de Agustín Tamames» (en espanyol europeu). [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ ONLUS®, Museo del Ciclismo Associazione Culturale. «Museo del Ciclismo - Agustin TAMAMES IGLESIAS» (en italià). [Consulta: 27 novembre 2022].
* ↑ «Agustín Tamames, 77 años sobre la bicicleta, y ¡que cumplas muchos más! ✔️» (en castellà), 20-10-2021. [Consulta: 27 novembre 2022].

## Enllaços externs

* Fitxa d'Agustín Tamames a sitiodeciclismo.net
# Francisco Javier Bermejo Caballero

Francisco Javier Bermejo Caballero (nascut el 9 de març de 1955), conegut com a Paco Bermejo, és un exfutbolista espanyol que va jugar de migcampista a l'Atlètic de Madrid. Va competir en el torneig masculí dels Jocs Olímpics d'estiu de 1976.

## Referències

* ↑ «Bermejo». worldfootball.net. [Consulta: 15 febrer 2021].
* ↑ «Francisco Javier Bermejo Olympic Results». Sports-Reference.com. Sports Reference LLC. [Consulta: 26 octubre 2018].
# Dues Cares

Two-Face (Harvey Dent) és un personatge de ficció que apareix en còmics publicats per DC Comics, normalment com un adversari del superheroi Batman. El personatge va ser creat per Bob Kane i Bill Finger i va aparèixer per primera vegada a Detective Comics #66 (agost de 1942). Com un dels enemics més perdurables de Batman, Two-Face pertany al col·lectiu d'adversaris que formen la galeria de vilans de Batman.
Un cop un fiscal del districte de Gotham City, Harvey Dent té desfigurada la part esquerra del seu rostre després que el cap de la mafiós, Sal Maroni, li llancés àcids durant un judici judicial. A conseqüència es tornà boig i adopta la persona de dues cares, convertint-se en un criminal obsessionat amb el número dos, el concepte de dualitat i el conflicte entre el bé i el mal. En els últims anys, els escriptors han retratat l'obsessió de Two-Face per l'atzar i la sort com a resultat de l'esquizofrènia, el trastorn bipolar i el trastorn dissociatiu de la identitat. Obsessivament pren totes les decisions importants voltejant el seu antic amulet de lasort, una moneda que també va ser danyada per un costat per l'àcid. La versió moderna s'estableix com una vegada amic personal i aliat de James Gordon i Batman.
El personatge ha estat presentat en diverses adaptacions als mitjans, com ara llargmetratges, sèries de televisió i videojocs. Two-Face ha estat doblat per Richard Moll a DC animated universe, Troy Baker a la sèrie Batman: Arkham, Billy Dee Williams a Batman. La Lego pel·lícula i William Shatner a Batman vs. Two-Face. Entre els actors que li han donat cara estan Billy Dee Williams a Batman (com a Harvey Dent només), Tommy Lee Jones a Batman Forever, Aaron Eckhart a The Dark Knight, i Nicholas D'Agosto a la sèrie de televisió Gotham. El 2009, Two-Face va ocupar el 12è lloc de la llista d'IGN dels 100 millors vilans de còmics de tots els temps.

## Referències

* ↑ Daniels, Les. Batman: The Complete History. San Francisco: Chronicle Books, 1999, p. 45. ISBN 978-0811824705. «Nearly everyone seems to agree that Two-Face was Kane's brainchild exclusively»
* ↑ «Gotham Season 2 Features 'Serialized' Story; Bill Finger Getting Batman Credit». Screen Rant.
* ↑ Detective Comics #66 (August 1942)
* ↑ «Meet The Criminal Two-Face!», 19-05-2015. [Consulta: 11 agost 2017].
* ↑ «Two-Face is Number 12». Comics.ign.com. [Consulta: 29 desembre 2010].
# Fernando Arcega Aperte

Fernando Arcega Aperte (Ainzón, Aragó; 3 d'abril de 1960) és un jugador de bàsquet espanyol, ja retirat, guanyador d'una medalla olímpica.

## Biografia

Va néixer el 3 de setembre de 1960 a la ciutat d'Ainzón, població situada a la província de Saragossa (Aragó). És germà del també jugador de bàsquet José Ángel i Joaquín Arcega.

## Carrera esportiva
### A nivell de clubs

| Anys | Club | Lliga |
| 1979-1981 | Centro Natación Helios | Lliga espanyola de bàsquet |
| 1982-1995 | CAI Zaragoza | Lliga espanyola/Lliga ACB |
Amb el CAI Zaragoza guanyà:
* Copa del Rei de bàsquet (2): 1984 i 1990

### Amb la selecció nacional

Va participar, als 23 anys, en els Jocs Olímpics d'Estiu de 1984 realitzats a Los Angeles (Estats Units), on va aconseguir guanyar la medalla de plata amb la selecció espanyola de bàsquet. En els Jocs Olímpics d'Estiu de 1988 celebrats a Seül (Corea del Sud) aconseguí guanyar un diploma olímpic en finalitzar vuitè en la competició olímpica.
Al llarg de la seva carrera guanyà dues medalles en el Campionat d'Europa de bàsquet masculí.
# Gonzalo Pérez de Vargas

Gonzalo Pérez de Vargas Moreno (Toledo, 10 de gener de 1991) és un jugador d'handbol espanyol que ocupa la posició de porter.
Format amb l'Amidal de la seva ciutat natal, el 2007 va fitxar per les categories inferiors del FC Barcelona. La temporada 2009/10 va debutar en partit oficial amb el primer equip. De 2011 a 2013 va ser cedit al BM Granollers, i la temporada següent al Fenix Toulouse de la Lliga francesa. El bon paper a Tolosa i la sortida d'Arpad Sterbik van propiciar el retorn de Gonzalo al Palau Blaugrana l'estiu del 2014.
Internacional absolut amb la selecció espanyola des de 2013, ha guanyat una medalla de bronze (2021) i dos ors (2018, 2020) al Campionat del món, dos ors (2018 i 2020), dues plates (2016 i 2022) i un bronze (2014) en Campionats d'Europa i dues medalles olímpiques de bronze (2020 i 2024).

## Referències

* ↑ Romero, Gonzalo «10 anys del debut del nen prodigi al Palau Blaugrana». ara.cat, 19-09-2019 [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ «El porter del Barça Gonzalo Pérez de Vargas s'incorpora a la plantilla del Fraikin». somvalles.cat, 27-06-2011 [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ «Montoro y Pérez de Vargas fichan por el Fénix Toulouse». latribunadetoledo.es, 18-06-2013 [Consulta: 10 febrer 2021].
* ↑ «El Barça d'handbol anuncia el fitxatge de Gonzalo Pérez de Vargas i l'adéu d'Arpad Sterbik». ara.cat, 02-06-2014 [Consulta: 10 febrer 2021].
# Casa Senyorial de Malnava

La Casa Senyorial de Malnava (en letó: Malnavas muiža) es troba a la regió històrica de Latgàlia, al municipi de Kārsava de l'est de Letònia.

## Història

Una nova casa, més gran va ser construïda, després d'haver sofert l'anterior greus danys a l'estructura, a la vora del final de la Segona Guerra Mundial. L'edifici forma part de la Universitat de Malnava i existeix també l'escola secundària de formació agrícola i tècnica.

## Referències

* Zarāns, Alberts. Latvijas pilis un muižas. Castles and manors of Latvia (en letó/anglès), 2006. ISBN 9984-785-05-X. OCLC 72358861.

## Vegeu també

* Llista de palaus i cases senyorials de Letònia
# Simó Vidal Sintas

Simó Vidal Sintas (Maó, 24 de novembre de 1899 - Maó, 11 de febrer de 1950) fou un metge menorquí.

## Biografia

Simó Vidal Sintas, el segon de cinc germans, va néixer a Maó el 24 de novembre de 1899 al si d'una família de propietaris formada per Maria Pilar Sintas Sancho i Joan Vidal Olivar, un polític conservador qui va ser batlle de Maó per tres cops i diputat provincial durant els biennis 1919-21 i 1921-23.
Simó Vidal va estudiar el batxillerat al Col·legi dels Agustins de Palma entre 1911 i 1917 (alumne oficial de l'Institut Balear el darrer curs) i els set anys de la carrera de Medicina a la Universitat de Barcelona (1917-1924), on es va formar en tisiologia, al Servei que dirigien els doctors Jacint Reventós i Remigi Dargallo, i en cirurgia com a alumne intern de les sales de Clínica dels doctors Ramon Torres Casanovas i Antoni Morales fill. Posteriorment es doctorà a Madrid amb la tesi “La sífilis hereditaria en la isla de Menorca”.
L'any 1925 va exercir com a metge agregat de l'Hospital Clínic de Barcelona, on continuà la seva especialització en radiologia a les instal·lacions de raigs X del Servei que dirigia el digestòleg Màrius Cortés Lladó. A la tardor d'aquell mateix any marxa a Paris per ampliar durant un curs sencer la seva formació professional. Hi participa en el curs de l'Aparell respiratori i Tisiologia patrocinat pel doctor Émile Sergent, a l'Hôpital de la Charité, i en altres de cirurgia, clínica obstètrica, traumatologia...
Simó Vidal va exercir la medicina a Menorca a partir del 1927; com a metge de família ‒amb consultori a Maó i a Ciutadella‒ i alhora com a especialista pioner en la lluita antituberculosa per mitjà dels raigs X i les tècniques llavors en voga, com la del pneumotòrax artificial (Forlanini). Va ser professor de l'Escola d'Infermeres de l'Institut de la Dona que Treballa de la Caixa de Pensions i director mèdic de la Clínica Menorca de Maó. L'any 1938 va emmalaltir de tuberculosi. Un cop acabada la guerra va fer una llarga cura al Sanatori del Montseny. De tornada a Menorca, l'any 1941, reprèn la seva activitat professional i, al temps que continua en contacte amb els cercles mèdics de Barcelona ‒ciutat on acudeix assíduament‒, es fa càrrec de la Clínica Menorca, de la qual a més del director en serà radiòleg i cirurgià. Va morir a Maó l'any 1950.

## Referències

* ↑ Josep Cuello Subirana. Simó Vidal Sintas: la lluita antituberculosa i la introducció dels raigs X a l'illa de Menorca. XX Congrés de Metges i Biòlegs de Llengua Catalana. Llibre d'Actes, vol II.. Societat Andorrana de Ciències, 2019, p. vol II: p. 553-571. ISBN AND 14.2019 978-99920-61-44-2.
# U raljama života

U raljama života (en serbocroat A les mandíbules de la vida) és una pel·lícula de Iugoslàvia del 1984 dirigida per Rajko Grlić. Està basat en la novel·la Štefica Cveka u raljama života, de Dubravka Ugrešić, publicat en 1981.
La pel·lícula es va estrenar en VHS als Estats Units per Facets Video el novembre de 1998.

## Trama

Dunja (Gorica Popović), una directora de televisió està editant una sèrie de televisió sobre Štefica Cvek (Vitomira Lončar), una treballadora d'oficina introvertida i modesta que viu en un món de novel·les romàntiques i revistes femenines buscant un home real. La relació de Dunja amb Sale (Miodrag Krivokapić), crític literari i ideòleg del partit, s'enfronta a una crisi, per la qual cosa es troba en una situació semblant a la del seu protagonista a la pantalla.

## Repartiment

* Gorica Popović - Dunja
* Vitomira Lončar - Štefica Cvek
* Bogdan Diklić - Pipo
* Velimir Bata Živojinović - Trokrilni
* Miodrag Krivokapić - Sale
* Mira Furlan - Marijana
* Semka Sokolović-Bertok - tetka
* Predrag Manojlović - Šofer
* Rade Šerbedžija - Intelektualac
* Koraljka Hrs - Nena
* Branka Cvitković - Sonja
* Vladimir Rubčić - Mik
* Enes Kišević - Frndić
* Radko Polič - Janez
* Zdenka Heršak - Pipova mama

## Referències

* ↑ «Štefica Cvek premijerno na kazališnim daskama» (en croatian). Jutarnji list, 03-04-2010. [Consulta: 28 novembre 2016].
* ↑ In the Jaws of Life at Filmski-Programi.hr (croat)

## Enllaços externs

* the Jaws of Life U raljama života a YouTube
# Sogdià (llengua)

El sogdià fou una destacada llengua irànica, pròpia dels sogdians, que es parlà majoritàriament a Sogdiana (actual est d'Uzbekistan, oest de Tadjikistan i petites parts de Kazakhstan, Turkmenistan i Kirguizstan) i a Xina, on era parlat per algunes comunitats migrants, entre els segles VI aC i XI dC. Esdevingué la lingua franca de la ruta de la seda a Àsia Central durant la dinastia xinesa Tang (aproximadament al segle VII dC). El sogdià s'escrivia amb tres alfabets: sogdià, maniqueu i siriac. És considerada una de les llengües iràniques més importants, juntament amb el bactrià, el saka, el pahlavi i el part. Té un corpus literari destacat.
La majoria d'escrits en sogdià es van trobar a inicis del segle XX a Turfan i Dunhuang (Xina), si bé s'han trobat altres inscripcions i documents a Mongòlia (Karabalgasun), Kazakhstan (Kultobe) o a Tadjikistan (Mont Mugh). Actualment, el sogdià es considera una llengua morta, si bé té un descendent en l'idioma yaghnobi (de vegades anomenat també neo-sogdià), que encara és parlat per uns quants milers de persones de l'ètnia yaghnob, a Tadjikistan.
Els textos més antics trobats en sogdià són les plaques d'argila trobades a Kultobe al sud de Kazakshtan, al nord de Tashkent, que es creu que són del segle I o II dC. Les inscripcions donen fe de la colonització de la zona per sogdians de les ciutats de Samarcanda, Kesh (avui en dia Shahr-i-Sabz), Nakhshab (Karshi) i Bukharà, sota el lideratge d'un general de Chach (Tashkent) i també de la divisió de la terra entre els sogdians i els nòmades de la regió. Les inscripcions de Kultobe estan escrites en una forma arcaica d'alfabet sogdià que encara és semblant al prototip arameu.

## Referències

* 1 2 «SOGDIAN LANGUAGE i. Description» (en anglès). Encyclopædia Iranica.
* 1 2 3 «Sogdian Language and Its Scripts» (en anglès). Smithsonian Institution.
* ↑ «Fortress on Mug Mountain» (en anglès). Visit Central Asia.